title: ÅRSBERETNING FRA KOMMISSIONEN - Ligestilling mellem kvinder og mænd i Den Europæiske Union - 1996 -

eurovoc_concepts:
equal treatment
female work
gender equality
report
women's rights

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 12. 02. 1997 KOM(96) 650 endelig udg. ÅRSBERETNING FRA KOMMISSIONEN Ligestilling mellem kvinder og mænd i Den Europæiske Union -1996 - -s v mm lÉii 1 ir»:' Si m. m «U l * V* CONTENTS FORORD RESUMÉ FØRSTE DEL d Çr i e KAPITEL 1 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAM 9 FUND I FORANDRING 1. 1 "Mainstreaming" og integrering 1. 2 Strukturfondene og ligestillingen 1. 3 Den sociale dialog og arbejdsmarkedets parter KAPITEL 2 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER 2. 1 Ligestilling og økonomi 2. 2 Den europæiske beskæftigelsesstrategi og medlemslandenes flerårige programmer 2. 3 Erhvervslivet og kvindelige iværksættere KAPITEL 3 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 3. 1 Småbørnsforældres beskæftigelsesstatus 3. 2 Forældreorlov 3. 3 Individualisering af rettigheder KAPITEL 4 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN 4. 1 Kvindernes placering i beslutningstagningen i dag 4. 2 Hvorfor er det så vigtigt med ligelig deltagelse af mænd og kvinder? 4. 3 Strategier for at få flere kvinder ind på poster med politisk beslutningsansvar 4. 4 Lovgivning og initiativer på europæisk plan 4. 5 Kvindernes indflydelse i arbejdsmarkedsorganisationerne 9 15 22 23 23 36 48 51 51 57 64 71 71 74 76 79 84 d KAPITEL 5 KVINDERS MULIGHEDER FOR AT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER 5. 1 Kvinders rettigheder 5. 2 Håndhævelse og retsmidler 5. 3 Eksisterende retsmidler i fællesskabsretten ANDEN DEL KAPITEL 6 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN 6. 1 Forberedelse af Beijing-konferencen 6. 2 Selve konferencen 6. 3 De ikke-statslige organisationers bidrag 6. 4 Efter konferencen - handlingsplanens gennemførelse FORTEGNELSE OVER FIGURER FORTEGNELSE OVER TABELLER KILDER 89 89 97 100 107 107 114 115 117 123 124 125 ^ ex. FORORD Ligestilling mellem mænd og kvinder er et emne, som er blevet behandlet i dokumenter ud fra mange forskellige syns vinkler. Den foreliggende rapport er imidlertid den første, der omhandler Den Europæiske Unions samlede politik på lige stillingsområdet. Den henvender sig til en bred læserskare, som ikke kun omfatter personer, der beskæftiger sig med ligestil lingspolitik, men alle, der er med til at formulere og gennemføre politiske tiltag omkring beskæftigelse, sociale anliggender, arbejdsmarkedsrelationer og almen og erhvervsfaglig uddannelse, det være sig på europæisk, nationalt og/eller regionalt plan. Denne rapport kan også blive et interessant redskab for medlemmer af Europa-Parlamentet, arbejdsmarkedets parter, univer sitets- og forskningscentre og alle, som deltager i den aktuelle ligestillingsdebat. Kommissionen har til hensigt at udsende den som den første i en række af årlige rapporter om ligestillingen i EU. Der er tre hovedformål med denne rapport: at give en klar redegørelse for Den Europæiske Unions politik for ligestilling mellem mænd og kvinder (synliggørelse), at lægge op til debat om de fremskridt, der er gjort, og om forslag til fremtidige initiativer (strategi) og at levere et reference-grundlag for Kommissionen, EU's medlemslande og de lande, der ansøger om medlemskab (konvergens). I rapporten gennemgås de hidtidige resultater både i de enkelte medlemslande og på unionsplan, og dermed kan den fun gere som et kontrolinstrument på ligestillingsområdet. Den giver læseren oplysninger om flere forskellige emner i tilknytning til ligestillingsproblematikken. Den er i brede træk struktureret på samme måde som Fællesskabets fjerde handlingsprogram om lige muligheder for mænd og kvinder (første del) og omhandler fem hovedemner: solidaritet og samarbejde mellem mænd og kvinder i et samfund i forandring, ændrede økonomiske vilkår for både mænd og kvinder, mulighed for at forene erhvervs arbejde og familieliv, ligelig repræsentation af mænd og kvinder i beslutningstagningen og kvinders mulighed for at hånd hæve deres rettigheder. Det er hensigten, at anden del af disse årsrapporter skal omhandle et specielt tema i ligestillingsde batten. I år har man som tema valgt De Forenede Nationers Internationale Kvindekonference (Beijing, september 1995). Der gøres meget ud af at beskrive tendenserne både i Den Europæiske Union og i de enkelte medlemslande. Man har til stræbt at finde en passende balance mellem disse to aspekter. Oplysninger om nationale (og regionale) arrangementer er ble vet indsamlet med bl. a. hjælp fra Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder, og jeg vil gerne benyt te lejligheden til at rette en varm tak til udvalgets medlemmer for deres medvirken. Yderligere oplysninger om integreringen af ligestillingsaspektet i andre fællesskabspolitikker og nationale politikker findes i andre årsrapporter, som Kommissionen udgiver, som f. eks. rapporten Beskæftigelsen i Europa og aktivitetsrapporten om SOCRATES-programmet, LEONARDO DA VINCI-programmet og programmet "Ungdom for Europa III". Indholdet af denne rapport vil på unionsplan blive drøftet af mange, der beskæftiger sig med ligestillingspolitik. Det er mit håb, at denne og de efterfølgende rapporter kan bidrage yderligere til at få gennemført ligestilling mellem mænd og kvinder. Pâdraig Flynn l2r RESUME Ligestilling mellem mænd og kvinder anerken des helt klart som et grundlæggende demokratisk og menne-skeretligt princip. Det Europæiske Fællesskab har, lige siden det blev oprettet, aner kendt princippet om ligeløn og har med det som udgangspunkt udarbejdet en række indbyrdes sammenhængende retsinstrumenter, der skal sikre ligeret med hensyn til adgang til beskæfti gelse, erhvervs-uddannelse, arbejdsvilkår og i vidt omfang også social beskyttelse. For at fremme ligestilling i praksis har Det Europæiske Fællesskab siden 1980'erne iværksat en række specifikke handlingsprogrammer, som på trods af begrænsede budgetressourcer har sat ganske meget i gang rundt omkring i de enkelte medlemslande. Desuden erklærede Det Europæiske Råd i Essen (december 1994), at fremme af ligestillingen mellem mænd og kvin der var blandt Den Europæiske Unions og med lemslandenes højst prioriterede Opgaver på linje med bekæmpelse af arbejdsløsheden. Kommissionen har rent faktisk i udarbejdelsen af alle sine politiske tiltag fremhævet gennem førelse af ligestilling som et af de vigtigste hensyn. Det betyder, at ligestillingspolitikken skal afspej les i alle andre politikker - en overordnet politisk målsætning, som gælder for dem alle. Denne ambitiøse strategi blev præsenteret i Kommissionens meddelelse om forslag til det fjerde handlingsprogram om lige muligheder for mænd og kvinder (1996-2000) og bakket op i en senere rådsafgørelse(,). Vedtagelsen af handlings programmet blev i februar 1996 fulgt op af en meddelelse titlen "Integrering af lige muligheder for kvinder og i alle fælles-skabspolitikker og -aktio- mænd fra Kommissionen med 1 Rådets afgørelse af 22. 12. 1995. EFT nr. L 335 af 30. 12. 1995. 2 KOM(96) 67 endelig udg. af 21. 2. 1996. Jc RESUMÉ Social- - En vej Den foreliggende årsrapport om ligestilling mellem mænd og kvinder i Den Europæiske Union blev bebudet i Kommissionens hvidbog og fra Europæisk 1994, Arbejdsmarkedspolitik for Unionen(î). I rapporten gennemgås udviklingen på ligestillingsområdet både i medlemslandene og på europæisk plan. Den kan således bruges som et værktøj i overvågningen af ligestillingspolitik kerne, hvilket er en vigtig forudsætning for at kunne integrere ligestillingsaspektet i de øvrige politikker. frem KAPITEL 1 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEMMÆND OG KVINDERIET SAMFUND I FORANDRING Ligestillingsbestræbelserne har fået en mere fremtrædende plads på flere områder i Den Europæiske Unions politikker og programmer. Nøglen til denne nye strategi ligger i begrebet "mainstreaming", som nævnes første gang i det tredje handlingsprogram og er videreudviklet i det fjerde handlingsprogram. Denne mere hel hedsorienterede ligestillingsstrategi går ud på, at der skal foretages en analyse af de kønsmæssige virkninger af alle politikker, programmer og akti oner. "Mainstreaming" defineres som systematisk hensyntagen til forskelle i mænds og kvinders vil kår, situationer og behov i alle fællesskabspolitik ker både på det forberedende stadium, under gennemførelsen og ved evalueringen, og uanset om de pågældende politikker vedrører Europa, de industrialiserede lande eller udviklingslandene. Integrering af kønsaspektet i f. eks. transportpo litikken indebærer, at der tages hensyn til det fak tum, at kvinder benytter offentlige transportmid ler langt hyppigere end mænd, og at færre kvin der end mænd har egen bil eller adgang til bil. Kvinder medbringer også ofte børn, barnevogne og kørestole. Gode og effektive offentlige syste mer til passagerbefordring, der også er tilgængeli ge for passagerer med særlige behov, ville medvir ke til at skabe ligestilling. Efterhånden lægges der øget vægt på "main streaming", som ikke fuldstændigt udelukker positiv særbehandling af kvinder. De to strategier supplerer hinanden og bør anvendes sammen. Denne udvikling kan konstateres ikke blot i Fællesskabets tre handlingsprogrammer, men også i udviklingspolitikken og i de enkelte med lemslande. Integrering af ligestillingsaspektet var også et centralt emne på Beijing-konferencen, hvori Den Europæiske Union deltog aktivt (se kapitel 6). Det er en vanskelig og langvarig proces at gen nemføre en sådan "mainstreaming"-strategi, og det kræver flere forskellige indfaldsvinkler. Det forudsætter f. eks. en analyse af de aktuelle for hold, så man kan vurdere, om en given politik har forskellige virkninger for mænd og kvinder, og det kræver kønsspecifikke data, økonomiske ressourcer og ligelig repræsentation af de to køn blandt dem, der skal træffe de nødvendige beslut ninger. Det kræver mobilisering af alle politikker og mere omfattende høring af og koordinering mel lem alle, der er involveret i disse politikker. Derfor har Kommissionen oprettet sin egen lige stillingsgruppe under forsæde af Kommissionens formand. Gruppen skal vurdere situationen med hensyn til ligeret og ligestilling mellem mænd og kvinder både på unionsplan og i Kommissionen selv. Strukturfondene Den Europæiske Socialfond (ESF), der er den ældste af strukturfondene, har i hvert fald siden 1976 taget direkte hensyn til ligestillingsaspektet, og for de øvrige fondes vedkommende er ligestil- lingselementet blevet markeret kraftigere, hver gang reglerne er blevet revideret. Men både de politiske erklæringer om ligestilling og de kon krete bevillinger til ligestillingsprogrammer og - aktioner har fortsat kun ringe betydning i det samlede billede. Ganske vist har stadigt flere kvinder har fået fordel af støtten fra ESF, men størsteparten af de uddannelsestilbud til kvinder, der får støtte, vedrører traditionelle "kvindejob". Desuden forhindrer manglende børnepasnings muligheder mange kvinder i at deltage i sådanne uddannelsesordninger. Med hensyn til ligestilling har fondenes mest synlige initiativ til fordel for kvinder i de senere år været NOW-programmet (Fællesskabsinitiativ til 3 KOM(94) 333 endelig udg. af 27. juli 1994. fremme af lige muligheder for kvinder inden for beskæftigelse og erhvervsuddannelse), som blev iværksat under det tredje handlingsprogram. Det blev udformet, så det var mere fleksibelt i relati on til kriterier for deltagelse og tildeling af støtte, og det havde samtidig en indirekte integration- svirkning, idet det trak flere kvinder ind i støtte processen, og det gav de ansvarlige for formidlin gen af støtten i medlemslandene øget viden om behov, ønsker, færdigheder og kapacitet hos kvin der, som de normalt ikke ville være kommet i kontakt med. Set ud fra et ligestillingsynspunkt har den vig tigste udvikling i strukturfondene formentlig været revisionen i 1993. Ligestilling blev dermed et gennemgående princip i alle tre fonde - ESF, for EFRU Regionaludvikling) og EUGFL (Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget). Med revisionen i 1993 blev der også indført spe cifikke referencer til ligestilling i forbindelse med mål nr. 3. Europæiske Fond (Den Der er meget stor forskel på, hvordan medlem slandene forsøger at gennemføre ligestillingsprin- cipperne i praksis. Alle har dog gjort en indsats i så henseende ved f. eks. at forsøge at øremærke bevillinger til fordel for kvinder i forhold til, hvor stor en del de udgør af de arbejdsløse, og/eller ved at lave et særligt budget for foranstaltninger til fordel for kvinder. Særforanstaltninger til fordel for kvinder kan også omfatte støtte til børnepas ning og til pleje af syge og ældre familiemedlem mer eller tiltag med henblik på at gøre kvinderne mere konkurrencedygtige på arbejdsmarkedet. Ved et seminar i Bruxelles i 1996 mødtes repræsentanter for Kommissionen, medlemslan dene og relevante interessegrupper og organisati oner for at drøfte, hvordan strukturfondene kan bidrage til at integrere ligestillingsaspektet i fæl lesskabspolitikkerne. Kommissionen gjorde det klart, at ESF fortsat skulle være det vigtigste støt teinstrument i ligestillingsbestræbelserne, men at de andre fonde også kunne yde et markant bidrag ved f. eks. at give støtte til supplerende infrastruk tur såsom bygninger til børnepasningsfaciliteter samt transport. Kvinderne har ikke markeret sig stærkt i forbindelse med specifik støtte fra EFRU, og det blev slået fast, at de i langt højere grad kan og bør involveres i planlægnings- og formidlings processen i forbindelse med regional udvik-ling. Tilsvarende er man klar med en række foranstalt ninger, der tager sigte på at gøre kvinderne mere synlige og engagerede i landbrugsudvikling, og flere andre foranstalt-ninger er under forberedel- RESUMÉ integreres EfTektiv brug af strukturfondene forudsætter, at ligestillingsspørgsmålene i fuldt omfang allerede på planlægningsstadiet, men også i forbindelse med bedømmelsen og evalue ringen af de programmer og projekter, der får støtte fra fondene. Det kræver dels, at man ind drager personer med et grundigt kendskab til ligestillingsspørgsmål, og at man indfører syste mer, som gør det muligt at evaluere foranstalt ningernes positive virkninger for kvinderne. Som en opfølgning af konferencen foreslog det irske formandskab en rådsresolution om lige mulighe der og strukturfondene. Forslaget blev vedtaget af Rådet den 2. december 1996. Arbejdsmarkedets parters placering i det fjerde handlingsprogram Solidaritet og samarbejde er centrale elementer i det fjerde handlingsprogram. Arbejdsmarkedets parter nævnes specifikt i programmets målsæt ninger tilligemed et krav om, at ligestillings aspektet integreres i den sociale dialog både på lokalt og regionalt plan, og et løfte om at støtte arbejdsmarkedets parters bestræbelser på at udvikle fælleseuropæiske netværk. I det fjerde handlingsprogram omtales arbejdsmarkedets par ter også som aktører i indsatsen omkring kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Med aftalen om social- og arbejdsmarkeds politikken i traktaten om Den Europæiske Union fra 1992 har arbejdsmarkedets parter fået langt større indflydelse. De kan forhandle "rammeafta ler", der i sidste ende kan gennemføres som bin dende retsinstrumenter. Et første eksempel på denne proces var vedtagelsen af direktivet om forældreorlov (se også kapitel 3 og 5). EFS, UNICE og CEEP har nu besluttet at føre for handlinger om et andet spørgsmål af afgørende betydning for ligestillingen: fleksible arbejdstider og sikkerhed i ansættelsen. Kvinderne er underrepræsenteret i de beslut tende organer i arbejdsmarkedsorganisationerne. Man har ingen nøjagtige statistikker, men det står klart, at der kun er meget få kvindelige generals ekretærer, formænd og forretningsudvalgsmed- lemmer. På arbejdsgiverside er kvinderne endnu mindre synlige på lederniveau. Både i fagbe vægelsen og i arbejdsgiverorganisationerne er kvinderne bedre repræsenteret blandt de fastan satte medarbejdere end i de repræsentative orga- RESUMÉ 4 Både arbejdsgiverne og fagbevægelsen går ind for ligebehandling af mænd og kvinder. Visse fag foreninger har indført positiv særbehandling for at rette op på den skæve repræsentation af mænd og strukturer. deres Arbejdsgiverorganisationerne erkender, at der ikke er ligestilling, og er klart modstandere af kønsdiskrimination, men de stiller sig tvivlende over for behovet for positiv særbehandling. kvinder egne i Betydningen af at få kvinderne bedre repræsen teret i den sociale dialog er ikke kun et spørgsmål om tal, men også om at bibringe debatten et bre dere perspektiv og sikre, at problemstillinger, som har kønspecifikke konsekvenser, og som oven i købet kan stille det ene køn ringere, ikke behand les, som om de var kønsneutrale. Det kan også medvirke til at sætte spørgsmål af direkte og åbenbar interesse for kvinder - f. eks. børnepas ning - på dagsordenen. KAPITEL 2 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER De kønsbetingede forskelle er meget markante på arbejdsmarkedet og afspejles i det forhold, at kvinder og mænd isoleres i forskellige typer job, og at kvinderne er i voldsomt overtal inden for deltids-arbejde og andre former for atypisk beskæftigelse. Kvinder og mænd er placeret for skelligt med hensyn til beskæftigelsessektorer og erhverv, men også beskæftigelsesstatus. Et stadigt større flertal blandt kvinderne er lønmodtagere. Det er meget få kvinder, der er arbejdsgivere eller selvstændige erhvervsdrivende, hvis man ser bort fra landbruget. Uddannelse og faglige kvalifikationer får sti gende betydning i alle lande, efterhånden som konkurrencen om job er blevet skærpet, og den økonomiske aktivitet er blevet omstruktureret. Når kvinderne først har fået de fornødne færdig heder og kvalifikationer, har de også større udsigt til varig beskæftigelse i job, som er mere stabile, bedre lønnede og med muligheder for karriereud vikling. Manglende færdigheder og kvalifikatio ner er med til at afskære kvinder endnu mere fra tjener kvinder lønnet beskæftigelse. På trods af væksten i beskæftigelsen og det forbedrede uddannelses- og kvalifikationsgrundlag, som kvinderne har tilført beskæftigelsesmarkedct, fortsat væsentligt mindre end mænd. Koncentrationen af kvinder inden for lavtlønnet arbejde kombine ret med den udprægede kønsopdeling på jobmar kedet har betydet, at det går særdeles trægt med at indsnævre lønforskellen mellem mænd og kvinder. En langvarig periode med forandringer har resulteret i generationsbestemte forskelle mellem forskellige grupper af kvinder; denne proces må forventes at fortsætte i nogen tid endnu. Generelt har der dog været tale om en meget stærk og ved varende efterspørgsel efter beskæftigelse fra kvin dernes side selv i perioder - og i områder - med alvorlig økonomisk recession, efterhånden som flere kvinder søgte ind i den officielle arbejdsstyr ke. De steder, hvor der har været vækst i beskæf tigelsen, har det først og fremmest resulteret i en øget beskæftigelsesfrekvens blandt kvinder i de mellemste aldersgrupper. For kvinderne har de største stigninger i beskæftigelsesmulig-hederne ligget inden for liberale erhverv, tekniske fag og almindelige servicejob. Det betyder, at et mindre tal af velkvalificerede kvinder har skaffet sig en stærk position på arbejdsmarkedet, mens andre har været henvist til dårligere lønnede og mere tilfældige job. Den beskæftigelsesstrategi, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Essen, har åbnet nye muligheder for at inddrage ligestillingsproblema- tikken i medlemslandenes flerårige beskæftigel sesprogrammer. En foreløbig analyse af medlem slandenes programmer tyder på, at gennemførel se af ligestilling i de flerårige programmer har givet anledning til visse begynder-vanskeligheder for flere medlemslande. Der er dog tegn på, at man i programmerne er begyndt at tage mere hensyn til de eksisterende forskelle mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Stadigt flere kvinder, som ønsker at forbedre deres status på arbejdsmarkedet, føler sig tiltruk ket af mulighederne for at oprette egen virksom hed og blive selvstændige erhvervsdrivende eller gå ind i uafhængig økonomisk aktivitet. Det er nogle af de områder, som er med til at skabe vækst i beskæftigelsen i Europa. Programmer for lokale beskæftigelsesinitiativer til fordel for kvin der er blandt de tiltag, der er udviklet på euro pæisk plan for at give kvinder mulighed for at forsøge sig som iværk-sættere. RESUMÉ KAPITEL 3 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? Når pasningen af børnene, som det ofte er tilfældet, betragtes som hovedsageligt moderens ansvar, kan problemer med at skaffe børnepas- ningsfaciliteter være en alvorlig hindring for kvin derne i deres forsøg på at opnå ligestilling på beskæftigelsesområdet. Der er store forskelle mel lem medlemslandene med hensyn til erhvervsak tiviteten blandt kvinder med børn, men erhvervs frekvensen i denne gruppe er dog stigende i alle medlemslande. I nogle få lande har det at have børn kun ringe indvirkning på kvindernes erhvervsfrekvens; i andre lande varierer erhvervs frekvenserne afhængigt af antallet af børn. Der er langt flere kvinder end mænd med børn, der har deltidsarbejde, især i de lande, hvor deltidsarbej de generelt er forholdsvis udbredt blandt kvinder. Der kan også registreres forskelle mellem med lemslandene med hensyn til børnepasningsfacili- teter. I artikel 3 i Rådets henstilling fra 1992 om børnepasning(4) defineres de vigtigste elementer i gode børnepasningsfaciliteter. Der mangler dog i høj grad komplette og sammenlignelige data, og der er problemer med at fortolke de eksisterende data, som er baseret på meget divergerende opfat telser af børnepasningsbegrebet i de forskellige medlemslande. Etablering af sammenlignelige overvågningssystemer er et tilbagevendende krav i børnepasningsdebatten. Arbejdsmarkedets parter - EFS, UNICE og CEEP - har bidraget særdeles positivt til udvik lingen med deres rammeaftale om forældreorlov fra december 1995, som efterfølgende blev iværk sat i form af et rådsdirektiv i juni 1996. Dette direktiv (se også kapitel 3 og 5) giver både kvinder og mænd ret til tre måneders foræl dreorlov efter et barns fødsel eller adoption. Den praktiske gennemførelse af direktivet er i vidt omfang overladt til de enkelte medlemslande. Der er stor forskel på de eksisterende ordninger omkring forældre-orlov i medlemslandene. I det igangværende handlingsprogram peges der på behandling af kvinder som selvstændige individer i relation til beskatning og socialsikring ("individualisering") som et andet område, der kan gøre det lettere at forene erhvervsarbejde og familieliv. Det debatteres og undersøges i øjeblik ket, hvordan sådanne systemer bedst kan udfor mes for at fremme ligestillingen og undgå for skelsbehandling. KAPITEL 4 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUT NINGSTAGNINGEN Kvinder er fortsat underrepræsenteret på natio nalt, regionalt og lokalt niveau i alle Den Europæiske Unions medlemslande. Der er store forskelle landene imellem, men den gennemsnit lige repræsen-tation af kvinder i de nationale par lamenter er kun 15% (selv om det trods alt er en forbedring i forhold til de 11%, der blev registre ret i 1980). Kommissionen erkender problemet og er klar over, at kvindernes underrepræsentati on i beslutningstagningen er et tab for samfundet som helhed og betyder, at der ikke i fuldt omfang tages hensyn til hele befolkningens interesser og behov. Mere ligelig deltagelse af de to køn i beslutningsprocessen er også en af hovedmålsæt ningerne for det fjerde handlingsprogram, og i 1994 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om kvinders deltagelse i beslutningsprocesserne. Beijing-handlingsplanen (se også kapitel 6) omfattede også et krav om, at kvinder bliver fuldt repræsenteret i magtstrukturer og beslutningspro cesser. Det ser således ud til, at der er fuld forståelse for problemet. Kvindernes underrepræsentation resulterer i et demokratisk underskud, et alvorligt tab af talent og ekspertise og utilstrækkelig hen syntagen til kvinders særlige interesser og behov. Der kan dog konstateres en støt opad-gående ten dens med hensyn til antallet af kvinder, der delta ger aktivt i det politiske og offentlige liv - i parla mentariske forsamlinger (herunder Europa- Parlamentet), i regeringer og i regional- og lokal politik. 4 Rådets henstilling. EFT nr. L 123 af 8. 5. 1992. RESUMÉ Det debatteres, hvordan og i hvilket omfang man skal benytte sig af positiv særbehandling for at rette op på situationen. Der er ikke enighed om begrebet "paritetisk demokrati". Også kvoter debatteres kraftigt, selv om de anvendes selektivt i visse medlemslande. Mål og tidsplaner for forøgelse af procentsatserne er ganske vist ikke bindende, men kan være med til at gøre proble merne mere synlige og bidrage til at skabe hold nings-ændringer. I forbindelse med det tredje handlingsprogram støttede Kommissionen indsamling af data og analyser af vinders deltagelse i det politiske liv og andre aspekter af beslutningsprocessen og bidrog til formuleringen af egnede strategier. "Athen erklæringen" fra 1992 markerede indledningen på en helhedsstrategi for kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Over hele Europa blev der under valgkampagnen til Europa-Parlamentet i 1994 arbejdet på at gøre opmærksom på problemerne og støtte kvindeor ganisationerne i deres kampagner for at få flere kvinder til at deltage. for valget forud I de fleste medlemslande er man i gang med at formulere forskellige strategier for at opnå en mere ligelig repræsentation af de to køn i beslut ningsprocessen. Kommissionen støtter forskning i kvinders repræsentation i erhvervsmæssige og administrative organer i hele Europa. Kvindernes underrepræsentation på mange områder inden for det sociale, økonomiske og politiske liv giver dog fortsat anledning til bekymring, hvilket også kom til udtryk i "Rom-chartret" fra 1996, som blev undertegnet af en række kvindelige ministre fra europæiske lande. Også andre aktører er med til at formulere soci al- og arbejdsmarkedspolitikken. Bestræbelserne på at få arbejdsmarkedets parter til at interessere sig for ligestillingsproblematikken er omhandlet i kapitel 1. Der gøres løbende forsøg på i højere grad at inddrage den frivillige sektor, bl. a. blev der i marts 1996 i Bruxelles afholdt et europæisk forum for social- og arbejdsmarkedspolitikken. Den Europæiske Kvindelobby deltager i et forum for europæiske ikke-statslige organisationer på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område (se også kapitel 5). I den sociale dialog indgår også spørgsmål om menneskerettigheder og udvik lingssamarbejde. KAPITEL 5 KVINDERS MULIGHEDER FOR AT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER for Ligebehandling af mænd og kvinder er en grundlæggende rettighed i fællesskabsretten. Begrebet er blevet videreudviklet fra den enkelts tående bestemmelse om lige løn for samme arbej de i Rom-traktatens artikel 119 til et udførligt program ligestillingsforanstaltninger. Fællesskabsretten er blevet fortolket og præciseret af EF-Domstolen, i vidt omfang gennem anmod ninger fra de nationale retter om præjudicielle afgørelser med henvisning til artikel 177, men også via sager om overtrædelse af fællesskabsret for ten, som Kommissionen har Domstolen på grundlag af artikel 169. Specielt har Domstolen skabt en retspraksis vedrørende begrebet direkte og indirekte forskels-behandling i fællesskabsretten. indbragt Den Europæiske Union har opmuntret og støt tet initiativer i medlemslandene med henblik på at gøre både kvinder og mænd mere bevidste om deres lovfæstede rettigheder. Den seneste udvikling inden for ligestillings- lovgivningen omfatter anvendelse af protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken i trakta ten om Den Europæisk Union. På grundlag af denne protokol har arbejdsmarkedets parter ind gået en rammeaftale om forældreorlov og drøfter nu emner som mere fleksible arbejdstidsordnin- ger, sikkerhed i ansættelsen og beskyttelse af arbejds-tagernes værdighed. I juli 1996 offentlig gjorde Kommissionen et forslag til direktiv om bevis-byrden i sager om kønsdiskrimination. På trods af den forholdsvis omfattende lovgiv ning omkring ligeløn og ligebehandling af mænd og kvinder er der fortsat visse uløste problemer med hensyn til anvendelsen af fællesskabsretten: tidsfrister, retsmidlernes effektivitet og sanktions muligheder samt adgang til retssystemet er nogle af de problematiske områder, hvor både mænd og kvinder støder på hindringer, når de forsøger at udøve deres rettigheder. KAPITEL 6 RESULTATERNE AF BEIJING KONFERENCEN kvenser for kvindernes stilling og i relation til menneskerettigheder. I medlemslandene er der iværksat en lang informationsformid række initiativer omkring ling og opfølgende aktiviteter. KONKLUSIONER RESUMÉ De Forenede Nationers fjerde internationale kvindekonference fandt sted i Beijing i september 1995. Den skulle vurdere, hvor langt man var nået med de "Fremadskuende Strategier for Forbedring af Kvinders Stilling frem til år 2000", som blev vedtaget på FN's foregående kvinde konference i 1985. Fra alle sider blev der udtrykt skuffelse over gennemførelsen af disse strategier på trods af de mange resultater, kvinder har opnået på alle områder i tilværelsen og i mange egne af verden. Den Europæiske Unions forberedelser til kon ferencen omfattede udarbejdelse af en række poli tiske dokumenter, indsamling af information, støtte til konferencer og en kraftig markering af sin placering af FN's forberedende møder. Også de enkelte medlemslande investerede betydelig energi i forberedelserne og inddrog græsrodskvin- debevægelser og ikke-statslige organisa-tioner i forberedelsen på linje med offentlige myndighe der og institutioner. På selve konferencen spillede Den Europæiske Union en markant og konstruktiv rolle i for handlingerne om handlingsplanen. Mange euro pæiske ikke-statslige organisationer, der beskæfti ger sig med kvinders stilling både i Den Europæiske Union og i udviklingslandene, deltog i det forum, der blev afholdt parallelt med hoved konferencen. Det var den generelle opfattelse, at kontakten og kommunikationen mellem regerin ger og ikke-statslige organisationer er blevet bedre i årenes løb. Rapporten konkluderer, at ligestillingspolitik ken er inde i en overgangs- og fornyelsesfase. Der er skabt et vigtigt fællesskabsretligt grundlag for ligebehandling af mænd og kvinder både i juri disk henseende og i praksis. Der er startet en ny debat om behovet for at komme endnu videre ved at inddrage langt flere aktører. Det skal resul tere i en ny solidaritet mellem kønnene og nye fremadrettede overvejelser på internationalt plan om kvinders status. Denne fornyelse skal betrag tes som den seneste fase af de sidste tyve års fort satte ligestillingsbestræbelser i Europa. Den konkrete gennemførelse af ligestillingstra tegierne er ikke gået lige så hurtigt som erkendel sen af behovet for nye metoder og indfaldsvinkler til ligestilling. Det er en langsigtet opgave at inte grere ligestillingsaspektet i alle politikker og pro grammer, og resultaterne vil først kunne mærkes lidt efter lidt. Det fremgår af denne rapport, at kvinders vil kår i samfundet er meget forskelligartede, og at nye strategier for gennemførelse af ligestilling på europæisk plan frem over må tage hensyn både til forskellene mellem kvinder indbyrdes og til de ulige vilkår for mænd og kvinder. Det indebærer endnu flere udfordringer og krav til en effektiv ligestillingspolitik. Efter konferencens afslutning har Det Europæiske Råd vedtaget, at det hvert år vil vur dere arbejdet med gennemførelsen af handlings programmet i Den Europæiske Union. Det igangværende handlingsprogram for lige mulig heder for mænd og kvinder er et konkret udtryk for, hvor stor betydning Den Europæiske Union tillægger opfyldelsen af målene for kvindekonfe rencens handlingsplan, med særlig vægt på inte greringen af ligestillingsaspektet i alle fællesskabs politikker. Det samme gør sig gældende både i relation til udviklingssamarbejdet med kravet om analyse af alle politikkers og programmers konse- 5 Acquis communautaire: A French term relating to basic principles of European law. 7 KAPITEL 1 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING "MAINSTREAMING" OG INTEGRERING Det Europæiske Fællesskab har, lige siden det blev oprettet anerkendt princippet om ligeløn og har med det som udgangspunkt udarbejdet en række indbyrdes sammenhængende retsiinstru menter, der skal sikre ligeret med hensyn til adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, arbejdsvilkår og i vidt omfang også social beskyt telse. For at fremme ligestilling i praksis har Det Europæiske Fællesskab siden 1980'erne iværksat en række specifikke handlingsprogrammer, som på trods af begrænsede budgetressourcer har sat ganske meget i gang og især har tilskyndet til at intensivere indsatsen i de enkelte medlemslande. Disse programmer har finansieret positive særfor anstaltninger og pilotprojekter, som udvidede Den Europæiske Unions aktionsområde til at omfatte bestræbelser på at forene erhvervsarbejde og familieliv, kvindernes rolle i beslutningspro cessen, kvindernes deltagelse i det økonomiske liv og i beskæftigelsen. Der må nu arbejdes ihærdigt for at videreføre og intensivere den indsats, der allerede er gjort. På De Europæiske Råd i hen holdsvis Essen, Cannes og Madrid blev det understreget, at gennemførelse af ligestilling er en lige så vigtig opgave for Den Europæiske Union og medlemslandene som kampen mod arbejds løsheden. Unionens opbakning til denne målsæt ning kom også konkret til udtryk i dens aktive deltagelse i De Forenede Nationers kvindekonfe rence i Beijing i september 1995. Kommissionen har slået fast, at gennemførelsen af ligestilling er et af de vigtigste hensyn i relation til udviklingen SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING af alle fællesskabspolitikker. Det betyder, at lige stilling nu er blevet et politisk mål, der bør gå igen i alle politikker - en overordnet politisk mål sætning, som gælder for dem alle. En indsats for at fremme ligestillingen forud sætter en ambitiøs strategi. Det indebærer, at man ikke må begrænse sig til kun at iværksætte speci fikke foranstaltninger til fordel for kvinder, men at man skal mobilisere alle generelle foranstalt ninger og politikker med det specifikke formål at få gennemført ligestilling. indsats For at støtte en sådan foreslog Kommissionen i juli 1995 et nyt handlingspro gram for lige muligheder for mænd og kvinder(l). I Rådets afgørelse(2) om vedtagelsen af dette handlingsprogram understreges det endnu stær kere, at målet er at integrere ligestillingsproble- matikken mere effektivt i arbejdet med at forbe rede, iværksætte og overvåge alle Den Europæiske Unions og dens medlemslandes politikker, foran staltninger og aktiviteter. "Mainstreaming "-princippet Denne afgørelse blev i februar 1996 efterfulgt af en meddelelse fra Kommissionen "Integrering af lige muligheder for kvinder og mænd i alle fæl lesskabspolitikker og -aktioner"<3), hvori den ved tagne integreringsstrategi forklares nærmere. Det understreges i denne meddelelse, at gennemførel se af ligestilling ikke blot kræver positive særfor anstaltninger rettet mod kvinder, men også for anstaltninger, der tager sigte på at tilpasse hele samfundsopbygningen til en mere retfærdig rolle fordeling mellem mænd og kvinder. Det påpeges i meddelelsen, at "mainstreaming"-princippet ikke er ensbetydende med blot at give kvinder øget adgang til fællesskabsprogrammerne og -res sourcerne, men indebærer samtidig mobilisering af alle Den Europæiske Unions "retsinstrumen- ter, finansielle midler og analyse- og tilskyndel- sesmuligheder". Det skulle bidrage til, at der lige fra planlægningsstadiet i alle politikker tages hen syn til de mulige virkninger for mænds og kvin ders respektive situation (kønsperspektivering). I denne sammenhæng er det både nødvendigt og vigtigt at basere ligestillingspolitikken på en solid statistisk analyse af mænds og kvinders situation på forskellige områder i tilværelsen og i relation til de ændringer, der foregår i vort samfund. 10 Kommissionen har defineret integrering af ligestillingsaspektet som systematisk hensyntagen i alle politikker og foranstaltninger til mænds og kvinders respektive ønsker og behov. Forskelle i mænds og kvinders vilkår, behov og forhold inde bærer forskelle i status og med hensyn til adgang til ressourcer og udvikling, kontrol med aktiver, beslutningsmæssige beføjelser og forskelle i opfat telsen af mænd og kvinder. Undersøgelse af tilste deværelsen og omfanget af disse forskelle beteg nes kønsaspektet". Tilvejebringelse af viden om disse forskelle og deres politiske konsekvenser kan betegnes som " kønsperspekti veri ng". "analyse som af Den strategi, der ligger til grund for en sådan indfaldsvinkel består i at sikre, at ligestillingen gennemføres horisontalt og dækker så mange områder som overhovedet muligt. Denne strategi indebærer samtidig, at ligestillingshensyn figure rer på hvert eneste stadium i den politiske cyklus inden for disse samme områder. Integrering af kønsaspektet kan i denne sam menhæng betragtes som et supplement til positiv særbehandling, som har en vigtig funktion med hensyn til at gøre kvinder mere synlige og rette op på skævhederne mellem mænd og kvinder inden for områder som adgang til erhvervsuddannelse og beskæftigelse. Integreringsstrategien bidrager til at inddrage kvinder på områder, som tidligere blev opfattet som værende neutrale, men som i realiteten virker forskelligt for mænd og kvinder. Integreringsbegrebet og -metoderne i relation ligestilling er blevet udviklet gradvist. til Udgangspunktet har dels været de aktiviteter, der blev gennemført i forbindelse med det tredje handlingsprogram for lige muligheder for kvin der og mænd, dels erfaringer fra Kommissionens projekter inden for udviklings-samarbejdet. Integreringsprincippet er også indført i relation til andre emner, som f. eks. miljøhensyn. Udviklingen af en sådan global og integreret strategi på ligestillingsområdet går igen i de inter nationale organisationer, der beskæftiger sig med kvinders vilkår. De Forenede Nationers fjerde (1) KOM(95) 381 endelig udg. af 19. 7. 1995. (2) Rådets afgørelse af 22. 12. 1995. EFT nr. L 335 af 30. 12. 1995, s. 37. (3) KOM(96) 67 endelig udg. af 21. 2. 1996. SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING LIGESTILLING SOM POLITISK MÅLSÆTNING NEDERLANDENE I Nederlandene anskues spørgsmålet om ligestilling mellem kønnene ud fra en kvindepolitisk synsvinkel. Kvindepolitik i Nederlandene er altid blevet betragtet som en tværgående politik, dvs. en politik, der anskuer alle regeringstiltag og -aktiviteter ud fra én bestemt synsvinkel. Baggrunden for at gøre det til en tværgående politik er, at kvindepolitik i realiteten ikke kun vedrører kvinder. Der er tale om en proces, som indebærer en samfundsændring foranlediget af en kritisk analyse af relationerne mellem kønnene. Allerede i 1976 anførte det nederlandske ligestillingsråd i et memorandum, at spørgsmålet om kvindens stilling er af relevans for alle politikker. Derfor måtte der føres kvindepolitik på alle områder, og den kunne ikke henvises til et bestemt hjørne af samfundet eller placeres i et særskilt ministerium. Der blev nedsat et koordinerende styringsudvalg, og et medlem af regeringen blev udpeget til at sørge for den nød vendige koordinering og justering. Ud over den tværgående politik var der også brug for en sektorpolitik, forstået som en politik, der var specielt udformet med henblik på at støtte ligestillingsprocessen i lokalsamfundene og blandt bestemte grupper af kvinder. Denne "tosporede" politik er fortsat gældende. I 1985 blev det officielt erklæret, at sigtet var at integrere ligestillingsaspektet på alle politiske områder. Kvindepolitikken skulle således i sid ste ende gøre sig selv overflødig. Indtil det er sket, fortsætter det koordinerende styringsudvalg og det udpegede medlem af regeringen deres arbejde. Deres opgave er at stimulere, udvikle og rådgive. Det politiske program for 1992 fulgte fortsat disse retningslinjer og understregede behovet for en inte greret kvindepolitik. Alle ministre skal arbejde for at integrere kvindepolitikken i deres respektive ressort. Hvert ministerium udarbejder en rapport, som omhandler ligestillings-planer og -infrastruktur i de enkelte sektorer. Det er klart, at integrationsprocessen er vanskelig. Ministeriernes ønsker og forslag i rela tion til kvindepolitikken harmonerer ikke altid med forslagene fra det koordinerende styringsudvalg. I betragtning af de eksisterende ressourcer som f. eks. information, forskning, ministerielle memoranda og kontrakter er en tværministeriel lige-stillings-kommission ikke altid nok til at sikre, at integrationspoli tikken gennemføres i praksis. I 1994 blev der oprettet et organ, der skal vurdere de øvrige politikkers konsekvenser for kvinderne. Dette organ blev kaldt "Emancipatie Effect Rapportage" (EER). EER gør det muligt at påvirke andre politik ker og tvinge politikerne til at tage hensyn til de pågældende politikkers konsekvenser for såvel kvinder som for selve ligestillingsprocessen. På nationalt plan er EER1 s rekommendationer allerede blevet fulgt af Indenrigsministeriet i relation til reformer af valgsystemet. I Undervisningsministeriet har det resulteret i ændringer af eksisterende planer og tiltag for at undgå, at de skal få negative konsekvenser. I 1996 har den infrastruktur, der ligger til grund for alle ligestillingstiltag, undergået gennemgribende ændringer. Sigtet med disse ændringer er at få kønsaspektet integreret mere effektivt i de øvrige politik ker. Hidtil har det officielle ligestillingsråd været regeringens eneste råd-givende organ i ligestillingsan- liggender. Ligestillingsrådet blev i lighed med mange andre organer opløst for at effektivisere regeringens arbejde. Det står endnu ikke klart, hvordan ligestillings-aspektet skal integreres i nye rådgivende styrel ser. Hele støttesystemet på lige-stillingsområdet er i øjeblikket ved at blive revideret. Det nye system skal efter planerne både beskæftige sig med specifikke ligestillingsproblemer og arbejde for at integrere lige stillingsaspektet i de øvrige politikker. Det er også hensigten at støtte en generel kvindepolitik. Det for ventes, at det koordinerende styringsudvalg for ligestilling får udvidet sit ansvarsområde i relation til over vågning, stimulering og tilpasning af de politiske hovedmålsætninger. 11 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING FIRE EU-PROGRAMMER Fra lovgivning til "mainstreaming" Fællesskabets første handlingsprogram til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder (1982-1985) blev iværksat i erkendelse af, at selv om det var vigtigt at lovgive på området, var der alligevel behov for yderligere og supplerende foranstaltninger i form af positiv særbe handling på forskellige felter. Fællesskabets andet program på mellemlang sigt til fordel for kvinder (1986-1990) skal ses i forlængelse af arbejdet med at gennemføre ligestillingsdirektiver i et Fællesskab, der nu var udvidet til 12 medlemslande. I dette program kom ligestillingspolitikken også til at omfatte positiv særbehandling på nye områder såsom uddannelse, nye teknologi og mulighederne for at forene erhvervsarbejde og familieliv samt inden for lokal udvik ling. Fællesskabets tredje handlingsprogram på mellemlang sigt for lige muligheder for kvinder og mænd (1991- 1995) blev introduceret som "en ny fase" i ligestillings politikken med forslag til en mere omfattende strategi for Fællesskabets indsats. Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mellemlang sigt for lige muligheder for mænd og kvinder (1996- 2000) er udtryk for et stort fremskridt med fokus på "mainstreaming"-princippet. I programmet foreslås det, at der i medlems-landene skal udvikles og iværksættes metoder, strategier, modeller og undersøgelser, der tager sigte på at integrere ligestillingsaspektet i alle poli-tikker og aktiviteter. tre første programmer De på Kommissionens initiativ. Det igangværende program er baseret på et forslag fra Kommissionen til Rådet og blev iværksat ved en rådsafgørelse. iværksat blev Disse programmer blev suppleret med af andre foran staltninger, som f. eks. etablering af en lang række net, som skal støtte ligestillingsorganisationernes arbejde og pege på effektive metoder og eksempler til efterfølgelse. Den Europæiske Union arbejder desuden på at forbedre kvindernes vilkår og afskaffe forskelsbehandlingen af mænd og kvinder via sin dialog med tredjelande, især via politikken for udviklingssamarbejde og bestræbelserne på at fremme og beskytte menneskerettighederne. 12 internationale kvindekonference i Beijing i 1995 vedtog en erklæring om integrering af kønsaspek tet i lovgivning og offentlige politikker, program mer og projekter (se kapitel 6). Forslaget var udarbejdet af Den Europæiske Union, som bak kede det kraftigt op. Kønsperspek-tiveringen både i relation til udviklingssamarbejde og i rela tion til dialogen med tredjelande er fortsat siden FN-konferencen med analytiske undersøgelser af de enkelte politikker. Det drejer sig bl. a. om menneskerettigheder(4), nødhjælp og humanitær bistand (1995) og strukturtilpasningspolitikker (1995). Europarådet indkaldte i februar 1996 en gruppe specialister i "mainstreaming" i forbindel se med drøftelser for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder. i Styringskomiteen Anvendelse af "mainstreaming"-princippet "Mainstreaming" kræver mobilisering af alle ressourcer, og derfor oprettede Kommissionen i 1995 sin egen ligestillingsgruppe med deltagelse af medlemmer af Kommissionen og under forsæ de af Kommissionens formand. Formålet med denne gruppe er at lægge op til debat og sikre, at ligestillingsaspektet indbygges konsekvent og systematisk i alle fællesskabsaktiviteter. Der er nedsat en gruppe med repræsentanter fra flere tje nestegrene, som skal forberede og overvåge dette arbejde og registrere planlagte og igangværende initiativer med henblik på at afdække eventuelle muligheder for at skabe synergi og koordinere dem indbyrdes. I førnævnte meddelelse om integrering af lige stillingsaspektet, som er et resultat af denne ind sats, har Kommissionen peget på syv områder, hvor det er afgørende at mobilisere fællesskabspo litikkerne for at opnå ligestilling: beskæftigelse og arbejdsmarked, kvindelige virksomhedsledere og medhjælpende ægtefæller i små og mellemstore virksomheder, almen uddannelse og erhvervsud dannelse, personlige rettigheder, eksterne relatio ner, information og Kommissionens egen perso nalepolitik. Det er en kompliceret proces at anvende "mainstreaming"-princippet på generelle politik ker, program-mer og projekter, og det rejser nye spørgsmål på hvert eneste stadium i den politiske cyklus lige fra det forberedende arbejde gennem implementeringen og frem til evalueringen og en Kommissionens meddelelse om de udenrigspolitiske aspekter af menneskerettighederne (KOM(95) 567 ende lig udg. af 12. 11. 1995. SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING FRA "KVINDmOG1JimmiNG"TIE Den strategi, der betegnes "kvinder og udvikling", og som blev udviklet i 1970'erne, var centreret omkring at afdække kvinders situation, skaffe oplysninger om kvinders liv og mobilisere kvindegrup per på græsrodsniveau over hele verden. I begyndelsen resulterede "kvinder og udvikling"-analysen i et stort antal rene kvindeprojekter eller "kvindeafsnit" i projekter, der vedrørte en hel sektor eller en del af en sektor, eller som opererede med flere forskellige mål i øvrigt. Disse strategier var således karakteriseret ved en opfattelse af kvinden som "ligestillet, men uden for". Projekterne overså ofte, at mændene havde den afgørende kontrol med alle aktiver og styrede beslut ningsprocessen. Desuden var projekterne i mange tilfælde meget små, marginale, velfærdsorienterede og afhængige af ministerier og projektstyringsorganer, som manglede de økonomiske og tekniske res sourcer til at sikre en bæredygtig udvikling, når først projektet var afsluttet. Det utilsigtede resultat af sådanne projekter var i vidt omfang at cementere kvindernes isolerede placering i periferien af de cen trale udviklingsbestræbelser. Analyseredskaberne er gradvist blevet finere og mere effektive, og det har resulteret i en ny strategi, der betegnes "køn og udvikling". "Køn og udvikling" fokuserer på de indbyrdes relationer mellem mænd og kvinder (kønsbetingede relationer) frem for på kvinderne i sig selv. Betegnelsen "køn" refererer i denne sammenhæng til socialt erhvervede og kulturelt betingede egenskaber, der adskiller kvinder og mænd, og ikke kun til de fysiske forskelle. Eftersom kønsforskelle i denne forstand er historisk og kul turelt betingede, er de også forskellige fra land til land og region til region, og de forandrer sig over tid. Analyse af kønsaspektet i forbindelse med progranWprojektplanlægning har til formål at afdække kvin dernes ressourcer, aktiviteter, potentiale og begrænsninger i forhold til mænd i en given samfunds-øko nomisk gruppe. Målet er ikke blot at rette op på skævheder og udjævne forskelle mellem mænd og kvinder, men også at sikre den størst mulige effektivitet i udviklingsarbejdet. Efter den yderligere marginalisering af kvinderne som følge af den oprindelige strategi med rene kvin deprojekter blev man klar over, at der var brug for en mere helhedsorienteret strategi. Integrering af kønsaspektet blev derfor udviklet som en ny strategi, med det formål at integrere kønsaspektet i alle overordnede udviklingspolitikker, programmer og projekter. Denne "mainstreaming" betyder dog ikke, at der ikke er behov for positive særforanstaltninger og pro grammer og projekter, som er specifikt rettet mod de dårligst stillede grupper (og det er oftest kvinder) på områder, hvor skævhederne er særligt udtalte, f. eks. inden for almen og erhvervsfaglig uddannelse, adgang til lån og kredit og områder, som per definition især vedrører kvinder. Sådanne foran-staltnin- ger adskiller sig fra de tidligere rene kvindeprojekter ved at være udformet med henblik på at opnå den størst mulige strategiske virkning, have den fornødne størrelse og blive brugt som vigtige midlertidige foranstaltninger for at rette op de på de største kønsbetingede skævheder og bringe den forfordelte gruppe op på et niveau, som kan danne udgangspunkt for deres deltagelse i mere generelle udvik- lingsforanstaltninger. Kommissionens generaldirektorat for udvikling (GD VIII) anser disse nye strategier for at være af stor betydning for Kommissionens udviklingspolitik og bistands-projekter. Kilde; Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbej- det, KOM(95) 423 endelig udg. af 18. september 1995. w&sm»#itMmmi 13 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING TABEL 1: "MAINSTREAMING" ! DEN POLITISKE OG STADIERNE PROCES Stadier Midler og metoder Formulering af politikken • Udarbejdelse af konsekvensanalysesyste mer • Etablering af kønsspecifikke høringsme- kanismer • Udarbejdelse af kønsspecifikke data • Risikovurderingsanalyse • Oplysningskampagner • Personaleinformation, distribution • Aftale om hensigtsmæssige overvågnings- indikatorer • Nye kriterier • Indsamling af kønsspecifikke data • Analyse af samspil og sammenhæng med andre mål • Brug af overvågningsdata Tabel 1 viser de forskellige stadier i den politi ske proces, hvor "mainstreaming"-princippet kan anvendes, og hvilke konsekvenser det har for hvert enkelt stadium. Revision Implementering Administration Overvågning Evaluering og opfølgning eventuel revision. Det bliver endnu mere kompli ceret af, at mange politikker ved første øjekast forekommer kønsneutrale. Konkrete beviser for politikkernes forskellige virkninger for henholds vis mænd og kvinder kommer muligvis kun grad vist for en dag efter undersøgelser, der afslører forskelle med hensyn til adgang eller anvendelse. Det afhænger af mange faktorer, hvorvidt det er let eller vanskeligt at forfølge en given strategi for at gennemføre "mainstreaming"-princippet. Her skal nævnes spørgsmålet om, hvor stor ulighed der rent faktisk gør sig gældende mellem mænd og kvinder på det pågældende område, hvilke metoder der kan bringes i anvendelse for at for følge strategien, hvilke strukturer og økonomiske midler der er til rådighed, samt kontakter med kvinder i de besluttende organer. Andre faktorer, der kan have betydning, er kønsfordelingen blandt beslutningstagerne, adgang til kønsspeci fikke data til brug for analyserne og den historisk betingede interesse for de pågældende spørgsmål, for blot at nævne nogle få. 14 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING STRUKTURFONDENE OG LIGESTILLINGEN (Den EFRU, strukturfondene Strukturpolitikkerne er Den Europæiske Unions vigtigste redskab til at fremme samhørig heden og solidari-teten, øge beskæftigelsen og forstærke integrationen. En forhøjelse af bidraget Europæiske fra Regionaludviklingsfond, Den Europæiske Socialfond, ESF og Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, EUGFL) til støtte for ligestillingen har derfor stor politisk betydning. Integrering af ligestil- lingsproblematikken i strukturpolitikkerne har først og fremmest til formål at mindske de ulig heder, der eksisterer mellem mænd og kvinder med hensyn til beskæftigelse, uddannelsesniveau, adgang til arbejdsmarkedet og inddragelse i beslutningsprocessen. Men det er samtidig et led i ønsket om at fremme en bæredygtig udvikling ved at kombinere jobskabelse og velstand med livskvalitet og bevaring af vore kulturelle værdier og naturen omkring os. ESF var den første fond, der tog ligestillingss pørgsmålet op, men efterhånden er alle struktur fondene blevet inddraget i bestræbelserne på at fremme ligestilling. Alle de projekter, som fondene støtter, kan - i hvert fald indirekte - bidrage til at fremme lige stillingen, og de fleste af projekterne er udformet, så de i lige høj grad kommer mænd og kvinder til gode. Generelle foranstaltninger er imidlertid ikke nødvendigvis kønsneutrale. Programmeringsperioden 1989-1993 Den europæiske fælles akt førte til en reform af strukturfondene for at gøre dem mere effektive og samordnede. Med reformen i 1988 blev fon denes opgaver omdefineret. Der blev opstillet fem mål: • Fremme af udviklingen og strukturtilpasnin gen i de tilbagestående regioner (mål nr. 1) • Støtte til regioner, der er hårdt ramt af indu striel tilbagegang (mål nr. 2) • Bekæmpelse af langtidsledighed (mål nr. 3) • Fremme af den erhvervsmæssige integrering af unge (mål nr. 4) • Tilpasning af landbrugsstrukturerne (mål nr. 5a) og fremme af udviklingen af landdistrik terne (mål nr. 5b). Ligestillingsaspektet blev ikke udtrykkeligt nævnt i definitionen af disse mål. Samtlige mål vedrørte dog potentielt også kvinder, eftersom de er stærkt repræsenteret i målgrupperne og mål områderne. Reformen styrkede ESF's støttemuligheder i relation til ligestilling. ESF havde siden 1978 finansieret specifikke foranstaltninger for kvin der, især uddannelsesprogrammer. I retningslin jerne for gennemførelsen af forordningen fra 1988 blev kvinderne specifikt nævnt blandt de grupper, der havde særlige vanskeligheder på arbejdsmarkedet. De projekter, der gennemføres som led i alle vedrørende generelle ESF-foranstaltninger uddannelsestilbud og hjælp til unge og langtids ledige til at finde beskæftigelse, gav også mulig hed for at forbedre kvindernes situation med hensyn til beskæftigelse. Det skal desuden næv nes, at 5% af ESF-bevillingerne til mål nr. 3 og 4 (dvs. 380 mio. ECU) var specielt øremærket til foranstaltninger til fordel for kvinder. De andre fonde (EFRU og EUGFL) har bidra get inddirekte og mindre koncentreret til at frem me ligestillingen dels via deres generelle støtte til udviklingsformål, dels via finansiering af uddan- nelsesinfrastrukturer for supplerende sociale faci liteter. I 1991 iværksatte Kommissionen på baggrund af den fortsatte skarpe adskillelse mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet og ønsket om at gøre ligestillingsbestræbelserne mere synlige et særligt initiativ, NOW (Lige muligheder for kvin der inden for beskæftigelse og erhvervs-uddannel se) med et budget på 156 mio. ECU(5). De nyska bende foranstaltninger, der er iværksat i forbin delse med dette initiativ, samt dets tværnationale karakter supplerer medlems-landenes egne initia tiver inden for de såkaldte fællesskabsstøtteram mer. Der blev lagt særlig vægt på bestemte typer foranstaltninger, der fokuserede på de områder, hvor kvinderne er specielt svagt repræsen-teret, f. eks. støtte til oprettelse af nye virksomheder. Gennem NOW blev EFRU inddraget i ligestil- lingsproblematikken via støtte til børnepasnings- faciliteter. (5) EFT nr. C 327 af 29. 12. 1990. 15 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING I medlemslandene har N OW medvirket til at fjerne opfattelsen af støtteforanstaltninger til for del for kvinder som særskilte og isolerede tiltag ved at mobilisere en lang række aktører, heri faglige lokalforvaltninger, blandt ministerier, organisationer, kvindeorganisationer, lokale udviklingsorganistationer, universiteter og andre. 800 projekter fik støtte fra NOW-initiativet, og alle involverede flere medlemslande. Programmeringsperioden 1994-1999 Den reform af strukturfondene, der blev gen nemført i 1993, var af afgørende betydning for ligestillingsbestræbelserne. Den markerede et fremskridt med hensyn til øget interesse for lige stillingsspørgsmål i forbindelse med ESF, men - hvad der var mere vigtigt - den placerede også ligestilling som ét af de centrale emner, der går igen i alle de europæiske fonde, herunder også EFRU og EUGFL. Med den nye rammeforordning blev ligestil- lingsprincippet for første gang udtrykkeligt nævnt i forbindelse med bestemmelserne om den nødvendige overensstemmelse mellem de foran staltninger, der finansieres af strukturfondene, og Fællesskabets øvrige politikker. I artikel 7 i den nye forordning står der: "Aktioner, der finansieres af strukturfondene, EIB eller et andet eksisterende finansielt instrument, skal vare i overensstemmelse med traktaterne og med de retsakter, der er udstedt i henhold til disse, samt med Fællesskabets politikker, herunder dem, der vedrører konkurrencereglerne, reglerne for indgåelse af offentlige aftaler og bestemmelserne om miljøbeskyt telse, og med princippet om lige muligheder for mand og kvinder. ,<6). Desuden blev henvisningen til ligestillingsprin- cippet yderligere underbygget af forordningen om alle foranstaltninger, der iværksættes med støtte fra ESF. Specielt i forbindelse med mål nr. 3 skal der ifølge forordningen som noget af det vigtigste gennemføres foranstaltninger med hen blik på at fremme lige muligheder for mænd og kvinder på arbejdsmarkedet, især i de beskæfti- gelsessektorer, hvor kvinder er underrepræsente ret, og til fordel for kvinder uden erhvervsmæssi ge kvalifikationer, eller som vender tilbage til arbejdsmarkedet efter at have været borte fra det i en periode. 16 Endelig nævnes ligestillingsprincippet i de dokumenter, der danner grundlag for forskellige fællesskabsinitiativer, såsom EMPLOYMENT- initiativets tre afsnit (NOW, HORIZON, YOU- THSTART), ADAPT-programmet, i forbindelse med hvilket der skal lægges særlig vægt på foran staltninger til fremme af ligestilling og forbed ring af kvinders vilkår, og URBAN-programmet, der som et af sine mål har gennemførelse af for anstaltninger i "problemområder" i byerne. I ini tiativet til fordel for små og mellemstore virk somheder (SMV) er et af målene at fremme kvin ders beskæf-tigelse i små og mellemstore virk somheder og tage hensyn til deres særlige uddan nelsesbehov. Mal nr. 3 og 4 For den nuværende programmeringsperiodes vedkommende (1994-1999) nævnes ligestillings aspektet i alle ESF-programmeringsdokumenter, især i forbindelse med mål nr. 3. I dem alle ind går ligestilling som et gennemgående princip for alle de projekter, der forelægges. til Italien, Portugal, I de fleste lande har det samtidig betydet, at der er fastlagt specifikke politiske retningslinjer med en prioritering af de formål, som støtten kan anvendes i forbindelse med mål nr. 3 (Tyskland, Belgien, Spanien, Grækenland, Frankrig, Italien, Luxembourg, Danmark og Storbritannien) og i forbindelse med afsnittet om "menneskelige ressourcer" i mål nr. 1-initiativer Grækenland, (Irland, Storbritannien og Danmark). Denne tværgående fremgangsmåde resulterer i mange tilfælde i, at der opstilles bestemte mål, som f. eks. at sikre, at kvindernes deltagelse i de foreslåede projekter når op på mindst samme niveau som deres andel af de arbejds-løse (51% i Danmark, 50% i Finland, Sverige og Nederlandene og 57% i Flevoland i den østlige del af Nederlandene). Det er dog ikke alle lande, der opererer med sådanne kvantitative målsætninger, og de vedrører heller ikke samtlige str ukturfondsmål. De lande, der har indført specifikke retnings linjer på dette område, har i de fleste tilfælde også afsat et begrænset budget til formålet og viser der med, at disse retningslinjer opfattes som et sup plement til de tværgående målsætninger, hvilket i hvert fald er med til at gøre indsatsen mere syn lig. En sådan tværgående strategi kan dog i visse tilfælde være ledsaget af særlige foranstalt-ninger <6) Rådets forordning (EØF) nr. 2081/93 af 20. 7. 1993. EFT nr. LI 93 af 31. 7. 1993. SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING med henblik på at skaffe særlige børnepasningsfa- ciliteter (Nederlandene, Belgien og Stor-britanni- en. ). Indførelsen af idéen med "genveje" til integra tionen på grundlag af erfaringerne fra NOW-ini- tiativet og lempelsen af betingelserne for at komme i betragtning til støtte har gjort det muligt at udvikle "pakker" af individuelt oriente rede foranstaltninger til at hjælpe kvinderne ind på eller tilbage på arbejdsmarkedet. Der er udviklet særlige foranstaltninger til for del for kvinder i form af pasningsforanstaltninger for ældre, syge og børn, mens man samtidig arbejder på at gøre kvinderne mere konkurrence dygtige og lettere at skaffe i beskæftigelse på arbejdsmarkedet. Blandt sådanne foranstaltnin ger kan nævnes specifikke uddannelses- og optræningsforanstaltninger, iværksætterkurser, informationsformidling og i visse tilfælde også foranstaltninger med henblik på at ændre både forældres og døtres holdninger til skoleundervis ning ved at tilskynde pigerne til at vælge andre fag end de traditionelle kvindefag. I denne sam menhæng spiller uddannelsesmoduler for lærerne en afgørende rolle. Mål nr. 1, 2 og 5b Der foreligger ikke noget officielt skriftligt materiale om ligestillingssituationen i forbindelse med mål nr. 1 og mål nr. 5b. For mål nr. 2's ved kommende blev der i slutningen af 1995 udsendt et spørgeskema til medlemslandene. Det drejer sig om prioriteringen af samtlige støtte-foran staltninger i relation til dette mål, men der var en særlig serie spørgsmål, som vedrørte lige-stilling. Der kunne af besvarelserne udledes flere forskel lige tendenser: Der var flere medlemslande, der ikke udtrykke ligt nævnte ligestilling i forbindelse med mål nr. 2. Andre medlemslande opererede ganske vist ikke med ligestillingsbegrebet blandt deres erk lærede målsætninger, men de sørgede dog for, at det indgik i nogle af de foranstaltninger, de gen nemfører. Danmark og Sverige opererer med ligestilling som et tværgående princip, der er fælles for alle projekter, der finansieres i forbindelse med mål nr. 2. I Danmark er princippet udtrykkeligt skre vet ind i de forskellige programmer, der gennem føres. Eftersom kvinder i højere grad end mænd er dårligt uddannede og ramt af arbejdsløshed, må ESF-støtten formodes at være til mere direk te fordel for dem, og det gælder især i forbindel se med mål nr. 3. Med hensyn til den nye programmeringsperio de for støtten til projekter i regioner, hvor der gennemføres strukturomlægninger (1997-1999), har Kommissionen i et vejledende notat til med lemslandene fra april 1996 indføjet en specifik reference til ligestillingsaspektet. Under forhand lingerne om vedtagelse af programmerne vil Kommissionen sikre sig, at det kommer til udtryk som andet og mere end principerklærin ger. I Sverige indgår fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder (og mellem unge og ældre) i i forbindelse med mål nr. 2-programmerne udvælgelseskriterierne for projekter eller gennem indføjelse af specifikke foranstaltninger til fordel for kvinder. Iværksætterstøtte, erhvervs-uddan nelse og rådgivning, som alt sammen er tilpasset kvindernes behov, indgår i programmerne. Desuden har Sverige indarbejdet ligestillings- princippet i alle strukturfondsmålene. Det bety der, at mål nr. 6, som dækker de meget tyndt befolkede egne i den nordlige del af landet, også drejer sig om at fastholde kvindernes tilstede værelse i området. Den ene af de to strategiske målsætninger er at sikre lokalsamfundenes leve dygtighed med særlig vægt på kvindernes og de unges behov for uddannelse og omskoling i området. Andre eksempler på det samme finder man i relation til mål nr. 4 og 5b. Nogle af de godkendte projekter omfatter specifikke aktivite ter til fordel for kvinder, men de skal alle sammen operere med kvantificerbare mål for ligestilling. Det skal nævnes, at der gøres en ihærdig indsats for at opnå en bedre samordning af støtten fra de forskellige fonde. I denne forbindelse skal man især være opmærksom på ESF's, EFRU's og EUGFL's kombinerede interventioner, der kan bruges til at gennemføre foranstaltninger og til byde faciliteter, som gør det muligt for kvinder at forene erhvervsarbejde og familieliv (vuggestuer, børnehaver, skolefritidsordninger og aktiviteter efter skoletid), transporttilbud i tyndt befolkede områder m. m. ). Foranstaltninger, der hænger direkte sammen med tilvejebringelse af infra struktur i erhvervsområder og oprettelse eller bevaring af job kan være til direkte fordel for kvindelige erhvervsdrivende og medhjælpende ægtefæller samt for de kvindelige ansatte i de virksomheder, der får støtte. Generelt kan man sige, at støtteforanstaltninger, der vedrører tilpas ning af produktionsaktiviteter, lokal udvikling og forbedring af livskvaliteten, ikke kun berører kvinderne, men alligevel kan indvirke mere direk te på bestræbelserne på at fremme ligestillingen, fordi de kommer tættere på problemerne. 17 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING KKVINDERI ANTWERPENS MEDBORGERKLUB BELGIEN Medborgerklubben i Antwerpen er beregnet for de lokale beboere: uddannelses- og beskæftigelses-pro jekter, erhvervscenteret, udlejning af værktøj og redskaber, jobcenteret, det lokale nyhedsbrev, tekno logicenteret m. m de henvender sig til alle i hele kvarteret. Medborgerklubben har ingen særlige kvindeprojekter, men ATEC, der stir for Antwerpens Teknologiske Center og er ét af de mange initi ativer fra medborgerklubbens side, har nogle programmer, som er specielt beregnet for kvinder, og som samfinansieres af ESF. Teknologi er sjovt for kvinder Et af de mest succesrige ATEC-programmer er PC-teknikerkurset. Alle, der deltager i dette kursus, kan finde et job bagefter, men det er meget få kvinder, der tilmelder sig. Derfor gør ATEC en særlig ind sats for at opfordre kvinder til at deltage. Ansatte fra centeret henvender sig direkte til kvinder, og ATEC offentliggør annoncer og artikler i tidsskrifter, og det ser ud til at virke. I hver gruppe på tolv kursusdeltagere er der nu to eller tre kvinder, og disse kvinder får tilbudt job, så snart de har afsluttet kurset. Det har fået ATEC til at iværksætte et mere langsigtet initiativ for at gøre unge piger og kvinder inter esseret i teknologi. ATEC organiserer tekniske teenage-projekter for de 10-14-årige i samarbejde med en ungdomsklub for storbyungdom. Teenage-piger lærer at skille og samle computere, eller de kon struerer f. eks. en selwander til planter. Kort sagt, unge piger lærer, at teknologi kan være sjovt. Denne fremgangsmåde vil muligvis først give resultater på lang sigt, men man er nødt til at begynde et sted. Herudover er der naturligvis programmer, som traditionelt interesserer kvinder: genoptræning og vide reuddannelse for kvinder, som ønsker at arbejde som sekretærer, kurser i fjernsalg, administration osv. ATEC har udviklet et kursusprogram i administration for teknikere, som især henvender sig til kvin der fra etniske mindretal. Ikke kun tyrkiske og marokkanske kvinder, men også kvinder fra Asien, Afrika og Østeuropa deltager i dette kursus, fortæller Leen Verbist, som er ansvarlig for programmet. Uddannelsesprogrammet har nu kørt i tre år, og resultaterne er begyndt at kunne mærkes: 50% af del tagerne har siden fundet job eller er under videreuddannelse. Gruppen består dels af meget unge kvin der (18-21 år), dels af noget ældre kvinder (fra 27 år og opefter). 18 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING Ud over at lade ligestillingsaspektet indgå som et tværgående princip i de regionale programmer, hvilket først og fremmest er medlemslandenes opgave i forbindelse med tilsynet med foranstalt ningerne og udvælgelsen af projekter, er det fort sat nødvendigt at gennemføre specifikke foran staltninger for kvinder. Derfor yder strukturfondene via fællesskabsini tiativerne og pilotprojekterne også støtte til sådanne foranstaltninger. Fællesskabsinitiativer og pilotprojekter Det nye EMPLOYMENT-initiativ blev lance ret i 1995 med et særligt afsnit baseret på erfarin gerne fra NOW. Første fase af EMPLOYMENT- NOW kommer til at omfatte 700 projekter. Samtlige projekter involverer flere medlemslande og bidrager til at fremme informationsudvekslin gen og i mange tilfælde også tværnationale kon takter mellem kvinder. Andre herunder fællesskabsinitiativer, URBAN, LEADER og INTERREG, samt pilot projekter, der finansieres i henhold til artikel 10 i EFRU-forordningen, kan også bruges til at sætte ting i gang og foreslå nye løsning-modeller. Kommissionen har forlangt, at der i URBAN li-programmet lægges særlig vægt på ligestillings aspektet. LEADER li-initiativet skulle også give nye idéer på grundlag af erfaringerne fra LEADER I- initiativet, som gav kvinder mulighed for at gen nemføre lokale projekter med henblik på udvik ling af landdistrikterne: turisme, produktion og markedsføring af lokale specialiteter, udvikling af små og mellemstore virksomheder og styrkelse af håndværk og kunsthåndværk. For de pilotprojekter, der finansieres i henhold til artikel 10 i EFRU-forordningen, opererer RECITE II-programmet(7) om støtte til tværregi onale samarbejdsprojekter med et budget på 110 mio. ECU, der bl. a. skal bruges til at støtte "oprettelse og udvikling af ressourcecentre med henblik på forbedring af kvindernes jobmulighe der og deres integrering i erhvervslivet". (7) F. FTnr. C 326 af 31. 10. 1996. LEADER-PROGRAMMET SKABER JOB TIL KVINDER I LANDBRUGSOMRÅDER GRÆKENLAND Ganske mange græske kvinder deltager i "lokale aktions landbrugsudviklingsprogram- grupper", som gennemfører mer. Med støtte fra LEADER-programmet blev der oprettet 26 lokale udviklingsvirksomheder, som gav kvindekooperati ver mulighed for at arbejde inden for landbrugsturisme, små og mellemstore virksomheder, forædling af landbrugs produkter, traditionelt kunsthåndværk og miljø-beskyttel se. I landsbyen Velventos fremstiller kvindekooperativet tradi tionelt bagværk. Kooperativet blev oprettet i 1985 og omfatter i dag flere bemærkelsesværdige aktiviteter. Der fremstilles syltetøj, marmelade og kompot, som distribueres under kooperativets eget navn til fødevareforretninger over hele landet. Produkterne er af traditionel art, men opfylder moderne ernæringskrav og er absolut konkurrencedygtige i produkter. forhold Kooperativet har sine egne produktionsfaciliteter og beskæftiger 20 kvinder fra landsbyen. industrifremstillede tilsvarende til Kooperativet har med støtte fra LEADER-programmet beskæftiget sig med følgende: markedsundersøgelser, delta gelse i messer og udstillinger, udarbejdelse af et varemærke samt undersøgelse og udformning af emballage. Uddannelsesseminaret for medlemmer af kvindekooperati vet for kunsthåndværk i Velventos indgik i LEADER-pro grammet. Det drejer sig om at fremstille konkurrencedygti ge produkter, indføre nyskabende fremstillingsmetoder og øge salget. Et andet kvindekooperativ arbejder i landsbyen Agios Georgios. I dette lille lokalsamfund er over 20 kvinder beskæftiget med at fremstille traditionelle madvarer, hoved sagelig nudler (petoura). Disse madvarer fremstilles med moderne maskiner. Kommunen overlod kooperativet en forladt bygning, som blev sat i stand til formålet. Projektet er en meget vigtig økonomisk og social faktor i landsbyen. 19 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING Støsrø&tørøæift Der blev lagt vægt på, at aktørerne på ligestil lings-området også bør deltage i tilsynsudvalgene: der er brug for et aktivt samarbejde for at uddan ne og påvirke dem, der beskæftiger sig med lige- stillingsproblematikken, og sikre, at information om erfaringerne i marken også når frem til de besluttende organer. Tilsynsudvalgene spiller en afgørende rolle for, hvordan disse midler fordeles. Evaluering er en væsentlig forudsætning for at kunne følge foranstaltningerne effektivt op. Kommissionen ønsker nedsat en arbejdsgruppe, som skal se på evalueringsspørgsmålet og udar bejde forslag til evalueringsmetoder med bistand fra eksperter. Formålet er at hjælpe alle, der arbej der med strukturfondsinitiativer, med at lægge en hensigtsmæssig evalueringsstrategi. fremlagde det Efter konferencen irske for mandskab et forslag til en rådsresolution om strukturfondene muligheder. Resolutionen blev vedtaget den 2. december 1996. lige og EUGFL's udviklingssektion bidrager til Den Europæiske Unions samfinansiering af pilotpro jekter. Et særligt program for pilotprojekter, der tager sigte på at få flere kvinder til at deltage i udviklingsbestræ-belserne i landdistrikterne, er under forberedelse på grundlag af artikel 8 i EUGFL-forordningen. Der skal bevilges 20 mio. ECU til programmet i perioden 1997-1999, og hvert år vil der blive fastsat et særligt satsnings område. Seminar om strukturfondene og ligestilling Kommissionen understregede klart i sin med delelse fra 1996 om integrering af ligestillings aspektet i fællesskabspolitikkerne, at strukturfon dene kan "give et effektivt bidrag til bekæmpelse af arbejds-løsheden og til fremme af lige mulig heder, som begge er prioriterede mål for Unionen og dens medlemsstater. " som deltagere repræsentanter Den 7. og 8. marts 1996 afholdtes i Bruxelles et seminar med titlen "Strukturfondene og lige muligheder"; seminaret var arrangeret af den bel giske regering og Kommissionen i fællesskab og havde for Kommissionens forskellige tjenestegrene med ansvar for forvaltningen af strukturfondene tilli gemed repræsentanter for medlemslandene og deres lokalforvaltninger samt forskellige eksperter og projektudviklere. Spørgsmålet om integrering af ligestillingsaspektet i strukturfondsforanstalt ningerne var det gennemgående tema i debatten. De generelle konklusioner fra seminaret om strukturfondene og ligestillingen (7. -8. marts 1996) opsummerer de fremtidige muligheder: At kunne udnytte andres erfaringer er et grundliggende element i den merværdi, Den Europæiske Union kan tilbyde. Det blev på kon ferencen konkluderet, at formidling af erfaringer er af afgørende betydning, og det gælder også overførsel af erfaringer mellem medlemslandene og bedre koordine-ring af pilotprojekterne, fæl lesskabsinitiativerne og de foranstaltninger, der gennemføres inden for fællesskabsstøtterammer ne. Også et mere effektivt samspil mellem fonde ne og flere foranstalt-ninger, der involverer mere end én fond, er vigtigt. Der blev slået til lyd for at kombinere artikel 10 i EFRU-forordningen, artikel 6 i ESF-forordnin- gen og artikel 8 i EUGFL-forordningen for at fremme nye idéer med henblik på iværksættelse af pilotforanstaltninger og oplysningskampagner. 20 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING SATSNINGSOMRÅDER INDEN FOR EMPLOYMENT-NOW-INITIATLVET Der er foretaget en foreløbig analyse på grundlag af oplysninger i EMPLOYMENT-NOW-projekto- versigten (marts 1995). Iværksætterkurser Næsten halvdelen af projekterne drejer sig om ét eller flere aspekter ved at oprette en virksomhed. I denne gruppe indgår f. eks. bedre adgang til iværksætterkurser, støttetjenester, uddannelse og opfølg ning. Over 60% af projekterne i Østrig, Grækenland, Italien, Spanien og Sverige beskæftiger sig med dette emne. Afskaffelse af den vertikale kønsopdeling på arbejdsmarkedet 46 projekter drejer sig specifikt om gennemførelse af ligestilling på lederniveau i virksomheder. 22 pro jekter tager sigte på kvinder, der ønsker at avancere på deres arbejdsplads, og 7 projekter vedrører pro grammer for positiv særbehandling. Derudover er der 44 projekter for uddannelse i ligestillingss pørgsmål, som tager sigte på bestemte målgrupper, herunder fagforeningsrepræsentanter, virksom hedsledere og personaleuddannelseschefer i den offentlige og den private sektor. Afskaffelse af den horisontale kønsopdeling på arbejdsmarkedet Man interesserer sig i særlig grad for de sektorer, som forventes at udvikle sig stabilt, eller som repræs enterer et vækstpotentiale, f. eks. byggesektoren, transport og teknologi. Mange EMPLOYMENT- NOW-projekter drejer sig også om anvendelse af telekommunikationsteknologi og edb-teknologi (73) eller etablering af teletjenester (21). Anerkendelse af kvinders færdigheder Projekterne anlægger forskellige indfaldsvinkler på dette spørgsmål. Nogle af dem arbejder med model ler og metoder for anerkendelse og udnyttelse af de færdigheder, kvinderne har erhvervet uden for deres grunduddannelse eller deres job (anerkendelse af tidligere arbejdserfaring). I dette afsnit indgår også de færdigheder, der erhverves ved varetagelsen af de familiemæssige forpligtelser, såsom håndtering af mange forskellig-artede opgaverpå én gang, overordnet tilsyn og budgetstyring. Nogle projekter til stræber at give kvindernes arbejdsindsats øget værdi via uddannelsesprogrammer, der anerkender deres færdigheder og tilbyder anerkendt kompetencegivende uddannelse på relevante områder (27 projek ter). Andre projekter arbejder på at finde nye beskæftigelsessektorer og udvikle erhvervsprofiler, som også kan være med til at forbedre kvinders status (39 projekter). 21 SOLIDARITET OG SAMARBEJDE MELLEM MÆND OG KVINDER I ET SAMFUND I FORANDRING DEN SOCIALE DIALOG OG ARBEJDSMARKEDETS PARTER Den sociale dialog på europæisk plan er ensbe tydende med regelmæssig og struktureret kontakt mellem arbejdsmarkedets parter. På det overord nede plan er det de tre europæiske hovedorgani sationer, der varetager den sociale dialog: Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS), Sammenslutningen af Europæiske Arbejdsgiverorganisationer og Industri- (UNICE), og Det Europæiske Center for Offentlige Virksomheder (CEEP). Den sociale dialog foregår også inden for de enkelte sektorer, og Kommissionen gennemfører høringer med disse og andre organisationer, der er involveret i Den Europæiske Unions social- og arbejdsmar kedspolitik. Den sociale dialog blev formelt etab leret med den europæiske fælles akt, hvori der står: "Kommissionen bestræber sig på at udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan, idet denne dialog, hvis parterne finder det ønskeligt, kan føre til, at der knyttes aftalemæssige forbindelser", (artikel 118 B). Den sociale protokol vidner om arbejdsmarke dets parters voksende betydning. På grundlag af protokollen indgik UNICE, CEEP og EFS den 14. december 1995 en aftale om forældreorlov, som den 3. juni 1996 blev udmøntet i et rådsdi- rektiv(8). Af andre emner, der er til behandling i øjeblikket eller snart kommer det, skal nævnes: mere fleksible arbejdstider og sikkerhed i ansæt telsen, omvendt bevisbyrde i ligestillingssager og seksuel chikane. Ligestillingsaspektet skal også integreres i den sociale dialog. I Fællesskabets fjerde sociale hand lingsprogram på mellemlang sigt peges der på arbejdsmarkedets parters muligheder for at bidra ge til ligestillingspolitikken. Arbejdsmarkedets parter indtager en central plads i programmets målsætninger, som bl. a. gå ud på at sikre, at lige stillingsaspektet indgår i fornødent omfang på alle niveauer i den sociale dialog. Kommissionen har på sin side givet tilsagn om at yde arbejds-markedets parter faglig og økono misk støtte, i fald de beslutter i fællesskab at etab lere europæiske net for udveksling af informatio ner og erfaringer på ligestillingsområdet, hvilket muligvis vil kræve ansættelse af nye medarbejdere 22 til at varetage disse opgaver. Kommissionen har også påtaget sig at føre tilsyn med ligestillings-ini tiativer inden for rammerne af den sociale dialog. Der har lige siden Det Europæiske Fællesskabs oprettelse været regelmæssige konrakter og drøf telser mellem arbejdsmarkedets parter på euro pæisk plan. Arbejdsmarkedets parter har udsendt mange fælles erklæringer, herunder også én med titlen "Kvinder og erhvervsuddannelse". Arbejdsmarkedets parter kan bidrage til Kommissionens integrerede politik for en mere ligelig kønsfordeling i beslutningsprocessen ved at sørge for, at kvinderne bliver bedre repræsente ret både med hensyn til kvantitet (flere kvinder i de besluttende organer) og med hensyn til kvali tet (mere indflydelse til kvinderne) på europæisk plan (se kapitel 4). Desuden er arbejdsmarkedets parter på euro pæisk plan blevet opfordret til at deltage som fuldgyldige medlemmer i det nye rådgivende lige stillingsudvalg. Det er derfor særdeles vigtigt, at kvinderne og kvindernes problemer bliver stærke re repræsenteret i arbejdsmarkedsorganisationer ne og i den sociale dialog. (8) EFT nr. L 145 af 19. 6. 1996, s. 4. KAPITEL 2 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER LIGESTILUNG OG ØKONOMI Der sker store forandringer i beskæftigelsen i Den Europæiske Union både kvantitativt og kva litativt, og det er baggrunden for de signifikante ændringer i kvindernes økonomiske situation. Kvinderne markerer sig stadigt stærkere på det formelle arbejdsmarked. Størsteparten af den stigning i både beskæftigelse og arbejdsløshed, der har kunnet registreres i det seneste tiår i Den Europæiske Union, har fundet sted blandt kvin derne. I takt med at arbejdsstyrken i Den Europæiske Union i stigende grad præges af kvin der, undergår den strukturbetingede ændringer. Beskæftigelsen i servicesektoren er vokset mar kant, og samtidig er der blevet tale om mere tilfældige job og uregelmæssig arbejdstid. Mønsteret i både beskæftigelse og ikke-beskæf- tigelse varierer kraftigt både mellem lande, mel lem kvinder og mænd og mellem forskellige grupper af kvinder. Afgørende faktorer, såsom alder, børn og uddannelseskvalifikationer, er for bundet med markante forskelle i erhvervsfre kvens, især blandt kvinder. Tendensen er, at kvin der indtager og bevæger sig mellem en række for skellige økonomiske situationer på forskellige sta dier i deres tilværelse og afhængigt af ændringer i de økonomiske og sociale vilkår. De traditionelle definitioner på beskæftigelse og arbejdsløshed er ikke tilstrækkelige til at kunne bruges til at analy sere de komplekse og flydende økonomiske pla ceringer, der gør sig gældende for mange grupper af kvinder. 23 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Der kan registreres nye mønstre i kvindernes økonomiske aktivitet tilligemed gennemgribende demografiske og sociale ændringer. Lavere fød- selsfrekvenser, højere gennemsnitsalder i befolk ningen, mindre husstande og ændrede familie strukturer. det påvirkes alt sammen af- og ind virker også selv på - hvordan kvinder deltager i det økonomiske liv. Efterhånden som disse fakto rer spiller ind, opstår der nye variationer mellem forskellige generationer af kvinder både inden for og mellem medlemslandene. Selv om der er tale om store forandringer, kan der også registreres en udpræget kontinuitet. Det kønsopdelte arbejdsmarked er et både udbredt og vedvarende fænomen. Kvinderne er generelt sam let inden for et begrænset antal erhverv og beskæftigelsesområder, hovedsagelig i servicesek toren. Kvinderne som en afgørende faktor for vakst I anden halvdel af 1980'erne faldt stigningen i beskæftigelsen i Den Europæiske Union sammen med yderligere fremgang inden for servicesekto ren, men væksten i beskæftigelsen varede ikke ved, og i begyndelsen af 1990'erne medførte recessionen et fald i beskæftigelsesfrekvensen fra 62% i 1990 (af befolkningen i den arbejdsdygti ge alder mellem 15 og 64 år) til 59% i 1994 - næsten helt tilbage til 1985-niveauet på 57%. En periode med opsving efter 1994 har resulteret i fornyet vækst i beskæftigelsen, men på grund af den samtidige forøgelse af befolkningen i den arbejdsdygtige alder har det kun haft meget beg rænset indvirkning på beskæftigelsesfrekvensen. Forøgelsen af arbejdsstyrken har været et slåen de træk ved udviklingen på arbejdsmarkedet i Den Europæiske Union i de seneste femten år. Men der er ikke blot tale om, at arbejdsstyrken i Den Europæiske Union vokser, den forandrer sig også. En meget stor del af forøgelsen kan tilskri ves kvinderne og er kommet til udtryk i en mar kant stigning både i kvindernes arbejdsløshed og i deres beskæftigelse. Kvinderne udgør nu over 40% af arbejdsstyrken i Den Europæiske Union. Alle medlemslande har oplevet en uforholdsmæs sig stor stigning i antallet af kvinder i den vok sende arbejdsstyrke, men fænomenet har været særligt udtalt i de økonomier, hvor den registre rede erhvervsfrekvens blandt kvinder i forvejen var lav, f. eks. i det sydlige Europa. Forskellene i beskæftigelsesfrekvens har været ledsaget af en vedvarende tendens i retning affal dende beskæftigelse inden for industri og land brug og øget beskæftigelse i servicesektoren. Næsten to tredjedele af den samlede beskæftigel- FIGUR i: KVINDERS ERHVERVSFREKVENS (15-64 ÅR) I EU (%), 1990 06 1 9 95 1995 1990 100- 80- 60- 4. 0: 20- 0~ B DK D GR E F I RL I L NL F IN S UK EU KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYHKEUNDERSØGELSEN) & ILO (A. FIN, S) NB: D 1990 EKSKL. DE NYE DELSTATER. 24 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Erhvervsfrekvens - 1994* - kvinder l ^ ^ j * ^ * * ^ - ^' TT \ S ~ ** S vv. %. <• »;/,. t»t EUR15 = 44. 8% O > = 50% M 45-50% O 40-45% m <40% • no data available * IRL : 1993 *A: 1993 STATISTICS: EUROSTAT MAPS AND GEOGRAPHICAL INFORMATION: GISCO eurostat se ligger nu i servicesektoren, mens industrien tegner sig for ca. 30% og landbruget for kun 5% af beskæftigelsen i Den Europæiske Union. Denne koncentration af beskæftigelsen i service sektoren er særligt udtalt for kvindernes vedkom mende (79%), mens deres beskæftigelse både i industrien (17%) og landbruget (4%) er faldet. fikationers øgede betydning på jobmarkedet afspejles i, at de unge forbliver længere i uddan nelsessystemet. Mere udbredt overholdelse af den officielle pensionsalder tilligemed et fald i den selvstændige beskæftigelse og i landbrugsbeskæf- tigelsen generelt er årsag til faldende erhvervsfre kvens blandt de ældre aldersgrupper. Beskæftigelsesfrekvensen i Den Europæiske Union er forholdsvis lav sammenlignet med andre lande. Det skyldes en kombination af flere faktorer: lavere officelle erhvervsfrekvenser, høje re registreret arbejdsløshed, flere under uddannel se og flere, der bliver pensioneret tidligt. Mønsteret i erhvervsfrekvenserne har ændret sig markant i de seneste femten år. Lavere erhvervs frekvens blandt de yngre og de ældre aldersgrup per går hånd i hånd med højere erhvervsfrekvens blandt kvinderne. De uddannelsesmæssige kvali- Disse generelle tendenser i beskæftigelsen dæk ker imidlertid i mange tilfælde over store forskel le mellem kønnene og mellem regioner og lande. Samtidig med de voldsomme udsving i beskæfti gelsen har kvinderne markeret sig stærkere inden for lønnet beskæftigelse. F. eks. har der i perioden fra 1985 til 1995 kunnet konstateres en fortsat stigning i beskæftigelsesfrekvensen blandt kvin der. Stigningen i kvindernes beskæftigelse skyldes i højere grad øget erhvervsfrekvens end faldende arbejdsløshed. 25 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Kvindernes beskæftigeke - et broget billede Kvindernes økonomiske aktivitet udviser særli ge karakteristika, men i forskellig grad i de enkel te lande i Den Europæiske Union. Generelt bevæger kvinder sig i langt højere grad end mænd ud og ind af beskæftigelse, arbejdsløshed og regi streret erhvervsinaktivitet. De traditionelle defi nitioner på beskæftigelse og arbejdsløshed kan i mange tilfælde ikke bruges til at beskrive kvin dernes i Europa. Uregistreret beskæftigelse og arbejdsløs hed, ufrivillig erhvervsinaktivitet, underbeskæfti gelse og uregelmæssig og usikker beskæftigelse er alt sammen træk ved kvindernes økonomiske situation. Og disse karakteristika er særligt udtal te i de økonomier, hvor kvindernes erhvervsfre kvens er lav. arbejdsmarkedsmæssige situation Erhvervsfrekvenserne i Den Europæiske Union udviser store forskelle mellem kvinder og mænd, mellem lande og mellem forskellige grupper af kvinder. Forskellene mellem landene er mindre markante for mændenes vedkommende. Voldsom koncentration af kvindernes beskæfti gelse i servicesektoren er et træk, der går igen i alle Den Europæiske Unions medlemslande, men i Luxembourg, Nederlandene, mest udtalt Sverige, Storbritannien, Belgien og Danmark - som næsten alle er lande med en forholdsvis høj erhvervsfrekvens blandt kvinderne. I de lande, hvor landbruget tegner sig for en større del af beskæftigelsen, f. eks. i Grækenland og Portugal, er koncentrationen i servicesektoren tilsvarende lavere. Kun i tre medlemslande, nemlig Tyskland, Italien og Portugal, ligger 20% eller mere af kvin dernes beskæftigelse i industrien. Generationsforskelle blandt kvinderne Der kan generelt registreres store forskelle mel lem forskellige aldersgrupper med hensyn til erhvervsfrekvensen, men de er særligt udtalte for kvindernes vedkommende. De generationsbetin- gede forskelle i kvindernes økonomiske situation i Den Europæiske Union er blevet endnu mere markante inden for det seneste tiår. Kvindernes tilstedeværelse på arbejdsmarkedet har altid været præget af en "midter-aldersgruppe", som er karakteriseret ved en højere erhvervsfrekvens. Næsten 70% af alle kvinder i den bedste arbejds dygtige alder (20-60 år) er i dag medlem af arbejdsstyrken. Alle medlemslande har kunnet registrere en stigning i erhvervsfrekvensen for kvinder i denne FIGUR 2; EU-tANØENES BEFOLKNING, 1995 KVINDER |;;;;g|::|| MÆND I ALT 100- 80- 60- 40- 20- 0- 1 jm Jl Jl M ^m. ^m _. _ _ D _ n _ n _ n _ n. B DK D GR E F IRL I L NL A P F IN S UK. » KILDE: EUROSTAT vmmM'y//s//,m'/»XA 26 aldersgruppe, og det er årsagen til over to tredje dele af den seneste tilvækst til arbejdsstyrken i Den Europæiske Union. I modsætning hertil faldt erhvervsfrekvensen for mænd i det meste af 1980'erne, selv om faldet er blevet mindre udtalt i de seneste fem år. Kvinder er ovei~repræsenteret blandt de arbejdsløse Stigningen i beskæftigelsen i Den Europæiske Union er gået hånd i hånd med en meget høj arbejds-løshed. Arbejdsløsheden blandt kvinder har siden begyndelsen af 1980'erne været høj og fortsat stigende. Arbejdsløshedsprocenterne for kvinderne i Den Europæiske Union er fortsat væsentligt højere end for mændene, på trods af at kvinderne tegner sig for en meget stor del af den nye stigning i beskæftigelsen. Højere arbejdsløs hed blandt kvinderne har kunnet registreres i de medlemslande, hvor kvindernes erhvervsfrekvens er forholdsvis lav (såsom Spanien, Italien og Irland), hvilket afspejler en stærk efterspørgsel hos kvinderne efter lønnet beskæftigelse. Men høj arbejdsløshed er ikke begrænset til økonomier med lav erhvervsfrekvens blandt kvinder. Også Frankrig og Finland kan registrere rekordhøj arbejdsløshed blandt kvinder. ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER wmsmmmmmmsmmmmmtmm. Langtidsledigheden - målt i forhold til den samlede arbejdsløshed blandt kvinder - er steget i de seneste år. I 1990 havde 4 1% af de kvinder, der var registreret som arbejdsløse, været ledige i mere end et år. I 1995 havde næsten 50% af de arbejdsløse kvinder i Den Europæiske Union været ledige i over et år. Langtidsledigheden vok ser blandt både mænd og kvinder. Sammenligner man langtidsledigheden blandt henholdsvis mænd og kvinder, er der flere blandt de arbejds løse kvinder (50%), der er langtidsledige, end blandt mændene (48%). er tilfældet registreres, Arbejdsløshedstallene har en tendens til at regi strere arbejdsløsheden blandt kvinder for lavt. I en undersøgelse, hvor det er folks egen opfattelse, der i som det Arbejdsstyrkeundersøgelsen, viser det sig, at en ganske mange af de kvinder, der gerne ville have lønnet beskæftigelse, betegner sig selv som "hjemmegående". Det forhold, at mange arbejds løse kvinder ikke er formelt registreret som ledige er også medvirkende til, at arbejdsløsheden blandt kvinder ansættes for lavt. En ganske stor del af kvinderne uden for den formelle arbejds styrke kan i virkeligheden betragtes som en skjult arbejdskraftreserve. Kvindernes bevægelse ind og ud mellem de forskellige kategorier - arbejdsløse, "hjemmegående", delvist beskæftigede og beskæf tigede - giver et noget udflydende og ustabilt bil- KVINDERS OG MÆNDS ERHVERVSFREKVENS (15^4^^^^ 100- MÆND KVINDER B DK D GR E F IRL I L NL A P F IN S UK EU 15 KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 27 Flere unge kvinder under uddannelse Der har kunnet registreres et markant fald i erhvervsaktiviteten blandt de unge (under 25 år), samtidig med at flere er under uddannelse. Blandt de unge mænd er der tale om et klart fald i erhvervsfrekvensen, men for kvindernes ved kommende er der sket en stigning både i delta gelsen i almene og erhvervsfaglige uddannelser og i erhvervsfrekvensen. Denne dobbelte tendens, der afspejler den stigende erhvervsfrekvens blandt kvinder i alle aldersgrupper, er særligt udtalt i de medlemslande, hvor erhvervsfrekvensen traditio nelt har været lav. Den demografiske faktors betydning Et markant trækt ved ændringerne i arbejds styrken i Den Europæiske Union i perioden fra 1980 til 1995 har været den faldende erhvervsfre kvens i den ældre aldersgruppe. Tendensen blev dog mindre udtalt i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne, og i enkelte lande, som f. eks. Italien, kan der nu registreres mindre stig ninger. Størsteparten i dette fald i erhvervsfre kvensen blandt de ældre har fundet sted blandt mændene, som udgjorde langt de fleste af de over 65-årige i arbejdsstyrken. I aldersgruppen 50-64 år er den procentvise andel af personer i ikke-beskæftigelse generelt højere. To tredjedele af alle kvinder og én tredje del af alle mænd i denne aldersgruppe er registre ret som ikke værende i lønnet beskæftigelse. Der er dog store forskelle landene imellem. ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER lede af kvindernes økonomiske position. Skal man have et bedre indtryk af kvindernes økono miske situation, må de forskellige former for ikke-beskæftigelse (herunder arbejdsløshed), men også beskæftigelsen, undersøges nærmere. Ikke-beskajtigelse - et problem for arbejdsmarkedet Der er store forskelle i mønsteret i ikke-beskæf tigelse mellem kvinder og mænd, mellem med lemslandene indbyrdes og mellem de forskellige aldersgrupper. Blandt de unge (15-24 år) er kvin dernes ikke-beskæftigelse (65%) væsentligt høje re end mændenes (56%). Under 10% af disse kvinder ledige. registreret Fuldtidsdeltagelse i uddannelse tegner sig for mellem 30% og 40% af de ikke-beskæftigede i denne aldersgruppe, men tilbage bliver alligevel en ganske stor registreret erhvervsinaktivitet blandt de unge. De unge kvinder udgør flertallet blandt de unge, der er registreret som "totalt erhvervsinaktive". som er Manglende opfyldelse af betingelserne for at fa udbetalt arbejdsløshedsydelse tilligemed det fak tum, at mange arbejdsløse ikke er officielt regi streret som ledige, kan være årsag til en del af denne "erhvervsinaktivitet". I andre tilfælde kan der være tale om uregistreret eller illegal beskæfti gelse. Det er også sandsynligt, at nogle på for hånd har opgivet at komme ind på arbejdsmarke det eller i uddannelsessystemet og i stedet er ble vet "langtidsinaktive". For de mellemste aldersgrupper er ikke-beskæf- tigelsen mindre udtalt, men her er forskellene mellem kønnene til gengæld mere udtalte. Det er dog sandsynligt, at mange kvinder, som rent statistisk er registreret som "erhvervsinakti ve", udfører ulønnet, uregistreret eller illegalt løn net arbejde. Det er umuligt at anslå omfanget af denne form for beskæftigelse. Uregelmæssig løn net beskæftigelse med varierende timetal og i varierende perioder, der udføres af kvinder eller unge, ligger ofte uden for de statistiske under søgelsers rækkevidde. Desuden er ganske mange kvinder beskæftiget med ulønnet samfundsarbej de og frivilligt arbejde, eller de deltager uden at være registreret i arbejde hjemme, familieforeta gender og omfattende familiebaserede og lokale støttenetværk. >mmtemmmwM>y/. K«'MM« 28 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER IKKE-BESKÆFTIGELSE OG ERHVERVSINAKTIViTEIF BLANDT KVINDER OG MÆND t EU. (%), 1994 FIGUR 4: (15-24 ÅR) FIGUR 5: (50-64 AR) • '< : - 1- - - , ; B DK D OR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU12 B DK D GR E F IRL I L NL A P Fin S UK EU12 KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNOERSØGELSEN) KVINDER INAKTIVE MÆND INAKTIVE NOTE : IKKE-ARBEJDENOE : ARBEJDSLØSHEDSTAL SAMT MANGLENDE ERHVERVSAKTIVI TET FOR BEFOLKNINGEN 1 DEN ERHVERVSDYGTIGE ALDER KVINDER IKKE-BESKÆFT. MÆND IKKE-BESKÆFT. MÆNDS OG KVINDERS ERHVERVSFREKVENS I EU (%), 1995 Figur 7: (50-64 år) pmmmmmfimimmmmm. Figur 6: (i5*24år) 1 1 •• • 1 • '"' 1 1 1 1 ' • ' 1 B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15 20 80 20 60 81 KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) t i ll KVINDER • H M Æ ND 29 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Uddannelsesniveauets betydning Forskelle i beskæftigelses- og ikke-beskæftigel- sesfrekvenser mellem landene og mellem forskel lige grupper af kvinder afhænger også af andre faktorer end alderen. Forskelle med hensyn til uddannelsesniveau afspejles ofte i forskelle i kvin i Den Europæiske dernes erhvervsfrekvens Union. Højere uddannelsesniveau er generelt kombineret med højere erhvervs-frekvens. I alle medlemslandene er erhvervsfrekvensen blandt kvinder, som kun har en grundskole-uddannelse, lavere end gennemsnittet. I den anden ende af skalaen kan der blandt kvinder med universitets uddannelse i samtlige medlems-lande registreres en erhvervsfrekvens over gennemsnittet. Ser man på den afgørende aldersgruppe, 25-64 år, fremgår det tydeligt, at uddannelsesniveauet har stor betydning for kvindernes erhvervsfre kvens. Kvinder, der ønsker at vende tilbage i arbejdsstyrken Længere fravær fra det formelle arbejdsmarked i en periode med gennemgribende økonomiske forandringer og høj arbejdsløshed kan afholde mange kvinder fra - eller i hvert fald gøre det svært for dem - at vende tilbage til den lønnede, registrerede arbejdsstyrke. Kvinder med specifik ke færdigheder og et højere uddannelsesniveau kan lettere klare denne overgang. Lavt kvalificeret arbejde i servicesektoren er den mest sandsynlige mulighed for kvinder unden disse kvalifikationer; et andet alternativ kan være fortsat ufrivillig erhvervsinaktivitet, måske kombineret med ure gistreret beskæftigelse i et vist omfang. Strukturbetingede økonomiske ændringer har haft en negativ indvirkning på beskæftigelsesfre kvensen for aldersgruppen 50-64 år. Høj arbejds løshed kombineret med udbredte massefyringer har præget ændringerne på beskæftigelsesområdet i de seneste ti år. Efterlønsordninger kan også have tilskyndet ældre arbejdstagere til at forlade arbejdsmarkedet før tiden. Problemerne med at komme tilbage på arbejdsmarkedet er særligt udtalte blandt ældre arbejdstagere, som har færre muligheder for efteruddannelse og omskoling og generelt er mindre tilbøjelige til at flytte efter arbejdet. I denne henseende har ældre arbejdsta gere (både mænd og kvinder) i vidt omfang de samme problemer som kvinderne generelt med at komme tilbage på et arbejdsmarked i hastig for andring. FIGUR 8: ERHVERVSFREKVENS EFTER UDDANNELSESNIVEAU FOR KVINDER I EU (%), 1 9 95 B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EU 15 0 20 40 60 80 100 KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNOERSØGELSEN) UNIVERSITET GYMNASIUM O. LIGN. GRUNDSKOLE 30 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Kvinders og mands beskaftigelsesstatus Det overvejende flertal (over 86%) af kvinder i beskæftigelse i Den Europæiske Union er løn modtagere. Knap 10% er selvstændige erhvervs drivende, og ca. 4% er medhjælpende familie- med-lemmer. Landbrugssektorens betydning er den afgørende faktor for forskellene mellem med lems-landene. Den øgede interesse for fleksibilitet på arbejds markedet har medført en stigning i antallet af aty piske job i Den Europæiske Union, og denne ten dens har været særligt udtalt siden midten af 1980'erne. Atypisk beskæftigelse har især haft betydning for stigningen i beskæftigelsen i servic- sektoren, hvor kvinderne udgør det store flertal af deltidsbeskæftigede og løst ansatte. 83% af de deltidsbeskæftigede, 70% af de medhjælpende familiemedlemmer og 50% affolk med midlerti dig beskæftigelse i Den Europæiske Union er kvinder. I modsætning hertil er 75% af de selvs tændige erhvervsdrivende mænd (se kapitel 3). Procentvis flest deltidsbeskæftigede finder vi i Nederlandene og Storbritannien, hvor henholds vis 67% og 44% af kvinderne arbejder på deltid. Tallene er noget lavere i Belgien, Frankrig og Irland og allerlavest i de sydeuropæiske lande. Deltidsarbejde er mest udbredt i de kvindedomi nerede og lavestlønnede job. Kvindelige deltidsar bejdere er hyppigt også ansat på tidsbegrænsede kontrakter, men denne beskæftigelsesmæssige sta tus bliver også stadigt mere almindelig blandt kvindelige arbejdstagere generelt. 12% af alle kvinder i beskæftigelse i 1994 var ansat på tidsbe grænsede kontrakter sammenholdt med 10% i 1985. Specielt i Spanien er tidsbegrænset ansæt telse udbredt, mens det er mindst udbredt i Luxembourg og Belgien. Vedvarende kønsopdeling på arbejdsmarkedet Kønsopdelingen på arbejdsmarkedet er fortsat meget udtalt på trods af ændringer i beskæftigel sesstrukturen og -niveauet. Der består fortsat kønsbetingede forskelle på arbejdsmarkedet, og i nogle tilfælde bliver de endnu mere markante i i Den Europæiske takt med, at beskæftigelsen Union i stigende grad præges af servicesektoren. I fremstillingsindustrien har mænd og kvinder tra ditionelt været fordelt i skarpt adskilte undersek torer, og det har i vidt omfang været kombineret med en kønsbetinget opdeling af selve jobstruk turen. Den voksende servicesektor afslører også såvel nye som traditionelle kønsbetingede grænser mellem forskellige fag og erhverv. FIGUR 9: ERHVERVSFREKVENS FOR KVINDER OG MÆND ( 2 5 - 64 ÂR) MED UNIVERSITETSUDDANNELSE I EU (%), 1995 100- 80— Wr—m—'W 40 — ;x 1 M :: 2 0— > i —* 0 B DK D GR I F IRL I L NL P FIN S UK N KUDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) N : NORGE MÆND KVINDER 31 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER iiwwwwiiiimiwwi^ De vigtigste erhvervsområder for kvindelige arbejdstagere i Den Europæiske Union som hel hed er servicearbejde, kontorarbejde (og dermed beslægtet arbejde), salgsarbejde og liberale erhverv og mellemteknikererhverv (og dermed beslægtede områder). Det er alt sammen service erhverv, og kvinderne udgør mindst halvdelen af arbejdstagerne i disse kategorier, dækkende fra 50% af liberale erhverv og mellemteknikerer hverv til 66% af servicearbejderne. Andre erhverv er stærkt mands-dominerede: 84% af produkti ons- og transportarbejdere og arbejdsmænd (og dermed beslægtede erhverv), 77% af administra tivt og ledende personale og 66% af landbrugsar- bejdere og dermed beslægtede erhverv er mænd. Statistiske data for de sydlige medlemslande afslører, at begge køn er stærkt repræsenteret inden for landbruget, selv om der er relativt flere mænd end kvinder, der har selvstændig beskæfti gelse. Det forekommer langt hyppigere, at kvin der arbejder som medhjælpende familiemedlem mer, f. eks. i Grækenland, hvor to tredjedele af de kvindelige arbejdstagere i landbruget er medhjæl pende familiemedlemmer (sammenholdt med 15% af mændene). En stor del af disse arbejder formentlig uden løn. Billedet er et noget andet i Irland, hvor kvinderne kun tegner sig for 10% af beskæftigelsen i landbruget. I et vist omfang er mønsteret dog det samme: over 40% af de kvin de-lige arbejdstagere i landbruget i Irland er med hjælpende familiemedlemmer sammenholdt med kun 10% af mændene. Det er også sandsynligt, at mange medhjælpende familiemedlemmer i Irland ikke er registreret som erhvervsaktive, og det gæl der i øvrigt i alle lande med en stor landbrugssek tor. Stigningen i kvindernes beskæftigelse har været liberale koncentreret på to erhvervsområder: erhverv og kontorarbejde. I de lande, hvor der er kommet flere kvinder i produktionsjob, øgede kvinderne samtidig deres procentvise andel af i industrisektoren som helhed beskæftigelsen (Portugal, Spanien og Grækenland). Den pro centvise andel af kvinder i kontorjob har været stigende i de sydlige medlemslande, mens kvin dernes andel i de liberale erhverv er steget i mange forskellige lande. Bedre uddannelse har åbnet op for nye muligheder for visse kvinder i liberale erhverv, men inden for ledelse og admi nistration dominerer mændene fortsat kraftigt. Den offentlige sektor er en vigtig beskæftigelse- skilde for kvinderne, men også her kan der regi streres bestemte kønsbetingede mønstre i beskæf tigelsen. F. eks. varetages undervisningsjob i vidt omfang af kvinder i alle lande, og i Italien og Portugal tegner kvinderne sig for helt op til 70% af alle undervisningsjob. GRAFIK 10 ARBEJDSLØSHEDSPROCENT FOR KVINOER OG MÆND I DEN EUROPÆISKE UNION (%),1995 [KVINDER MÆND 100- 80 60 40 B DK D GR E F IRL I L NL A P F IN S UK EU KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 32 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Fortsat vakst i beskaftigelsen i servicesektoren Servicesektoren er den vigtigste og hurtigst voksende sektor for kvindernes beskæftigelse i Den Europæiske Union. Efterhånden som kvin derne i hele EU har øget deres andel i beskæfti gelsen i det seneste tiår, er deres beskæftigelse ble vet endnu stærkere koncentreret på servicesekto ren. Jobtab inden for landbruget tilligemed kun marginal vækst i fremstillingsindustrien har resul teret i, at det stigende antal kvinder, der søger lønnet beskæftigelse, i højere grad retter blikket mod mulighederne i servicesektoren. Over 70% af kvindernes beskæftigelse ligger i servicesekto ren, dækkende fra godt 50% i Grækenland til næsten 90% i Luxembourg og Nederlandene. i Den Næsten halvdelen af alle servicejob Europæiske Union varetages i dag af kvinder, selv om der er store forskelle medlemslandene imel lem. Kvinderne tegner sig for godt en tredjedel af beskæftigelsen i service-sektoren i Grækenland, mens det i Danmark er over halvdelen. I servicesektoren finder vi samtidig de fleste deltidsbeskæftigede, og det gælder for alle erhvervsgrupper. Næsten halvdelen af de kvinder, der er beskæftiget i Den Europæiske Union, arbejder på deltid, og i visse lande er det endnu flere. Reks. varetages 55% af i servicesektoren alle job i servicesektoren i Nederlandene af del tidsbeskæftigede kvindelige arbejdstagere. Men det er ikke i alle kvindedominerede job, deltids arbejde er så udbredt. På kontorområdet er der langt færre deltidsjob (28%), selv om det er den erhvervsgruppe, hvor kvinderne er stærkest repræsenteret. Ændringerne i strukturen i kvindernes beskæf tigelse afspejler den mere omfattende omstruktu rering i beskæftigelsen, der foregår i hele Den Europæiske Union. Beskæftigelsen i landbruget er gået tilbage mere eller mindre kontinuerligt siden begyndelsen af 1970'erne. I de seneste ti år har faldet i kvindernes beskæftigelse i landbruget været mest udtalt i Finland, Spanien og Portugal, men det er de økonomier, hvor kvindernes andel af beskæftigelsen i landbruget ligger over gen- nem-snittet, f. eks. de sydlige medlemslande, hvor jobtabene i landbruget har haft de største konse kvenser. Reks. er hver fjerde kvindelige arbejdsta ger i Grækenland beskæftiget ved landbruget, hver ottende i Portugal og hver tiende i Spanien og Italien. I Grækenland og Portugal er landbru get en vigtigere beskæftigelseskilde for kvinderne end for mændene. I Spanien og Irland er land bruget til gengæld en vigtigere arbejdsgiver for mændene end for kvinderne. TABLE l i: KVINDER I BESKÆFTIGELSE EFTER ERHVERVSSTATUS I EU (%}, 1995 100- 8 0- 60 40 2 0- o l l ll - B DK D GR E l l KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) F I RL I 1 1 L NL MEDHJÆLPENDE FAMILIEMEDLEM 1 A 1 P 1 F IN 1J 1 S UK EU LØNMODTAGER SELVSTÆNDIG 33 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER især Spanien, De seneste ændringer i kvindernes beskæftigel se i industrien udviser store forskelle - men også indbyrdes modstridende tendenser - mellem medlemslandene. I nogle lande er kvindernes beskæftigelse i industrien vokset i det seneste tiår, Irland, Belgien, det gælder Danmark, Tyskland, Nederlandene og Portugal. Stigningen i denne periode har været særligt slående (over 20%) i Tyskland, Irland og Nederlandene. I andre lande, f. eks. Frankrig og Italien, er kvindernes beskæftigelse i industrien gået tilbage. Der har været tale om en stigning i de medlemslande, hvor kvindernes beskæftigelse i industrien ligger under gennemsnittet, men også i de lande, hvor den ligger forholdsvis højt, og der har kunnet registreres stigninger både i de lande, hvor kvindernes erhvervsfrekvens er højere end gennemsnittet, og i de lande, hvor den er under gennemsnittet. Udvalgte erhvervsgrupper Der er større forskelle mellem landene med hensyn til beskæftigelsen inden for håndværk og dermed beslægtede fag, hvor kvinderne udgør 29% i Portugal, men kun 4% i Luxembourg. Også i Irland, Italien og Grækenland er kvinder ne forholdsvis stærkt repræsenteret (over 15%) inden for håndværk og dermed beslægtede fag. Andelen af kvindelige beslutningstagere og ledere er meget ensartet i samtlige medlemslande - mel lem 20% og 30% - med undtagelse af Italien, hvor kvinderne kun tegner sig for 15% af beskæf tigelsen i denne gruppe. FIGUR 12: KVINDERS OG MÆNDS ERHVERVSSTATUS \ LANDBRUGET I EU (%), 1995 KVINDER MÆND I ALT 100 80 60 40 20 SELVSTÆNDIGE ANSATTE FAMIUEMEOHJÆLPERE KILDE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØSELSEN) 34 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER og Storbritannien. Blandt andre grupper af arbejdstagere (for hvilke der foreligger færre data), er lønforskellen endnu større. Koncentrationen af kvinder i lavtlønnede job og det kønsopdelte arbejdsmarked er to afgøren de faktorer, som bidrager til de vedvarende køns betingede lønforskelle i Den Europæiske Union. Det er to til tre gange mere sandsynligt for en kvinde at havne i et lavtlønnet job end for en mand. Mellem 20% og 40% af alle fuldtidsbe skæftigede kvindelige arbejdstagere er registreret som lavtlønnede i de forskellige medlemslande. Beklædning, tekstiler, bankvæsen og detail-han- del er eksempler på sektorer, som beskæftiger mange kvinder, men hvor kvinderne i gennem snit kun tjener 63% af, hvad mændene tjener. Lang vej til ligeløn På trods af at mange flere kvinder i Den Europæiske Union i dag har lønnet beskæftigelse, end det var tilfældet for ti år siden, er der kun sket mindre ændringer i lønforskellene mellem mænd og kvinder i medlemslandene. Med udgangspunkt i de harmoniserede, men meget begrænsede data, som Eurostat kan stille til rådig hed, anslås det, at kvinderne i Europa i gennem snit tjener ca. 20% mindre end deres mandlige kolleger. Selv om kvinderne har øget deres andel af administra-tive, tekniske og overordnede job, som er forholdsvis vellønnede, er en meget stor del af det stigende antal kvinder i beskæftigelse henvist til lavtlønnede og tilfældige servicejob. Det betyder også, at kvindernes gennemsnitlige lønniveau fortsat er lavt, og at der fortsat er stor forskel på, hvad mænd og kvinder tjener. Kønsbetingede lønforskelle gør sig gældende i forskelligt omfang i alle medlemslandene både inden for fremstillingsindustrien og i servicesek toren. De er udtryk for, at mænd og kvinder ikke er stillet lige på arbejdsmarkedet. Ser man f. eks. på arbejdstagere med manuelt arbejde i hele Den Europæiske Union, tjener kvinderne mellem 65% og 90% af mændenes gennemsnitsløn. Lønforskellen er mindst i Sverige, Finland og Danmark og størst i Østrig, Irland, Luxembourg FIGUR 13: %-ANDEL AF KVINDER \ ERHVERVSGRUPPERNE I EU ; BESLUTNINGSTAGERE/LEDERE : KONTORFUNKTIONÆRER SERVICEARBEJDERS HANDEL OG HÅNDVÆRK 100- 80- 60- 4 0- 20. B DK D GR E F I RL I L NL A P F IN S UK E U 12 KILDE: EUROSTAT (ARBEJDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 35 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER slande. Det betyder også, at kvindernes beskæfti- gelsesmønstre er langt mere uregelmæssige og ujævne end mændenes. Den seneste udvikling i beskæftigelsen viser en konstant vækst i andelen af kvinder, der træder ind på det formelle arbejdsmarked, og et fald i andelen af mænd. Arbejdsstyrken i Den Europæiske Union er blevet koncentreret inden for en snævrere aldersgruppe, nemlig fra 25 til 60 eller 65 år, på trods af den stigende gennemsnit salder i befolkningen som helhed. Stilstand eller fald i beskæftigelsen i landbrug og industri har haft en negativ indvirkning på mændenes beskæf tigelse, mens væksten i beskæftigelsen i service sektoren har givet kvinderne flere jobmuligheder. En uforholdsmæssig stor andel af den seneste stigning i beskæftigelsen kan tilskrives stigningen i deltidsbeskæftigelse, hvoraf en stor del ligger i servicesektoren og varetages af kvinder. mvmmx;mfæm#mtzz: Den lave løn til kvinderne kan tilskrives dels deres koncentration i lavtlønnede job, dels lavtlønsniveauet i de forskellige lande. I de med lemslande, der opererer med en omfattende lovfæstet beskyttelse af arbejdstagerne, f. eks. en mindsteløn, er lønforskellen mellem mænd og kvinder generelt mindre (f. eks. i Sverige, Frankrig og Italien). I de lande, hvor der ikke er en sådan beskyttelse, vil lønforskellen normalt være større, som f. eks. i Storbritannien og Irland. Andre fak torer spiller også en vigtig rolle, som f. eks. karak teren af lønforhandlingssystemer og lønstruktu rer, gennemførelsen af ligestillingspolitiskc tiltag og forskellige retlige og administrative strukturer. Konklusion De kønsbetingede forskelle på arbejdsmarkedet afspejles i kvindernes erhvervsfrekvens og influe res af faktorer som alder og ansvaret for mindre børn, og de kommer også til udtryk i karakteren job, kvinderne udfører. Kvindernes af de erhvervsfrekvens varierer langt mere undervejs i deres tilværelse end mændenes. Kravet om at kombinere økonomiske, familiemæssige og socia le roller karakteriserer kvindernes situation i større eller mindre omfang i samtlige medlem FIGUR 14: INDKOMSTFORSKELLE - KVINDELIGE MANUELLE ARBE|DERES INDTJENING ! % AF MÆNDS I EU, 1990 OG 1 9 94 1994 1990 100. 80. 60 j |l _J 20. B DK D GR E F I RL I L NL F IN S UK KILDE: EUROSTAT - HARMONISEREDE INDKOMSTSTATISTIKKER NB: DATA TOR F: 1 9 9 1. DATA FOR L: 1989, DATA FOR A, FIN os S: 1993 36 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER GRAFIK 15 ERHVERVSFREKVENS PR. ALDER INDENFOR DEN EUROPÆISKE UNION (%),199$ ERHVERVSFREKVENS PR. ALDER 100. B DK L NL A P FIN S UK EU S UKEU15 KVINDERS ERHVERVSFREKVENS PR. ALDER 100. 80. 60. 40. 20_;*L 0. __&. B DK 1 i JL i. JL. E. JL IRL D GR MÆNDS JOBFREKVENS PR. ALDER 100. 80. NL FIN S UK EU15 KILOE: EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) 37 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER DET EUROPÆISKE RÅD I ESSEN FEM PRIORI TEDE OMRÅDER Omfanget og konsekvenserne af arbejdsløsheden i Europa foranledigede Kommissionen til at udsende sin hvidbog, Vækst, Konkurrenceevne, Beskæftigelse(l), hvori der foreslås foranstaltninger til bekæmpelse af arbejdsløsheden. Med udgangspunkt i forslagene i denne hvidbog pegede medlemslandenes stats- og rege ringschefer på Det Europæiske Råd i Essen i december 1994 på en række foranstaltninger, der skal træffes inden for fem hovedområder med henblik på at forbedre beskæftigelsessituationen. DE FEM HOVEDOMRÅDERS • Forbedring af arbejdsstyrkens chancer for at fa beskæftigelse gennem fremme af investeringer i erhvervs uddannelse. I denne forbindelse spiller erhvervsuddannelse af unge en central rolle. Så mange menne sker som muligt skal have en uddannelse og videreuddannelse, som sætter dem i stand til gennem livs lang uddannelse at tilpasse sig de forandringer, som den teknologiske udvikling medfører, for at mind ske risikoen for, at de mister deres arbejde. • Fremme af vækstens evne til at øge beskæftigelsen gennem - en mere fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet, således at der både tages hensyn til arbejdstagernes ønsker og de konkurrencemæssige krav; - en lønpolitik, der fremmer jobskabende investeringer, idet der i den nuværende situation er behov for moderate lønoverenskomster, der ligger under produktivitetsstigningen; - og endelig gennem fremme af initiativer, navnlig på regionalt og lokalt plan, som kan medvirke til at skabe arbejdspladser, der imødekommer nye behov f. eks. i forbindelse med miljø og sociale tjenestey delser. • En så stor reduktion af de ikke-lønmæssige omkostninger, at det får en mærkbar virkning på ansættel sen af arbejdskraft, navnlig ukvalificeret arbejdskraft. Problemet med de ikke lønmæssige omkostninger kan kun løses, hvis erhvervslivet, fag-foreningerne og politikerne i fællesskab gør en indsats herfor. • Styrkelse af arbejdsmarkedspolitikkens effektivitet: beskæftigelsespolitikken må gøres mere effektiv ved at undgå fremgangsmåder, der har en negativ virkning på viljen til at søge beskæftigelse og ved at gå over fra en passiv til en aktiv arbejdsmarkeds-politik. Den enkelte skal dog fortsat anspores til hele tiden at søge beskæftigelse på det almindelige arbejdsmarked. Der skal navnlig tages hensyn hertil ved udform ningen af forskellige former for indkomststøtte. • Styrkelse af foranstaltningerne til fordel for de grupper, der er særligt ramt af ledig-heden. Der er behov for en særlig indsats over for unge, navnlig afgangselever, der næsten ikke råder over kvalifikationer, idet de enten skal tilbydes beskæftigelse eller en uddannelse. Der skal inden for arbejdsmarkedspolitikken lægges stor vægt på bekæmpelse af langtids-ledighed. Det er i den forbindelse nødvendigt at træffe forskellige arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger for at tilgodese de forskellige grupper af langtidsledige og disses behov. Den vanskelige situation, som arbejdsløse kvinder og ældre arbejdstagere befinder sig i, fortjener også særlig opmærksomhed. " Europa-Kommissionen. Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, Luxembourg, 1994. ISBN 92-826-7423-1. (2) Det Europæiske Rid: Samlingen den 9. og 10. december 1994 i Essen. SN 300/64. wmmmmtxwNmmM:#*'y/Mi*i: 38 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER DEN EUROPÆISKE BESKÆFTIGELSESSTRATEGI OG MEDLEMSLANDENES FLERÅRIGE PROGRAMMER Den Europaiske beskaftigelsesstrategi Arbejdsløsheden er en af de største udfordrin ger for Den Europæiske Union og dens medlem slande. I de seneste år har man gjort fremskridt i retning af at få vedtaget en europæiske beskæfti gelsesstrategi. Den proces, der blev iværksat af Det Europæiske Råd i Essen (december 1994), gav mulighed for at intensivere samarbejdet mel lem medlemslandene om dette spørgsmål. Med det formål at forstærke denne strategi og inddra ge alle berørte parter fremlagde Kommissionens formand forslag til en tillidspagt med titlen En indsats for beskæftigelsen i Europa. Medlemslandenes flerårige programmer Det Europæiske Råd i Essen opfordrede med lemsstaterne til at omsætte sine henstillinger til flerårige programmer i deres nationale politikker under hensyntagen til de særlige økonomiske og sociale vilkår i de enkelte lande. Det anmodede Rådet (social- og arbejdsministrene samt økono mi- og finansministrene) og Kommissionen om at følge udviklingen i beskæftigelsessituationen nøje, gennemgå medlemslandenes politikker på området og hvert år aflægge rapport til Det Europæiske Råd om de videre fremskridt på arbejdsmarkedet. Det foranledigede Rådet og Kommissionen til i fællesskab at udarbejde en rapport om beskæfti gelsen, som blev forelagt på Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995. Hvert enkelt medlemsland har udarbejdet et flerårigt beskæftigelsesprogram, hvori det enkelte land gør rede for sine politiske tiltag inden for de hovedområder, der blev af Det Europæiske Råd i Essen. Denne fælles indsats for at bekæmpe arbejdsløsheden er et særligt interes sant initiativ i og med, at det viser, hvilke politi ske mål de forskellige lande ønsker at fremhæve, og det gør det samtidig lettere at forstå baggrun- fastlagt "EN INDSATS FOR BESKÆFTIGELSEN I EUROPA - EN TILLIDSPAGT" Den europæiske tillidspagt En indsats for beskæftigelsen i Europa blev forelagt for Det Europæiske Råd i Firenze i juni 1996. Den tager især sigte på at mobilisere alle aktører i en omfattende stra tegi med henblik på at opnå en bedre udnyttelse af den euro pæiske multiplikatorvirkning og indarbejde bekæmpelsen af arbejdsløsheden i en indsats på mellemlang og lang sigt. Med hensyn til beskæftigelsessystemerne peger Kommissionen i sit forslag på følgende: Reform af de nationale arbejdsformidlings- og beskæftigelses- støttesystemer (medlems-landene) - forenkling af ordningerne for ansættelsestilskud og støtte til virksomhedernes uddannelsesforanstaltninger: det skal kun være nødvendigt at henvende sig ét sted, og der foreslås indført en form for garantibeviser for genbeskæftigelse, - individuel støtte til jobsøgende pi arbejdsformidlingskontorer- ne. Mobilisering af lokale aktører (Kommissionen, medlemslan dene, lokalforvaltninger) - decentralisering af beskæftigelsessystemerne - fremme aflokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer. De unge skal gøres jobegnede - et fælles initiativ fra arbejdsmarkedets parter om integrering af de unge på arbejds-markedet (arbejdsmarkedets parter) - udvikling af programmer baseret på YOUTHSTART og LEO NARDO (Kommissionen, medlemslandene) Bedre sammenhæng mellem direkte beskatning og overførsel sindkomster - debat og fællesskabspolitiske tiltag omkring den fremtidige soci ale beskyttelse (insti-tutioner, medlemslandene, arbejdsmarkedets parter). Desuden redegør Kommissionen for sine forventninger til den fremtidige udvikling inden for arbejdslivet: Nye former for tilrettelæggelse af arbejdet - tilsagn fra arbejdsmarkedets parters side om at fastlægge euro pæisk dækkende overenskomstbaserede regler for tilrettelæggelsen af arbejdet og øget fleksibilitet (arbejdsmarkedets parter) - en struktureret debat om arbejdets tilrettelæggelse og arbejdstid (institutioner) - grønbog om informationssamfundets sociale og samfundsmæs sige aspekter (Kommissionen) Almen og erhvervsfaglig uddannelse som nøglen til beskæfti gelse - forslag til livslang adgang til uddannelse og anerkendelse og udnyttelse af tidligere erhvervede færdigheder - udarbejdelse af en referenceramme for adgangen til faglig uddannelse (arbejdsmarkedets parter) - handlingsplan om undervisning og uddannelse i informations samfundet (Kommis-sionen) udarbejdelse af en ERASMUS-lærlingeordning (Kommissionen) - udvikling af fælles europæiske grundprincipper for lærlingeud dannelser (Kommis-sionen, Rådet, arbejdsmarkedets parter). 39 n TABEL 2: LÏGESTILIJNGSTITEAG I DE FLERÅRIGE PROGRAMMER Land 1. hovedområde: Uddannelse 2. hovedområde: Beskæftigelse/ vækst 3JhoH3dotnrå- delkkeW ombrjst 4Ju>vedoraråde: Aktive arb. mark-tiltag 5. hovedområde: Særlige målgrupper Belgien Danmark Frankrig Finland Irland Grækenland Luxembourg Nederlandene Storbritannien Spanien Tyskland Italien Portugal Østrig Sverige. - - Lærlingeudd. spec, for kvinder - fKvinder tilbage på arb. markedet - Øget ligestilling - Udd. i kontortekn. for kvinder tilbage på arb. mark. - Tiltag for småbørns- forældre, barselsorlov deltid flextid - Arbejdsti - deltid+lav løn - dehid + pensioner -Indkoms - udjævne lønfcrsk ni mand og kvinder - Lån til kvindelige iværksættere - Særlige tiltag for kvinder - Lettere adgang (timeplaner og placering) - Udd. betydn. for afskaffelse af kønsrelatere- de forskelle på arb. mark. - Off. sektor: uddannelsesprogram for kvinder ! - Ligestill. projekter i for at få flere kvin- j der på arb. mark. ! - Tilskud û 2700 job ril kvinder 1&64 år - Kvinder tilb. på arb. mark - Kvindeministerium - Komb. plejeopgaver og lønnet beskæft. - Ligestilling i virksomheder -Flere kvinder i tekniske udd. og fag - Flextid m. m. - Udd. for kvinder tilbage på arb. mark. - Enlige forældre - Ligestillingslovgivning - Flere kvinder i fuldtids-, deltids- og midl. job - Støtte til at vende tilbage på arb. marL eller søge ind i "mandejob" - Beskæft. lovgiv. /kvinder skal støttes i forhold ti! deres andel af de arb. løse. - Mål nr. 3 for ESF - Uddannelse - Tiltag 20% mae i støtte for ansættelse af kvinder i "mandejob" - lokale udvikl, initiativer - Erhvervs, udd. - Fleksibel udd. - Kvalificerede deltidsjob - Støtte til kvind. m. pasningsforpligtelser -Færre karrierepauser for at mindske indkomstforskel : den for de enkelte landes forsigtighed og tilbage holdenhed i fortolkningen af retningslinjerne fra Det Europæiske Råd i Essen. I den første runde af programmer indgår spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder ikke som et centralt emne, og hovedvæg ten ligger helt klart på bekæmpelse af arbejdsløs heden. Nogle lande er slet ikke kommet ind på spørgs målet om ligestilling, selv om de i forvejen har en aktiv politik på dette område, som let kunne ind drages. Det gælder det franske, det belgiske, det danske og det finske program. Syv lande omtaler politiske tiltag til fordel for kvinder: Grækenland, Luxembourg, Storbritannien, Nederlandene, Spanien og Tyskland samt Italien, der i indled ningen til sit program fremhæver ligestillings aspektet. En tredje gruppe lande behandler ligestillingss pørgsmålet i forskellige afsnit af deres program: Irland, Portugal, Østrig og Sverige. De mere lang sigtede forslag i det østrigske og det svenske pro gram adskiller sig markant fra de øvrige ved at tage mere direkte fat på ligestillingsproblematik- ken. I indledningen til det svenske program står der således: i "Kvindernes vilkår på arbejdsmarkedet Sverige er blevet forbedret i de seneste tre tiår, og de er blevet stillet mere lige med mændene. Især er kvindernes procentvise andel af arbejdsstyrken blevet forøget, og deres erhvervsfrekvens et steget. På trods af et kraftigt fald i begyndelsen af 1990'erne er kvindernes erhvervsfrekvens fortsat meget høj sammenholdt med andre lande. I 1994 var forskellen i erhvervsfrekvens mellem mænd og kvinder kun 1,5%. Denne tendens er blevet understøttet af bevidste politiske tiltag såsom en aktiv arbejdsmarkedspolitik, omfattende børne- pasningsfaciliteter, gunstige forsikringsvilkår for folk med børn og særbeskatning for ægtefæller. " Bedre beskaftigelsesmuligheder gennem øgede investeringer i erhvervsuddannelse Samtlige medlemslande omtaler forskellige uddannelsesprogrammer, der både omfatter uddannelse på jobbet samt efter- og videreuddan nelse. Disse programmer henvender sig i mange tilfælde til unge. Der er intet land, der sondrer mellem unge kvinder og unge mænd, selv om den førstnævnte gruppe slås med særlige proble ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER mer, som bør afhjælpes med specifikke politiske tiltag. Østrig og Irland er de eneste lande, der i deres erhvervsuddannelsesprogrammer tager specifikt hensyn til mænds og kvinders forskellige vilkår. I det østrigske program står der: "Uddannelse med henblik på beskæftigelse har følgende hovedfor mål: • at tilstræbe en ændring i arbejdsstyrkens struk tur i retning af øgede kvalifikationer, mere teo retisk og abstrakt viden og ikke-manuelle fær digheder (det gælder især kvinder), • foranstaltninger til fordel for særlige målgrup per (kvinder, ældre, langtidsledige og handicap pede). Desuden er der behov for at skabe uddannel sestilbud, som er lettere tilgængelige for mål grupperne (med hensyn til tidsskema og place ring). " I Irland omfatter programmet for investering i erhvervsuddannelse særlige initiativer med hen blik på at få flere kvinder til at påbegynde en lærlingeuddannelse. Det beskæftiger sig også med kvinder, der ønsker at vende tilbage til arbejds markedet, og det omfatter specifikke ligestillings- foranstaltninger. Bestrabelser på at skabe vaksty der giver øget beskaftigelse På dette område kan der sondres mellem to strategier, dels strategien i det britiske program, dels strategien i Luxembourgs program. I Storbritanniens program går strategien ud på at afskaffe "unødvendige hindringer for oprettel se af nye arbejdspladser". Luxembourg går mere forsigtigt frem i sit program og passer på ikke at forveksle fleksibilitet og liberalisering, og det er formuleret således: "Begrebet fleksibilitet må ikke bruges som et påskud til at forringe den sociale beskyttelse. Men på de områder, hvor fagbevægelsen og arbejdsgi verne er enige om fleksibilitetsbegrebet, uden at det samtidig medfører en underminering af den sociale beskyttelse, vil regeringen ikke modsætte sig sådanne kollektive overenskomster. "<3) Udtalelse fra trepartskoordineringsudvalget af 8. marts 1994. 41 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER NYE JOBMULIGHEDER I 1995 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer (LEI)(4>. En arbejdsgruppe har undersøgt de aktuelle forhold og er nået frem til sytten områder, hvor der skulle være mulig heder for at iværksætte beskæftigelsesinitiativer: Hjemmeservice Børnepasning Ny informations- og kommunikationsteknologi Støtte til genindpasning af unge med problemer Boligforbedringer Vagttjenester Lokal offentlig transport Bysanering Nærbutikker Turisme Audiovisuelle teknikker Beskyttelse af historiske og kulturelle værdier Lokal kulturudvikling Affaldsforvaltning Forvaltning afvandressourcer Beskyttelse og vedligeholdelse af grønne områder Forureningsbegrænsning og -kontrol og dertil hørende udstyr. (4) EFT nr. C 265 af I2. l0vl995v 42 I det østrigske program finder man samme for behold: "Erfaringerne i Østrig viser, at den beskæftigelsesmæssige virkning af foranstaltnin ger med henblik på at opnå mere fleksible arbejdstidsregler er usikker, eftersom mere fleksi ble beskæftigelsesvilkår kan være med til at inds krænke beskæftigelsesmulighederne for andre arbejdstagere. Den igangværende debat i Østrig om indførelse af øgede valgmuligheder i arbejds tidsreglerne skal under alle omstændigheder munde ud i en omhyggelig afvejning af både arbejdstageres og arbejdsgiveres interesser. " Mere fleksibel tilrettelaggelse af arbejdet Der er ikke stor forskel på initiativerne omkring arbejdstid i de enkelte medlemslande. De er baseret på behovet for at øge mulighederne for deltidsarbejde. Visse lande nævner gradvis pensionering og efterløn samt reduktion af over arbejde som mulige strategier. Ensartede nedsæt telser af den daglige arbejdstid forekommer sjæld nere. Det belgiske og det franske program opere rer med nogle nye initiativer omkring jobdeling. Flere lande er begyndt at lempe reglerne omkring deltidsarbejde. Det sker i Spanien, hvor der blandt de foranstaltninger, der indgår i refor men om øget markedsfleksibilitet, bør nævnes lempelser i reglerne om deltidskontrakrer, mere fleksible arbejdstidsregler og nedsættelse af social sikringsydelserne for erhvervsaktiviteter, der ikke overstiger 12 timer om ugen eller 48 timer om måneden. Østrig lægger stor vægt på de risici, der er for bundet med at påtage sig deltidsarbejde: "Det er opfattelsen i Østrig, at selv om lempelser i regler ne om deltidsarbejde kan være med til at ned bringe arbejdsløsheden rent statistisk, sker det på bekostning af, at stadigt flere job ikke giver de pågældende en indkomst, de kan leve af. Arbejdsmarkedslovgivningen i forbindelse med pensions-reformen gav de deltidsansatte en lovfæstet beskyttelse for at sikre dem samme ret tigheder som fuldtidsansatte. " En lønpolitik, der skal tilskynde til jobskabende investeringer I Luxembourg foreslås der ikke generelle foran staltninger. Der er tillid til, at fagbevægelsen og arbejdsgiverne vil udvise tilbageholdenhed på lønområdet de steder, hvor det er nødvendigt. I ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Storbritannien er der tanker fremme om at fjerne de centrale overenskomstforhandlinger og lade lønniveauerne afspejle de økonomiske vilkår. I Sverige er der vedtaget foranstaltninger for at gøre det lettere at oprette nye virksomheder, og det omfatter også særlige lån til kvindelige iværk sættere. Støtte til lokale beskafiigelsesinitiativer Sådanne initiativer er omtalt meget summarisk i forslagene, bortset fra det belgiske og det fran ske program, hvor de er omhandlet i et afsnit for sig. I Luxembourg er der nedsat en arbejdsgrup pe, der skal undersøge de mulige jobskabende virkninger af fjernarbejde og arbejde hjemme, men også de mere negative sociale aspekter af disse typer beskæftigelse. I Tyskland er der gennemført mange foranstalt ninger for at fremme lokale beskæftigelsesinitiati ver inden for miljøbeskyttelse, sociale serviceydel ser samt aktiviteter for børn og unge. Siden janu ar 1993 har der været mulighed for at få støtte til at ansætte arbejdsløse inden for ovennævnte områder ved hjælp af et fast løntilskud i de nye delstater. Siden januar 1995 er denne foranstalt ning blevet udvidet til også at omfatte arbejdsløse i den vestlige del af Tyskland. I Danmark bruges puljejob til at aktivere arbejdsløse inden for ældrepleje, hjælp til handicappede og pasning af småbørn samt inden for miijøbeskyttelsesaktivi- teter. I Irland lægges der stor vægt på de lokale udviklingsinitiativers betydning for jobskabelsen. Miljøbeskyttelse og miljøforvaltning indgår som et væsentligt element i det svenske og det finske program, uden at der dog refereres til oprettelse af specifikke job. Andre medlemslande behandler støtte til iværksættere og etablering af selvstændig beskæf tigelse under denne overskrift. Nedbringelse af de ikke-lønmassige arbejdskraftomkostninger Denne overskrift refererer til den skat og de ydelser, som den enkelte skal betale. I Sverige fastholder man, at landets særbeskatningssystem har bidraget væsentligt til den udbredte ligestil ling mellem mænd og kvinder, der kan konstate res i Sverige. Miljøafgifter betragtes som en for anstaltning, der har til formål at skaffe staten nødvendige indtægter. BYSAMFUND I MADRID SATSER PÅ KVINDERNES STYRKE SPANIEN Kvinder har store problemer med at få job i et land som Spanien, hvor arbejdsløsheden slår alle rekorder. En række byer i Madrid-området er gået sammen i et projekt om dette. "Red Local" (lokalnet) har til formål at støtte kvindernes erhvervsmæssige integrering i regionen gen nem en uddannelsespolitik, som er tilpasset behovene i de forskellige deltagende bysamfund. De deltagende byer er Aganda del Rey, Rivas Vaciamadrid, San Fernando de Henares og Tres Cantos samt La MISCAM (et konsortium af lokalforvaltninger i det sydøstlige Madrid). "Red Local" får også støtte fra EMPLOYMENT-NOW-initiativet. Det særlige ved dette projekt er, at det forsøger at k o m me så tæt som muligt på kvinderne i området. Første stadium var iværksættelse af en sociologisk undersøgelse, som skul le analysere situationen i de enkelte bysamfund og afdæk ke alle de faktorer, der gør det svært for kvinderne at få job. Sideløbende hermed blev der oprettet et jobcenter i hvert enkelt lokalforvaltningsområde, hvor kvinderne kan få individuel rådgivning om deres jobmuligheder. Derefter blev der udarbejdet uddannelsesplaner inden for de traditionelle INEM-strukturer (den nationale arbejds formidling). "Først og fremmest udnytter vi eksisterende uddannelses tilbud og supplerer dem eventuelt med specifikke kurser", forklarer Gloria Reguero fra "Red Local"-projektet. "Vi tilpasser de eksisterende kursustilbud til kvindernes behov, men også - og det er meget vigtigt - til lokale nichemarkeder på beskæftigelsesområdet. Hvad skal kvin derne med uddannelse, hvis den ikke hjælper dem til at få et job i deres eget område? På denne måde har vi vejledt nogle af de 120 kvinder, som får støtte, til et job inden for miljøområdet, f. eks. arbejde med genbrug eller havebrug, ligesom vi støtter kvinder, der opretter egen virksomhed". Fordelen for de lokalforvaltninger, der udgør "Red Local", var, at de kunne gå sammen og dermed sætte mere effektivt ind, samtidig med at de forblev tæt på kvinder nes dagligdag. Derfor vil man frem over i denne form for jobformidling tage hensyn til kvindernes familiemæssige forpligtelser ved f. eks. at tilpasse deres arbejdstid. 43 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER VIGTIGE INITIATIVER PÅ UDDANNELSESOMRÅDET PÅ EUROPÆISK PLAN Almen uddannelse Forskellige aktioner på uddannelsesområdet kan bidrage til at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder: øget forståelse i offentligheden for problemerne, uddannelse af lærerne, undervisningsmateriale, der kan bidrage til at afskaffe stereotype kønsrolleopfattelser, og større spred ning i studie- og karrierevalg. SOCRATES-programmet( 5) om samarbejde på uddan nelsesområdet giver projekter, der tager hensyn til lige stilling mellem m æ nd og kvinder, en fortrinsstilling. Men gennemførelsen af princippet om integrering af ligestil lingsaspektet er en langsigtet proces, der forudsætter en mere aktiv indsats for at skabe øget forståelse for proble met blandt alle, der arbejder med fællesskabsprojekter, og samtidig kræver det et grundigt kendskab til ligestillings- princippets betydning i relation til sammenhængen mel lem fællesskabspolitikkerne og evaluering på uddannel sesområdet. Erhvervsuddannelse få for at Forbedring af kvindernes kvalifikationer er en vigtig for ligestilling. Europa- indført udsætning Kommissionen har besluttet at satse mere proaktivt på ligestillingsaspektet i de projekter, der skal finansieres under L E O N A R DO DA VINCI-programmet( 6 ). Kommissionen har rent konkret opfordret projekt ansøgerne til at udvikle projekter om positive særforan staltninger, der kan tilskynde kvinder (eller mænd) til at deltage på områder, hvor de traditionelt er underrepræ senteret, men også på de områder, som er åbne for både kvinder og mænd. Andre lande foreslår foranstaltninger, der skal nedbringe de indirekte beskæftigelsesomkostnin- ger. Målgrupperne er de unge, de ældre arbejds løse, de langtidsledige og de lavtlønnede. En mere effektiv arbejdsmarkedspolitik Her er der tale om en lang række forskellige foranstaltninger. Nogle af dem har til formål at afbøde virkningerne af lovgivning, der kan hæmme oprettelsen af nye arbejdspladser, mens andre har til formål at skabe bedre overensstem melse mellem udbud og efterspørgsel på jobmar kedet gennem en mere effektiv arbejdsformid ling. Med hensyn til ændringer i den sociale beskyt telse tager Luxembourgs regering klart forbehold: "Luxembourgs regering afviser tanken om, at en udifferentieret deregulering skulle være en mira kelløsning på arbejdsløshedsproblemet. Der er intet, der tyder på, at en lempelse af arbejdsmar keds-lovgivningen gennem bl. a. en nedbringelse af antallet af afskedigelser eller afskaffelse af den lovfæstede mindsteløn ville skabe flere arbejds pladser. Tværtimod viser erfaringerne fra Luxem bourg, at en stram social lovgivning på ingen måde hæmmer oprettelsen af nye arbejdspladser, ikke engang i perioder med økonomisk recess i- on"(7). Effektivisering af den offentlige arbejdsformid ling er formålet med et forslag fra Luxembourg om pligt til at annoncere ledige stillinger offent ligt og underrette myndighederne om både indi viduelle afskedigelser og massefyringer. Også Grækenland har taget denne idé op, og forslaget bør undersøges nøjere, fordi det kan være med til at afsløre eksisterende skævheder på jobmarkedet. Bekæmpelse af sort arbejde og undergrundsøko nomi samt øget geografisk mobilitet indgår som led i andre forslag. (5) Rådets afgørelse af 14. marts 1995. EFT nr. L 87 af 20. 4. 1995, s. 10. (6) Rådets afgerelse af 6. december 1994. EFT nr. L 340 af 29. 12. 1994, s. (7) La politique de l'emploi au Luxembourg à i'HORIZON 2000. Ministery of labour, Luxembourg, 1995 44 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER KVINDELIGE IVÆRKSÆTTERE I BERLIN Det største erhvervscenter for kvindelige iværksættere i Europa er ved at blive bygget i den østlige del af Berlin i Tyskland. En tidligere kosmetikfabrik på 5500 m2 etageareal, fordelt på seks etager, plus en ny bygning danner grundlag for 50 planlagte forretningsvirksomheder, der udelukkende skal ledes af kvinder. 34 af disse virksomheder er allerede etableret, herunder en edb-skole, en organisations- og erhvervskonsulentvirksomhed, et reklamebureau, et rejsebureau, caféer, en lingeri- og en strømpefor retning. For at kunne forene arbejdet og privatlivet blev der i løbet af sommeren 1996 bygget 13 lejligheder til medlemmerne af kooperativet, det såkaldte "Weiber Wirtschaft eG'\ Projektet skal også fungere som et miljøvenligt eksempel, hvor arbejdspladser, fritids- og indkøbs-faciliteter er samlet under ét tag for at skære ned på overflødig transporttid. Der er også sørget for særlige pasningsfaciliteter til de forretningsdrivende kvinders børn, idet sociale spørgsmål ifølge kooperativets grundlæggere er en integreret del af økonomien. Bygningen kan tilbyde rimelige og stabile huslejer til kvinderne, fælles brug af teknisk udstyr, fælles annoncering og et center til konferencer, seminarer og udstillinger. 1000 kvinder i alle aldre og fra alle sociale grupper fra hele Tyskland og fra udlandet har allerede meldt sig som medlemmer af dette erhvervscenter, som også støttes af Den Europæiske Union. Man kan del tage i projektet ved at investere helt ned til 200 DM, Medlemskabet betyder også, at man bliver mede jer af erhvervscenteret, selv om man måske må vente lidt, før det begynder at give overskud! Det skyl des, at det endnu ikke er lykkedes for de kvinder, der har sat penge i centeret, at rejse de 300 000 DM i aktiekapital, der skal til for at sikre den samlede finansiering af de nye bygninger, og det på trods af, at der er skaffet midler via banklån, støtte fra byen Berlin, tilskud fra forbundsregeringen og den egen kapital, kvinderne selv har kunnet rejse, og på trods af støtten fra Bruxelles i form af midler fra struk turfondene. Projektet, som kommer til at repræsentere en samlet investering på 34 mio. DM, heraf 12,5 mio. DM til Treuhandanstalt for købet af bygningerne, har været ét af de største erhvervsforetagender, der er gen nemført på initiativ af kvindebevægelsen i Europa. 45 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER INFORMATIONSSAMFUNDET Indførelsen og den udbredte brug af informations- og kommunikationsteknologi indebærer enorme mulighe der for at skabe øget velstand og opnå en højere leve standard. Mange mennesker, herunder også kvinderne, er bekymret for, hvordan informationssamfundet kom mer til at indvirke på deres tilværelse. I sin grønbog Liv og arbejde i informationssamfundet: Mennesket i cen- trum<8) behandler Kommissionen de afgørende sam fundsmæssige udfordringer, der ligger i overgangen til informationssamfundet. I grønbogen gøres der rede for, hvordan informations- og kommunikations-teknologi indvirker på produktionen og arbejdets tilrettelæggelse og ændrer folks tilværelse. Det er ifølge grønbogen for ståeligt, at folk er bekymret over de samfundsmæssige og økonomiske omvæltninger og voldsomme foran dringer, der finder sted i kølvandet på indførelsen af den nye teknologi. Informations- og kommunikationsteknologien har også stor betydning for folks behov for en mere tidssvarende uddannelse og kontinuerlig ajourføring af deres færdig heder. Det gælder både kvinder og mænd. Der er tre faktorer, der især indvirker på ligestillingsproblematik- ken: • der bliver behov for livslang uddannelse; • det er nødvendigt at modarbejde udstødelsen af dem (heriblandt kvinderne), som ikke er i stand til at tage del i informationssamfundet; • det bliver endnu vigtigere at skabe mulighed for at forene erhvervsarbejde og familieliv for både mænd og kvinder, efterhånden som informationssamfun det indvirker på, hvordan vi fordeler vor tid mellem erhvervsarbejde, uddannelse og huslige pligter. Hvidbogen Undervise og lære - på vej mod det kogniti ve samfund(9> og D et Europæiske Ar for Livslang Uddannelse (1996)(10) kan betragtes som et bidrag til debatten om disse spørgsmål. <8) KOM(96) 389 af 23. 7. 1993. SuppL 3/96, Bulletin for Den Europæiske Union. (9> KOM(95) 590 endelig udg. af 29. 11. 1995. (10) KOM(95) 124 af 31. 3. 1995. 46 Mere målrettede foranstaltninger Fem lande undlader at nævne kvinder blandt de grupper, som især er ramt af arbejdsløshed. Disse første flerårige programmer fokuserede på arbejdsløsheden og gik let hen over ligestil- lingsproblematikken, og det gælder selv de lande, der fører en aktiv ligestillingspolitik. En undersøgelse af de første flerårige program mer afslører, ar de ikke er kønsneutrale. Efter anmod-ning fra Rådet er man ved at foretage en mere deltajeret bedømmelse af programmerne. På grundlag af en generel gennemgang kan der dog udledes visse foreløbige konklusioner. Nogle af medlemslandene er fremkommet med interessante forslag til fordel for kvinder: • I Grækenland og Portugal gives der tilskud til at ansætte kvinder inden for de erhverv og områder, hvor de er underrepræsenteret. • I Tyskland kræver arbejdsmarkedslovgivnin gen, at der tages hensyn til kvindernes vilkår i beskæftigelsespolitiske tiltag i forhold til, hvor stor en del af de arbejdsløse de udgør. • I Østrig giver regler om arbejdstid og kursus stedernes placering kvinder bedre mulighed for at gennemføre uddannelseskurser. • Ligeledes i Østrig er man indstillet på at højne kvalifikationsniveauet for deltidsarbejde. • I Østrig tilstræber man at nedbringe antallet af afbrydelser i karriereforløbet for at nedbringe forskellene i indtjening mellem mænd og kvin der. • I Sverige ydes der særlig støtte til kvindelige iværksættere. • I Luxembourg findes der særlige uddannelses foranstaltninger for kvinder, der ønsker at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Det fremgår af den anden runde af program mer (1996), at det er de færreste flerårige pro grammer, der udtrykkeligt opererer med politiske tiltag med henblik på gennemførelse af ligestil ling på arbejdsmarkedet. Særlige målrettede for anstaltninger er gennemført i Storbritannien, Østrig, Spanien, Sverige og Tyskland for at skaffe bedre børnepasningsfaciliteter eller fa flere kvin der til at deltage i erhvervsuddannelser. Det er dog kun nogle få lande (f. eks. Sverige), der gør en indsats for at integrere kønsaspektet i de generel le politikker hele vejen igennem det flerårige pro gram. ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER SÆRLIGE LÅN TIL KVINDELIGE IVÆRKSÆTTERE SVERIGE På trods af, at Sverige anses for at være et af de lande, der er nået længst med ligestillingen mellem kønnene, er der pro centvis langt færre kvinder end mænd blandt ejerne af små og mellemstore virksomheder. Under 2 0% af alle små og mellemstore virksomheder ejes og drives af kvinder. I juni 1994 vedtog den svenske rigsdag en ny lånefacilitet for at hjælpe potentielle kvindelige iværksættere med at starte egen virksomhed, men også for at opmuntre kvindelige ejere af eksisterende små og mellemstore virksomheder til at ekspandere og udvikle deres virksomheder. I løbet af det første år og otte måneder var der over 2000 kvinder, der startede eller ekspanderede egen virksomhed med lån på i alt 16,5 mio. E CU (139 mio. SEK). Det gen nemsnitlige lånebeløb er 8000 E CU (67 000 SEK). Meget små virksomheder inden for handel og service dominerer billedet. Kun 7% af kvinderne lånte penge til at starte eller udbygge en produktionsvirksomhed. Det fremgår af en række interviews for nylig med kvinder, som har lånt penge i forbindelse med dette program, at over 7 8% af de deltagende kvinder er meget optimistiske med hensyn til de fremtidige muligheder for at udbygge deres virksomhed. Disse interviews viser også, at 5 8% af de pågældende kvinder ikke havde anden beskæftigelse, da de besluttede at søge om et lån. Desuden anførte 1 9% af kvin derne, at de startede egen virksomhed som et direkte alter nativ til at blive fyret fra deres daværende job. at for egen starte Der er skabt godt og vel 3500 nye job. Hidtil har program met givet gode resultater, og kvinderne udviser voksende interesse virksomhed. A L MI Fôretagspartner AB er en gruppe bestående af et modersel skab, der ejes af staten, og 22 regionale udviklingsselskaber, som tilbyder konsulentbistand, finansiering og information til personer, der har planer om at starte en ny virksomhed. Det medvirker i programmet og kan tilbyde kvinderne virk somhedsrådgivning, uddannelse, deltagelse i netværk og vejledning generelt. Aktiv ligestillingspolitik Påvirkning af kvindernes erhvervs- og uddan nelsesvalg i nye retninger er et afgørende element i ligestillingspolitikken. Det er en nødvendig - men dog ikke tilstræk kelig - forudsætning for lige-stilling. Der er behov for aktive politiske tiltag for at få afskaffet for skelsbehandlingen inden for ansættelser og perso naleledelse. Indsatsen må ikke kun fokusere på uddannelsespolitiske tiltag, som er baseret på den formodning, at de kønsbetingede skævheder med hensyn til beskæftigelse og arbejdsløshed kan til skrives et skævt udbud af kvindelige arbejdstage re. Også politiske tiltag på efterspørgsels-siden er vigtige, og det samme gælder inddragelse af lige stillingsaspektet lønaftaler inden for en hel sektor eller undersektor. i virksomhedernes En aktiv ligestillingspolitik, flere kvindelige deltagere i generelle programmer, nyorientering af kvinders erhvervs- eller uddannelsesvalg, afskaffelse af beskatningsmæssige og materielle hindringer samt lov-givning og regler på fælles skabsplan, nationalt og regionalt plan, som kan sikre alle arbejdstageres grundlæggende rettighe der og give dem den fornødne sikkerhed, er helt afgørende. Med sådanne foranstaltninger undgår man risikoen for, at ansættelse af flere kvinder medfører større ulighed mellem kvinderne ind byrdes. Konklusioner De flerårige beskæftigelsesprogrammer er et særdeles interessant initiativ, fordi det tilskynder landene til at udvikle samordnede beskæftigelses politikker. De første programmer var centreret omkring arbejdsløsheden; ligestillingsproblema- tikken var ikke specielt synlig, selv ikke i de lande, hvor man fører en aktiv ligestillingspolitik. Princippet om at integrere ligestillingspolitik ken i den generelle beskæftigelses- og planlæg ningspolitik afføder spørgsmål og problemer omkring implementeringen og den administrati ve koordinering på et højt og kompliceret niveau i de enkelte medlemslande. Der er en udtalt ten dens til at forsøge at gennemføre ligestilling ved hjælp af "målgruppemetoden", men visse med lemslande er gået bort fra udelukkende at udnyt te denne mulighed for også at udforske andre løsningsmodeller. 47 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER Den fælles rapport, som blev forelagt for Det Europæiske Råd i Madrid, indeholdt en sam menfatning af de flerårige programmer med en understregning af behovet for at intensivere ind satsen til fordel for de grupper, der er særligt hårdt ramt af arbejdsløshed: • De unge: Medlemslandene og arbejdsmarke dets parter bør finde en metode til at integre re denne gruppe på arbejdsmarkedet. Alle unge bør have den fornødne uddannelse og arbejdserfaring, der skal til for at skaffe dem i beskæftigelse. • De langtidsledige: Medlemslandene og arbejdsmarkedets parter bør føre en mere aktiv politik med henblik på forebyggelse af langtidsledighed. Alle arbejdsløse bør have mulighed for omskoling eller efteruddannelse og genindpasning i arbejdslivet, før de glider over i langtidsledighed. • Ældre arbejdstagere bør have en chance for at udnytte deres arbejdserfaring og potentiale fuldt ud. De bør have mulighed for at gen nemgå uddannelse og tilskyndes til det. • Kvinder: Gennem fremme af ligestilling i forbindelse med alle offentlige politiske til tag, der vedrører beskæftigelsen, bør der føres en aktiv politik for afskaffelse af det kønsop delte arbejdsmarked med udgangspunkt i en ændret holdning til deltidsarbejde som en overgangsforanstaltning, og der bør arbejdes på at give både mænd og kvinder bedre mulig-hed for at forene erhvervsarbejde og familieliv. Den fælles rapport, der skal forelægges for Det Europæiske Råd i Dublin, vil også omhandle den igangværende analyse af kvindernes stilling på arbejdsmarkedet. *mmmmmmmmm*m*»?&/M////w/#//w,?/;v:> 48 ERHVERVSLIVET OG KVINDELIGE IVÆRKSÆTTERE Under 30% af alle små og mellemstore virk somheder i Europa drives af kvinder, og kvinder står kun bag en tredjedel af alle nyoprettede virk somheder. Og alligevel er iværksættersektoren af enorm betydning for den fremtidige udvikling af euro pæisk økonomi, eftersom det er de små og mel lemstore virksomheder, der er den vigtigste kilde til nye job. Oprettelse af egen virksomhed, også selv om det er ensbetydende med, at man kun skaber et job til sig selv, er en positiv løsning på arbejdsløshedsproblemet. I dag arbejder 9,6% af kvinderne i Den Europæiske Union som selvs tændige erhvervsdrivende, mens det tilsvarende tal for mændenes vedkommende er 19,9%. Der er desuden nogle slående forskelle mellem med lemslandene: Kun mellem 3 og 6% af kvinderne i Nordeuropa har selvstændig beskæftigelse, mens tallet kan være helt oppe på 20% i de sydlige lande. For mange kvinder er oprettelse af egen virk somhed den foretrukne løsning på jobsøgnings- problemerne på arbejdsmarkedet. Oprettelse af egen virksomhed kan også være en kilde til personlig udvikling i et system, som fortsat er domineret af mændene, og hvor kvin dernes færdigheder og kvalifikationer ikke aner kendes i fuldt omfang. Mange kvinder støder imod et såkaldt "usynligt loft", som hindrer dem i at avancere yderligere på deres arbejdsplads og lukker dem ude fra de mest ansvarsfulde stillin ger. Flere fællesskabsinitiativer har via iværksættelse af specifikke programmer inden for de seneste ti år beskæftiget sig seriøst med kvinders mulighe der for at oprette egen virksomhed. Det første initiativ af betydning på dette felt er formentlig de lokale beskæftigelsesinitiativer til fordel for kvinder (LEI), der blev iværksat i 1987 i tilknyt ning til fællesskabspolitikken til fordel for kvin ders beskæftigelse. LEI tog sigte på nye jobmuligheder for kvinder på to felter ved dels at støtte helt nyskabende ini tiativer, dels at støtte oprettelse af job til kvinder ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER i en nyoprettet virksomhed de første to år efter opstarten; der var tale om virksomheder, som var oprettet af kvinder. Det anslås, at der blev skabt 1300 job ved hjælp af dette program i dets anden fase, dvs. i perioden fra 1994 til 1995. LEI-pro- grammet virkede som katalysator, forstået på den måde, at det gav mulighed for at udvikle nyska bende initiativer, især via virksomhedsrådgivning og adgang til lån og kreditter, men også fordi det medvirkede til at udvikle iværksætterånden hos kvinder. NOW-initiativet, der bygger på erfaringerne fra LEI-programmet, havde til formål at støtte en lang række projekter for oprettelse af egen virk somhed eller selvstændig beskæftigelse i samme øjemed. I langt de fleste tilfælde var det ensbety dende med at hjælpe kvinder uden job, for hvem selvstændig beskæftigelse var et alternativ til arbejdsløshed. I mange tilfælde var det blot et spørgsmål om at hjælpe kvinderne med at skabe deres egne job. Eftersom mange af disse kvinder stod uden nogen videre kvalifikationer og gene relt ikke var særligt velforberedte til at gå ind i et iværksætterprojekt, bestod nogle af de vigtigste foranstaltninger i uddannelseskurser, psykologisk forberedelse og projektudvikling og -opfølgning. Den Europaiske Unions støtte til ivarksattere EMPLOYMENT-NOW har udbygget og fin justeret processen. De første analyser af projek terne viser, at 44% vedrører iværksætteraktiviteter i en eller anden form og forberedelse til at opret te egen virksomhed. De fleste projekter satser på oprettelse af en virksomhed som den vigtigste løsning på den aktuelle mangel på job, men nogle af projekterne tager sigte på kvinder, som i forve jen er højt kvalificerede. Det kan f. eks. være kvin delige akademikere med en omfattende uddan nelse og stor arbejdserfaring, som ønsker at opret te egen virksomhed, når deres forfremmelsesmu- ligheder i deres eksisterende organisation tilsyne ladende blokeres. Kvindelige ivarksattere og regionalpolitiske tiltag Kvindelige iværksættere var på dagsordenen på et "Europartnerskabsmøde" i juni 1996 i Luleå i Sverige. Ved denne lejlighed fremgik det både af debatten og af de erklæringer, der blev fremsat, at der er stor interesse for at komme videre i forhold til de hidtidige initiativer og i stigende grad for søge sig med støtte til iværksættere. Det vil også placere de pågældende initiativer i en bredere udviklingssammenhæng og især give mulighed for at opnå støtte fra strukturfondene; samtidig skal man være opmærksom på de problemer, som kvinder, der ønsker at oprette egen virksomhed, støder på i forbindelse med de generelle politik ker, der er udformet med henblik på at støtte og hjælpe erhvervslivet generelt. Debatten og forskellige indlæg fra kvindelige iværksættere viste, at denne gruppes vilkår er meget forskellig-artede, men samtidig er proble merne tilsyneladende koncentreret på bestemte områder. De kan groft inddeles i tre kategorier: • behov for psykologisk støtte for at styrke eller udvikle iværksætterånden hos kvinder. Denne fase omfatter søgning efter specifikke færdighe der, etablering af et partnerskabs-initiativ og støtte i processen med at udvælge partnere eller medarbejdere; • behov for faglig bistand til udviklingen af et virksomhedsprojekt, uddannelse i sig selv, øko nomisk styring og markedsføringsstøtte; • behov for vejledning i hele udviklingsfasen. Det et nok vigtigt at starte med finansieringss pørgsmålet. Forsøg på at skaffe aktie-kapital og driftskapital kan være en udfordring for alle, der ønsker at oprette egen virksomhed, men det kan være dobbelt problematisk for en kvinde, fordi de normale finansieringskilder, nemlig bankerne, ikke er vant til at have med kvindelige iværksæt tere at gøre. Tilskud og økonomisk støtte, som er specifikt rettet imod kvinder, kan give det ekstra skub, der skal til for at realisere projektet. På "Europartnerskabsmødet" var der positive eksem pler på dette. LEI-program-met har selv gennem ført nogle initiativer i denne retning. Mødet i Luleå skal følges op med et andet arrangement fra Kommissionens side med henblik på at fa etable ret de nødvendige finansieringsordninger; det er hensigten at involvere de store forretningsbanker og sparekasser i en kampagne for at hjælpe kvin der med at oprette egen virksomhed. Det vil mere generelt sige, at det er vigtigt at hjælpe kvindelige iværksættere med at udnytte de faciliteter, der er 49 ÆNDREDE ØKONOMISKE VILKÅR FOR BÅDE MÆND OG KVINDER til rådighed for dem i forbindelse med fællesskab sinitiativerne til fordel for små og mellemstore virksomheder, som f. eks. foranstaltninger til for del for kvindelige iværksættere og medhjælpende ægtefæller i det tredje multinationale program for i Den små og mellemstore virksomheder Europæiske Union (1997-2000)(,,). Etablering af europæiske net for kvindelige iværksættere og virksomheder oprettet af kvinder samt uddannel ses- og oplysningsinitiativer vil blive prioriteret højt i denne sammenhæng i overens-stemmelse med Rådets afgørelse fra november 1996. En anden handlingsplan går ud på at oprette nationale og tværnationale net og etablere part- nerskabsprogrammer med deltagelse af toneangi vende virksomheder, arbejdsmarkedets parter, lokalforvaltninger samt uddannelsesinstitutioner og arbejdsformidlingskontorer. Afdækning af nye nicher er et af de vigtigste satsningsområder: på grundlag af erfaringerne fra N OW har projektudviklere og konsulenter peget på et stort vækstpotentiale inden for personlige tjenesteydelser, turisme og økologibaserede mar keder. Desuden synes der at være stor interesse for at afsøge lokale og regionale potentielle markeder. Landbrugsaktiviteter er i mange tilfælde blevet knyttet sammen med miljøbeskyttelsesaktiviteter såsom fremstilling af biodynamiske fødevarer og turisme. ( u) Rådets afgørelse af 9. 12. 1996 - EFT (udfyldes senere) 50 KAPITEL 3 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? SMÅBØRNSFORÆLDRES BESKÆFTIGELSESSTATUS De europæiske arbejdsmarkeder har forandret sig meget i de seneste tiår. Europas befolkning i den arbejdsdygtige befolkning bliver stadigt min dre, og arbejdsstyrkens struktur har ændret sig væsentligt. Kvindernes øgede andel af arbejdsstyr ken er en af de mest markante tendenser, og det har igen betydning for det voksende antal hus stande med to indkomster og familier med enlige forældre i nogle lande. Den stigende erhvervsfrekvens blandt kvinder ne er dog ikke uden problemer. Der er lang vej endnu, før der er ligestilling mellem mænd og kvinder. Kvindernes beskæftigelse ligger hovedsa gelig inden for deltidsjob og midlertidige job, men det er ikke altid efter deres eget ønske. Ansvaret for mindre børn betragtes ofte som en væsentlig hindring for, at kvinderne kan opnå ligestilling, eftersom børnepasningen hovedsage lig er kvindernes ansvar. Der er derfor en voksen de erkendelse af, at der bør sættes ind for at gøre det lettere for både mænd og kvinder at kombi nere lønnet arbejde og pasningsopgaver. Der er et voksende behov for at kunne kombinere "lønnet" arbejde og "ulønnede" pasningsopgaver og kunne vælge mere fleksible arbejdsordninger. Nogle af de vigtigste midler til at opnå en sådan fleksibili og tet (forældre)orlovstilbud. Med udgangspunkt i kvindernes stigende erhvervs-frekvens på de euro pæiske arbejdsmarkeder fokuseres der i dette kapitel på, hvad der gøres på de forskellige niveauer for at gøre det muligt at kombinere erhvervsarbejde og børnepasning. børne-pasningsfaciliteter er 51 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? Der er stor forskel på erhvervsfrekvensen blandt kvinder med børn i de enkelte lande, mens erhvervsfrekvensen blandt mændene er meget ensartet i hele Den Europæiske Union. Erhvervsfrekvenserne i de enkelte medlemslan de kan dog være påvirket i meget forskellig grad af antallet af børn i familien. I nogle lande har kvinderne en meget høj erhvervsfrekvens, uanset om de har børn eller ej. Det synes at være tilfældet i de skandinaviske lande, Sverige, Danmark og Finland. Et andet mønster gør sig gældende i lande som Tyskland, Irland, Nederlandene, Grækenland, Spanien og Storbritannien, hvor kvindernes erhvervsfrekvens er stærkt influeret af, om de har børn eller ej. Her er erhvervsfrekvensen blandt kvinder med ét barn væsentligt lavere end blandt kvinder uden børn. Desuden kan det konstateres, at erhvervsfrekven sen blandt kvinder med børn falder, jo flere børn de har. Et tredje mønster tegner sig i Italien og Portugal. I disse lande er kvindernes erhvervsfre kvens også influeret af, om de har børn. Men her er det det andet barn, der har afgørende betyd ning: erhvervsfrekvensen blandt kvinder med ét barn er den samme som blandt kvinder uden børn. Endelig er der en fjerde tendens i Frankrig og i mindre omfang også i Belgien: her er det kun erhvervsfrekvensen for kvinder med tre eller flere børn, der adskiller sig væsentligt fra normen. Der kan konstateres endnu større forskelle, når man sammenligner erhvervsfrekvensen for mænd og kvinder med børn under ti år. Ud over den meget høje erhvervsfrekvens for mændenes ved kommende er den store forskel i fordelingen af deltidsarbejde mellem mænd og kvinder i denne gruppe slående. I de fleste lande er det langt min dre sandsynligt, at fædrene har deltidsarbejde, mens deltidsarbejde for mødrene er mere frem herskende, selv om det ikke er alle kvinder med deltidsjob, der selv har valgt det. i kvindernes erhvervsfrekvens. Deltidsarbejde er af forskellig betydning for mænd og kvinder med børn. Deltidsarbejde blandt kvinder med børn varierer mellem med lemslandene, men i flere lande har det bidraget til stigningen I Nederlandene, Sverige og Storbritannien er del tidsarbejde normalt for kvinder med mindre børn, og det er også udbredt i Belgien, Danmark, Østrig og Tyskland. I mod-sætning hertil er del tidsarbejde mindre almindeligt i de sydlige med lemslande - Grækenland, Italien, Spanien og Portugal. Sammenligner man beskæftigelsesfrekvensen for kvinder med børn i 1985 og 1993, kan der konstateres en kraftig stigning. Når man ser bort fra Danmark, hvor beskæftigelsesfrekvensen for kvinder med børn er meget høj, steg beskæftigel sesfrekvensen blandt kvinder med mindre børn i FIGUR 16 BESKÆFTIGELSESSTATUS FOR KVINDER MED BØR« ( o ^O ÂR) 1 EU I ALT FULDTID DELTID B DK D GR E F I RL I L NL A P F IN S OK EU 12!: I 0 1 00 KILDE; EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE ERHVERVSARBEJDE OG 80 60 i 20 1 40 FAMILIEMÆSSIGE FORPLIGTELSE«. N B; DATA FOR A: KVINDER MED BØRN UNDER H AR. DATA FOR S; KVINOER MED BØRN UNDER 7 AR. •mmtmammmxtx»»« 52 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? fleste lande øges kvindernes erhvervsfrekvens, jo ældre det yngste barn er. Disse forskelle mellem landene tyder på, at der ikke er tale om et statisk mønster. Desuden giver det forhold, at erhvervsfrekvensen varierer så meget, anledning til at tro, at arbejdsmarkeds- adfærd ikke er betinget af ydre faktorer, men afhænger af erhvervsstrukturen og det sociale system, de enkelte lande har valgt. I de følgende afsnit ser man nærmere på strukturen i det socia le system. samtlige lande, samtidig med at stigningen i beskæftigelsesfrekvensen blandt kvinder generelt har været særligt høj i Nederlandene, Irland, Storbritannien og Belgien. Endelig bør man se på arbejdsløsheden blandt mænd og kvinder med børn i de europæiske lande. I de fleste lande er arbejdsløsheden blandt kvinder med børn højere end blandt mænd med børn. Men en meget stor del af kvinder med børn i medlemslandene er slet ikke aktive på arbejds markedet. I Grækenland, Spanien, Irland, Italien, Luxembourg og Nederlandene har ca. 50% af kvinder med børn ikke arbejde. I modsætning hertil er det i de skandinaviske lande og Portugal kun 25% af kvinder med børn, der er uden arbej de. Der kan drages visse konklusioner af denne analyse. Den vigtigste er, at det at have børn har betydning for kvindernes erhvervsfrekvens. Generelt er erhvervsfrekvensen blandt kvinder uden børn væsentligt højere end blandt kvinder med børn. Derimod er mændenes erhvervsfre kvens upåvirket af det at have børn. Mønsteret er dog ikke ens i alle medlemslande. I de skandinaviske lande er kvindernes erhvervs frekvens ikke videre påvirket af, om de har børn. I nogle lande synes børnenes alder også at være en vigtig faktor for mødrenes erhvervsfrekvens. I de FIGUR 17 DELTIDSBESKÆFTIGELSE BLANDT MÆND OG KVINDER MED BØRN I EU, 1093 0 20 40 60 80 1 00 KILDE: EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE ERHVERVSARBEIDE OG FAMILIEMÆSSIGE FORPLIGTELSER. N O TE : F OR S A V I DT A N G ÅR F Æ D RE I L U X E M B U RG ; F OR L I L LE R E F E R E N C E G R U P PE 53 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? Børnepasningsfaciliteter i medlemslandene I marts 1992 vedtog Ministerrådet en henstil ling om børnepasning*1'. Heri henstilles det, at "medlems-staterne gradvist tager og/eller frem mer initiativer, som giver kvinder og mænd mulighed for at forene deres erhvervsmæssige for pligtelser med det familie- og opdragelsesmæssige ansvar i forbindelse med børnepasning". Rådet peger i sin henstilling specielt på fire områder, hvor der bør iværksættes initiativer: orlovsordnin ger for forældre, øget hensyntagen på arbejds pladsen til behovene hos de arbejdstagere, der har børn, støtte til mænds øgede deltagelse i det fami lie- og opdragelsesmæssige ansvar i forbindelse med børnepasning samt etablering af børnepas nings-ordninger, mens forældrene er i arbejde, er under uddannelse eller søger arbejde eller uddan nelse. I henstillingens artikel 3, som omhandler børnepasningsordninger, peges der på en række væsent-lige krav til disse ordninger. De skal: • være økonomisk overkommelige og tilbydes i alle områder og regioner (både by- og landom råder), • kombinere sikker pasning med en pædagogisk • være fleksible og forskelligartede, samtidig med at der sikres sammenhæng mellem de forskelli ge ordninger, • varetages af ansatte, hvis uddannelse modsvarer den store betydning og værdi af deres arbejde. Spørgsmålet er, i hvilket omfang disse krav sva rer til de faktiske forhold på børnepasningsområ det i Den Europæiske Unions medlemslande. Et foreløbigt svar på dette spørgsmål finder vi i 1996-rapporten(2) fra Europa-Kommissionens Net om Børnepasning og andre foranstaltninger med henblik på at forene erhvervsarbejde og familiemæssige forpligtelser. Rapporten gennem går alle ordninger, der kan tilbyde "sikker og påli delig" pasning af børn under ti år. Der fokuseres især på egentlige børne-pasningsordninger, som f. eks. vuggestuer og dagpleje, men også børnepas- (i) (2) EFTnr. L 123 af 8. 5. 1992, s. 16. Gennemgang af børnepasningsordningen i EU (1990- 1995), Europa-Kommissionens Net om Børnepasning og andre foranstaltninger med henblik på at forene erhvervs indfaldsvinkel, arbejde og familiemæssige forpligtelser. Europa- • være åbne for børn med særlige behov, Kommissionen, GD V, januar 1996. FIGUR 18 DELTIDSBESKÆFTIGELSE BLANDT KVINDER MED BØRN ( o - io ÅR) I EU (%), 198c OG 1093 B DK D GR E F I RL I L NL P F IN s UK EU 12 I I I I \ I ! I I I ' I I ' I O 1985 1993 I ' I 20 40 60 80 1 00 KILDE: EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIEMÆSSIGE FOR PLIGTELSER. NB: DATA FOR A: KVINOER MED BØRN UNDER IS AR. DATA FOR S: KVINDER MED BØRN UNDER 7 AR. mmmmmmmm 54 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? nings- og fritidstilbud fra andre institutioner såsom skoler og børnehaver er omhandlet. Nogle af de vigtigste resultater af undersøgelsen er gengivet i tabel 3. Den viser, hvor mange for skellige ordninger der findes for småbørn, og hvad de omfatter. For eksempel findes der mange offent-lige pasningsfaciliteter for børn under tre år i Danmark, Sverige, Belgien, Frankrig og Finland, men ikke ret mange i Spanien, Irland, Grækenland. og Storbritannien Børnepasningsordninger for børn mellem tre og seks år er langt mere almindelige end for børn mellem nul og tre år. Det skyldes hovedsagelig børnehaveklasser og tidlig start på den obligatori ske skolegang. For eksempel går næsten alle børn i Frankrig i "école maternelle", fra de er tre år gamle. I Nederlandene findes der ingen egentlige børnehaveklasser, men børn kan optages i grundskolen, før de har nået den skole-pligtige alder, nemlig når de er fyldt fire. Der er dog sta dig store forskelle: Portugal, Finland og Irland har de færreste offentlige pasningstilbud til børn i aldersgruppen tre til seks år, mens den bedste dækning med offentlige tilbud findes i Frankrig, Belgien og Italien. Data om børnepasningsordninger for børn mellem seks og ti år uden for skoletiden er meget begrænsede og vanskelige at fortolke. Det er svært at skaffe oplysninger om pasningstilbud-dene for børn i skolealderen før og efter skoletid, i mid dagspausen og på skolefridage, fordi der er så mange forskellige organisationer og grupper involveret. Det fremgår dog af Kommissionens overslag over omfanget af tilbud til denne alders gruppe, at der kun er begrænsede pasningsord ninger for disse børn uden for skoletiden. De fle ste børn synes at blive passet på anden måde end i offentligt pasningsordninger. Oplysningerne tyder på, at der i de fleste lande kun er sådanne tilbud til under 10% af den pågældende aldersgruppe. Undtagelserne fra dette er Sverige og Danmark, hvor næsten totred jedele af alle børn i denne gruppe passes i sådan ne ordninger, og i mindre omfang Frankrig, hvor 30% af alle børn mellem seks og ti år er omfattet af en ordning, som både tilbyder pasning og fri tidsaktiviteter. finansierede FIGUR 19 ARBEJDSLØSHED OG ERHVERVSINAKTIVITET BLANDT MÆND OG KVINOER MED BØRN (o-io ÅR) I EU (%), 1993 KVINDER ARBEJDSLØSE KVINDER INAHTIVE MÆND ARBEJDSLØSE MÆND INAKT VE B DK D GR E F I RL I L NL A P, FIN S UK EU 12 I I I I ' I 0 20 40 60 8 KILDE: EUROPA-KOMMISSIONENS NET OM BØRNEPASNING OG ANDRE FORANSTALTNINGER MED HENBLIK PA AT FORENE FORPLKVraSER. 0 ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIEMÆSSIGE 1 00 NB: DATA FOR A: KVINOER MED BØRN UNDER 15 AR. DATA FOR S: KVINOER MED BØRN UNDER 7 AR. 55 •7>iWT3: fMNmÊÊÉâm Land2 Ar/data Ofientligt finansierede b ordninger (%) Alder ved skolestart Skoledagens længde Ofientligt finansierede ordninger (6-\0 åi) (%Y 0-3 år 3-6 ir Belgien D a n m a rk Tyskland Øst Vest Grækenland Spanien Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Østrig Portugal Finland Sverige Storbritannien 1993 1995 1990 1993 1993 1993 1993 1991 1991 1993 1994 1993 1994 1994 1993 27 48 50 2 3 2 23 2 6 6 8 3 12 21 33 2 95 82 100 78 64 84 99 55 91 91 71 75 48 53 72 60 6 7 6 6 6 6 6 6 6 5 6 6 7 7 5 7 3-5VSd 4-5 4 - 5d 5 8 - 6 2% + alle 6-årige i børnehaveklasse 8 5% 5% <5 % (overslag) - ± 3 0% 4. 40-5. 40«» <5 % (overslag) 5'/5-6 8 7 4-5 6 4-5 2Vi-6d 6tø - - <5 (overslag) 6% 1 0% 5% + 6 0% af 6-årige i social- og udd. systemet 64% + nogle 6-årige i børnehaveklasser <5 % (overslag) o m O Kilde: Oversigt over pasningsordninger for mindre børn i EU, 1990-1995, udarbejdet af Europa-Kommissionens Net om Børnepasning og andre foranstaltninger med henblik på at forene erhvervsarbe jde og familie-mæssige forpligtelser, 1996. Fodnoter til tabel 3 a) Oplysningerne om dækningsgraden skal fortolkes således: Pladser i ordningerne: Belgien og Frankrig (for børn mellem 0-3 år, med undtagelse af 2-årige i førskoleordninger), Tyskland, Italien (for børn mellem 0-3 år), Nederlandene, Portugal og Storbritannien. Deltagende børn i ordningerne: Belgien og Frankrig (2-årige i førskoleordninger og børn mellem 3-6 år), Danmark, Grækenland, Spanien, Irland, Italien (for børn mellem 3-6 år), Østrig, Finland og Sverige. b) "Offentligt finansieret" er ensbetydende med, at over halvdelen af de samlede omkostninger ved en pasningsordning betales af det offentlige, ofte mellem 75% og 100%. c) Dette tal omfatter ikke børn, der modtager obligatorisk skoleundervisning. Det vedrører kun egentlig pasning og fritidsaktiviteter. d) Længere skoledag, jo ældre børnene bliver. - kke oplyst Undersøgelse af børnepasningsordninger Spørgsmålet er så, i hvilket omfang disse ord ninger opfylder kravene i Rådets henstilling om børnepasning. Er ordningerne økonomisk over kommelige og let tilgængelige og kombinerer de sikker pasning med en pædagogisk indfaldsvin kel? Og hvordan forholder det sig med fleksibili tet, differentiering og sammenhæng? Det fremgår tydeligt af tabellen, at dette spørgsmål ikke så let lader sig besvare for Den Europæiske Union som helhed. Der er to hovedårsager hertil: Der mangler de fornødne basisdata: Der findes ikke noget ensartet system for indsamling af stan dardoplysninger i Europa. Oplysninger om andre ordninger, som f. eks. dagpleje, vil muligvis frem gå af tilfældige rapporter, men der er ikke tale om regelmæssig indsamling af sådanne data. De alvorligste huller finder vi i statistikker om priva te, ikke-tilskudsberettigede ordninger, som f. eks. "sort" dagpleje og pasning hos familiemedlem mer. Basisdataene må bearbejdes og fortolkes nær mere: Dataene om børnepasningstilbud må bear bejdes ud over at give samlede tal for større grup per, fordi der er store forskelle med hensyn til omfanget af børnepasningstilbud. Et andet og endnu mere kompliceret aspekt ved fortolknin gen af tværnationale statistikker er, at der også bør tages hensyn til forskelle i kvalitet. FORÆLDREORLOV I juni 1996 vedtog Ministerrådet et direktiv om forældreorlov*". Direktivet afslutter en debat, der har stået på siden 1983, da Kommissionen fremsatte forslag til et retsinstrument om foræl dreorlov. I december 1995 resulterede forhand linger mellem fagforenings- og arbejdsgiverorga nisationer i, at EFS, UNICE og CEEP indgik en rammeaftale om forældreorlov. Med henvisning til artikel 4 i aftalen om social- og arbejdsmar kedspolitikken anmodede de underskrivende par ter Kommis-sionen om at fremkomme med et forslag'4' til en rådsretsakt, der kunne gøre aftalen bindende. I direktivet er fastsat nogle mindstekrav til en forældreorlovsordning gældende for hele Den Europæiske Union. I henhold til aftalens paragraf HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? 2 har "mænd såvel som kvinder individuel ret til forældreorlov i forbindelse med et barns fødsel eller i forbindelse med adoption af et barn, for at den pågældende kan passe dette barn i mindst tre måneder, indtil barnet har nået en nærmere fast sat alder, der kan være op til otte år, og som fast lægges af medlemsstaterne og/eller arbejds-inar- kedets parter". Med henblik på at opnå øget lige stilling og ligebehandling af mænd og kvinder anføres det ligeledes i paragraf 2, at retten til forældreorlov i princippet ikke bør kunne over drages. Ud over forældre-orlov skal arbejdstagere have ret til arbejdsfrihed "som følge af force majeure, når tvingende familie-mæssige årsager gør sig gældende i tilfælde sygdom eller ulykke, der gør arbejdstagerens umiddelbare tilstede værelse påtrængende nødvendig" (paragraf 3). Medlemsstaterne får efter direktivets vedtagelse to år til at iværksætte bestemmelserne i den nati onale lovgivning. Der er også en bestemmelse om, at medlemslandene kan opretholde eller ind føre mere gunstige bestemmelser. Når blot minimumskravene er opfyldt, er det op til de enkelte medlemslande og/eller arbejds markedets parter at fastlægge forældreorlovens karakter. Det fremgår også af direktivet, at "alle spørgsmål vedrørende social sikring under søges og afgøres af medlemsstaterne", men et kontroversielt punkt såsom løn eller ydelser til arbejdstagere på orlov er ikke nævnt. Foraldreorlovsordninger i medlemslandene i alle EU-landene. For Tabel 4 viser forældreorlovsordningerne i de femten EU-lande. Det fremgår, at med undtagel se af Storbritannien, Belgien, Danmark, Irland og Luxembourg er forældreorlov en ret for arbejdsta gerne Irlands og Luxembourgs vedkommende indebærer direkti vet, at de skal indføre forældreorlov. Belgien har ikke nogen forældreorlovsordning, men "ordnin gen for afbrydelser i karriereforløbet" kan bruges med forskellige begrundelser, herunder også pas ning af et barn. Danmark havde oprindeligt en forældreorlovsordning, men den er nu blevet udbygget til en mere generel ordning på samme måde som i Belgien. (3) EFTnr. L 145 af 19. 6. 1996. (4) KOM(96) 26 endelig udg. af 31. januar 1996. 57 Ce Lan Varighe Maksimum Belgien1 Ingen Danmark* 10 uger + 3-9 mdr. b Tyskland 36 mdr. Grækenland 3 mdr. Spanien Frankrig Irland Italien 36 mdr. 36 mdr. Ingen 6 mdr. Luxembourg Ingen 'MB£L4;MCl£RGMFQmLDm^ !994~m> Grænse Ingen Indtil barnet er 9 år Indtil barnet er 3 år Indtil barnet er 2 Vi år Indtil barnet er 3 år Mulighed fer omdrigcl tYdelse Sat Individuel ret Fast sats, forhøjes for andet og tredje barn Familiebaserctret Individuel ret Fast sats: 80% af dagpenge-sats Familiebasererret Indkomstrelateret Individuel ret Ingen Familiebaseretret Ingen Periode Uger Uger Uger Indtil barnet er 3 år Familiebasererret Fast sats fra andet barn Indtil barnet er 3 år Fleksibilite Deltid Opdeling Bcgrgmningc ifbrkning Betingelser hb Nej Nej hb Nej Nej Ja Ja Nej Ja Ja Ja Nej Nej Arbejdsgivers samtykke Ingen Ingen I O Måneders ansættelse Ingen Ugers ansættelse Virksomheder med u/100 ansatte og 8% søger orlov Måneders ansættelse Ingen Ingen Ingen Måneders ansættelse Eft. b. o. (b)d Familiebaseretret Indkomstrelateret, 30% af indtjening Uger Nej Nej Landmænd/selvstændige/ husligt arbejde Ingen Nederlandene 6 mdr. Maks: 24 mdr. a) Indtil barnet er 4 år Individuel ret Ingen Østrig 24 uger Indtil barnet er 4 år Familiebasererret Fast sats' Uger Eft. b. o. (b) Familiebaseretret Ingen Ingen Måneders ansættelse Prov. reg. arb. og landbrug/ skovbrug Non Kun Jab Nej Nej Nej Nej Nej Nej Ingen Ingen Måneders ansættelse Ingen Måneders ansættelse Familiebaseretret Familiebaseretret Indkomstrelateret: 66% Fast sats Uger Familiebaseretret Indkrei. : 80% (10 mdr. ) og 90% (2 mdr. ); fast (3 mdr. ) Uger Nej Nej Ingen Portugal Finlande 6 mdr. max : 24 mdr/ 36 mdr. indtil barnet er 3 år Sverige 18 mdr. Storbritannien Ingen Eft. b. o. (b) Indtil barnet er 3 år Indtil barnet er 8 år Kilde: O r l o v s o r d n i n g er for arbejdstagere m ed b ø r n. E u r o p a - K o m m i s s i o n e ns N et om b ø r n e p a s n i ng og andre f o r a n s t a l t n i n g er rned h e n b l ik på at forene erhvervsarbejde og familiemaessige forpligtelser ( 1 9 9 4, ajourført 1 9 9 5 ). Fodnoter til tabel 4: a) Ingen forældreorlov, men "afbrydelse i erhvervskarriere" pi 6-12 mdr. pr. arbejdstager med arbeidssivers samtykke. b) Kun med arbejdsgivers samtykke e) Hejere for enlige forældre og lavindkomstfamilier. f) Portugal: Maks. 24 mdr. , der kan tages under særlige omstændigheder. g) Henholdsvis basisforældreorlov og udvidet "bornepasr. mgsoriov". c) Orloven kan anvendes til andre formal, f. eks. uddannelse, hvor arbejdstagerne ikke er sikret tilbagevenden til deres iob modsat h) Eller 12 mdr. i de seneste to Ir. arbejdstagere, der tager forældreorlov. d) b. o. = Barselsorlov Forældreorlov kan organiseres på familiebasis eller på individuel basis. Den førstnævnte ord ning betyder, at begge forældre deles om retten til orloven. En individuelt baseret orlov giver den enkelte forælder en ret, som ikke kan overdrages, til orlov (eller en del af orloven). De fleste lande opererer med familiebaseret ret til forældreorlov. Oprindeligt blev forældreorloven indført som en udvidet barselsorlov for kvinder med spædbørn. Senere udvikledes en delt (familiebaseret) ret til forældreorlov for begge forældre. I mange lande er fædrenes ret til forældreorlov stadigvæk en afledt rettighed. Faderen er kun berettiget til at tage orlov, hvis moderen også er berettiget og fra siger sig sin ret. Individuel ret til forældreorlov er først blevet for nylig (Grækenland, Nederlandene). Visse lande har ændret deres lov givning og splittet lovgivningen op i to dele med både en individuel ret og en familiebaseret ret til forældreorlov (Sverige, Danmark). indført Der er store forskelle medlemslandene imellem med hensyn til orlovens varighed. I nogle lande er orloven begrænset til tre måneder (Grækenland) eller seks måneder (Italien, Nederlandene), mens den maksimale orlovsperiode i andre lande er fastsat til f. eks. 36 måneder, dvs. indtil barnet er fyldt tre år (Tyskland, Frankrig). I fire lande gives der ingen form for kompensa tion under hele forældreorloven (Grækenland, Spanien, Nederlandene og Portugal), men i de fleste lande opereres der med visse ydelser, i hvert fald i en minimumsperiode under orloven. Der er forskel på, i hvilket omfang orloven kan tages på en fleksibel måde. Væsentligt i denne forbindelse er deltidsarbejde og muligheden for at opdele orloven. Deltidsarbejde i orlovsperio den er ikke muligt i alle lande: kun i Frankrig, Finland og Sverige har forældre ret til at gå på del tidsarbejde. I Belgien, Tyskland og Østrig er det muligt at gå ned på deltid, såfremt arbejdsgiveren giver sit samtykke. I modsætning hertil er del tidsarbejde den eneste mulighed for forældre i Nederlandene, hvor arbejdstagerne kan nedsætte deres arbejdsuge til 20 timer. Formålet er at hjæl pe forældrene med at kombinere erhvervsarbejde og pasningsmæssige forpligtelser over for børne ne, samtidig med at forældrene forbliver på arbejdsmarkedet. Tyskland, Grækenland, Finland og Sverige er det muligt at dele orloven op i "bidder" frem for at tage det hele på en gang, men i andre lande skal orloven periode. tages Forældreorlovsordningen er mest fleksibel i Sverige, hvor den kan deles op og kombineres med deltidsarbejde, uden at det kræver arbejdsgi verens samtykke. sammenhængende Belgien, én I i HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? PASNINGSORDNINGER FOR BØRN I SKOLEALDEREN: ET VOKSENDE BEHOV™ Børnepasningsordningerne fokuserer på pasning af småbørn under skolealderen, og det er naturligvis helt afgørende for at kunne fore ne erhvervsarbejde med familiemæssige forpligtelser. Men det er også vigtigt, at der findes pasningsordninger for børn i skolealderen, hvilket understreges i en rapport fra Det Europæiske Net om Pasningsordninger for børn i skolealderen. Skolefritidsordninger dækker pasningsbehovet, når skoledagen er slut. Der kan også være behov for pasning i andre perioder, som f. eks. inden skolen starter om morgenen, på skolefridage, på halve skoledage eller når skolerne er lukket af andre grunde. Disse pasningsordninger har forskellige navne og forskellig vægt i medlemslandene. I nogle lande er der tale om veletablerede ordnin ger som et fast element i de socialpolitiske foranstaltninger på fami lieområdet. I andre lande er der en udviking i gang, men pasnings ordninger for skolebørn er endnu ikke et systematisk tilbud. Og så er der lande, hvor sådanne ordninger slet ikke figurerer blandt de sociale tilbud, og selv om de enkelte forældre kender alt til de dag lige problemer med at kombinere erhvervsarbejde og familiemæssi ge forpligtelser, lyder selve begrebet "pasningsordning for skole børn" måske stadigt mærkeligt i politikernes øren. Efterhånden som andelen af erhvervsaktive kvinder med børn under 15 år bliver stadigt større (fra 8 1% i Finland og over 70% i Danmark, Sverige og Portugal, over 60% i Østrig, Belgien og Frankrig, over 50% i Tyskland og Storbritannien til 34% i Irland og Spanien og under 50% i Nederlandene, Luxembourg, Italien og Grækenland), er pasningsordninger for børn i skolealderen blevet en afgørende faktor for mulighederne for at forene erhvervsarbejde og familieliv og for de mindre børns sociale og kulturelle udvikling. Forældre, især kvinder med børn, som enten ikke kan søge beskæf tigelse eller, hvis de gør det, er afhængige af uofficielle børnepas ningsordninger, er meget udsat for at blive fyret, medmindre arbejdsgiverne er indstillet på at se stort på deres fravær eller mang lende overholdelse af arbejdstiden. Pasningsordninger for skolebørn kan være med til at fremme den sociale samhørighed. De kan give både børn og forældre lejlighed til at være sammen med andre med en anden etnisk baggrund, og de kan give børn med et handicap mulighed for at tilbringe deres fritid sammen med ikke-handicap- pede; de kan kort sagt være en ressource i lokalsamfundet, der inde bærer andre fordele end blot børnepasning. (5) Pasningsordninger for børn i skolealderen i Den Europæiske Union, Europa- Kommissionens Net om Børnepasning og andre foranstaltninger med henblik på at forene erhvervsarbejde og familiemæssige forpligtelser, 1996. 59 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? LIGESTILLING FOR DELTIDSANSATTE LUXEMBOURG I Luxembourg blev der i februar 1993 vedtaget en lov, som sikrer ligestilling i den private sektor mellem del tidsansatte og fuldtidsansatte. Loven fastslår, at et del tidsjob skal indebære samme fordele og ydelser som et fuldtidsjob. En deltidsansats løn skal således være pro portional med en fuldtidsansats i samme virksomhed og med samme kvalifikationer. Hvis en deltidsansat bliver anmodet om at arbejde ud over den arbejdstid, der står anført i den pågældendes kontrakt, skal det desuden betragtes som overarbejdstid og giver ret til et løntillæg svarende til det lovfæstede og overenskomstmæssige overtidstillæg. D et er en af de foranstaltninger, den luxembourgske stat har indført for at gøre det muligt at forene erhvervsarbej de og familieliv, nemlig ved at garantere, at deltidsansat te har nøjagtigt samme vilkår som fuldtidsansatte. Desuden overtager staten ansvaret for den sociale beskyt telse af forældre, som har ret til et såkaldt "baby-år", en orlovsperiode, som kvinden eller adoptivforælderen kan tage efter et barns fødsels eller adoption. Denne "baby orlov" er netop blevet udvidet til to år, og i denne perio lønmodtagerens sociale bidrag på de betaler staten grundlag af den hidtidige løn. Disse foranstaltninger tager sigte på alle lønmodtagerne, dvs. også mændene, men 8 0% af alle deltidsansatte i Luxembourg er kvinder. Indtil for nylig kom langt størsteparten af anmodningerne om orlov uden løn fra kvinder. En analyse skal vise, om de nye foranstaltninger opfylder deres formål, nemlig at give bedre mulighed for at forene erhvervsarbejde og familieliv. 60 for at kunne Retten til at kunne tage forældreorlov kan være afhængig af, hvor længe den pågældende har været ansat i et givet job. I fem lande stilles der ingen betingelser tage orlov (Danmark, Spanien, Italien, Østrig og Finland), men i fem andre lande kræves der tolv måneders ansættelse hos den seneste arbejdsgiver (Belgien, Grækenland, og Portugal). Andre muligheder finder vi i Tyskland (fire ugers ansættelse) og Sverige (seks måneders ansættelse). Visse steder er der begrænsninger for adgangen til forældreorlov; i nogle lande er bestemte grupper udelukket, f. eks. kan mindre virksomheder i Grækenland nægte at give foræl dre-orlov, hvis 8% af arbejdstagerne i virksomhe den tager forældreorlov samme år. Frankrig, Nederlandene Undersøgelse afforaldreorlovsordninger Set ud fra et ligestillingssynspunkt er det vigtigt at vide, om forældreorlovsordningerne er udfor met (enten direkte eller indirekte) som en udvi det barselsorlov, så det hovedsagelig vil være kvin der, der tager orlov, eller om de også er et incita forældreorlov. til at ment Forskellene i forældreorlovsordningerne har vist sig at være meget vigtige faktorer for forældrenes - både mødrenes og fædrenes - tilskyndelse til at tage orlov. for mænd tage Det er stadigt noget uklart, i hvilket omfang forældre benytter sig af forældreorlovsordninger. En væsentlig forklaring er, at hustands- og ikke indsamler data arbejdsstyrkeundersøgelser om de specifikke begrundelser for at tage orlov, herunder altså også forældreorlov. Med undtagel se af arbejdsstyrkeundersøgelserne i Nederlande ne og Sverige sondres der i de nationale under søgelser ikke mellem forældreorlov og andre begrundelser for orlov. Der foreligger visse data om, i hvilket omfang arbejdstagere med børn tager forældreorlov. Det fremgår klart, at udnyttelsen af muligheden for forældreorlov varierer enormt mellem landene, og at forældreorlov bruges af kvindelige arbejdstage re med børn, hvis der er tale om betalt orlov. Desuden står det klart, at fædrenes brug af foræl dreorloven står i skarp modsætning til mødrenes. Selv i lande, hvor der er forholdsvis gode betin gelser for at kunne tage orlov (med hensyn til ydelser og fleksibilitet), undlader fædrene i vidt omfang at tage forældreorlov. En undtagelse her fra er Sverige, hvor kombinationen af fleksibilitet og høje ydelser betyder, at forældreorlov bruges af forholdsvis mange - både mødre og fædre. Der er behov for mere strukturerede undersøgelser, hvis HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? man vil vide mere om henholdsvis kvinders og mænds brug af forældreorlov og de faktorer, der indvirker på forældres beslutning om at tage orlov. Når man skal afdække begrundelserne for at tage forældreorlov, er forældrenes præferencer og tilstedeværelsen af andre løsninger også vigtigt. Desuden må det formodes, at forældrenes præfe rencer varierer ikke blot landene imellem, men også på regionalt plan. Forældre kan vælge for skellige "pasningsmodeller" for deres børn. Officielle og uofficielle børnepasningsordninger, deltidsarbejde og/eller fleksible arbejdsordninger for forældrene, så de selv kan sørge for børnenes pasning, er nogle af mulighederne. Desuden kan man vælge en kombination af forskellige model ler. Forældrenes mulighed for at vælge mellem disse løsninger og omfanget af tilbud og alterna tiver afhænger af den officielle politik i landet og af de eksisterende infrastrukturer. Deltidsarbejde og midlertidige job som en mulighed for at forene erhvervsarbejde ogfamiliemassige forpligtelser Jobfleksibilitet kan opfattes som en risiko i det omfang, det skaber øget usikkerhed i beskæftigel sen og medfører lave indkomster og huller i den sociale beskyttelse. Men såkaldte atypiske job er også et middel til at komme i beskæftigelse, som mange kvinder benytter sig af, og især kvinder, der ønsker at vende tilbage til arbejdsmarkedet efter et længere fravær eller erhvervsinaktivitet på grund af familiemæssige forpligtelser og pasning af mindreårige børn. Deltidsarbejde har været det område, hvor der har været den stærkeste og mest kontinuerlige vækst i beskæftigelsen både i perioden med sam let vækst i beskæftigelsen mellem 1987 og 1990 og måske endnu mere markant i perioden med fald i beskæftigelsen i 1990-1994. Deltidsarbejde er dermed kommet til at udgøre en stigende andel af den samlede beskæftigelse. FIGUR 20 KVINDERS DELTIDSBESKÆFTIGELSE OG MIDLERTIDIGE BESKÆFTIGELSE I % AF DEN SAMLEDE BESKÆFTIGELSE 1 EU, 1994 MIDLERTIDIG BESKÆHII DELTIDSBESKÆFTIGELSE B DK D GR E F IRL I L NL A P F IN S UK EU15 0 20 40 60 80 1 00 KILDE: EUROSTAT, ARBEJDSSTYRKEUNDERSØCELSEN m&ztmat®ïm 61 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? Mens det samlede antal job faldt med over 3% i Den Europæiske Union som helhed i 1990-94, steg antallet af deltidsjob med ca. 9%, hvilket i sig selv øgede den samlede beskæftigelse med 9% og til dels kompenserede for faldet i fuldtidsjob på næsten 6%. Udviklingen i deltidsbeskæftigelse synes at være et specifikt kvindeligt fænomen, mens en analyse af midlertidig beskæftigelse (tidsbegrænsede ansættelseskontrakter) udviser mindre forskelle, dvs. en mere ligelig fordeling mellem kvinder og mænd. I betragtning af at over 80% af de deltidsarbej dende er kvinder - selv om de udgør et mindretal af arbejdsstyrken - er det udtryk for en voldsom stigning. I 1994 havde 30% af alle kvinder i beskæftigelse i hele Den Europæiske Union (15 lande) deltidsjob sammenholdt med 28% i 1987. Deltidsarbejde er væsentligt mindre udbredt blandt mænd og udgjorde knap 5% af mændenes samlede beskæftigelse i 1994. af På trods af den kraftige stigning er deltidsar bejde fortsat langt mere almindeligt i de nordlige medlemslande, mens det i de sydlige lande kun (Grækenland) og 16% udgør mellem 8% (Spanien) beskæftigelse. kvindernes Deltidsarbejde blandt både mænd og kvinder er fire medlemslande: i særligt Nederlandene, Sverige, Storbritannien og Danmark. Stigningen i deltidsbeskæftigelse har været stærkt koncentreret blandt kvinderne. Således besatte kvinderne 95% af de nye del tidsjob, der blev skabt mellem 1987 og 1990, og en tredjedel af alle de nye job til kvinder, der blev skabt, var deltidsjob. almindeligt Selv om midlertidig beskæftigelse i Den Europæiske Union ikke er så hyppigt forekom mende som deltidsarbejde og i realiteten kun udgør halvt så mange job som deltidsjobbene, er det stadigvæk et område, hvor der har været tale om en kraftig vækst i beskæftigelsen. 1 1995 udgjorde midlertidige job kun ca. 14% af alle job i Den Europæiske Union. Desuden synes disse job i mindre grad at være kvindeligt domineret, end det er tilfældet med deltidsbeskæftigelsen, selv om der er flere kvinder end mænd i midlerti dig beskæftigelse både i Den Europæiske Union som helhed og i samtlige medlemslande. I 1995 var ca. 13% af mændene og 15% af kvinderne ansat i midler-tidige stillinger, men procentsatser ne rækker lige fra 33% af mændene og 38% af kvinderne i Spanien (langt de højeste tal i Den Europæiske Union) til 6% eller endnu mindre af mændene og under 10% af kvinderne i Belgien, Luxembourg, Italien, Østrig og Storbritannien, som er fem lande med en indbyrdes meget for skellig arbejdsmarkedslovgivning. Når man ser bort fra de fem sidstnævnte lande og Spanien, lå HGUR 21 SAMLET FØDSELSFREKVENS I EU I 1980, 1985 OG 1994 1980 1985 1994 0. 5 1. 0 1. 5 2. 0 2. 5 3. 0 3. 5 B DK D GR E F IRL I L NL A P F IN S UK 1™. ¥. f t' ,, )•'•' r i" ,, 1" 1"' f r iv r , 1' ï r EUR15:. : 0. 0 K I L D E: EUROSTAT, BEFOLKNINGSSTATISTIKKER 62 omfanget af midlertidig beskæftigelse meget tæt på EU-gennemsnittet i 1994 i de øvrige medlem slande. ITALIEN HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? fortjener Midlertidige deltidsjob særlig opmærksomhed. Disse kontrakter er forbundet med langt mindre sikkerhed i ansættelsen. Som det kunne forventes, er kvindernes andel i de midlertidige deltidsjob langt større end mænde nes. I 1995 arbejdede ca. 39% af alle kvinder, der var beskæftiget i midlertidige job, på deltid, og det er en lidt højere procentdel end andelen af deltidsbeskæftigede i faste stillinger. Hvorfor accepterer kvinder atypiske ansattelsesforhold? Det er interessant at undersøge, hvad det er, der får kvinder til at acceptere atypiske ansættel sesforhold og især deltidsarbejde. Er det mulighe den for at forene familiemæssige forpligtelser og erhvervsarbejde? De data, der er indsamlet i den europæiske arbejdsstyrkeundersøgelse, giver visse indikationer og gør det muligt at vurdere, i hvil ket omfang deltidsarbejde er frivilligt eller ej. Gennemsnitligt seks ud af ti deltidsarbejdende i Den Europæiske Union i 1994 anførte, at den vigtigste årsag til, at de havde taget et deltidsjob, var, at de ikke ønskede fuldtidsarbejde. Mens to tredjedele af de deltidsarbejdende kvinder ikke ønskede et fuldtidsjob, gjaldt det kun en tredje del af mændene i deltidsbeskæftigelse. Der er forskellige grunde til, at kvinder tilsyne ladende foretrækker deltidsarbejde. De vigtigste er behovet for at kunne forene de familiemæssige forpligtelser og erhvervsarbejde. Især for kvinder kan manglende børnepasningsfaciliteter og uddannelsessystemets indretning gøre det vanske ligt at kombinere de to ting. Denne koncentration af kvinder blandt del tidsarbejdende i mange medlemslande har også andre virkninger. Eftersom deltidsarbejde er særligt udbredt i bestemte sektorer og inden for bestemte erhverv, synes det også at forstærke ten densen i retning af en skarpere kønsopdeling på arbejdsmarkedet, hvilket i stigende grad betragtes som en faktor, der i høj grad modvirker fleksibi litet. REGIONALT FAMILIESTØTTEPROGRAM IEMILIA-ROMAGNA I Italien er mange kvinder nu så heldige at kunne gå på arbejde uden at skulle være bekymrede for, hvordan bør nene skal blive passet. Sådan har det været siden 1991, da regionen Emilia-Romagna indledte et regionalt families tøtteprogram. Hovedformålet med programmet var at rette op på de skæve vilkår, der gør sig gældende for mænd og kvinder i børnefamilier, og som stadig er et udbredt fænomen i hele Italien. Programmet har nu løbet i fem år og må betegnes som en succes. Et af de mere positive aspekter har været oprettel sen af vuggestuer, der har været med til at placere Emilia- Romagna som den region med de mest omfattende bør nepasningsordninger (en dækning på 2 1% sammenholdt med et landsgennem-snit på ca. 5%). Det hele begyndte i 1989, da en af rådgiverne for Regionalrådet i Emilia-Romagna greb lejligheden til at sætte et projekt i værk, han havde arbejdet med længe: at få vedtaget en lov, der regulerer alle former for familie- og kvindestøtteordninger og fremmer den sociale integrati on. Der er gjort en særlig indsats for at tilskynde fædrene til at deltage i foranstaltningerne i et forsøg på at aflaste kvinderne og skabe bedre ligevægt i familierelationerne. Anna Rossetti, der er ansvarlig for programmerne for skole- og førskolestrukturer, udtaler: "Og det virker! Halvdelen af regionens samlede udgifter til familiestøtte programmer anvendes til at finansiere de "traditionelle" vuggestuer. Den anden halvdel går til andre initiativer. På nuværende tidspunkt er der kun én anden region i Italien, nemlig Veneto, der er fulgt i Emilia-Romagnas fodspor og har vedtaget en tilsvarende lovgivning, som dog endnu ikke er sat i værk. " 63 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? TABEL 5: INDIVIDUALISERING AF INDKOMSTBESKATNINGEN Klassifikation efter beskatningsindeks Sambeskatning Belgien6 Irland Spanien Delt beskatning Familiebeskatning Tyskland Frankrig Luxembourg Portugal Særbeskatning Østrig Danmark Finland Grækenland Italien Sverige Nederlandene Storbritannien Den samme analyse kan foretages med hensyn til midlertidig beskæftigelse. Selv om der kun fin des pålidelige data for ni medlemslande, står det klart, at flere kvinder end mænd i 1994 generelt arbejdede på grundlag af en tidsbegrænset kon trakt, fordi de ikke ønskede et fast job. mm INDIVIDUALISERING AF RETTIGHEDER Individualisering af rettigheder har været et til bagevendende tema i Kommissionens politik i de sidste mange år. Det er også nævnt i Kommissionens hvidbog, Vækst, Konkurrence evne, Beskæf-tigelse (1993)(7), i forbindelse med en styrkelse af ligestillingspolitikken via elimine ring af potentielt diskriminerende skatte- og soci alpolitik, som kan afholde kvinder fra at gå ind på det formelle arbejdsmarked. Hvidbogen om europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik, En vej frem for Unionen (1994)(8), indeholdt også nogle forslag til, hvordan man skulle fjerne potentielt diskrimine-rende social- og skattepoli tik. I hvidbogen omtales behovet for en kompa rativ analyse af konkret forskelsbehandling af mænd og kvinder inden for socialsikring. I Fællesskabets fjerde handlings-program om lige muligheder for mænd og kvinder (1995)(9) indgår også individualisering af rettig-heder som ét af flere områder, der bør undersøges nærmere for at få afskaffet kønsopdelingen på arbejdsmarkedet. Det skal ske ud fra en analyse af, hvordan de nuværende beskatnings- og social-sikringsordnin- ger indvirker på kvindernes selvstændighed og muligheder på arbejdsmarkedet, Denne analyse skal også danne grundlag for Kommissionens planlagte meddelelse om samme emne i 1997 samt for passende tiltag på dette område. Spørgsmålet om individualiserede rettigheder har været oppe på tre forskellige fronter. I første række har de omfattende ændringer på arbejds markedet i de seneste 30 år ikke altid smittet til strækkeligt af på beskatnings- og socialsikrings ordningerne. Nogle af de sidstnævnte er fortsat baseret på et familiemønster, hvor manden er hovedforsørgeren. For det andet har det forhold, at stadigt flere kvinder kommer ind og forbliver på arbejdsmarkedet, fået mange til at pege på, at skatte- og socialsikringsforanstaltninger kan have en enten negativ, neutral eller positiv indvirkning på udbuddet af kvindelig arbejdskraft og på denne arbejdskrafts præference for bestemte for mer for arbejde, såsom selvstændig beskæftigelse eller deltidsarbejde. Ændringer i familiestruktu ren, husstandssammensætningen, husstandens Iflg. loven skal ægtefællers indkomst lægges sammen, men der er vedtaget to ændringer, der går ud på, at hvis begge ægtefæller har indkomst, skal de beskattes særskilt, og hvis kun den ene ægtefælle har indkomst, kan 30% af indkom sten overføres til den anden ægtefælle. Europa-Kommissionen, Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, Luxembourg, 1994. ISBN 92-826-6997-1. (8) KOM(94) 333 endelig udg. af 27. juli 1994. (9) KOM(95) 381 endelig udg. af 19. juli 1995. 64 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? På socialsikringsområdet har familierelationer betydning for, hvordan ydelser, der er optjent af den hovedbegunstigede, kan overføres til andre familiemedlemmer. Krav om slægtskab eller fami lietilknytning (mødre, ægtefæller, børnebørn) varierer mellem de forskellige ydelser og mellem de forskellige lande. Familierelationer kan også være med til at lempe i øvrigt strenge betingelser for at være berettiget til ydelser. Således kan til stedeværelsen af børn i en familie (som i øvrigt ikke er berettiget til ydelser) betyde, at en enke med børn (afledt rettighed) kan være berettiget til ydelser fra hendes tidligere ægtemands (hovedbi dragyderen) sociale bidrag. Tabel 6 indeholder en komparativ analyse af pensionsydelser i de femten lande med hensyn til familierelationernes indvirkning på pensionsret tigheder og krav. Oversigten viser, hvordan gan ske mange afledte rettigheder kan overføres til pensionerede begunstigede eller enker og enke mænd. En meget stor del af de afledte rettigheder tager tilsyneladende sigte på kvinder og børn. størrelse og dertil knyttede demografiske faktorer har gjort spørgsmålet om mænds og kvinders selvstændighed inden for skatte- og socialsik ringssystemerne aktuelt. For at få belyst nogle af problemstillingerne er man i færd med at gen nemføre en række sammenlignende undersøgel ser af de femten EU-lande med hensyn til indivi dualisering af sociale og fiscale rettigheder og lige stilling mellem mænd og kvinder. Inden for de mange forskellige skatte- og soci alsikringssystemer i medlemslandene findes der ikke noget system, der opererer med "rene" indi vidualiserede rettigheder. Alle systemer indehol der en kombination af afledte og individuelle ret tigheder. Det gælder f. eks. inden for socialsikring, hvor afledte rettigheder til ydelser for en person uden for arbejdsmarkedet kan være begrundet i den pågældendes relationer til en person, som er økonomisk aktiv, og som er direkte berettiget til ydelser af forskellig art. Relationerne kan variere mellem landene, mellem de forskellige socialsik ringsordninger, efter alder og afhængigt af andre faktorer. Der kan være tale om forældre-børn relationer, ægtefællerelationer eller samboende. Desuden fungerer de generelle regler for sociale rettigheder side om side med regler for indbeta ling af bidrag, og de to systemer indvirker på hin anden. FIGUR 22 HUSSTANDENES SAMMENSÆTNING (%) - EUR 12 - 1094 5 PERSONER - 8% 4 PERSONER - 16% 1 PERSON - 2 8% 3 PERSONER - 18*11 KILDE: EUROSTAT, ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGEISEN 2 PERSONER - 3 0% 65 es ©s Belgien *Højere øvre grænse for lønindtægt, hvis der består forsørgerpligt for børn Højere øvre grænse for lønindtægt, hvis der består forsørgerpligt for børn Danmark Ingen * Forældreløse børn er berettiget til en børnepension (indtil det fyldte 18. år). Tyskland Grækenland Spanien * Mænd og kvinder med børn kan bruge tre arbejdsår på at passe børn (uden bidrag). * Pasning af børn, indtil de er fyldt 10 år, medregnes ved bere gning af det samlede antal bidragsår; referencelønnen er 75% af gennemsnitslønnen for alle pensionsberettigede under ét. Aldersgrænsen er lavere, hvis der består forsørgerpligt for et barn * Højere øvre grænse for lønindtægt (uden modregning i pensionen), hvis der består forsørgerpligt for børn. * Børnepension til forældreløse børns uddannelse, hvis den fraskilte ægtefælle er afgået ved døden, hvis den pensionsberettigede selv har mindreårige børn, hvis ægtefællen ikke har giftet sig igen (også samlivspligt). * Højere sats, hvis der består forsørgerpligt for børn (ikke et fast beløb, men en procentdel af pensionen). * For kvinder med mindst tre børn og 20 års bidrag til pension sordningen kan pensionsalderen nedsættes med tre år pr. barn ned til det fyldte 50. år. *Pensionsalder på 50 år for kvinder med mindreårige børn og 20 års bidrag til pensionsordning. * Forhøjelse af den maksimale indkomstgrænse, der giver ret til en efterlevendepension på 20% pr. barn, for hvilket der består forsørgerpligt. * Børnepension: 25% af den afdøde forælders pension, hvis den ene forælder er afgået ved døden, 50% hvis begge forældre er afgået ved døden. Den samlede børnepension kan ikke overstige 100% af afdødes pension. * Børnepension (tildeles afdødes børn, adoptivbørn og børn af en efterlevende partner, såfremt de blev forsørget af afdøde). Pensionsbeløbet kan ikke overstige 100% afgrund pensionen (inkl. enkepension). * Pension til en afdød mands børnebørn, søskende og børn, som er under 18 år og han dicappede. * Enker med børn eller børnebørn, enlige kvinder eller gifte, separerede kvinder, hvis ægtemanden er handicappet og over 60 år. * Mænd over 60 år eller handicappede med børn eller børnebørn * En alders- eller invalidepensionists børn og søskende, som er enlige, enker eller enkemænd, separerede eller fraskilte, og som er over 45 år og pensionsberettigede ved at have passet pensionsindehaveren. * Hvis der ikke er nogen efterlevende partner, forhøjes pensionsbeløbet til børn, bør nebørn og søskende. * Børn og søskende over 18 år, som er enlige, separerede eller fraskilte enker og enkemænd, og som har levet sammen med afdøde, og som ikke er berettiget til en offentlig pension, men ikke modtager underhold fra forældrene, far en midlertidig ydelse (20% af grundbeløbet i 12 måneder). Pension til efterlevende * Generel ordning for kvinder med børn med en forlængelse af pensionsperioden med to år pr. forsørget barn. * Forhøjelse af pensionen med 10% for alle, der har forsørget mindst tre børn. * Alderspension for kvinder med børn, hvis bidrag blev betalt via børnetilskud det. * Ordning for personer i ledende stillinger med en forhøjelse af det samlede antal point med 10% ved beregningen af pensionen, hvis der er tre børn, og med 5% for hvert barn derudover. * Ordning for lønmodtagere * Forhøjelse af pensionen efter antallet af forsørgede børn. * Pensionsalderen nedsættes, hvis der består forsørgerpligt for et barn. * Forhøjelse af pensionen med 10% for alle, der har forsørget mindst tre børn. * Forhøjelse af pensionen, hvis der består forsørgerpligt for et barn under 16 år. * I særlige tilfælde kan der gives en pension på 20% af alderspensionens grundbeløb til bør nebørn, søskende, forældre og bedsteforældre til en alders- eller invalidepensionist. * I visse tilfælde kan der udbetales en midlertidig ydelse (12 x 20% afgrundpensionen) til børn og søskende mellem 18 og 45 år. Enkepension efter en faldende skala (se nedenfor) udbetales til personer, der forsørger eller har forsørget mindst ét barn. * Forhøjelse af pensionsbeløbet, hvis der består forsørgerpligt for børn. * Forhøjelse af pensionsbeløbet, hvis der består forsørgerpligt for børn, og børnepension til børn, hvis forældre begge er afgået ved døden. Frankrig Irland Italien Luxembourg * Afbrydelse i karriereforløbet (24 mdr. ) for at passe et barn regnes for en erh vervsaktiv periode. Nederlandene * Højere pension til enlige forsørgere end til enlige uden forsørgerpligt. Østrig 3 * Afbrydelse i karriereforløbet for at passe et barn regnes for erhvervsaktiv perio de med hensyn til bidrag i op til 48 mdr. Hvis den assimilerede periode overlap per bidragsperioden, lægges grundbeløbet for uddannelsestilægget til børn til grundbeløbet for indkomstberegningen. * Tillæg for børn under 18 år, for hvilke der består forsørgerpligt, og forhøjelse af mindstepensionen, hvis der består forsørgerpligt for børn. Pensionsberegning pr. barn med maksimalt 40%, hvis den efterlevende partner ikke modtager pension: 40% pr. barn, men højst 100%. Forældre og søskende: 15% af pensionen, hvis der ikke er nogen efterlevende. * Et barn giver fritagelse fra at skulle opfylde visse betingelser for at være berettiget til efterle- vendepension. * Børn, for hvilke der består forsørgerpligt, kan medføre forhøjelse af indkomstgrænsen, før der sker modregning i pensionen. * Hvis der ikke er nogen efterlevende partner, kan retten til efterlevendepension eventuelt overføres til slægtninge i direkte linje og sidelinje og mindreårige adopterede børn, afhængigt af alder og især, hvorvidt de pågældende var samboende med den afdøde. * Børnepension til forældreløse børn. * Et barn kan give fritagelse fra at skulle opfylde aldersbetingelserne for at være berettiget til enke-eller enkemandspension. * Offentlig børnepension, såfremt den ene eller begge forældrene er afgået ved døden. * Børnepension i forbindelse med erhvervsrelaterede pensionsordninger. * Børnepension på 40% af enke- og enkemandspension, 60% hvis begge forældre er afgået ved døden. * Aldersgrænsen gælder ikke, hvis der er børn. ©O ^«Jer^|jeitj^îoi3L Pension til efterlevende Portugal Ingen. Finland Forhøjelse af den offentlige pension, hvis der er børn. Forhøjelse af erhvervsrelateret pension. Sverige * Afbrydelse i karriereforløbet (min. 6 år, maks. 15 år) for at passe sygt eller handicappet barn giver et tillæg til pensionen. * Tiilæg for forsørgerpligt for barn under 16 år for personer, der var pen sionsberettigede før 1989. Storbritannien * Grundpension: forhøjes, hvis der består forsørgerpligt for børn. * Godskrivning af et års bidrag for pasning af et barn. * Børn og dermed sidestillede personer er berettiget til pension (højst 80% af refe rencelønnen). * Efterkommere, hvis der bestod forsørgerpligt for disse (maks. 30% af referenceløn nen). * Ydelse ved dødsfald til børn og efterkommere; aldersgrænsen gælder ikke, hvis der består forsørgerpligt for børn. * Forhøjelse af den offentlige pension (højeste kategori), hvis der er børn * Aldersgrænsen gælder ikke, hvis der er børn. * Børnepension, erhvervsrelateret pension: højere beløb, hvis der er børn. * Erhvervsrelateret pension: satsen (17% til 50% af afdødes pension) afhænger af antallet af børn. * Forsørgerpligt for børn indebærer forhøjelse af livsforsikring. * Grundpension og erhvervsrelateret pension: der opereres med en børnepension. * Overgangspension udbetales, så længe der er forsørgerpligt for barn under 12 år. * Enkepension for enker med børn. * Der udbetales en ydelse for et barn, for hvilket den afdøde ægtemand eller fraskilte ægtemand havde hel eller delvis forsørgerpligt. * Forhøjelse af pensionen på grund af forsørgerpligt for børn er ikke skattepligtig * Ydelse til børn, hvis begge forældre er afgået ved døden. Kilde: DUBLEA, Université Libre de Bruxelles, 1996. HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? STØTTEORDNING FOR DET TREDfE BARN FRANKRIG Kun 15% af de franske husstande har tre børn. En af forskellene mellem støtteordningen i Frankrig og i andre lande er, at Frankrig har koncentreret en stor del af familieydelserne på det tredje barn. Familier, der har et tredje barn, får ekstra månedlige børnetilskud, som er uforholdsmæssigt store i for hold til, hvad familier med to eller ét barn får. Forhøjelsen svarer rent faktisk til 125% af børnetil skuddet for to børn. Antallet af uforsørgede børn er bestemmende for, hvor meget der må tjenes, før man mister retten til andre ydelser. Med tre børn er det således lettere at blive berettiget til uddannelsesstøtte og boligstøt te. Resultatet er, at de samlede familieydelser udgør 11% af indkomsten i en husstand med to børn, men 30% i en husstand med tre børn. Bortset fra familieydelserne får husstande med tre børn også indirekte støtte. Lavere indkomst-skat og lavere betaling for forskellige offentlige ydelser, såsom børnepasning. Det giver også kvinderne en ekstra fordel: de har ret til længere barselsorlov. Kan en kvinde forene erhvervsarbejde med det at have tre børn? Spørgsmålet er, om denne støtteordning er effektiv? Det er den tilsyneladende ikke, eftersom ikke alle familier, der gerne vil have tre børn, rent faktisk får det. En undersøgelse for nylig viste, at hver anden franskmand godt kunne tænke sig en familie med tre til fem børn. Fødselsfrekvensen i Frankrig er rent faktisk kun 1,7 barn pr. kvinde. Der kan anføres mange grunde til denne forskel mellem folks ønsker om en børnerig familie og så de faktiske forhold. Der er naturligvis både kulturelle, biologiske og lægelige faktorer, der spiller ind. Men der er to andre begrundelser, der fremgår af analysen, og som muligvis kan tilskrives den socialpoliti ske linje. For det første er der de økonomiske hensyn, og for det andet er der beskæftigelsesmæssige hensyn. Mens 74% af alle kvinder med ét eller to børn har erhvervsarbejde, er det kun 49% af kvinder med tre børn. 69 HVORDAN FORENER MAN ERHVERVSARBEJDE OG FAMILIELIV? FAMILIEVENLIG POLITIK I DET DANSKE POSTVÆSEN DANMARK Problemerne med at forene familieliv og erhvervsarbejde i Danmark har hidtil været overladt til kvinderne selv og de kommunale forvaltninger, der står for børnepasningsordningerne; i visse tilfæl de er der desuden mulighed for at tage forældreorlov. Virksomhederne har en interesse i at gøre tilværelsen lettere for både mænd og kvinder, og de kan drage fordel af fremskridtene på dette område til at opnå en bedre udnyttelse af de menneske-lige ressourcer, øge produktiviteten og tilrettelægge arbejdet mere fleksibelt. Det danske postvæsen var en af de første virksomheder, som fik tildelt Europa-Kommissionens pris for social nytænkning omkring nye muligheder for at forene erhvervsarbejde og familieliv. Postvæsenet deltager sammen med fire andre virksomheder i et dansk forskningsinstituts under søgelse af "familievenlige virksomheder". Af de 35 000 ansatte i det danske postvæsen er 39% kvinder. På grundlag af en række undersøgel ser har man afdækket de faktorer, som volder problemer for ansatte med småbørn. Et første runds pørge blandt 800 ansatte viste, at nogle af problemerne ikke så meget skyldtes arbejdets tilrette læggelse, men snarere holdningen hos visse kolleger med højere anciennitet, som kunne udnytte dette til deres egen fordel og begrænse de beskæftigelsesmuligheder med fleksibel arbejdstid, der var til rådighed for ansatte med småbørn. Det danske postvæsen gjorde en enestående indsats for at give alle ansatte mulighed for at få varia bel arbejdstid og eventuelt tilbud om deltidsarbejde. De steder, hvor de fleksible systemer viste sig at indvirke negativt på produktiviteten, arbejdede man på at finde individuelle løsninger på speci fikke problemer. I øjeblikket er der ca. 70% af de ansatte i det danske postvæsen, der starter og slutter på arbejde uden for de almindelige daginstitutioners åbningstid. I ti større byer udvidede man vugge-stuernes åbningstid på grundlag af forskellige løsningsmodeller. I fem større byer blev der indført aften- og natåbning i daginstitutioner, og i to større byer forsøgte man sig med døgnåbent. Sidstnævnte for søg gjorde tilværelsen langt lettere for forældrene i en sektor, hvor natarbejde, f. eks. med postsorte ring, stadig er et væsentligt element. 70 KAPITEL 4 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN KVINDERNES PLACERING I BESLUTNINGSTAGNINGEN I DAG lod oprette Dette kapitel indledes med en gennemgang af de aktuelle tendenser med hensyn til kvindernes deltagelse i den politiske beslutningsproces i Den Europæiske Union. Der redegøres i den forbin delse for de seneste statistikker, som er hentet fra Det Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslut- nings-tagningen, som Kommissionens ligestil- lingskontor i forbindelse med Fællesskabets tredje handlingsprogram på mel lemlang sigt om lige muligheder for kvinder og mænd (1990-1995). På den ene side viser tallene, at kvinder fortsat er underrepræsenteret på poster med indflydelse på den politiske beslutningspro ces, men de viser også nogle positive tendenser, der kan tilskrives de forskellige foranstaltninger på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan, som har haft til formål at fjerne strukturbetinge de hindringer for kvinders adgang til poster med politisk indflydelse. Der er flere tegn på, at udviklingen går i den rigtige retning. Her skal nævnes Rådets henstil ling af 2. december 1996 om ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen. Desuden er der ekspertnettets forslag til en hand lingsplan for ligelig deltagelse af mænd og kvin der i beslutningstagningen, som blev drøftet på den europæiske konference "Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse", som fandt sted i Rom den 16. og 17. maj 1996. Sidstnævnte begi- ven-hed, der kulminerede med undertegnelse af Rom-chartret, er udtryk for en kvalitativ hold- 71 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN Kvinder i de nationale parlamenter I de seneste fem år har de nordiske medlem slande været konstant førende med hensyn til at få flere kvinder placeret på poster med beslut ningsansvar. Sverige valgte 40,4% kvinder ind i Rigsdagen ved valget i 1994. Finland har 33,5% kvinder i sit parlament, og i Danmark udgør kvinderne 3 3% af Folketingets medlemmer. Efter disse tre eksempler på høj repræsentation følger Nederlandene, Tyskland og Østrig. De tre lande med under 10% kvinder i deres parlament er Grækenland (6,1%) og (5,7%), Frankrig Storbritannien (9,2%). For de tolv EU-lande som helhed kom der fra 1990-1995 gennemsnitligt 4% flere kvinder i parlamenternes førstekammer og 2,6% flere i parlamenternes andetkammer, dvs. uden at de nye medlemslande i Den Europæiske Union er medregnet. I Belgien steg den procentvise andel af kvinder i Senatet således med hele 3,1% mellem de to valg i henholdsvis 1991 og 1995. Spanien og Nederlandene nåede op på en stigning på over 8% fra 1990 til 1995- I alle landene undtagen to forøgedes den procent vise andel af kvinder i de repræsentative forsam linger mellem 1990 og 1995. 1 Tyskland faldt den procentvise andel af kvinder i Forbundsrådet fra 25% til 19%, og i Finland faldt den procentvise andel af kvinder fra 39% i 1991 til 33,5% i 1995. Kvinder på regeringsposter At der som helhed er sket en forbedring, frem går af den kendsgerning, at antallet af kvinder på regeringsposter er steget fra et gennemsnit for hele Den Europæiske Union på 11% i anden halvdel af 1980'erne til 16% i dag. nings-ændring til mænds og kvinders ligelige del tagelse i beslutningstagningen. Både Rådets hen stilling og Rom-chartret slår fast, at kvinders fulde og ligelige deltagelse i den politiske beslut ningstagning ikke kun er et spørgsmål om retfær dighed og ligestilling i et demokratisk samfund, men også om at give demokratiet og de demo kratiske mekanismer fornyet kraft og styrke. I Rom-chartret anføres det, at "en ligelig deling af magten mellem kvinder og mænd vil forbedre hele befolk-ningens livskvalitet; det er nødven digt at lade alle dele af samfundet være repræsen teret, hvis problemerne i de europæiske samfund skal løses". Baggrunden Den generelle internationale tendens inden for de seneste ti år har resulteret i et fald i antallet af kvinder i stillinger med beslutningsansvar på trods af store ændringer i kvindernes status og rolle i samfundet i det seneste halve århundrede. Der er dog gjort fremskridt i Den Europæiske Union. Kvindernes lovfæstede rettigheder er ble vet styrket, især med hensyn til udøvelsen af deres demokratiske ret til at afgive stemme og opstille til valg. Desuden har nogle medlemslande indført særlovgivning og/eller positive særforanstaltnin ger for at få flere kvinder ind på poster med poli tisk indflydelse. Alligevel er kvinderne fortsat underrepræsenteret på både nationalt, regionalt og lokalt plan i alle Den Europæiske Unions medlemslande. 25% af Kommissionen selv - det er fem af de i alt 20 medlemmer af kommissionskollegiet - er dog kvinder. I Europa-Parlamentet øgedes antal let af kvindelige parlamentarikere ved det seneste valg til Europa-Parlamentet i 1994 fra 19% til 27,3%. De forskellige initiativer og erklæringer er udtryk for, hvor stor vægt der lægges på kvinder nes deltagelse i politik. Spørgsmålet drejer sig ikke kun om social retfærdighed, men er også helt centralt i debatten om demokratisk udvikling og sociale fremskridt. Kvindernes ligelige deltagelse i alle politiske anliggender anerkendes som en afgørende forudsætning for demokratisk udvik ling og for de siddende regeringers og deres insti tutioners legitimitet. Målet er forholdsvis veldefi neret, men det diskuteres fortsat, hvilke strategier der skal følges for at få flere kvinder ind på beslut tende poster. 72 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGS lAGNINGEN Den procentvise andel af kvinder på minister poster afspejler kvindernes repræsentation i de nationale parlamenter. Derfor er der også pro centvis flest kvindelige ministre i Sverige, Finland, Danmark og Nederlandene. I Sverige består regeringen af 50% kvinder og 50% mænd, og i Finland besætter kvinder 39% af regerings- posterne. Omvendt har Grækenland og Stor-brit- annien færrest kvinder på ministerposter, nemlig henholdsvis 4% og 7%. Den gennemsnitlige andel af kvindelige ministre i samtlige medlem slande er 16%. Det skal dog påpeges, at kvinder ne normalt besætter ministerposter på det sociale område. Næsten 19% af de kvindelige ministre er ansvarlige for sociale anliggender, mens kun 9,7% besætter justitsministerposten. Ud af de 24 kvindelige valgte statsledere i hele verden er i Den Europæiske Union, der har en kvindelig valgt præsident. Irland det eneste land Kvindelige medlemmer af regionale forsamlinger Også på regionalt plan fører Sverige efterfulgt af Tyskland og Østrig. Specielt Sverige har næsten opnået ligelig repræsentation af mænd og kvinder i de regionale forsamlinger. Der foreligger ganske vist ikke data fra samtlige medlemslande, men data indsamlet af Det Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslutningstagningen viser, at kvinder nes deltagelse i regionale parlamenter er en smule større (2-3%) end i de nationale parlamenter, undtagen i Portugal, Østrig, Frankrig og Belgien. Disse forskelle burde udforskes yderligere, det gælder især forskelle i, hvad der gøres på nationalt og regionalt plan for at øge antallet af kvinder på besluttende poster. Der er også brug for mere information for at finde ud af, hvorfor kvinder nes deltagelse i den politiske beslutningsproces i Frankrig er langt højere på regionalt plan (12,1%) end på nationalt plan (6,1%). Kvindelige medlemmer af Europa-Parlamentet Ved det seneste valg til Europa-Parlamentet i 1994 steg antallet af kvinder i Europa- Parlamentet ganske betydeligt. Mens den pro centvise andel af kvinder i Europa-Parlamentet var 19% før valget, voksede deres andel i 1994 til 25,7%. I dag udgør kvinderne mere end en fjer dedel af samtlige medlemmer af Europa- Parlamentet (27,6%). Denne procentsats er langt højere end den gennemsnitlige procentvise andel af kvinder i de nationale parlamenter i de femten medlemslande, som er 15% på trods af, at de nye FIGUR 23 KVINDER 1 DE NATIONALE PARLAMENTER I EU OG I EUROPA- PARLAMENTET (%) 100- 80 60 40- 1994 1994 20 1995 0 1994 1995 1995 1994 1993-5 1994 1994-5 1994 1995 1993 1992 1992 B DK D GR £ F I RL I L NL A P F IN S U K T o t a l EP KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETV/CRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINDER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVINDERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE U V ' ( 1 9 9 6 ). NOTE : EP : EUROFA-PARLAMENTET 73 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN medlemslande er medregnet, dvs. også Sverige og Finland, som har procentvis langt flere kvinder i de besluttende politiske instanser end de øvrige medlemslande i Den Europæiske Union. Kun fire ud af de femten medlemslande har procentvis flere kvinder i deres nationale parlamenter. Desuden har lande som Frankrig, Grækenland og Storbritannien procentvis dobbelt så mange kvin der repræsenteret i Europa-Parlamentet som i deres nationale parlamenter. HVORFOR ER DET SÅ VIGTIGT MED LIGELIG DELTAGELSE AF MÆND OG KVINDER? Demokratiske samfund bygger bl. a. på princip pet om borgernes fulde og ligelige deltagelse og repræsentation. 1 så henseende er både formel og reel ligestilling mellem mænd og kvinder en grundlæggende menneskeret, som er blevet bekræftet atter og atter i internationale pagter og konventioner, såsom FN-konventionen om afskaffelse af alle former for forskelsbehand-ling af kvinder (1979) og Beijing-handlingsplanen (1995) for kun at nævne to af de seneste. Disse internationale udmeldinger går igen på europæisk plan, først og fremmest i Ministerrådets resoluti on fra marts 1995, hvori det påpeges, at målsæt ningen om ligelig deltagelse af mænd og kvinder og deling af ansvaret mellem mænd og kvinder i beslutningstagningen på alle områder i tilværel sen er en vigtig forudsætning for ligestilling mel lem mænd og kvinder. I resolutionen opfordrer FIGUR 24 KVINDER I EU-LANDENES REGERINGER OG I EUROPA-KOMMISSIONEN (%) 1 0 0' 80 60 40 20 1994 ïïJâT" •:\ 1995 i pi P'I Bil. '^5 ViI !£: ; i l^ w 1994 1995 •ii i •••! i f 1 9 9* > I ! i-. : I. : ! • L. U:. :,U. Li. ,. P B DK D GR E F IRL I L NL A F IN S U K T o t a l EC KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK DERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE LIV'(1996) 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINDER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVIN NOTE :EK (EUROPAKOMMISSIONEN) HENVISER TIL PANELET AF DE 20 KOMMISSÆRER (TO FOR FRANKRIG, STORBRITANNIEN, TYSKLAND. ITALIEN. SPANIEN SAMT EN FOR HVER MEDLEMSSTAT). DETTE HENVISER IKKE TIL KOMMISSIONENS ADMINSTRATIVE PERSONALE. 74 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN Rådet medlemslandene til at udvikle en integre ret helhedsstrategi til fremme af ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningsprocessen. Resolutionen dannede grundlag for andre foran staltninger i form af det fjerde handlingsprogram og en rådshenstilling om ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen, som blev vedtaget den 2. december 1996. Rapporter, betænkninger og udtalelser fra Det Europæiske Råd, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg bekræfter, at det er nødvendigt at få gennemført ligestilling ved bl. a. at fremme ligelig deltagelse i beslutningstag ningen. Begrebet "ligelig deltagelse" er således blevet slået fast som et demokratisk princip. Det faktum, at kvinder er underrepræsenteret på poli tisk besluttende poster, rejser således tvivl om et givet demokratisk systems legitimitet. Hvis der ikke fra beslutningstagernes side tages hensyn til kvindernes værdier og livsbetingelser, vil kvinder ne have svært ved at identificere sig med det poli tiske system. Hindringer for kvinders politiske repræsentation Selv om der er mange forskellige årsager til kvinders modvilje mod at gå ind i det politiske liv og til deres udelukkelse fra den politiske beslut ningsproces, og selv om det kan være vanskeligt at afdække disse årsager, er følgende faktorer helt klart en del af forklaringen på, hvorfor kvinder er så dårligt repræsenteret: • Uddannelses- og socialiseringsprocessen til deler mænd og kvinder forskellige kønsroller. Kvindernes underrepræsentation hænger sammen med opdelingen mellem det private og det offentlige, hvor den offentlige sfære er mændenes domæne, mens den private er kvindernes. • Der er som udgangspunkt forskel i mænds og kvinders situation, og her tænkes på arbejds delingen inden for familien, børnefødsler og pasningsansvaret i bredeste forstand. I denne sammenhæng bliver tidsfaktoren afgørende, især i takt med at kvinder tager erhvervsar bejde som aldrig før. Visse undersøgelser tyder på en tæt sammenhæng mellem kvin ders udearbejde og deltagelse i politik. FIGUR 25 KVINDELIG DELTAGELSE I FOLKETING 06 LOKALREGERINGER I MEDLEMSSTATERNE INDEN FOR DEN EUROPÆISKE UNION Land B DK D GR E F IRL I L NL A P F IN S UK Total Dato 1995 1993 1995 1992 1993/94/95 1992 1994 1995 FINDES IKKE FINDES IKKE 1994 1992 FINDES IKKE 1994 FINDES IKKE Lokalregering (% K/T) 17. 6 31 28. 9 NÆVNTE ORGANISMER 19 12. 1 Medlemsstaterne (% K/T) 9. 7 FINDES IKKE 25. 3 NÆVNTE ORGANISMER UDISPONIBLE DATA UDISPONIBLE DATA 11. 4 19. 6 9. 2 47. 6 24. 9 7. 1 19. 2 0. 0 42. 9 26. 1 KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINOER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVINDERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE LIV"(1996) NOTE : FOR SÂVIDT ANGÅR PORTUGAL ER DET UDELUKKENDE DE SELVSTÆNDIGE LANDSDELE AZORERNE SAMT MADEIRA DER HAR LOKAL REGERING OG -FOLKETING. 75 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN MMMMMMMM^^ • Der er også forskel på de to køns adgang til almen og erhvervsfaglig uddannelse og især forskel på adgangen til fag og erhverv, som er nært forbundet med politiske poster. Kvinder søger heller ikke ind i netværk og institutio ner, der hyppigt forbindes med strukturer og arbejdstider, som i realiteten forhindrer kvin dernes deltagelse. • Kvinders mangel på pengemæssige ressourcer er ensbetydende med, at de ikke har de øko nomiske midler til at kunne deltage i politi ske kampagner. Omvendt har kvindelige kan didater svært ved at skaffe den nødvendige finansiering og støtte udefra, fordi de ikke tages alvorligt som potentielle indehavere af politiske poster. • Der er forskellige undertrykkelsesmekanis- mer, som kommer til udtryk ved, at kvinder forholdes informationer, at de ikke i tilstræk kelig grad høres og ses på møder, og/eller at de latterliggøres, og man skal ikke undervur dere disse faktorers betydning for kvindernes uvilje mod at deltage i det politiske liv. • Den politiske kultur er en anden faktor, der influerer på kvindernes ringe deltagelse. Her tænkes på manglende støtte til kvindelige partimedlemmer, tidsplaner for og placerin ger af politiske møder, som gør det svært for kvinder at deltage, samt den sprogbrug og etik, man normalt forbinder med det politi ske liv. Ovennævnte grunde er hovedsagelig psykologi ske og situationsrelaterede, men karakteren af det politiske system spiller også en vigtig rolle for kvinders adgang til politisk besluttende poster. Visse forskere peger på selve valgsystemet som den vigtigste enkelte variabel i forklaringen på de store forskelle på kvindernes deltagelse i den poli tiske beslutningstagning. Kvindernes relativt højere deltagelse i politik i Nederlandene, Sverige og Finland sammenholdt med andre medlem slande i Den Europæiske Union forklares ofte med en henvisning til disse landes forholdstals- valgsystem. Det skal understreges, at kvinders lave status afspejles i antallet af kvinder på politiske poster med beslutningsansvar. Der synes at være direkte sammenhæng mellem kvindernes samfundsøko nomiske position generelt i et givet medlemsland i Den Europæiske Union og niveauet for deres politiske deltagelse. STRATEGIER FOR AT FÅ FLERE KVINDER IND PÅ POSTER MED POLT TISK BESLUTNINGSANSVAR Nogle af de ovennævnte hindringer er velkend te og forsøges løst rundt omkring i medlemslan dene. Der er enighed om, at der bør gøres noget, men man diskuterer fortsat hvad og hvordan. Ligestillingsdemokrati Kvinders underrepræsentation på besluttende poster er udtryk for et alvorligt demokratisk underskud. Eftersom kvinderne udgør 5 1% af Europas befolkning på 370 mio. mennesker, betyder deres markante underrepræsentation på indflydelsesrige poster også, at der på den politi ske arena ikke tages hensyn til deres specifikke ønsker og behov. Det har foranlediget kvindeor ganisationer til at kræve ligestillingsdemokrati, dvs. at alle besluttende organer skal bestå af 50% kvinder og 50% mænd. Begrebet ligestillingsde mokrati, der er opfundet af Europarådet, støtter idéen om, at samfundet består af nogenlunde lige mange mænd og kvinder, og at deres muligheder for at udøve deres borgerrettigheder afhænger af, at de er ligeligt repræsenteret på politisk beslut tende poster. Det er samtidig en anerkendelse af det faktum, at menneskeheden består af mænd og kvinder med samme værdighed og værdi. Det indebærer, at der i et ægte demokrati skal være plads til mennesker som de virkeligt er, nemlig mænd og kvinder, i erkendelse af at begge køn kan bidrage med noget værdifuldt til vort sam fund. Begrebet kan opfattes som udtryk for kvin ders fulde deltagelse på lige fod med mænd på alle niveauer i et demokratisk samfund og i alle aspekter af samfundslivet. Det indebærer, at de to køn skal være fuldstændigt ligeligt repræsenteret i besluttende organer, nemlig med 50% hver. For at opnå ligestillingsdemokrati i politiske og offentlige instanser kan det være nødvendigt at følge bestemte strategier, som f. eks. ligestillings- tærskler, fastsættelse af mål for den procentvise deltagelse og positiv særbehandling. Det blev således foreslået at gennemføre nogle forfatnings mæssige ændringer, som ville indebære krav om, at alle politisk besluttende organer skulle være sammensat af 50% kvinder og 50% mænd. 76 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN Begrebet ligestillingsdemokrati er dog meget omdiskuteret, idet nogle hævder, at en sådan lov givning vil være diskriminerende over for andre grupper i samfundet. Desuden anfører modstan dere, at et så usmidigt kønsbaseret kvotesystem indebærer en nedvurdering af kvindernes bidrag til samfundet. Desuden ville en forfatningsæn dring med krav om 50-50-repræsentation af kvinder og mænd have permanent virkning. Alligevel er der mange kvindeorganisationer, især i det sydlige Europa, som er frustrerede over, hvor langsomt det går med at få flere kvinder ind i politik, og som fortsat presser på for at få gen nemført en sådan forfatningsændring. De hæv der, at samfundet er næsten ligeligt sammensat af de to køn, og at ligestillingsdemokrati vil sikre, at der i de politiske beslutninger tages fuldt hensyn til begge køns interesser og behov. Desuden frem føres det også som et argument, at kvinder ikke blot kan opfattes som en interessegruppe i sam fundet; kvinder omfatter selv alle de forskellige interessegrupper, heriblandt de unge, de gamle, de fattige og de handicappede. Kvoter i den politiske beslutningstagning politiske repræsenteret Kvoteordninger er blevet brugt selektivt i nogle medlemslande. De betragtes som midlertidige foranstaltninger, der har til formål at få flere kvin der organer. i Kvoteordninger er dog fortsat meget omdiskute rede, idet modstandere hævder, at de er diskrimi indblanding. natoriske og udtryk for utidig Kvoteordninger er blevet brugt i større eller min dre omfang i Belgien, Danmark, Finland, Frankrig, Tyskland, Italien og Nederlandene. Et af de mest iøjne-faldende eksempler på et kvote system finder vi i Belgien. En belgisk lov fra 1994 kræver en minimumsprocentdel af kandidater af samme køn. De politiske partiers valglister skal have mindst 25% kvindelige kandidater. Denne andel skal forhøjes til 3 3% i 1999. Selv om kvo tesystemet ikke opererer med sanktioner, hvis en liste ikke indeholder det krævede antal kvindelige kandidater, står der i loven, at det antal pladser, som ifølge loven er forbeholdt kvinder, men som ikke kan besættes med kvindelige kandidater, skal forblive ubesatte. Det vil med andre ord sige, at hvis der ikke placeres tilstrækkeligt mange kvin der på listen, vil antallet af kandidater på den pågældende liste blive reduceret tilsvarende. Belgien er ét af de to lande i Den Europæiske Union, som opererer med en direkte kvote for kandidater til folkevalgte poster. Det andet land er Italien, som i 1993 vedtog to valglove, hvoref ter intet af de to køn må være repræsenteret med FLERE KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN FINLAND først Ligesom i andre lande har ministrene i Finland hovedsa gelig været mænd. Det skal indrømmes, at den første kvindelige minister blev udpeget allerede i 1926, men den næste kom til efter Anden Verdenskrig. Regeringen omfattede i alt tre kvindelige ministre for første gang i begyndelsen af 1970'erne og fire kvindelige ministre efter valget i 1987. Kvinderne har hovedsagelig besat posterne som sundheds- og socialminister og undervisningsminister. Finske premierministre har altid været mænd, og det samme havde alle udenrigsministre indtil 1995. De højst placerede embedsmænd i statsadministrationen har traditionelt alle været mænd, indtil der i 1995 blev i som udpeget Justitsministeriet. departementschef kvinde en Parlamentsudvalg og arbejdsgrupper har hidtil også været domineret af mænd, og ud af de i alt ca. 1300 medlem mer af de 136 udvalg, der blev nedsat i 1990, var kun en femtedel kvinder. De fleste af kvinderne sad som med Udenrigsministeriet, lemmer under og Undervisningsministeriet Socialministeriet. I sidstnævnte ministeriums udvalg var hvert tredje medlem en kvinde. Udvalgene under Handels- og Industriministeriet og Transportministeriet var stærkt mandsdominerede i 1990. Sundheds- udvalg og af Næsten 9 0% af alle udvalgsformænd var mænd, men mere end hver tredje udvalgssekretær var en kvinde. I de arbejdsgrupper, som regeringen nedsætter, er de fleste af formændene, medlemmerne og sekretærerne normalt mænd, og følgelig var kun ca. en fjerdedel af medlem merne af de 334 arbejdsgrupper, der blev nedsat i 1990, kvinder, mens 1 3% af formændene var kvinder og 4 2% af sekretærerne. Med den revision af ligestillingsloven, der trådte i kraft i marts 1995, indførtes der kvoteord ninger for kvinder i offentlige ad hoc-udvalg for bl. a. at sikre forholdsvis ligelig repræsentation af de to køn i offentlige organer: mellem 40 og 6 0% for begge køns vedkommende. Kilde: Uddrag af Kvinder og mænd i Finland. Finlands Statistik, 1995. 77 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN wnsm««mmmw!miiii&. Mål og tidsfrister fra Udvalget I januar 1994 vedtog Europa-Parlamentet en betænkning om Kvinders Rettigheder om kvinders deltagelse i beslutnings processerne. Betænkningen slår bl. a. til lyd for, at der opstilles mål med tidsfrister for, hvor mange kvinder der skal udpeges til besluttende poster, der besættes af et regeringsorgan, som f. eks. posten som politimester, højesteretsdommer osv. , og såfremt disse mål ikke er opfyldt inden år 2000, bør der indføres en kvoteordning. Tilsvarende opfordres regeringerne i handlings planen fra kvindekonferencen i Beijing (§ 190) til at forpligte sig til at opstille mål for ligelig repræs entation i regeringsorganer og udvalg samt i offentlige forvaltningsgrene og inden for retsvæs enet, herunder også specifikke mål og gennem førelsesforanstaltninger med henblik på at opnå en kraftig forøgelse af antallet af kvinder på alle- poster inden for regering og offentlig forvaltning. Nogle medlemslande opererer med mål og tids frister, men viger dog tilbage fra et egentligt kvo tesystem. Det bedste eksempel er fra Sverige, hvor man i 1987 vedtog et program for deling afmagt, indflydelse og ansvar mellem kvinder og mænd på alle områder i samfundet. Programmet inde holder forslag om, at målet for kvindernes repræsentation i offentlige organer bør være 30% i 1992, 40% i 1995 og i sidste ende 50-50- repræsentation. Selv om sådanne mål og tidsfrister ikke i sig selv er bindende, bidrager de til at skabe øget opmærksomhed omkring kvindernes underre præsentation. De kan således være med til at ændre holdninger og gøre de ansvarlige mere ind stillet på at overveje en kvinde i stedet for en mand til en given post. over 75% på en kandidatliste, og kvindelige og mandlig kandidater skal optræde skiftevis på listerne. Lovene blev dog i 1995 erklæret forfat ningsstridige med den begrundelse, at de krænker ligebehandlings-loven. Bortset fra Belgien og Italien drejer alle andre kvoteordninger sig om udvalg og rådgivende organer, hvis medlemmer normalt udpeges. Et sådant eksempel er Finland, som i 1987 vedtog en lov om, at kvinder og mænd skal være repræs enteret så ligeligt som muligt i udvalg, rådgiven de organer og andre instanser. I 1995 blev der foretaget en ændring i loven, hvorefter begge køn skal være repræsenteret med mindst 40% i disse udvalg og rådgivende organer. Resultatet af denne kvoteordning var, at antallet af kvinder i sådanne besluttende organer forøgedes fra 25% i 1980 til 48% i 1996. Det finske eksempel viser klart, hvilke virknin ger en kvoteordning kan have, men resultaterne i de øvrige lande i Den Europæiske Union kan ikke tolkes helt så entydigt. Det ser dog ud til, at kvoter er et af de mest effektive midler til at sikre en bedre repræsentation, dog under forudsæt ning af at de er ledsaget af andre foranstaltninger såsom oplysningskampagner, hold-nings-påvirk- ning og bedre uddannelse samt børnepasningstil bud. Kvoter i politiske partier Kvoteordninger er især blevet brugt i de politi ske partier. At de har givet gode resultater, kan man især se i de nordiske lande, hvor kvinderne allerede har opnået et betydeligt antal pladser og poster i parlamenter og regeringer. Socialistisk Folkeparti i Danmark indførte kvoter allerede i begyndelsen af 70'erne med krav om, at begge køn skulle være repræsenteret med mindst 40%. Også det tyske socialdemokrati indførte et kvote system både for sin interne struktur og for sin kandidatliste, hvor der opereres med henholdsvis 40% og 3 3% kvinder. Kvoteordninger er nu ble vet helt almindelige i politiske partier i hele Europa, ikke mindst fordi den kvindelige med lemsskare i de politiske partier, som i forvejen var lille, er indskrænket yderligere siden 1985. 78 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN LOVGIVNING OG INITIATIVER PÅ EUROPÆISK PLAN Inden for de sidste to år har Ministerrådet, Kommissionen, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg givet udtryk for deres holdning til spørgsmålet om kvinders delta gelse i beslutningstagningen. 1 1994 vedtog Parlamentet "Larive-betænkningen" om kvinders deltagelse i beslutningsprocesserne(1). Betænk ningen efterlyste en integreret strategi for, hvor dan man øger antallet af kvinder på besluttende poster. Den indeholdt forslag om en pakke af spe cifikke foranstaltninger med henblik på at øge kvinders deltagelse i den offentlige beslutnings tagning i løbet af fem år. I betænkningen frem hæves desuden behovet for øget forskning på området, bedre uddannelsesmuligheder for piger samt oplysningskampagner. Betænkningen hen vendte sig ikke blot til Kommissionen og Den Europæiske Unions medlemslande, men også til arbejdsmarkedets parter (fagbevægelsen og arbejdsgiverorganisationerne) med en opfordring til at fremme positive særforanstaltninger til for del for kvinder, herunder fastsættelse af mål for kvindernes deltagelse inden for deres egne orga nisationer. Efter Europa-Parlamentets betænkning om kvinders deltagelse i beslutningsprocesserne ved tog Ministerrådet i marts 1995 en resolution om ligevægt i kvinders og mænds deltagelse i beslut- ningstagningen(2). Denne resolution var en for løber for Kommissionens forslag til en rådshen- stilling om ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen. Forslaget til henstillingen blev vedtaget af Rådet i december 1996 og opfor drer medlemslandene til at se nærmere på kvin dernes underrepræsen-tation på alle områder i til værelsen og vedtage strategier, der dækker hele spektret fra incitamenter til egentlig lovgivning, for effektivt at få rettet op på den vedvarende skæve fordeling af mænd og kvinder i beslut ningsprocessen. Rådshenstillingen omhandler ikke blot kvindernes underrepræsentation inden for politik, men opfordrer også arbejdsmarkedets parter, medierne og ikke-statslige organisationer til at vedtage handlingsplaner med henblik på at få flere kvinder ind på besluttende poster. Det Økonomiske og Sociale Udvalg gav i sin udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets henstilling om ligelig deltagelse af mænd og kvin der i beslutningstagningen udtryk for, at man så meget positivt på forslaget til en henstilling. Udvalget beklagede dog, at forslaget begrænsede sig til at efterlyse strategier og aktiviteter for at "fremme" ligelig deltagelse af mænd og kvinder i stedet for at forlange strategier, som kan være med til at "garantere" en ligelig repræsentation. Men alt i alt var Udvalget enigt i det synspunkt, at foranstaltningerne nødvendigvis må omfatte almen og erhvervsfaglig uddannelse og oplysning. Ovennævnte initiativer er udsprunget af de for skellige foranstaltninger, som Kommissionen har iværksat over en periode på mere en femten år. Fra 1981 og frem har Kommissionen vedtaget og gennemført tre femårs handlingsprogrammer, som havde til formål at opnå ligestilling på lov givningsområdet og fremme positive særforan staltninger for at skabe lige muligheder for mænd og kvinder. På det tidspunkt, hvor det tredje handlingsprogram på mellemlang sigt blev sat i værk, var ligestillingspolitikken blevet udbygget til at omfatte specifik fokus på spørgsmålet om kvinders repræsentation i beslutningstagningen som værende en af forudsætningerne for at opnå ligestilling mellem kønnene. I handlingspro grammet støttede Kommissionen både euro pæiske og nationale foranstaltninger med henblik på at fremme kvinders repræsentation, bl. a. i beslutnings-processerne i det politiske og offent lige liv, i ledende stillinger, på poster med politisk indflydelse, i fagbevægelsen og i uddannelsessek toren. Desuden oprettede Kommissionen Det Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslut ningstagningen. Dette ekspertnet, som omfatter en ekspert fra hvert medlemsland, fik et tredob belt kommissorium: • Forskning: At indsamle og analysere data om i alle Den kvinders deltagelse i politik Europæiske Unions medlemslande. • Aktioner: At organisere det første europæiske topmøde om kvinder ved magten i Athen i november 1992, to europæiske konferencer i henholdsvis Bruxelles (1993) og Dublin (1995) og endelig topmødet i Rom, "Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse" (1996). Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder. Kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Ordfører: Jessica Urive. EP 205. 666 af 27. 1. 1994. Rådets resolution af 27. marts 1995 om ligevægt i kvin ders og mænds deltagelse i bcslutnings-tagningen. EET nr. C 168 af 4. 7. 1995, s. 3. 79 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN ATHEN-ERKLÆRINGEN Undertegnede kvinder med erfaring fin vigtige politiske poster, som efter indbydelse fia Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber er forsamlet i Athen den 3. november 1992 til det første europæiske topmøde "Kvinder ved magten", har sammen vedtaget følgende erklæring: Vi påpeger et demokratisk underskud Vi påpeger, at kvindernes nuværende position i De Europæiske Fællesskabers medlemsstater samt i andre europæiske lande fortsat er præget af stor ulighed inden for alle offentlige og politiske besluttende instan ser og organer på alle niveauer - lokalt, regionalt, nationalt og europæisk. Vi noterer med bekymring, at kvinders deltagelse i den politiske beslutningstagning i en række euro pæiske lande ikke er øget siden midten af 70'erne, og at den seneste politiske udvikling har resulteret i en markant tilbagegang i kvindernes repræsentation i beslutningsprocessen, især i de lovgivende forsam linger i nogle af disse lande. Vi konkluderer, at kvinders adgang til de samme formelle rettigheder som mænd, såsom retten til at stem me, retten til at opstille ril valg og retten til at søge ledende stillinger inden for den offent-lige forvalt ning, ikke har givet ligestilling i praksis. Vi erklærer» at det er nødvendigt at opnå en mere ligelig fordeling af den ofFendige og politiske magt mellem kvinder og mænd Et demokratisk system bør indebære, at samfundsborgerne deltager på lige fod i det offentlige og politi ske liv. Vi understreger behovet for ændringer i strukturen i beslutningsprocedurerne for at sikre en sådan lige stilling i praksis. Vi henvender os til alle berørte medlemmer af samfundet Vi opfordrer Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og alle europæiske og internationale orga nisationer til at vedtage handlingsprogrammer og foranstaltninger med henblik på at sikre kvinders fulde deltagelse i beslutningstagningen i disse organisationer. Vi opfordrer De Europæiske Fællesskabers medlemsstater og andre europæiske stater til fuldt ud at inte grere ligestillingsaspektet i deres uddannelsessystem og i alle deres nationale politikker og vedtage de for nødne foranstaltninger for at få opfyldt disse målsætninger med henblik på at opnå en ligelig fordeling af besluttende poster mellem mænd og kvinder. Vi opfordrer alle ledere af fagforeninger, arbejdstagerorganisationer og relevante arbejdsgiversammen slutninger på nationalt og europæisk plan til at anerkende kvindernes øgede bidrag på arbejdsmarkedet ved at sikre de fornødne mekanismer for kvindernes ligelige deltagelse på alle niveauer i disse organisati oner, herunder også de besluttende organer. Vi iværksætter en kampagne for at styrke demokratiet i Europa Disse afgørende ændringer bør afstedkomme en mere tidssvarende udvikling i det europæiske samfund, en udvikling, der vil blive hilst endnu mere velkommen, hvis den inddrager kvinder på lige fod med mænd. Med undertegnelsen af denne erklæring iværksætter vi herved en kampagne for at mobilisere alle berør te parter i samfundet med henblik på at sikre ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagnin gen på lokalt, regionalt og nationalt plan og i de europæiske institutioner, herunder også det nyvalgte Europa-Parlament. Kilde: Uddrag af "Declaration" vedtaget den 3. 11. 1992. 80 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN * Kommunikation: At formidle information om kvinders status i beslutningstagningen i Den Europæiske Union, at udgive brochurer med statistiske data om kvinder i beslut ningstagningen på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan, at offentliggøre under søgelser om emner, der vedrører kvinder på besluttende poster, at levere argumenter for, hvorfor kvinder skal være ligeligt repræsente ret på besluttende poster, og at formidle denne information så bredt som muligt. Europa-Kommissionen har internt truffet for skellige foranstaltninger med henblik på at ansæt te flere kvindelige akademikere i sine egne tjene stegrene og sikre, at de er repræsenteret i ledende stillinger og på besluttende niveauer. Aktioner På det første europæiske topmøde med titlen "Kvinder ved magten" og den dertil knyttede konference i oktober 1992 i Athen, som var arrangeret af Det Europæiske Ekspertnet om Kvinder og Den i beslutningstagningen Europæiske Kvindelobby, blev der fremsat en erk læring om de principper, der ligger til grund for ønsket om ligelig repræsentation af mænd og kvinder i beslutningstagningen. Den såkaldte Athen-erklæring, der blev undertegnet af kvinde lige ministre og højtstående embedsmænd, der deltog i konferencen, pegede på, at man tilsyne ladende var gået i stå - i visse tilfælde var der lige frem tale om tilbageskridt - med hensyn til kvin beslutningstagningen. ders Erklæringen indeholder krav om en retfærdig for deling af magten mellem mænd og kvinder og formulering af en specifik politik med henblik på at rette op på det demokratiske underskud. deltagelse i Erklæringen opstiller fem grundsætninger: Ligestilling er en grundlæggende rettighed; ligelig repræsentation er et grundlæggende demokratisk princip; underrepræsentation af kvinder er ensbe tydende med tab af potentielt talent; ligelig repræsentation sikrer, at der tages hensyn til hele befolkningens behov; ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen vil resultere i en mere retfærdig og harmonisk verden for alle. Athen-erklæringen markerede begyndelsen på en mere bredt dækkende politisk strategi for kvinders deltagelse i beslutningsprocessen. Som et officielt dokument var den med til at synlig gøre de grundlæggende principper bag kravene om ligelig repræsentation af mænd og kvinder på besluttende poster. I erklæringen opfordres både enkeltpersoner og institutioner til at arbejde for at rette op på kvindernes underrepræsentation og iværksætte foranstaltninger, der kan medvirke til at øge antallet af kvinder inden for politik. På topmødet i Rom med titlen "Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse" i maj 1996, der var arrangeret af det italienske for mandskab og Kommissionen i fællesskab, under tegnede kvindelige ministre fra de forskellige medlemslande Rom-chartret, som skal danne grundlag for et klart tilsagn fra medlems-landene om at arbejde for ligelig repræsentation af mænd og kvinder i beslutningstagningen. I chartret peges der på det demokratiske underskud, som kvindernes underrepræsentation er udtryk for. Der efterlyses en politisk og samfundsmæssig for nyelse byggende på en mere ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen. Det anføres, at det er nødvendigt at betragte fuld anerkendelse af ligestilling mellem mænd og kvinder som et højt prioriteret mål for Den Europæiske Union, og det understreges, at der er behov for en konkret indsats på alle niveauer for at fremme ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen på alle områder i samfun det. Rom-chartret tilligemed forslaget til nationa le handlingsplaner udgør således det ideologiske grundlag for den fremtidige indsats for at fa ind ført ligestilling mellem kønnene i den politiske beslutningsproces. Kommunikation En vigtig del af det arbejde, der udføres af Det Europæiske Ekspertnet om Kvinder i beslut ningstagningen, består i at videreformidle de data og undersøgelser, som nettets eksperter har sam let. Nettet har ikke blot udgivet en oversigt med en evaluering af de strategier, der er udviklet for at øge kvindernes deltagelse i beslutningsproces serne, men står også bag et andet vigtigt arrange ment i Dublin i marts 1995 om "Strategier for ligelig deltagelse af mænd og kvinder i den politi ske beslutningstagning", som vakte stor opmærk somhed i offentligheden. Konferencen resultere de i en form for vejledning i gennemførelse af strategier med henblik på at få flere kvinder ind i den politiske beslutningsproces (den vil meget snart blive udgivet i trykt form). Nettet har også udgivet en brochure om kvinder i beslutningstag ningen indeholdende fakta og tal om kvinder i den politiske og offentlige beslutningstagning i Europa, som foreligger på 11 sprog. Brochuren er blevet opdateret flere gange og udsendt i et stort oplag. Nettet har arbejdet tæt sammen med ikke- statslige kvindeorganisationer for at sikre, at et bredt publikum fik aktuelle informationer om den nuværende situation og tendenserne med hensyn til kvinders deltagelse i beslutningstagnin gen. 81 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN ROM-CHARTRET "Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse" "Undertegnede kvindelige ministre fra forskellige medlemsstater i Den Europæiske Union, forsamlet i Rom den 18. maj 1996 efter indbydelse fra formanden for Rådet for Den Europæiske Union og i anledning af det europæiske topmøde "Kvinder for politisk og samfundsmæssig fornyelse", har sam men vedtaget følgende charter: Vi konstaterer» at der er et demokratisk underskud Uanset udviklingen i kvinders og mænds rolle i de europæiske samfund, den generelle anerkendelse i lovgivningen af, at kvinder og mænd har samme rettigheder, og den ligestillings-politik, der føres i medlemsstaterne i Den Europæiske Union, konstaterer vi, at det er karakteristisk for kvinders situati on, at der stadig ikke er ligestilling i de fleste sektorer i samfundet. Denne manglende ligestilling kan ses i de beslutningstagende organer og hos myndighederne, i politik og økonomi, på det sociale og kul turelle område og på lokalt, nationalt og europæisk plan, hvor kvinder sædvanligvis er i mindretal. Vi glæder os over den forskning, som det europæiske ekspertnet "Kvinder i beslutningsprocessen" udfører og erkender, at den i høj grad bidrager til at gøre denne problematik mere synlig og derved skabe grundlaget for en indsats. Der er blevet gjort betydelige fremskridt siden Athen-erklæringen, der blev vedtaget i 1992 i anledning af det første europæiske topmøde for kvinder ved magten. Dette er imidlertid ikke tilstrækkeligt. På det politiske område er der i medlemsstaterne i gennemsnit 15% kvinder i de nationale parlamen ter og 16% i regeringerne: 28% af de nuværende medlemmer af Europa-Parlamentet og 25% af Europa-Kommissionen er kvinder. Inden for andre sfærer af civilsamfundet, hvor der træffes beslutninger, som ubetinget har indflydelse på borgernes liv, såvel mændenes som kvindernes, er antallet af kvinder på det plan, hvor beslutnin gerne træffes, undertiden endnu lavere. Vi kan derfor kun konstatere, at det politiske liv og beslutningsprocessen generelt er domineret af mænd. Dette svækker kvaliteten af beslutningsprocessen og demokratiet. Demokratiet vil reelt blive mere dynamisk, når kvinder og mænd sammen definerer de værdier, de ønsker at opretholde i deres politiske, økonomiske, sociale og kulturelle liv, og sammen træffer relevante beslutninger i konsekvens heraf. Vi efterlyser en politisk og samfundsmæssig fornyelse At sikre kvinder og mænd ligelig indflydelse på beslutningsprocessen er et mål, der prioriteres på euro pæisk plan. Dette er nødvendigt for at genoplive demokratiet og dets mekanismer; en ligelig deling afmagten mel lem kvinder og mænd vil forbedre hele befolkningens livskvalitet; det er nødvendigt at lade alle dele af samfundet være repræenteret, hvis problemerne i de europæiske samfund skal løses. En effektiv gen nemførelse af politikker med henblik på at opnå ligelig deltagelse af og partnerskab mellem kvinder og mænd er yderst vigtigt. Hvis tilstrækkeligt mange kvinder deltager i hele denne proces, vil de bidrage til at ændre den politik, der føres, og beslutningsprocessen for så vidt angår prioritering og indhold samt praksis i forbindelse med beslutningsprocessen. 82 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN En politisk og samfundsmæssig fornyelse vil kunne ske gennem kvinders og mænds fælles indsats og ligelige deltagelse. Dette vil slå bro over kløften mellem borgerne og politikerne, sætte nyt liv i demo kratiet og øge borgernes tillid til demokratiets institutioner. Det er ligeledes nødvendigt at sikre kvindernes ligelige deltagelse på alle beslutningsprocessens niveau er i økonomiske, sociale og kulturelle sammenhænge for at sikre, at der tages hensyn til kvinders og mænds behov i forbindelse med alle politikker, programmer og foranstaltninger. Vi erklærer herved» at vi forpligter os til at arbejde for at få anerkendt, at ligestilling mellem kvinder og mænd prioriteres i Den Europæiske Union Den væsendigste opgave for regeringskonferencen, hvor EU's traktater skal revideres som fastsat i Maastricht-traktaten, er at styrke det europæiske demokrati ved at sikre, at Den Europæiske Union og dets organer kommer tættere på borgerne. Repræsentanter for de nationale regeringer, Europa- Parlamentet og Europa-Kommissionen har erklæret, at dette er prioriteret. Mere end halvdelen af befolkningen i Den Europæiske Union er kvinder. Et demokratisk europæisk samfund skal derfor nødvendigvis bygge på reel ligestilling mellem borgere af begge køn. Vi er fast besluttet på at arbejde for, at ligestilling mellem kvinder og mænd indføjes i den nye traktat om Den Europæiske Union. Vi finder det nødvendigt at integrere det kønspolitiske aspekt i Den Europæiske Unions politik på alle områder. Dette er selve kernen i EU-borgerskabet og betingelserne for gennemførelsen heraf. Vi opfordrer Den Europæiske Unions institutioner og organer til snarest muligt at vedtage en strategi med henblik på at sikre kvinders og mænds ligelige deltagelse og med henblik herpå at fastsætte en række konkrete mål. Vi anerkender behovet for en konkret indsats på alle niveauer for at fremme kvinders og mænds ligelige deltagelse i beslutningsprocessen i alle samfundssfærer De steder, hvor der er blevet gjort fremskridt, især i samfundslivet (i valgte forsamlinger, råd og rådgi vende udvalg etc. ), er det resultatet af, at regeringerne og de politiske partier har skabt en række incit amenter og/eller sat gang i en række lovgivningsmæssige foranstaltninger. Det er nødvendigt med en integreret og specifik strategi, hvis der skal skabes ligestilling inden for alle sfærer af samfundet. I lyset heraf glæder vi os over Rom-konferencen "Kvinder for politisk og sam fundsmæssig fornyelse". Vi forpligter os til at gøre en indsats for at dække det meget presserende behov for at lade kvinderne komme til magten og udvikle de nødvendige incitamenter og/eller lovgivningsmæssige foranstaltnin ger. Vi opfordrer alle berørte aktører, såvel mænd som kvinder, til at støtte dette ved at omsætte det til en række konkrete foranstaltninger med henblik på at give kvinder mere magt og opnå ligestilling mel lem kvinder og mænd i stillinger inden for alle sfærer af samfundet, hvor de har beføjelser og indfly delse og kan træfie beslutninger. " 83 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN KVINDERNES INDFLYDELSE I ARBEJDSMARKEDS ORGANISATIONERNE Kvindernes repræsentation inden for forskellige organisationer - det være sig politiske eller faglige organisationer og arbejdsgiversammenslutninger - er ikke neutral i forhold til bestræbelserne på at fremme ligestilling mellem kønnene. I Den Europæiske Faglige Samarbejdsorgani sation (EFS) er der indledt en debat for at opnå en mere ligelig repræsentation af de to køn i orga nisationens delegationer og besluttende organer. En tilsvarende interesse gør sig gældende blandt arbejdsgiverrepræsentanter, men nok lidt mindre synligt. Det skaber håb om, at arbejdsmarkedets parter kan blive en af drivkræfterne i bestræbel serne på at formulere retningslinjer og påvirke praksis og holdninger. Kvinderne er generelt underrepræsenteret på ledende poster og i de vigtigste besluttende orga ner i fagbevægelsen i samtlige medlemslande. Kvindernes position i EFS's medlemsorganisatio ner er blevet undersøgt i forbindelse med et rundspørge, som EFS offentliggjorde i 1995. I de 27 nationale hovedorganisationer, for hvilke der foreligger tal, og som indgik i undersøgelsen, var andelen af kvindelige medlemmer 36%. Kun i to ud af de 27 undersøgte organisationer var der lige så mange eller flere kvindelige kongresdelegerede end mandlige. Kun 127 (8%) af alle generalse kretærer og/eller formænd for 1009 tilsluttede fagforbund var kvinder. Den gennem-snitlige procentvise andel af kvinder i forretningsudvalge ne på landsplan (30 hoved-organisationer) var 15%. Kun to ud af 30 topledere i fagbevægelser ne på landsplan var kvinder. Kvinderne var speci elt meget svagt repræsenteret i vigtige kollektive forhandlingsaktiviteter. I rapporten peges der dog på et enkelt positivt træk: kvinderne klarer sig langt bedre som ansatte i de faglige organisationer på landsplan og europæisk plan end som repræs entanter. Kvinderne far dog langsomt mere indflydelse, og der kan konstateres en vis forbedring over tid i selve EFS. Tal for 1994 og 1996 viser følgende: kvindernes deltagelse (som ordinære medlemmer og suppleanter) i forretningsudvalget forøgedes fra 14% i 1994 til 24% i 1996. På EFS's kongres i 1991 udgjorde kvinderne 18% af deltagerne (delegerede plus observatører), og på kongressen i 1995 udgjorde de 24% (tallene inkluderer plad ser, der er forbeholdt kvinder). FIGUR 26 KVINDER I STATSADMINISTRATIONEN I EU-IANDENE (%) 8S*itl SAMLEDE OFFENTLIGE FORVALTNING UNIVERSITETSNIVEAU LEDELSESNIVEAU 1988 1994 1991 1996 1992 100' 80 60 40 1991 1 2 0 - 1— 0 -* 1989 1991 I $ % 1 I 1 i 1991 1993 1991 1994 1989-92 f: 1993 m I P l i ås É B OK D GR IRL I L NL A P FIN S UK EC KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK KVINDERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE L I VP( 1 9 9 6) 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINOER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE NOTE : EK HENVISER TIL KOMMISSIONENS ADMINISTRATIVE PERSONALE 84 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN De ikke-statslige organisationer og samfundsdialogen Kommissionen er helt klar over, hvor stor en rolle konsensus og kollektive overenskomster mellem arbejdsgivere og fagbevægelse spiller i den europæiske samfundsmodel, men mener dog også, at frivillige og andre repræsentative organi sationer kan yde et værdifuldt bidrag til udviklin gen i Europa. Nogle af de sociale problemer, der gør sig gældende i Europa, som f. eks. social og økonomisk udstødelse, fattigdom, voksende racisme, fremmedhad og anti-semitisme, det sti gende antal gamle og svage i befolkningen, de handicappedes vilkår og manglende ligestilling mellem mænd og kvinder, er af akut karakter og løses bedst med en samlet indsats fra flere sider. Samarbejdet mellem de europæiske ikke-statsli ge organisationer og net på det sociale område indledtes i 1993 og blev efterfulgt af en konfe rence for ikke-statslige organisationer i Bruxelles i 1994 og fælles tiltag på grundlag af socialpolitiske initiativer fra Kommissionens side. Kontakten med fællesskabsinstitutionerne og samarbejdet mellem nettene kom ind i mere faste rammer, og i 1995 blev der oprettet et mere officielt forum for europæiske ikke-statslige organisationer på det sociale område. Formålet var at skabe en bre dere dialog med de fællesskabsinstitutionerne om mximv-xtx'ssZfxx-ynmwmMMtwmm. europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik, der rækker videre end den mere specifikke og sektor- relaterede dialog med arbejdsmarkedets parter, som dog fortsat er af enorm betydning. I marts 1996 havde dette forum 19 medlemsorganisatio ner. Blandt de 19 medlemsorganisationer er Den Europæiske Kvindelobby, der blev etableret i 1990, og som er den største koalition af ikke- statslige kvindeorganisationer i Den Europæiske Union. Dens aktiviteter omfatter lobbyvirksom hed omkring udkast til kønsrelateret ligestillings- lovgivning, overvågning af gennemførelsen af direktiver og handlingsprogrammer og påpeg ning af andre problemer af betydning for kvinder. Også andre medlemsorganisationer i dette forum for europæiske ikke-statslige organisationer på det sociale område deltager i dialoger om emner af betydning for ligestillingsproblematikken. Det er bl. a. Sammenslutningen af Familieorganisati i Det Europæiske Fællesskab og Det oner Europæiske Net for Bekæmpelse af Fattigdom. nødhjælpsprogrammer, Med hensyn til strategien for integrering af i udviklingssamarbejdet og de kønsaspektet har humanitære Kommissionen udviklet en tradition for konsul tation og samarbejde med ikke-statslige organisa tioner, der arbejder på udviklingsområdet. Det store net, "Kvinder i Udviklingssamarbejde - FIGUR 27 KVINDER I LOKAL- OG REGIONALFORVALTNINGER I EU-LANDENE (%) 100- 80- 60- 4 0- 1993 204§£w-: 1990/1/2/3 1995 1995 1994 1994 1993 1993 1994 1992 1994 0- DK D GR E I RL I L NL F IN S UK T o t al KILDE : EUROPÆISK KONSULENTNETVÆRK 'BESLUTNINGSTAGNING OG KVINDER - FAKTUM OG TAL VEDRØRENDE KVINDERS DELTAGELSE I BESLUTNINGSTAGNING I DET POLITISKE OG OFFENTLIGE L I V ' ( 1 9 9 6) NB: DATA FOR TYSKLAND REFERMER TIL KOMMUNER MED OVER 20 000 INDBYGGERE. 85 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN mm** KVINDELIGE MEDLEMMER OG KVINDER PÅ LEDENDE POSTER Î EFS'S AFFILIEREDE SEKTOR- OG REGIONALFOR BUND OG KVINDELIGE KONGRESDELEGEREDE FRA DE 31 NATIONALE HOVEDORGANISATIONER ORGANISATION % kvindelige medlemmer Kvinder som generalsekretxrer % kvinder af de kongresdelegerede' Særordning til sikring af kvindernes repræsentationb FGTB (B) AC(DK) LO(DK) DAG(D) DGB(D) CGOO. (ESP) ELA/STV(ESP) UGT(ESP) CFDT(F) FO(F) GSEE(GR) ICTU(IRL) CISL(I) UIL(I) CGT(L) CNV(NL) FNV(NL) MHP(NL) UGT(P) TUC(UK) OGB(A) SEK(CY) AKAVA-RY(SF) SAK(SF) ASI(IS) CMTU(M) LO(N) LO(S) TCO(S) SGB(CH) 1. 0. 29% 49% 53% 32% 42% 26% 29% i. o. i. o. i. o. 38% - 40% 41% 25% 20% 22% +-12% 41% 36% 31% 34% 48% 45% 47% 60% 42% 45% 59% 13% 0 ud af 25 3 ud af 25 2 ud af 22 0 ud af 1 l ud af 16 i. o. i. o. 2 ud af 32 6 ud af 42 7 u d a f l3 15 ud af 17 10 ud af 70 i. o. l 1 ud af 46 i. o. 4 ud af 1 4 ud af 19 0 ud af 3 i. o. 14 ud af 69 l ud af 14 0 ud af 7 20 ud af 34 6 ud af 24 27 ud af 169 l ud af 9 i. o. 2 ud af 22 i. o. i. o. TURK-IS(TR) +-10% 0 ud af 32 i. o. ' 29% 30% 36% 22% 15% i. o. i. o. 21% 35% 4% 29% 18% 7% 11% 2% 20% 9% i. o, 22% 14% 13% 35% 49% 38% 19% 35% 26% 43% 20% 1% nej ja nej Ja(Q) nejc Ja(Q) i. o. nej nej nej nej ja(A) Ja(Q) ja(A) Ja(Q) nej ja(A) nej nej ja(A) nej nej Ja(Q) ja(A) nej nej ja(A) ja(A) nej nej ja(A) * Kvindelige delegerede antages at repræsentere de kvindelige m e d l e m m er proportionalt. k (Q) = Kvoteordning; (R) = ; (A)= A n d en ordning. ' På den seneste kongres i. o. = ikke oplyst KILDE: " W O M EN IN DECISION-MAKING IN TRADE U N I O N S ", BRAITHWAITE, M. OG BYRNE, C, DEN EUROPÆISKE FAGLIGE SAMARBEIDSORGANISATION, BRUXELLES 1 9 94 (SE AFSNITTET OM KILDER BAGERST I DENNE PUBLIKATION) 86 Faglige Organisationer - Forkortelsesliste: FGTB: Fédération Générale des Travailleurs de Belgique AC: Akademikernes Centralorganisationen LO: landsorganisationen i DAG: Denmark Deutsche Angestclltcn-Gewerksclialt DGB: Dcutscher Gcwerkschaflsbund C C. O O: Confederation Sindical de Commissiones Obreras ELA: Solidaridad de Trabajadores Vasco UGT: Union General de Trabajadores de Espana CFDT: Confédération Française Démocratique du Travail FO: GSEE: Force Ouvrière Greek General Confederation of Labour ICTU: Irish Congress oi Trade Unions CISL: Confederazione Italiana Sindicati Lavoratori UIL: CGT: Unione Italiana del Lavoro Confederation Générale du Travail de Luxembourg CNV: Christelijk Natiouaal Vakverbond FNV: Federatie Nederlandse Vakbeweging MHP: Vakcentrale voor Middelbaar en Hoger Personeel UGT: Union General dos T U C: OGB: Trabalhadores Trades Union Congress Osterreichischer Gewerkschaftsbund SEK: Cyprus Workers Federation AKAVA-RY: Confederation of Trades Unions of University Employees SAK: Suomenammattiliittojen Keskusjarejesto ASI: Althydusambund Islands Greece C M T U: Confederation of Trade LO: LO: Unions Malta Landsorganisasjoncn i Norge Landsorganisasjoncn i Sverige T C O: Tjiinstemannens Centralorganisation SGB: Schweizerischer Gewerkschaftsbund TURK-IS: Confederation of Turkish Trade Unions LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN EN STRATEGI FOR KVINDERNES REPRÆSENTATION I BESLUTNINGSPROCESSEN SVERIGE Sveriges samlede befolkning er på 8,9 mio. , hvoraf 4,5 mio. er kvinder og 4,4 mio. er mænd. I befolk ningsgruppen mellem 20 og 64 år er der 2,5 mio. kvinder og 2,58 mio. mænd. I denne gruppe er 79,5% af kvinderne medlem af arbejdsstyrken, mens 83,9% af mændene har indtægtsgivende beskæftigelse. Kvinderne fik almindelig stemmeret i 1919. Det politiske system i Sverige Sverige er et repræsentativt demokrati med valg til Rigsdagen, kommunalbestyrelser og lensstyrelser hvert fjerde år. Den svenske Rigsdag har ét kammer med 349 medlemmer. Sverige har forholdstalsvalg, hvor kandidaterne ikke stiller op som enkeltpersoner; i stedet stemmer vælgerne på et politisk parti, som alle har opstillet en kandidatliste i valgkredse med flere mandater. Kvinder i den svenske Rigsdag Fra 1971 og 1985 øgedes antallet af kvinder i Rigsdagen med 7% fra 3 1% til 38%. Ved valget i 1991 vendte udviklingen brat, idet kvindernes andel faldt med 5%. Men efter valget i 1994 forøgedes andelen af kvindelige rigsdagsmedlemmer atter til 40%. Kvinderne er også godt repræsenteret i Rigsdagens for skellige udvalg. Kvindelige ministre Sverige har den højeste andel af kvindelige ministre, idet halvdelen af de 22 svenske ministre er kvinder. Kvinderne er dog ringe repræsenteret blandt de ledende embedsmænd i ministerierne, hvor de kun udgør 29%. Kvinder i kommunalbestyrelser og lensstyrelser Ved de seneste valg til lensstyrelser og kommunalbestyrelser nåede den procentvise andel af kvinder op på henholdsvis 48% og 41%. Forskning og indsamling af data I 1986 nedsatte den svenske regering et udvalg, der fik til opgave at indsamle data om kvindernes repræs entation i ofFendige myndigheders styrelser og organer. Fastsættelse af mål og tidsfrister På kommunalt og regionalt plan er andelen af kvinder endnu højere eller mindst lige så høj som de 40% på landsplan. Den svenske regering har fastsat tidsfrister for, hvornår målene for øget repræsentation af kvinder i offentlige myndigheders styrelser og organer og i regeringsudvalg skal være opfyldt. I 1993 var der 32% kvinder. Målet for 1995 var 40%. Endemålet er ligelig repræsentation i 1998. Den svenske rege ring har bevilget 5 mio. SEK til projektaktiviteter med henblik på at støtte en aktiv indsats for at øge kvindernes deltagelse i den politiske beslutningsproces. Handlingsplanen og de dertil knyttede aktivite ter resulterede i en kraftig forøgelse i andelen af kvinder i de offentlige forvaltningsorganer til 40% i 1995. 87 LIGELIG REPRÆSENTATION AF MÆND OG KVINDER I BESLUTNINGSTAGNINGEN Europa" har påpeget kvindernes problemer i udviklingslandene og ydet værdifulde bidrag til formuleringen af fællesskabspolitikken på disse områder. På samme måde har Kommissionen forpligtet sig til at kæmpe for menneskerettighe derne, herunder specifikt også kvindernes rettig heder. Det kan bl. a. gøres ved gennem en styrkel se af de relevante organer, dvs. også de ikke-stats lige organisationer (se kapitel 6), at arbejde for et åbent og tolerant samfund. træder sammen Det Europæiske Forum for Social- og Arbejdsmarkedspolitik igen i 1997 som led i den nye dialog og det stadigt tæt tere samarbejde mellem de ikke-statslige organi sationer og fællesskabsinstitutionerne. Det giver lejlighed til at undersøge samspillet mellem lige stillingspolitikken og andre sociale problemstil linger såsom fattigdom, racisme og andre emner, som ikke tager direkte sigte på kvinderne, men som i høj grad berører kvinder. 88 KAPITEL 5 KVINDERS MULIGHEDER FOR AT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER •;&mm<mmtemxtøsmsmrtmm KVINDERS RETTIGHEDER Retsgrundlaget Princippet om ligebehandling er blevet videre udviklet fra den enkeltstående bestemmelse om lige løn for samme arbejde i Rom-traktatens arti kel 119 til et udførligt program for ligestillings- foranstaltninger. Ud over traktatens artikel 119 opererer Den Europæiske Union med en omfat tende afledt fællesskabsret om ligeløn, ligebe handling på atbejdspladsen, ligebehandling i rela tion til offentlige og erhvervstilknyttede socialsik ringsordninger og ligebehandling af selvstændige erhvervsdrivende. Der er også iværksat foranstalt ninger på beslægtede områder, bl. a. en henstilling om børne-pasning(1) og en resolution om beskyt telse af kvinders og mænds værdighed på arbejds- pladsen(2). Denne resolution er suppleret med en henstilling fra Kommissionen og en adfærds kodeks, som blev godkendt ved en erklæring fra Rådet. Hele lovkomplekset på ligestillingsområ det er blevet fortolket og præciseret af Domstolen for De Europæiske Fællesskaber, i vidt omfang gennem anmodninger fra de nationale retter om præjudicielle afgørelser med henvisning til artikel 177, men også via sager om overtrædelse, som Kommissionen har indbragt for Domstolen på grundlag af artikel 169. Specielt har Domstolen skabt en retspraksis vedrørende begrebet direkte og indirekte forskelsbehandling i fællesskabsret ten. Den Europæiske Union har taget flere initia- (1) Rådets henstilling af 31. 3. 1992 (92/241/EØF). EFT nr. L 123 af 8. 5. 1992. (2) Rådets resolution af 29. 5. 1990. EFT nr. C 157 af 27. 6. 1990, s. 2. 89 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER tiver med henblik på at gøre både mænd og kvin der mere bevidste om deres lovfæstede rettighe der, bl. a. har man oprettet et net af juridiske eks- pertet og støttet konferencer om specifikke emner af interesse. Princippet om ligebehandling er også omtalt i præamblen til fællesskabspagten om arbejdstager nes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder (1989). Artikel 16 tager speci fikt sigte på ligebehandling af mænd og kvinder. Ligeløn Rådets direktiv 751117I EØF indeholder de grundlæggende retsregler for anvendelsen af princip pet om lige løn for mand og kvinder for samme arbejde eller arbejde, der tillagges samme vardi. Memorandum om ligeløn I juni 1994 vedtog Kommissionen et memor- andum(3), som præciserede begrebet lige løn for samme arbejde og gjorde rede for, hvilke kriterier der skal tages hensyn til ved jobevaluering og jobklassificering. Dette memorandum blev udar bejdet til orientering og vejledning for alle, som beskæftiger sig med eller er involveret i ligeløns- problematikken. Det indeholdt ingen formelle forslag. Som bebudet i memorandummet om lige løn for samme arbejde vedtog Kommissionen den 17. juli 1996 en adfærdskodeks til brug for arbejdsgi vere, arbejdstagere og fagbevægelse. Den er ment som en praktisk vejledning for folk, der beskæfti ger sig med de daglige problem-stillinger i relati on til indførelse af ligeløn. Her anbefales det at indsamle og analysere løn-oplysninger for at vur dere, om der er tale om forskelsbehandling, og der er også forslag til, hvordan en sådan forskels behandling kan bekæmpes, samt vejledning i udarbejdelse af ikke-diskriminatoriske jobevalue rings-ordninger. I årenes løb har Domstolen i en lang række tilfælde fortolket rækkevidden af ligelønsprincip pet i fællesskabsretten. Den har f. eks. givet en bred fortolkning af begrebet løn. En af de mest markante afgørelser vedrører sagen Barber mod Guardian Royal Exchange Assurance Group(4), hvori Domstolen slog fast, at ydelser udbetalt i henhold til en erhvervstilknyttet pensionsordning er omfattet af traktatens artikel 119. Denne afgørelse har resulteret i mange tvister på dette traktaten om Den til felt. Europæiske Union redegøres der for de tidsmæs sige konsekvenser af denne afgørelse. Det har for I en protokol anlediget Kommissionen til at offent-lig-gøre et høringsdokument med forslag til en ændring af Rådets direktiv 86/378/EØF. I en senere sag, den såkaldte Royal Copenhagen-sag(5), baserede Domstolen sig på sin retspraksis og afgjorde, at akkordarbejde også er omfattet af traktatens arti kel 119. Kommissionen er stærkt interesseret i, hvordan kollektive overenskomster indvirker i denne sam menhæng, og der er indledt overtrædelsesproce durer på grundlag af traktatens artikel 169 i de tilfælde, hvor medlemslandene har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at ligelønsprincippet overholdes. Ligebehandling Rådets direktiv 76/207/EØF indeholder de grundlaggende retsregler far gennemførelsen af prin cippet om ligebehandling af mand og kvinder for sa vidt angår adgang til beskafiigelse, erhvervsuddan nelse, forfremmelse og arbejdsvilkår. Rådets direktiv 76/207/EØF fastslår princip pet om ligebehandling for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse og arbejdsvilkår. Domstolen har truffet en række afgørelser vedrørende dette direktiv. Den vigtigste sag i 1995 var sag C-450/93 Kalanke mod Freie Hansestadt Bremen(6). I denne sag blev EF-Domstolen af en tysk ret spurgt om, hvorvidt delstaten Bremen overtrådte artikel 2, stk. 4, i direktiv 76/207/EØF om lige behandling af mænd og kvinder ved automatisk at give fortrinsstilling til kvindelige ansøgere i forbindelse med ansættelse og forfremmelse i sek torer, hvor de er underrepræsenteret, og hvor en kvindelig ansøger har de samme kvalifikationer som en mandlig. Memorandum om lige løn for samme arbejde. KOM(94) 6 endelig udg. af 23. 6. 1994. (4) Sag C-262/88 Barber mod GRE [1990] Sml. 1889. (5) Sag C-400/93 Royal Copenhagen [1995] Sml. 1-1295. Sag C-450/93 Kalanke mod Freie Hansestadt Bremen 11995] Sml. 1-3051. 90 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER KOMMISSIONENS KALANKE-MEDDELELSE ™ Den 27. marts 1996 fremsendte Kommissionen en meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om fortolkningen af Kalanke-dommen(8); heri fremsatte den det synspunkt, at kvoteordninger, som ikke er ufleksible og automatiske, er lovlige. Medlemslandene og arbejdsgiverne kan således frit anvende alle andre former for positiv særbehandling, herunder fleksible kvoteordninger. Det er Kommissionens opfattelse, at en lang række positive særforanstaltninger, der har til formål at give medlemmer af det underrepræsenterede køn lettere adgang til beskæftigelse og forfremmelse, fortsat vil være lovlige. For at illustrere dette indeholder meddelelsen en liste over positive særforanstaltninger, der betragtes som lovlige, f. eks. : • Kvoter i tilknytning til de kvalifikationer, der kræves til det pågældende arbejde, så længe de tilla der, at der tages hensyn til særlige omstændigheder, som i et givet tilfælde kan berettige en afvigel se fra princippet om at give fortrinsstilling til det underrepræsenterede køn. • Planer om at forfremme kvinder med angivelse af antallet af kvinder og den frist, inden for hvilken antallet af kvinder skal øges, men uden at indføre en regel om automatisk fortrinsstilling, når der træffes individuelle beslutninger om ansættelse og forfremmelse. • Principiel forpligtelse for en arbejdsgiver til først og fremmest at ansætte eller forfremme en person af det underrepræsenterede køn; i så tilfælde får ingen enkeltperson en indivi-duel ret til at få for trinsstilling. • Nedsættelse af bidragene til social sikring for virksomheder, når de ansætter kvinder, der vender til bage til arbejdsmarkedet, til at udføre opgaver på områder, hvor kvinder er underrepræsenteret. • Statsstøtte til arbejdsgivere, som ansætter kvinder på områder, hvor de er under-repræsenteret. • Andre positive særforanstaltninger, der fokuserer på uddannelse, erhvervsvejledning, omlægning af arbejdstiden, børnepasning osv. For at få afsluttet usikkerheden omkring de juridiske konsekvenser af positiv særbehandling beslutte de Kommissionen at ændre formuleringen af artikel 2, stk. 4, i ligebehandlingsdirèktivet, således at det tydeligere afspejler den rette lovmæssige situation, men samtidig fortsat tillader visse former for posi tiv særbehandling. Det var Kommissionens opfattelse, at Domstolen kun havde anfægtet de særlige for hold ved Bremen-loven, som består i, at kvinder får absolut og ubetinget ret til udnævnelse eller for fremmelse. Kommissionen foreslog følgende fortolkende ændring: Dette direktiv berører ikke foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, særligt ved at afhjælpe de eksisterende uligheder, som påvirker det underrepræsenterede køns muligheder på de i artikel 1, stk. 1, anførte områder. Tilladte foranstaltninger omfatter fortrinsstilling for så vidt angår adgang til beskæftigelse og forfremmelse til et medlem af det underrepræsenterede køn, under forud sætning af at sådanne foranstaltninger ikke udelukker en vurdering af de særlige omstændigheder i et individuelt tilfælde. Meddelelse fra Kommissionen ril Rådet og Europa-Parlamentet om fortolkning af Domstolens dom af 17. 10. 1995 i sag C- 450/93 Kalanke mod Freie Hansestadt Bremen. KOM(96) 88 endelig udg. af 27. 3. 1996, S. 93. Se også Europa-Parlamentets beslutning fra plenarmødet 15. -19. januar 1996, hvor Parlamentet udtrykker bekymring over Kalanke-dommens konsekvenser og forlanger en ændring afart. 2, stk. 4 i ligebehandlings-direktivet. EFT nr. C 32 af 5. 2. 1996, s. 24, pkt. 20. 91 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER wmmmmmmiMMmw. I artikel 2, stk. 4, i direktivet om ligebehand ling står der, at direktivet ikke er til hinder for foranstaltninger til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, særlig ved at afhjælpe de eksi sterende uligheder, som påvirker kvindernes muligheder i forbindelse med beskæftigelse, her under forfremmelse, erhvervsuddannelse og arbejdsvilkår og - under specifikke betingelser - social-sikring. Det er generelt blevet fortolket således, at positive særforanstaltninger var tillad te. Domstolens dom gjorde det klart, at nationale bestemmelser, som garanterer kvinder absolut og ubetinget fortrinsstilling i forbindelse med ansæt telse og forfremmelse, går længere end til at frem me lige muligheder og overskrider begrænsnin gerne for positive særforanstaltninger i den i i artikel 2, stk. 4, i direktivet fastsatte betydning. Den 30. april 1996 afsagde Domstolen en bemærkelsesværdig kendelse i sagen P mod S og Cornwall CC(" ved at slå fast, at afskedigelse af en person, som var blevet ansat, mens den pågæl dende var en mand, men som efterfølgende havde gennemgået en række kønsskifteoperatio ner og var blevet en kvinde, var forskelsbehand ling på grundlag af køn og dermed omfattet af bestemmelserne i ligebehandlingsdirèktivet. Lovpligtige socialsikringsordninger Rådets direktiv 79/7/EØF indeholder de grund- laggende retsregler for gennemførelsen af princippet om ligebehandling af mand og kvinder med hensyn til socialsikring Domstolen har afsagt en række kendelser ved rørende dette direktiv om offentlig socialsikring. Domstolen er af den opfattelse, at direktivet også omfatter en socialsikringsydelse, der udbetales til personer, som har påtaget sig en plejeopgave(10), og fritagelse for receptgebyr til det britiske sund heds-væsen for personer over pensionsalderen(I1). Der verserer fortsat en sag om gratis trans-port finansieret af lokalforvaltninger"2'. Boligydel ser"3' udbetalt til personer i lavindkomstgruppen samt udbetaling af et indkomsttilskud"4' er dog blevet udelukket fra direktivets bestemmelser. Domstolen har imidlertid givet medlemslandene mulighed for at benytte sig af visse former for for skelsbehandling, såfremt det kan påvises, at en sådan forskelsbehandling er objektivt nødvendig for at undgå at ødelægge den komplicerede øko nomiske balance i statens socialsikringssystem"5'. To vigtige sager i 1995 drejede sig om udeluk kelse af lavtlønnede deltidsansatte fra den tyske offentlige social-sikringsordning"6'. Ordningen blev ved en tysk ret indklaget for at medføre indi rekte forskelsbehandling - som er omfattet af Rådets direktiv 79/7/EØF - fordi den ramte flere kvinde-lige arbejdstagere end mandlige arbejdsta gere. Det offentlige hævdede, at ordningen var berettiget, fordi der var et socialt behov for, hvad der blev betegnet som "småarbejde", som kun kunne fremmes ved at være undtaget fra den obli gatoriske forsikringsordning. Hvis denne form for beskæftigelse skulle være dækket af en obliga torisk ordning, ville det resultere i omgåelser og en forøgelse af sort arbejde. Dette argument blev accepteret af Domstolen, fordi de valgte foran- legitim social- og stalt-ninger afspejlede en arbejdsmarkedspolitik i den pågældende med lemsstat, hvis hele lovgivning i modsat fald ville blive anfægtet, og de pågældende foranstaltninger blev betragtet som både hensigtsmæssige og nød vendige i den forbindelse"7'. På samme måde skulle den nederlandske rege ring i sagen D. B. Laperre mod Bestuurscommis- sie beroepszaken i de provincie Zuid-Holland"8' begrunde en socialsikringsordning, som var (9) Sag C-13/94 P mod S og Cornwall CC. (10) Sag 150/85 Drake mod Chief Adjudication Officer [1986] Sml. 1995. "" Sag C-137/94 The Queen mod Secretary of State for Health, ex parte Cyril Richardson 119951 Sml. 1-3407. "2) Sag C-228/94 af 11. 7. 1994, Atkins. Sag C-243/90 The Queen mod Secretary of State for Social Security, ex parte Florence Rose Smithson [1992] Sml. 1-476. Forenede Sager C 63 og 64/91 Jackson og Cresswell mod Chief Adjudication Officer [1992] Sml. 1-4737. Sag C-328/91 Secretary of State for Social Security mod Thomas [1993] Sml. 1-1247; sag C-92/94 Graham [1995] Sml. 1-2521; sag C-154/92 Van Cant mod Rijksdienst Voor Pensionen [1993] Sml. 1-3811. Sag C-317/93 Nolte mod Landesversicherungsanstalt Hannover og sag C-444/93 Megner and Scheffel mod Innungskranken Kasse vor der Pfalz [nu Innungskrankcnkassc Rheinhessen-Pfalz) |1995] Sml. 1- 4741. ( , 7) Sag 171/88 Rinner-Kuhn [1989] Sml. 2743. Sag C-8/94 C. B. Laperre mod Bcstuurscornmissie bero epszaken in de provincie Zuid-Holland [1996] Sml. I- 273. 92 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER udformet med henblik på at garantere modtager ne en indkomst på det sociale minimumsniveau. I ordningen indgik en række betingelser om tid ligere beskæftigelse og alder, uanset om den pågældende havde nogen økonomiske ressourcer. Selv om det blev fastslået, at ordningen havde uri melige konse-kvenser for kvinder, blev det accep teret, at regeringen havde påvist, at ordningen var nødvendig for at opfylde et socialpolitisk mål, som ikke var relateret til nogen form for forskels behandling på grundlag af køn. Erhvervstilktiyttede socialsikringsordninger Rådets direktiv 86/378/EØF indeholder de grundlaggende retsregler for gennemførelsen af prin cippet om ligebehandling af mand og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger. Den 2. december 1996 vedtog Rådet et forslag om ændring af direktivet"9'. Kommissionen udarbejdede dette ændringsforslag*20' efter i sagen Barber mod Domstolens afgørelse Guardian Royal Exchange Assurance Group og fortolkningen af rækkevidden af denne og seks andre afgørelser fra Domstolen. Kommissionen har også undersøgt problemstillingen omkring individualisering af social-sikringsydelser (se kapitel 3). Ligebehandling af selvstændige erhvervsdrivende og deres ægtefæller Rådets direktiv 86/613/EØF indeholder de grundlaggende retsregler for gennemførelsen af prin cippet om ligebehandling af mand og kvinder i selv- standige erhverv, herunder landbrugserhverv. Det indeholder bl. a. også regler om beskyttelse af kvinder i selvstandige erhverv i forbindelse med graviditet og barsel. Rådets direktiv 86/6l3/EØF{2I) tager sigte på kvinder, hvis erhvervsmæssige status er uklar, især i familicforctagender, medhjælpende hustruer herunder også i landbrugssektoren. Kommissio nen har noteret sig, at direktivet ikke har haft de forventede virkninger selvstændige erhvervsdrivende og deres ægtefæller. Det gælder især kvinder, som arbejder i en familievirksom hed, og som ikke har nogen erhvervsmæssig sta tus, hverken som lønmodtager eller som forret for de ningspartner, fordi de er gift eller beslægtet med ejeren. Kommissionen er i færd med at undersøge hele problemstillingen med henblik på at frem sætte forslag til et ændret direktiv på dette områ de i 1997(22>. Fællesskabsrettens bestemmelser vedrørende graviditet og barsel Rådets direktiv 92/85/EØF indeholder de grund laggende retsregler for beskyttelse af arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer. Med Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. okto ber 1992 blev der iværksat foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født eller som ammer(23). Direktivet var baseret på traktatens artikel 118 A. De vigtigste bestemmelser går kort fortalt ud på følgende: En kvinde er ikke forpligtet til at udføre natar bejde under graviditeten og i en periode efter fødslen, som fastsættes af det relevante nationale organ. Den eneste betingelse er, at hun skal kunne fremvise en lægeattest, hvoraf det fremgår, at det er nødvendigt for hendes sikkerhed eller sundhed. Kvinder er berettiget til betalt arbejdsfrihed til fødslen, konsultationer og undersøgelser før såfremt disse nødvendigvis må foregå i arbejdsti den. Det er forbudt at afskedige en arbejdstager på grund af graviditet. En kvinde er beskyttet mod afskedigelse i perioden fra begyndelsen af graviditeten til slutningen af barselsorloven, med mindre der er tale om ekstraordinære tilfælde, som ikke har noget at gøre med graviditeten, og som er tilladt i henhold til national lovgivning og/eller praksis og efter samtykke fra de kompe tente myndigheder. Hvis en arbejdstager afskedi ges, skal arbejdsgiveren begrunde afskedigelsen skriftligt. Kvinder på barselsorlov bevarer deres overens-komstmæssige rettigheder. udfyldes senere (20) E FT L 2 2 5 / g6 rf 12. 8. 1986; berigtigelse til art. 2, stk. 2. EFT nr. L 283 af 4. 10. 1986, s. 27. ( 2 1) EFT nr. L 359 af 19. 12. 1986, s. 56. Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mellemlang sigt om lige muligheder for mænd og kvinder. KOM(95) 381 endelig udg. af 19. 7. 1995. Tiende særdirektiv i henhold til art. 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF. EFT nr. L 348 af 28. 11. 1992, s. 1. 93 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER ADGANG TIL RETSSYSTEMET Adgang til retssystemet er fastslået som et væsentligt rets krav i ligebehandlingsdirektiverne. De fleste ligestillingssa ger har drejet sig om artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet. Artikel 6 i Rådets direktiv 7 6 / 2 0 7 / £ ØF Medlemsstaterne indfører i deres nationale retsorden de nødvendige bestemmelser for, at enhver person, der mener sig krænket ved, at princippet om ligebehandling som anført i artikel 3, 4 og 5 tilsidesættes i forhold til den pågæl dende, kan gøre sine rettigheder gældende for retslige instanser efter eventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente instanser. til retssystemet erkendes også som værende en Adgang grundlæggende rettighed i fællesskabsretten'24'. Sag 2 2 2 / 84 Johnston m od Royal Ulster Constabulary [1986] Sml. 4 27 Sagens emne: En attest udstedt af Secretary of State fastslog, at afgørelser truffet af Chief Constable of Royal Ulster Constabulary ikke kunne prøves ved en domstol eller et andet uafhængigt organ. Domstolen fastslog, at denne afgørelse stred imod artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet. Domstolen henviste til artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskommissions erk læring fra 1951, hvis principper fællesskabsretten måtte tage hensyn til. Domstolen afgjorde, at artikel 6 i ligebe- hand-lingsdirektivet havde direkte virkninger, eftersom en person også ved en national ret skal kunne hævde sine ret tigheder i medfør af direktivet. Det blev fremført, at dette krav om retslig kontrol afspejlede et generelt retsprincip, som var dybt forankret i samdige medlemslandes forfåt- nings-mæssige traditioner. Domstolen anførte, at Secretary of State's attest gav den pågældende myndig-hed mulighed for at afskære et individ fra at hævde sine rettigheder ved en retssag og derfor var i modstrid med artikel 6 i ligebehand lingsdirèktivet. En kvindelig arbejdstager skal have mindst 14 ugers sammenhængende barselsorlov enten før eller efter fødslen i overensstemmelse med natio nal lovgivning/praksis. Der er dog fastsat en obli gatorisk barselsorlovsperiode på mindst to uger før og/eller efter fødslen i overensstemmelse med national praksis. Under barselsorloven skal den pågældende enten oppebære løn eller have udbe talt en passende ydelse i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis. Medlemslandene skal i deres nationale lovgiv ning indføre regler, der giver alle arbejdstagere mulighed for at håndhæve deres rettigheder i henhold til direktivet enten ved at gå rettens vej og/eller ved i henhold til national lov og/eller praksis at henvende sig til andre kompetente myndigheder. Forældreorlov Rådets direktiv 96/34/EF iværksætter den ram meaftale om forældreorlov og arbejdsfrihed, som er indgået af UNICE, CEEP og EFS, og indehol der en række minimumsforskrifter. 22. 1995 februar I 1984 blev der fremsat forslag til et direktiv om forældreorlov eller orlov af familiemæssige årsager(25). Forslaget var baseret på traktatens arti kel 100. Den britiske regering modsatte sig for slaget, især med en henvisning til dets konse kvenser for omkostningerne ved forældreorlov. Forslaget dukkede op igen, efter at aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken trådte i kraft. Den gennemførte Kommissionen en høring af arbejdsmarkedets parter om mulighederne for en fællesskabsindsats med henblik på at forene erhvervsarbejde og familieliv, og den 21. juni 1995 drøftede den sammen med arbejdsmarkedets parter karakteren af en sådan indsats om forældreorlov. Den 7. juli 1995 meddelte UNICE, CEEP og EFS, at de ville til gengæld suspenderede Kommissionen sit lovgivningsiniti ativ med virkning fra 20. juli 1995 og ni måne der frem. Den 14. december 1995 undertegnede arbejdsmarkedets parter en rammeaftale om forældreorlov og opfordrede Kommissionen til at forelægge den for Ministerrådet, så dette kunne vedtage en afgørelse og dermed gøre minimums forskrifterne i aftalen bindende i samtlige med lemslande undtagen Storbritannien. Det var et betydningsfuldt skridt, eftersom aftalen om forældreorlov var den første retsakt, som var ved- indlede forhandlinger, og m Sag 222/86 UNECTPF mod Heyléns {1987] Sml; 4097. (25) EFT nr. C 316 af 27. 11. 1984, s. 7. 94 taget af arbejdsmarkedets parter i henhold til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken. digelse som følge af ansøgningen om forældre orlov eller som følge af selve orloven: KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES REITIGHEDER På Rådets samling (arbejds- og socialministre ne) den 29. marts 1996 nåede de fjorten med lemslande til politisk enighed om den rammeaf tale om forældreorlov, som arbejdsmarkedets par ter havde indgået. Direktivet blev vedtaget på Rådets samling den 3. juni 1996. Rammeaftalen, indeholder som udgør et bilag til direktivet, minimumsforskrifter forældreorlov og arbejdsfrihed på grund af force majeure, der skal gøre det lettere at forene arbejdsmæssigt og fami liemæssigt ansvar for forældre, som arbejder. om I medfør af rammeaftalen skal der bevilges alle arbejdstagere, mænd såvel som kvinder, individu el ret til forældreorlov i forbindelse med et barns fødsel eller i forbindelse med adoption af et barn, for at den pågældende kan passe dette barn i mindst tre måneder, indtil barnet har nået en nærmere fastsat alder, der kan være op til otte år. Adgangsbetingelserne og gennemførelsesbe stemmelserne vedrørende forældreorlov fast lægges ved lov og/eller kollektive overenskomster i medlemslandene. Så længe minimumsforskrif terne i rammeaftalen er overholdt, kan medlem slandene og/eller arbejdsmarkedets parter især: • beslutte, om forældreorloven skal tildeles på fuldtid, på deltid, i flere dele eller i form af en afspadseringsordning • lade retten til forældreorlov være afhængig af en arbejdsperiode og/eller en anciennitets- periode, som ikke må overstige et år • tilpasse betingelserne for adgang til og gen nemførelsesbestemmelserne vedrørende forældreorlov til de særlige omstændigheder i forbindelse med adoption • fastsætte varselsperioder, som en arbejdstager, der gør brug af sin ret til forældreorlov, skal give arbejdsgiveren med hensyn til henholds vis påbegyndelse og afslutning af orlovs-peri oden • fastsætte, under hvilke omstændigheder arbejdsgiveren er berettiget til at udsætte forældreorloven under henvisning til virk somhedens drift • give tilladelse til særlige ordninger for at imø dekomme behovet hos små virksomheder i forbindelse med drift og organisation. Direktivet indeholder bestemmelser, der sikrer, at arbejdstagerne kan udøve deres ret til forældre orlov. Medlemslandene og/eller arbejdsmarkedets parter skal træffe de foranstaltninger, der er nød vendige for at beskytte arbejdstagerne mod afske • Ved orlovens ophør har arbejdstagerne ret til at vende tilbage til samme stilling, eller, hvis dette ikke er muligt, til en tilsvarende eller lignende stilling i overensstemmelse med deres ansættelseskontrakt eller ansættelsesfor hold. • Erhvervede rettigheder, eller rettigheder, som arbejdstageren er i færd med at erhverve på tidspunktet for forældreorlovens ikrafttræ den, opretholdes uændrede, indtil forældre orloven ophører. Desuden skal medlemslandene og/eller arbejdsmarkedets parter træffe de nødvendige foranstaltninger for at tillade arbejdstagerne arbejdsfrihed som følge af force majeure, når tvingende familiemæssige årsager gør sig gælden de i tilfælde af sygdom eller ulykke, der gør tilstedeværelse umiddelbare arbejdstagerens påtrængende nødvendig. Medlemslandene skal efterkomme direktivet senest to år efter dets vedtagelse. Direktivet omhandler ikke spørgsmålet om indkomst i orlovsperioden. Direktivet vil inde bære en forbedring af forældreorlovsmuligheder- ne i tre medlemslande: Irland, Belgien og Luxembourg. ANDRE EMNER I et retssamfund som Den Europæiske Union er det ikke overraskende, at der er stor opmærk somhed omkring principperne for håndhævelsen af fællesskabsretten. Ligestillingssager ved dom stolene er ikke den eneste mulighed for at frem me ligestilling. Ligestillingspolitikker kan også have positive virkninger, som rækker videre end ligestillingslovindgrebene. Seksuel chikane I 1991 vedtog Kommissionen en henstilling om beskyttelse af mænds og kvinders værdighed på arbejdspladsen og en adfærdskodeks med hen blik på bekæmpelse af seksuel chikane. Disse to retsakter bør ses i sammenhæng med den euro pæiske social- og arbejdsmarkedspolitik og for bedringen af leve- og arbejdsvilkårene. Forud for Kommissionens initiativ gik en vigtig rådsresolu- tion om samme emne(26), omfattende under søgelser i de daværende tolv medlemslande og en (26) Rådets resolution af 29. 5. 1990. EFT nr. C 157 af 27. 6. 1990, s. 3. 95 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER led følges. Som række forespørgsler i Europa-Parlamentet. Efter vedtagelsen af henstillingen og adfærdskodeksen viste det sig, at der var stor opmærksomhed og aktivitet i medlemslandene omkring problemerne i relation til seksuel chikane. Spørgsmålet her i slutningen af 1990'erne er, om den valgte strate gi er tilstrækkeligt effektiv, om den kan anvendes i forbindelse med kollektive forhandlinger, og i hvilket omfang den i Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mel lemlang sigt bebudede Kommissionen, at den ville stille forslag om et retsinstrument til bekæm pelse af seksuel chikane på arbejdspladsen og sammen med arbejds-markedets parter drøfte, hvordan de kunne fremme denne proces. Samtidig er der i det fjerde handlingsprogram om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen (1996- 2001) peget på behovet for særlige foranstaltnin ger på arbejdspladsen for at beskytte kvinderne. Aktion nr. 3 i det nye program for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen drejer sig om forsk ning i omfanget af og kontrollen med vold på arbejdspladsen. I denne sammenhæng indledte Kommissionen den 24. juli 1996 første fase af en høring af arbejdsmarkedets parter om beskyttelse af mænds og kvinders værdighed på arbejdsplad sen; høringsprocessen afsluttedes ved udgangen af oktober 1996. Bevisbyrde i om sager I det første handlingsprogram på mellemlang sigt(27) understregede Kommissionen sammen hængen mellem let adgang til information og omfattende brug af ligestillingslovgivning i med lemslandene. Den pegede på de store forskelle mellem medlemslandene med hensyn til bevis byrde i sager om ligestillingsspørgsmål og lod foretage en sammenlignende analyse af nationale love og procedurer. Den afsluttende rapport om undersøgelsen konkluderede, at der var behov for en indsats på fællesskabsplan for formelt at ændre bevisbyrden ligebehandling. Spørgsmålet blev taget op i Fællesskabets andet handlingsprogram på mellemlang sigt (1986- 1990), og i 1988 fremsatte. Kommissionen et direktivforslag*28' desangående. Ministerrådet kunne imidlertid ikke nå til enighed om direktiv teksten. Derefter besluttede Kommissionen at høre arbejdsmarkedets parter. Den første hørings fase blev iværksat den 5. juli 1995 og den anden høringsfase den 7. februar 1996. Den 3. juni 1996 erklærede arbejdsmarkedets parter officielt, at de ikke havde til hensigt at fortsætte de interne forhandlinger. Derfor har Kommissionen beslut tet at forelægge Rådet et forslag til direktiv om til pasning af reglerne om bevisbyrde frem for egent lig omvendt bevis-byrde i sager om forskelsbe handling på grundlag af køn. Ved en konference i Belfast den 1. -3. marts 1996 viste det sig, at spørgsmålet om bevisbyrde og princippet om del vist omvendt bevisbyrde efter Domstolens afgørelser i sagerne mod Danfoss'29', Enderby'30' og Royal Copenhagen'3" volder problemer i flere medlemslande. Atypisk arbejde EF-Domstolen har foranlediget en bedre beskyttelse af deltidsbeskæftigede ved at slå fast, at visse former for mindre favorabel behandling af deltidsbeskæftigede kan betragtes som indirek te kønsdiskrimination. Der er dog under ingen omstændigheder tale om fuld beskyttelse. Kommissionen har fremsat et forslag til et direktiv om bedre beskyttelse af deltidsbeskæfti gede på pro rata basis i forhold til fuldtidsbeskæf tigede'32', men forslaget blev ikke vedtaget af Ministerrådet (1989). Kommissionen har også fremsat tre forslag med henvisning til tre forskel lige retsgrundlag: et forslag baseret på Rom-trak tatens artikel 100 om tilnærmelse af medlemssta ternes lovgivning om arbejdsvilkårene i forbin delse med visse ansættelsesforhold (deltidsarbejde og midlertidigt arbejde)'33', et andet forslag base ret på Rom-traktatens 100 A om visse ansættel seskontrakter og ansættelses-forhold, der inde (deltidsarbejde bærer konkurrencefordrejninger og midlertidigt arbejde)'34' og et tredje forslag baseret på Rom-traktatens artikel 118 A om de sundheds- og sikkerhedsmæssige aspekter ved midlertidigt arbejde. Sidstnævnte forslag blev vedtaget den 25. juni 1991, mens de to øvrige forslag i øjeblikket behandles på grundlag af afta len om social- og arbejdsmarkeds-politikken. Arbejdsmarkedets parter indledte i 1996 for handlinger om spørgsmålet om fleksibel arbejds tid og sikkerhed i ansættelsen. ( 2 7) KOM(81) 758 endelig udg. af 9. 12. 1981. ( 2 8) EFT nr. C 176 af 5. 7. 1988, s. 5. ' ' Sag 109/88 Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund i Danmark mod Dansk Arbejdsgiverforening (for Danfoss) [1989] Sml. 3199. ( 3 0) Sag C-127/92 Enderby mod Frenchay Area Health Authority [1993] Sml. 1-5535. '3 1' Sag C-400/93 Specialarbejderforbundet i Danmark mod Dansk Industri, tidl. Industriens Arbejdsgivere (for Royal Copenhagen A/S) [1995] Sml. 1-1275. ( 3 2) EFT nr. C 62 af 12. 3. 1982, s. 7. ( 3 3) EFT nr. C 224 af 8. 9. 1992, s. 4. <34) EFT nr. C 224 af 8. 9. 1992, s. 6. 96 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER Offentlige kontrakter 27. Den vedtog november Kommissionen grønbogen, "Offentlige kontrak ter i Den Europæiske Union"(3S). 1996 I grønbogen foreslås det, at overholdelse af visse sociale og arbejdsmarkedsmæssige forpligtel ser f. eks. med henblik på at fremme kvinders beskæftigelse skal være en betingelse for at kunne fa tildelt offentlige kontrakter. Grønbogen opfordrer alle berørte parter til at udtale sig om, hvorvidt der er behov for at få tydeliggjort direktiverne om offentlige kontrak ter. Desuden gennemgås de eksisterende mulig heder for via lovgivningen om offentlige kontrak ter at forfølge Unionens og medlemslandenes målsætninger på det social- og arbejdsmar kedspolitiske område. HÅNDHÆVELSE OG RETSMIDLER Sådan fungerer Fællesskabets retssystem Fællesskabsretten pålægger medlemsstater, enkeltpersoner og virksomheder forpligtelser på forskellig måde - gennem traktatbestemmelser, ved direktiver og i form af bl. a. henstillinger. I mange henseender er de forpligtelser, der pålægges medlemslandene, ganske byrdefulde. I henhold til artikel 5 i Rom-traktaten er medlem slandene forpligtet af en såkaldt "garantiklausul" til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som føl ger af traktaten om Den Europæiske Union, og til at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der kan bringe virkeliggørelsen af traktatens målsæt ninger i fare. Fællesskabsretten kan håndhæves på europæisk plan gennem direkte sagsanlæg fra enten Kommis-sionen, enkeltpersoner, virksom heder og andre offentlige eller private organer. Fællesskabsretten kan også håndhæves på natio nalt plan via principperne om direkte og indirek te virkninger og erstatningssager mod medlem slandene på grundlag af de principper, der er fast lagt i de forenede sager C-6/90 og C-9/90 Francovich og Bonifaci mod Italien*36'. Denne retspraksis er senere blevet udbygget i de forene de sager C-46/93 og C-48/93 Brasserie du pêcheur(37). Resultatet er et indviklet net af retsli ge fora, rettigheder, der er lovfæstet ved enten national lovgivning eller ved fællesskabsretten, og retsmidler og procedurer, som tilsammen udgør Fællesskabets helt specielle retssystem. Kommissionens direkte håndhævelse af fællesskabsretten Kommissionen kan håndhæve fællesskabsret ten direkte ved Domstolen, såfremt en medlems stat i sin nationale lovgivning undlader at opfyl de de forpligtelser, der er indeholdt i fællesskabs retten, eller ikke opfylder dem korrekt. Kommissionens beføjelser til at håndhæve fælles skabsretten er fastsat i Rom-traktatens artikel 169 og 171. Domstolen kan idømme et medlemsland en bøde, såfremt det undlader at træffe de nød vendige foranstaltninger efter en afgørelse fra Domstolen, der fastslår, at det har overtrådt fæl lesskabsretten. Alle direktiver, der vedtages af enten Kommissionen eller Rådet, indeholder bestemmelse om, at Kommissionen skal udarbej de en rapport om medlems-landenes gennem førelse af direktivet. Disse rapporter indeholder i mange tilfælde tilstrækkelige oplysninger til at afgøre, hvorvidt et medlemsland har iværksat fæl lesskabs-retlige bestemmelser korrekt. En anden informationskilde er klager fra enkeltpersoner til Kommissionen og til medlemmer af Europa- Parlamentet. Pressionsgrupper og offentlige orga ner kan også indgive klager til Kommissionen. F. eks. har den britiske og nordirske ligestillings- kommission og den britiske faglige landsorgani sation indgivet klage til Kommissionen over lang sommelige procedurer i forbindelse med sager om lige løn for samme arbejde samt en klage over nedlæggelsen af de såkaldte "Wages Councils" i Storbritannien. I 1995 indledte Kommissionen undersøgelse mod fire medlemslande, Belgien, Frankrig, Grækenland og Italien, med den begrundelse, at de havde undladt at ophæve nationale bestem melser, som begrænsede natarbejde for kvinder på en måde, som var uforenelig med direktiv 76/207/EØF om ligebehandling og med Domstolens retspraksis'38'. Der blev indledt en overtrædelsesprocedure mod Belgien for at have undladt at underrette Kommissionen om foran staltninger med henblik på at efterkomme Domstolens sag C-173/91 Kommissionen mod Belgien'39'. Domstolen havde i denne sag fundet, at Belgien overtrådte afgørelse i udfyldes senere (36' [1991] Sml. 1-5357. (37' [1996] Sml. 1-1029. (38' Sag C-345 Stoeckel [1991] Sml. 1-4047, S. 89; sag C- 158 Levy [1-993] Sml. 1-4287, S. 91; sag C-13 Minnc [1994] Sml. 1-371, S. 93. (39) [1993] Sml. 1-673. 97 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER BEVISBYRDE EF-Dofnstolen har på grundlag af nedenstående sager udviklet en fast retspraksis vedrørende spørgs målet om bevisbyrde i sager om indirekte forskelsbehandling i forbindelse med ligeløn. Sag 109/88 (på vegne af Danfoss) [1989] Sml. 3199 Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund mod Dansk Arbejdsgiver-forening I denne sag bestemte Domstolen, at kravet om, at medlemslande skal sørge for, at der er effektive mid ler til rådighed til at sikre overholdelsen af princippet om ligeløn, nødvendigvis må fortolkes således, at der må kræves foretaget mindre ændringer i de nationale regler om bevisbyrde i specifikke situatio ner, hvor sådanne ændringer er afgørende for en effektiv gennemførelse af ligestillings-princippet. I denne sag var der tale om fuldstændigt ugennemsigtige lønforhold, hvorfor sag-søgerne kun kunne pege på en forskel i gennemsnitslønnen, og dermed ville de være afskåret fra enhver reel mulighed for at sikre overholdelse af ligelønsprincippet over for nationale retter. Bevis-byrden måtte således lægges over på arbejdsgiveren, der skulle påvise, at den pågældende løn-praksis ikke var diskriminatorisk. Sag C-127/92 Enderby mod Frenchay Area Health Autohority [1993] Sml. 1-5535 I denne sag afgjorde Domstolen, at hvis en arbejdsgiver anvender et lønsystem, som er fuldstændigt ugennemsigtigt, er det arbejdsgiveren, der skal bevise, at lønpolitikken ikke er diskriminatorisk, såfremt en kvindelig arbejdstager på grundlag af et forholdsvist stort antal arbejdstagere kan påvise, at gennemsnitslønnen for kvinder er mindre end for mænd. Det er den nationale ret, der skal vurdere, hvorvidt der kan tages hensyn til statistikker, der viser, at lønnen for en gruppe kvindelige arbejdsta gere er lavere end lønnen for en gruppe mandlige arbejdstagere. Den nationale ret må afgøre, hvorvidt statistikkerne er tilstrækkeligt dækkende til også at kunne anvendes på enkeltpersoner, hvorvidt de ved rører helt tilfældige eller korterevarende fænomener, og hvorvidt de generelt forekommer signifikante. Sag C 400/93 Specialarbejderforbundet Arbejdsgivere (på vegne af Royal Copenhagen A/S) [1995] Sml. 1-1295 i Danmark og Dansk Industri, tidl. Industriens I denne sag bestemte Domstolen, at påpegning af, at der er en gennemsnidig forskel i lønnen mellem to grupper arbejdstagere af hvert sit køn, ikke er tilstrækkeligt til at fastslå, at der er tale om forskels behandling. Der kan tages hensyn til forudgående overvejelser omkring årsagerne til lønforskellen. Bevisbyrden med hensyn til at begrunde forskellene lægges over på arbejdsgiveren, hvis det ikke er muligt at pege på de faktorer, som er bestemmende for forskellene i grundsatsen eller enhedsmålet for lønnen. Det er den nationale ret, der skal afgøre, om betingelserne for at lægge bevisbyrden over på arbejdsgiveren er opfyldt. a^¥#Åtø¥##&:tøfi&:y 98 KVINDERS MULIGHEDER FOR AT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHED2* Rom-traktatens artikel 119 ved at opretholde en lov-givning, der betød, at kvinder over 60 ikke var berettiget til supplerende fratrædelsesgodt gørelse, mens de samme ydelser blev udbetalt til mænd til det fyldte 65. år. Der kører fortsat en over-trædelsessag mod Frankrig, som blev indledt i 1990, idet Kommissionen hævdede, at Frankrig har undladt at træffe de nødvendige foranstalt ninger til at efterkomme Domstolens afgørelse i sag 312/86 Kommissionen mod Frankrig'40'. I denne sag fastslog Domstolen, at visse kollektive over-enskomster, som gav kvinder bestemte for dele, stred imod ligebehandlingsdirèktivet og ikke opfyldte betingelserne for positiv særbe handling i direktivets artikel 2, stk. 4. Kommissionen indstillede overtrædelsesprocedu rerne mod seks medlemslande'41' for at undlade at underrette Kommissionen om nationale gen nemførelsesforanstaltninger for at efterkomme de forpligtelser, der er fastsat i Rådets direktiv 86/378/EØF. Det blev accepteret, at der var store konkrete problemer med at gennemføre dette direktiv efter Domstolens afgørelse i sagen Barber mod Guardian Royal Exchange Assurance Group'42'. Præjudicielle afgørelser En national ret kan udsætte en retssag, der rej ser spørgsmål om fortolkningen eller gyldigheden af fællesskabsretten, og anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse med henvisning til trak tatens artikel 177. Denne procedure har haft den største virkning på fællesskabs-retten om ligestil ling og har været et effektivt redskab for Domstolen til at udvikle og tydeliggøre fælles skabsretlige principper. En hvilken som helst national ret eller administrativt nævn kan anmo de Domstolen om en præjudiciel afgørelse, og alle retter i sidste instans burde gøre det. I praksis er det ikke alle retter i sidste instans, der henviser til artikel 177: Retten kan vurdere, at det pågæl dende punkt i fællesskabsretten er tilstrækkeligt klart eller ikke er afgørende i relation til den fore liggende sag. En national ret kan altid forelægge Domstolen et spørgsmål om et punkt i fælles- Sag 312 Kommissionen mod Frankrig [1988] Sml. 3559, S. 86. Belgien, Danmark, Grækenland, Italien, Luxembourg, Nederlandene. ( 4 2) [1990] Sml. 1889. Den 28. september 1994 traf Domstolen seks præjudicielle afgørelser om Barber-dom mens rækkevidde. Kommissionen har fremsendt et for slag til Rådet om ændring af direktiv 86/378/EØF. KOM(95) 186 endelig udg. af 16. 5. 1995. FFEKTIVE RETSMIDLER Sag 14/83 Nordrhein-Westfcilen [1984] Sml. 1891 Von Colson og Kamann m od Land Domstolen slog fast, at de nationale processer afhjælpe rettighedskrænkelser skal være effektive(43). til at Sag 2 2 2 / 84 Constabulary [1986] Sml. 1651 J o h n s t on m od Royal Ulster Domstolen fastslog, at "effektiv retsbeskyttelse" er et grundlæggende princip i fællesskabsretten. Sag 6 8 / 88 [1989] Sml. 2 9 64 K o m m i s s i o n en m od Grækenland Domstolen støttede det synspunkt, at tre grundlæggende principper skal overholdes, når en krænkelse af fælles skabsretten skal afhjælpes: • sammenlignelighed • effektivitet • proportionalitet. Disse begreber er nærmere forklaret i Kommissionens notat i De Europæiske Fællesskabers Tidende nr. C 147/3 (1990). Sag C-213/89 Factortame [1990] Sml. 2 4 33 Her fastslog Domstolen, at de nationale retter skal tilsi desætte alle bestemmelser i national lovgivning og enhver form for lovgivningsmæssig, administrativ eller retslig praksis, som kan svækka effektiviteten af fællesskabsret ten. "Effektiv" betyder, at retsmidlet skal kompensere sagsøgeren i rime ligt omrang for den skade/tab, han er blevet påført som følge af lovovertrædelsen. 99 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER ÆrøtøtøWSWtøWftWftW: stillings-strategi og sager om ligestillingsspørgs mål. Konferencen beskæftigede sig med de prak tiske problemer med at anvende ligestillingsbe- greber i retsplejen og i en politisk og arbejdsmar- keds-mæssig kontekst. Der blev på konferencen peget på en række vanskeligheder i de retslige hånd-hævelsesprocedurer og retsmidler i relation til rettigheder. Desuden drøftede man dels beho vet for større klarhed i anvendelsen af juridiske begreber, dels behovet for øget kendskab og hen syntagen til fællesskabsretten. Domstolen har i årenes løb udviklet en række principper, der gælder for de procedurer og rets midler, som giver garanti for en effektiv hånd hævelse af fællesskabsretten. Ikke alle de sager, i forbindelse med hvilke disse principper er blevet ligestillingsspørgsmål, slået fast, drejer sig om men mange gør dog. Domstolens retspraksis om retsmidler i relation til ligestilling kan grupperes omkring fem emner: effektive virkninger, adgang til retssystemet, tidsfrister, bevisbyrde samt rets midler og sanktioner. skabsretten, hvorom der allerede tidligere er truf fet afgørelse. F. eks. henviste den tyske forbunds- arbejdsret i sag C-457/93 Kuatorium fur Dialyse und Nierentransplantation e. V. mod Lewark(44 ' spørgsmål til Domstolen, som allerede havde været behandlet i sag C-360/90 Arbeiter-wohlfa- hrt der Stadt Berlin mod Boetel(45). EKSISTERENDE RETSMIDLER I FÆLLESSKABSRETTEN Udviklingen af de retsmidler og procedurer, der er baseret på fællesskabsretten, er først og frem mest foregået i en retslig frem for en lovgivnings mæssig sammenhæng. Der er flere direktiver, der indeholder bestemmelser om håndhævelse af ret tigheder i henhold til fællesskabsretten, men disse afhænger normalt af nationale love og retsprin cipper. Oprindeligt var Domstolen meget tilbage holdende med at udtale sig om procedurer og retsmidler. Håndhævelsen af fællesskabs-retten skulle overlades nationale processer, når blot føl gende to betingelser var opfyldt: • Et princip om ikke-diskrimination: rettighe der baseret på fællesskabsretten skulle hånd hæves i samme omfang, som tilsvarende nati onale rettigheder ville blive håndhævet. • Det måtte hvetken være umuligt eller eks tremt vanskeligt at håndhæve rettigheder baseret på fællesskabsretten. Domstolen har gradvis ændret holdning og hævder i stigende grad sin kompetence i spørgs målet om, på grundlag af hvilke principper fæl lesskabsretten skal håndhæves i de nationale ret ter. Domstolen forsøger dog at finde en fornuftig balancegang, som bedst beskrives af generaladvo kat Jacobs i sag C-62/93 SCS Peterbroeck, Van Campenhout & Co. mod den belgiske stat(46), hvori han anfører, at Domstolen i sin retspraksis på dette område forsøger at finde en balance mel lem på den ene side nødvendigheden af at respek tere medlemsstaternes retssystemers autonomi og på den anden side nødvendigheden af at sikre en effektiv beskyttelse af fællesskabsrettighederne i de nationale retter. På en konference, der blev afholdt med støtte fra Kommissionen i Belfast i Nordirland den 1. og 2. marts 1996, gennemgik juridiske eksperter fra femten medlemslande spørgsmålet om lige (44) (45) (46) Sag C-457/93. Domstolcns dom af 6. 2. 1996. SagC-360 [1992] Sml. 1-3589. Sag C-62/93 [1995] Sml. 1-4599. 100 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER TIDSFRISTER I sag 208/90 Emmott mod Minister for Social Welfare(47) fastslog Domstolen, at nationale søgsmåls-fri ster ikke skulle være gældende, før et medlemsland havde gennemført et direktivs bestemmelser korrekt og i fuldt omfang. Rækkevidden af denne afgørelse er dog blevet noget begrænset i en række efterfølgende sager, hvor man kan iagttage Domstolens balanceakt i et forsøg på at respektere de nationale retssystemers autonomi; F. eks. tillod Domstolen i sag C-62/93 BP Super Gas mod den græske stat [1995] Sml. 1-1885, at de græske tidsfrister kunne gøres gældende, hvor et direktiv om harmoni-sering af skatteregler ikke inde holdt nogen tidsfrister, under forudsætning af at visse fællesskabs-retlige principper var overholdt. I sag C-312/93 SCS Peterbroeck, Van Campenhout & Co. mod den belgiske stat afviste Domstolen, at en national ret i henhold til fællesskabsretten skulle være forpligtet til at tilsidesætte en bestemmelse i en national lov, som var uforenelig med fællesskabsretten, hvis de fællesskabsretlige spørgsmål ikke var ble vet rejst ved en retssag af sagsøgeren inden for den korte frist på 60 dage, som var fastsat i den nationale lovgivning. I dette tilfælde blev det dog accepteret, at selv om der ikke kunne gøres indvendinger imod selve fristen på 60 dage, var reglen ulovlig under henvisning til følgende særlige forhold i den pågælden de sag: • Den pågældende ret ("appelretten") var den første ret, der kunne anmode Domstolen om en afgørelse. • Reglen forhindrede "appelretten" i at fremsætte sin egen begæring ved retsmødet om spørgsmålet om den pågældende foranstaltnings forenelighed med fællesskabsretten, eftersom tidsfristen på 60 dage var udløbet. • Ingen andre retter eller nævn kunne behandle spørgsmålet. • Reglen, der forhindrede, at en ret på eget initiativ rejste en sag, var ikke rimeligt begrundet i princip per såsom krav om retssikkerhed eller korrekt retspleje. I sag C-338/91 Steenhorst-Neerings [1993] Sml. 5475 og sag C-410/92 Johnson mod Chief Adjudication Officer gav domstolen atter medlemslandene mulighed for at gøre nationale regler gælden de med hensyn til, hvor længe en ydelse skulle udbetales med tilbagevirkende kraft, under forudsætning af at de nationale regler ikke forhindrede et søgsmål baseret på fællesskabsrettighederne, og reglerne sva rede til de familieredige regler. I sag C-128/93 Fisscher mod Voorhuis Hengelo BV [1994] Sml. 1-4583 og sag C-57/93 Vroege mod NCIV voor Volkhuisvesting BV [1994] Sml. 4541 fandt Domstolen, at visse pensionsordninger stred imod traktatens artikel 119, men tillod alligevel medlemslandene at bibeholde regler om, at kun kvinder, som havde indbetalt bidrag til ordningerne, havde ret til udbetalinger med tilbagevirkende kraft. I sag C- 303/90 Coloroll Pension Trustees mod Coloroll Group plc (1994) fastslog Domstolen, at spørgsmålet om privates erstatningsansvar i tilfælde af overtrædelse af traktatens artikel 119 skal afgøres efter natio nale regler. (47) [1991] Sml. 4269. 101 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER RETSMIDLER OG SANKTIONER I tilslutning til spørgsmålet om adgang til retssystemet har Domstolen slået fast, at bestemmelserne i artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet skal håndhæves med effektive retsmidler. Det fremgår af følgende sager: Sag 14/83 Von Colson og Kamann mod Land Nordrhein-Westfalen [1984] Sml. 1891 I denne sag anførte Domstolen, at artikel 6 i ligebehandlingsdirèktivet ikke foreskriver specifikke sank tioner, men overlader det til medlemslandene selv at vælge forskellige løsninger. Domstolen slog dog fast, at hvis et medlemsland vælger at fastsætte en sanktion for overtrædelse af forbuddet mod for skelsbehandling i form af tilkendelse af erstatning, skal denne erstatning under alle omstændigheder stå i rimeligt forhold til den skade, der er forvoldt. At dømme skadevolderen til at betale et rent sym bolsk beløb lever således ikke op til direktivets krav. Sag 152/84 (Teaching) [1986], Sml. 723 Marshall mod Southampton and South West Hampshire Area Health Authority Domstolen fandt, at tvungen pensionering af en kvindelig ansat i en alder af 62, hvis en mand i en til svarende stilling kan fortsætte med at arbejde til det fyldte 65. år, var et brud på artikel 5, stk. 1, i lige behandlingsdirèktivet. Da sagen kom tilbage til de nationale retter, stod de over for det problem, at der var en lovfæstet grænse for» hvor stort et erstatningsbeløb der kunne tilkendes sagsøgeren. Reglerne gav ikke mulighed for at beregne rente af erstatningsbeløbet på trods af, at der var gået så lang tid mellem sagsanlægget og de nationale retters kendelse. Domstolen blev spurgt, om et medlemsland kan fastsætte et loft for erstatningsbeløb i tilfælde af overtrædelse af ligebehandlingsdirèktivet og afvise, at beløbet skal pålægges renter. Domstolen slog fast, at hvis et medlemsland har valgt at opfylde ligebehandlings- direktivets formål ved at tilkende erstatningsbeløb, skal beløbet være rimeligt, forstået på den måde, at det skal godtgøre det tab og den skade, der faktisk er forvoldt som følge af den diskriminatoriske afske- cUgelse, i fuld overensstemmelse med de nationale regler. Sag C-200/91 Coloroll Pensions Trustees Ltd mod Russell m. fl. [1994] Sml. 1-4389 Domstolen slog fast, at bestyrelsen for en pensionskasse skal gøre alt, hvad der står i dens magt, for at sikre overholdelse af ligebehandlingsprincippet ved at benytte alle til rådighed stående midler. Om nødvendigt må den henvende sig til retten for at få ændret vilkårene i fundatsen. 102 WMtøM&S'/s». KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETOGHEDER Figur 29 Saæer for EF-Domstolen BELGIEN DANMARK TYSKLAND IRLAND NEDERLAND. UK FRANKRIG ITAUEN LUXEMBOURG 1971 1975 1978 1980 1981 1982 1984 1986 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 lait 1983 1985 1993 lait 1983 1985 1988 lait 16 1 1 fii^i^ifftffiffl^i^ii'i^iiiiri^iiiiiPiuiifffimfffl^^fiaw 1991 lait 1984 1986 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 lait 1982 1986 1987 1988 1989 1991 1992 1994 1995 lait mm 3 1. '. l. r 1 6 1 1 1 1 ii :tm 4 Kilde l EF Tidende oe CELHX l 103 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER HANDEL MED KVINDER I en række medlemslande bruger og udnytter sex-industrien i stigende grad udenlandske kvinder, der er rekrut teret i Central- og Østeuropa eller i udviklingslandene. De kvinder, der trækkes ind i disse net, er i en meget sårbar position i økonomisk, social og politisk henseende og står yderst svagt over for, hvad der i realiteten er organiserede kriminelle foretagender. Desuden er handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse blevet en stadigt mere udbredt form for ulovlig indvandring i landene i Den Europæiske Union: det faktum, at kvin der, der lever på denne måde i Den Europæiske Union, opholder sig der ulovligt, gør det meget vanskeligt at for svare deres rettigheder. Handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse er under alle omstændigheder uforeneligt med de grund læggende principper i menneskerettighederne, således som de er udtrykt i præamblen til og artikel 1 i menne- skerettighedserklæringenM,> Og i præamblen til erklæringen om afskaffelse af vold mod kvinder'*". Respekt for menneskerettighederne og bekæmpelse af vold mod kvinder er også omtalt i den erklæring om Beijing-hand lingsplanen, der blev vedtaget på De Forenede Nationers Fjerde Internationale Kvindekonference i 1995. På initiativ af kommissionsmedlem Anita Gradin afholdt Den Europæiske Union den 10. og 11. juni 1996 i Østrig en konference under medvirken af Den Internationale Organisation for Migration. Problemerne omkring handel med kvinder blev behandlet ud fra flere synsvinkler: krænkelse af menneskerettighederne, vold mod kvin der og organiseret kriminalitet. For at fa afklaret den yderst komplekse problemstilling blev de væsentligste drøf telser og overvejelser centreret omkring fire workshops, som skulle udgøre hovedlinjerne i en meddelelse fra Kommissionen til Rådet. Disse fire emner var: immigration, håndhævelse af loven og politisamarbejde, juridiske aspekter og socialpolitik. Med hensyn til det socialpolitiske aspekt, som indgår i Fællesskabets fjerde handlingsprogram på mellemlang sigt for fremme af lige muligheder for mænd og kvinder, tog anbefalingerne fra de eksperter fra medlemslandene og de særorganisationer, der deltog i konferencen, sigte på praktiske løsninger. Man foretrak løsninger, som tog hen syn til de strukturbetingede årsager, der ligger bag handelen med kvinder (social udstødelse i de lande, hvor øko nomien er ved at blive omlagt, og i udviklingslandene, diskrimination samt menneskesmugleres og "kunders" ansvar). Man drøftede, hvilke former for indgreb der vil være hensigtsmæssige inden for henholdsvis Den Europæiske Unions, medlemslandenes, det civile samfunds og de ikke-statslige organisa-tioners ansvarsområder. Behovet for en tværgående og bredt dækkende strategi over for problemerne og et klart engagement fra med lemsstaternes side blev stærkt understreget. Flere kommissionsmedlemmers aktive deltagelse i arbejdet med at gennemføre samordnede foranstalt-ninger for at sikre forudsætningerne for at kunne hævde sunde demokratiske principper viser, at den fornødne politiske vilje er til stede på det institutionelle plan. Kommissionen vedtog den 20. november 1996 en meddelelse(50) om handel med kvinder med henblik på sek suel udnyttelse, hvori den erklærer, at alle EU-institutioner og medlemslandene fortsat må arbejde aktivt for at få løst det voksende og alvorlige problem omkring handel med kvinder. Desuden har Kommissionens generaldirektorat for Videnskab, Forskning og Udvikling nedsat en ekspertgruppe, der skal arbejde med de samfundsøkonomiske problemer omkring handel med kvinder. I 1997 skal der afholdes en workshop, der vil sætte fokus på sammenhængen mellem menneskehandel og social udstødelse. Menneskerettighedserklæringen, De Forenede Nationers Generalforsamling, 10. 12. 1948. (49> Erklæring om afskaffelse af voldmod kvinder, De Forenede Nationers Generalforsamling, december 1993. A/RES/48/104. (50) KOM(96) 567 endelig udg. af 20. 11. 1996. 104 KVINDERS MULIGHEDER FORAT HÅNDHÆVE DERES RETTIGHEDER mEN-mmMRWGEN OM HANDEL MED KVINDER Repræsentanterne for de underskrivende ikke-statslige organisationer har — tilskyndet af kommissionsmedlem Anita Gradins initiativ om afholdelse af en europæisk konference om handel med kvinder den 10. og 11. juni 1996 i Wien og ud fra følgende betragtninger: Handel med og seksuel udnyttelse af mennesker vil altid være en krænkelse af grundlæggende menne skelige rettigheder; i januar 1996 vedtog Europa-Parlamentet i Strasbourg enstemmigt udkastet til beslutning om menne skehandel — i dag besluttet at oprette en EUROPÆISK KOORDINERINGSGRUPPE AF IKKE-STATSLIGE ORGANISATIONER OM HANDEL MED OG SEKSUEL UDNYTTELSE AF MENNESKER. Gruppens hovedformål er at forelægge de europæiske myndigheder initiativer og forslag med henblik på udarbejdelse af fælles aktioner og specifikke projekter med deltagelse af aktører, der kan bidrage til den fælles indsats for bekæmpelse af handel med og seksuel udnyttelse af mennesker. Dags dato, den 11. juni 1996» i Wien omfatter denne europæiske koordineringsgruppe: • The coalition against trafficking in Women (European Regional Department), La Fédération Internationale des Ligues des Droits de l'homme (International Women's Commission), La Fédération Européenne pour la Disparition de la Prostitution, La Coordination Belge des associa tions de Payoke (Saralek, Stratelis, Stoppers og Asmodee), Coordinamento servizi Caritas contro lo seuttamento délia prostituzione, Italia. " Kilde: Uddrag af Wien-erklæringen, 1996. KAPITEL 6 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN FORBEREDELSEN AF BEIJING-KONFERENCEN De Forenede Nationers første internationale kvindekonference fandt sted i Mexico City i 1975. Den blev efterfulgt af et FN-Kvindetiår: "Ligestilling, udvikling og fred", som skulle sætte øget skub i de nationale regeringers indsats for at sikre kvinders rettigheder og give dem øget lige stilling. Den anden og den tredje internationale konference blev afholdt i henholdsvis København i 1980 og Nairobi i 1985. Den fjerde internationale konference skulle se på, hvor langt man var nået i FN's medlemslande med at gennemføre initiativerne i den tekst, som blev vedtaget i Nairobi med titlen "Fremadsku ende strategier for forbedring af kvinders vilkår frem til år 2000". Konferencen var derfor et vig tigt skridt i en fortsat proces, som nu havde været i gang i 20 år, og som gik ud på at gå indført lige stilling mellem kønnene. "De fremadskuende strategier"(1) bestod af 372 afsnit med anbefalinger til konkrete foranstalt ninger. Formålet var at få gennemført en reel og positiv ændring i kvindernes situation i hele ver den. Men mange, som beskæftigede sig med kvinders rettigheder og ligestillingen mellem mænd og kvinder, var skuffede over de ringe fremskridt, der var opnået med gennemførelsen af "de fremadskuende strategier" både nationalt og internationalt. FN foretog en evaluering af strategierne i 1990. Det samlede indtryk var, at { ,) New York: l)c Forenede Nationer, 1986 (A/CONF. 116/28/REV. I). 1 07 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN der var skabt øget opmærksomhed og debat omkring kvinde-spørgsmål globalt, men at det var skuffende så få ændringer og forbedringer, der var opnået; mange følte, at processen nærmest var gået i stå. Det blev derfor besluttet, at der skulle afholdes endnu en international konference for at vurdere fremskridtene siden 1985 og opstille nye mål og strategier for fremtiden. Der blev udvalgt tolv hovedemner inden for de overordnede tema er for de tidligere internationale kvindekonferen cer og FN's Kvindetiår - ligestilling, udvikling og fred. Situationen i Den Europæiske Union Også i Den Europæiske Union var der skuffel se over, så få fremskridt der var gjort. Kvinders løn bliver f. eks. hårdnakket ved med at være lave re end mændenes; spørgsmål som kønsopdeling på arbejdsmarkedet, seksuel chikane og vanske ligheder ved at forene erhvervsarbejde og familie liv er fortsat reelle problemer. Men der kan dog også peges på forbedringer og positive resultater. Både i de enkelte medlemslande og på fælles skabsplan er der vedtaget nye vigtige ligestillings love. Holdningerne til ligestillingsspørgsmål har generelt forandret sig til det mere positive. Man erkender nu, at det er nødvendigt at tage hensyn til kønsaspektet i forbindelse med udviklingssam arbejde. Beskyttelse af menneskerettighederne blev indarbejdet i traktaten om Den Europæiske Union og er blevet en af de vigtigste forudsæt ninger for medlem-skab af Unionen. De ikke- statslige organisationer har udviklet sig og er ble vet langt dygtigete og mere indflydelsesrige og repræsen-teter formentlig kvinders problemer mere direkte end nogen sinde før. Det andet<2) og det tredje(3) handlingsprogram for lige mulighe der for mænd og kvinder, som tilsammen dækker perioden 1985-1995, giver et indtryk af, hvor Kommissionen især har sat kræfterne ind i relati on til ligestilling i tiåret efter Nairobi. Mange af de aktiviteter, der er blevet gennemført i forbin delse med handlingsprogrammerne, implemente rer samtidig "de fremadskuende strategier" i en form og prioriteringsrækkefølge, som er afpasset efter de særlige forhold i Den Europæiske Union. Videreudvikling af resultaterne fra andre internationale konferencer i de senere ar I hele forberedelsesperioden og i endnu højere grad på selve konferencen tilstræbte man at kæde Beijing-konferencen sammen med andre vigtige konferencer: • Rio-konferencen i 1992 om miljø og udvik ling • Konferencen i Wien i 1993 om menneskeret tigheder (med dens kategoriske og inspireren de erklæring om, at kvinders menneskerettig heder er "en umistelig, integreret og uadskil lelig del af de universelle menneskerettighe der") • Konferencen i Kairo i 1994 om befolkning og udvikling (med hovedvægten lagt på den enkeltes og parrenes ret til frit og ansvarligt at bestemme, hvor mange børn de vil have, og hvornår) • Konferencen i København i marts 1995 om social udvikling (hvor det blev slået fast, at bæredygtig økonomisk udvikling ikke kan opnås uden kvindernes fulde deltagelse). På hver af disse konferencer blev der i stigende grad drøftet kønsspecifikke hensyn. Mange af dem, der arbejdede med at forberede Beijing konferencen, var ivrige efter, at disse fremskridt også skulle afspejles på denne vigtige kvindekon ference, og helst mere end blot afspejles. Der foregik omfattende lobbyvirksomhed for at gøre kvinder og kvinders rettigheder endnu mere syn lige. Det viste sig, at der på selve Beijing-konfe rencen også blev gjort forsøg på at omgøre nogle af fremskridtene fra disse tidligere konferencer. Den Europæiske Union arbejdede ihærdigt på at modstå disse forsøg og i stedet bygge videre på de allerede opnåede resultater. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. Fællesskabets program på mellemlang sigt for lige mulig heder for kvinder (1986-1990). (3) Fællesskabets tredje handlingsprogram på mellemlang sigt om lige muligheder for kvinder og mænd. KOM (90) 449 endelig udg. af 6. november 1990. 108 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFKRKNtT. N Forberedelsesprocessen Forberedelsen af konferencen var centreret omkring de regelmæssige møder i New York i FN's Kommission for Kvinders Status. I forbin delse med disse møder afholdt Den Europæiske Unions medlemslande daglige koordineringsmø der under ledelse af det siddende formandskab forhandlingstaktik for at drøfte Unionens omkring udkastet til en handlingsplan. Den Europæiske Union var en af de største og mest betydningsfulde forhandlingsgrupper både under forberedelserne og på selve konferencen. Kommissionen udarbejdede (i) et arbejdspapir til brug for Kommissionens tjenestegrene om Den Euro-pæiske Unions deltagelse i konferen cen i juli 1994<4), (ii) et nyt arbejdspapir om samme emne i februar 1995(5> og (iii) en medde lelse til Rådet i maj 1995 (se nedenfor). I hvert af disse dokumentet blev der gjort rede for Den Europæiske Unions målsætninger og prioritering i relation til lige muligheder og ligestilling mel lem kønnene både i og uden fot Unionen og i forbindelse med politikken for udviklingssamar bejde og menneskerettighedsaktiviteterne. I dokumenterne blev der også refereret til hele den eksisterende fælles-skabs-lovgivning og -praksis samt til andre forpligtelser og initiativer på de ovenfor nævnte områder. Den Europæiske Unions prioriterede mål for Beijing-konferencen I meddelelsen til Rådet "Et nyt partnerskab mellem kvinder og mænd: lige fordeling og delta- gelse"(6), som blev vedtaget den 29. maj 1995, gøres der rede for Den Europæiske Unions hidti dige indsats på ligestillingsområdet. Følgende fremhæves som Den Europæiske Unions priorite rede mål for den fjerde internationale kvindekon ference: • Menneskerettigheder • Kvinder som dynamiske aktøter • Kvinder i beslutningstagningen • Kvinder i økonomien • Fattigdom og udstødelse Der blev i meddelelsen lagt meget stor vægt på begrebet "mainstreaming", dvs. integrering af ligestillingsaspektet i alle andre politikker. Det understteges, at politikker og foranstalt ninger, der tager sigte på at fremme ligestilling mellem kønnene og forbedre kvindernes status, ikke får den nødvendige virkning, medmindre der også gennemføres specifikke foranstaltninger til at sikre, at kønsaspektet integreres i generelle politikker inden for alle områder i samfundet. I meddelelsen peges der også på, hvor vigtigt det er at etablere nye relationer baseret på solida ritet og samarbejde mellem kvinder og mænd i samfundet. Den Europæiske Union burde gribe den lejlighed, som Beijing-konferencen er, til at bevise sin vilje til fortsat at føre an i bestræbelser ne på at forbedre kvinders vilkår over hele verden og skabe en ny form for partnerskab mellem mænd og kvinder baseret på ligestilling og indivi duel frihed. Disse temaer gik igen i Den Europæiske Unions bidrag til forberedelsen af konferencen og også på selve konferencen. Det vat således Den Europæiske Unions fortjeneste, at der i hver af de strategiske målsætninger og aktioner i den hand lingsplan, der blev vedtaget på konferencen, kom til at stå et afsnit om "mainstreaming". Der er nu en særdeles interessant debat i gang både interna tionalt og nationalt om den konkrete betydning af begrebet "mainstreaming", om det udelukker eller inkluderer positive særforanstaltninger, og hvordan det hænger sammen med ideerne om en gennemgående kønsperspektivering. I meddelelsen behandles dette spørgsmål i for bindelse med udviklingssamarbejde. Det anføres, at Den Europæiske Unions politik og praksis går ud på at integrere kønsaspektet i alle dele af udviklings-samarbejdet. Målet er at sikre, at akti viteterne på dette område tager fornødent hensyn til lokale kvinders ønsker og behov, at kvinderne får lige så stor fordel af udviklings-foranstaltnin gerne som mændene, og at de kan deltage i fuldt omfang i udformningen og gennemførelsen af udviklings-projekter. Det udelukker ikke, at det kan være nødvendigt at gennemføre specifikke foranstalt-ninger i stor målestok til fotdel for kvinder, især for at fa rettet op på alvorlige køns betingede uligheder. • Andre væsentlige kønsrelaterede forskelle (dvs. i relation til sundhed, alfabetisering samt uddannelse). (4) SEK(94) 1373 af 28. 7. 1994. (5) SEK(95) 247 af 10. 2. 1995. (6) KOM(95) 221 af 29. 5. 1995. 109 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN »^:ï*^%:^feï«:ï:ï:::ï»W: •••: Den Europæiske Union erkender, at et effektivt udviklingssamarbejde forudsætter, at både kvin der og mænd deltager i fuldt omfang. Det skyldes ikke mindst, at kvinder har afgørende betydning for udviklingslandenes økonomi, selv om det aldrig er blevet anerkendt officielt. I meddelelsen lægges der også vægt på Den Europæiske Unions indsats for menneske-rettig hederne. De defineres som "grundlæggende ret- tighedet, der omfatter retten til at deltage fuldt ud som lige partnere i alle aspekter af tilværelsen" og "hovedhjørnestenen i ligestilling mellem mænd og kvindet". Menneskerettighedet omfat ter for Den Europæiske Unions vedkommende også bestræbelser på at gennemføre ligestilling og bekæmpe kønsbaseret vold, fotskelsbehandling og seksuel udnyttelse både i Den Europæiske Union og i dets forbindelser med lande uden for Unionen. En bestemmelse, hvori demokratiske principper og menneskerettigheder defineres som et "afgørende element" blev i 1992 indføjet i alle aftaler, der indgås med udviklingslande. Toledo-konferencen I april 1994 afholdt Kommissionen i samarbej de med Instituto de la Mujer (det nationale lige stillingsorgan i Spanien) en høringskonference i Toledo. Formålet var at se på udviklingen i Den Europæiske Union i de ti fotudgående år, gøre status og vurdere, hvilke fremskridt der var gjort, trække nogle fælles linjer og udarbejde forslag til den området. Arbejdsgrupperne dækkede følgende emner: fremtidige indsats på DEN SPANSKE MINISTER CHRISTINA ALBERDIS INDLÆG PÅ KONFERENCEN: "STÆRKERE ENGAGEMENT OG STØTTE FRA D EN EUROPÆISKE U N I O N" for talte Den spanske socialminister, Christina Alberdi Alonso på D en Europæiske Unions vegne. H un erk lærede, at konferencen var en vigtig historisk begivenhed for alle kvinder og omtalte ligestilling mellem mænd og kvinder som en afgørende forud sætning samfundsudviklingen både med hensyn til at opnå retfærdi ge vilkår for alle og med hensyn til at skabe økonomisk vækst. H un efterly ste en ny form for overenskomst mel lem kønnene og en ny gensidig fors tåelse på både det offentlige og det private plan mellem kvinder og mænd og understregede, at Den Europæiske Union længe har arbejdet for ligestil ling. Men Beijing-konferencen gav ekstra styrke til at bekræfte og intensi vere indsatsen. • Kvinder i økonomien • Kvinder i det offentlige liv • Kvinder og solidaritet (dvs. solidaritet i det europæiske samfund og solidaritet med kvin der i andre lande). Delegations fra medlemslandene og de daværende ansøgerlande samt medlemmer af Europa-Parlamentet mødtes med en lang række ligestillingseksperter, repræsentanter for interna tionale organisationer og delegerede fra Øst- og Centraleuropa. Sideløbende med konferencen blev der afholdt et forum for ikke-statslige orga nisationer. Regionale forberedende konferencer I løbet af 1994 blev der afholdt fem regionale forberedende konferencer af de respektive regio nale FN-Kommissioner, dvs. af ESCAP (Asien og Stillehavsområdet) i Djakarta, af ECA (Afrika) i' Dakar, af ESCWA (det vestlige Asien) i Amman ogaf ECLAC (Latinamerika og Vestindien) i Mar del Plata, Argentina. Det forberedende regionale møde på højt niveau, som FN's Økonomiske Kommission for Europa (ECE) afholdt, og som også omfattede Nordamerika og Israel, var det relevante regiona le FN-forum for Den Europæiske Unions med lemslande. Mødet fandt sted i Wien den 17. -21. oktober 1994 og resulterede ligesom de øvrige regionale konferencer i en regional handlings- plan(7), hvoraf det fremgik, hvilke emner regio nen prioriterede højest. Disse emnet var fra ECE- regionens vedkommende følgende: • Styrkelse af kvinders menneskerettigheder (7> Wien: De Forenede Nationer, ECE 1994 (E/ECE/RW/HLM/18). 1 10 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN KOMMISSIONSMEDLEM PADRAIG FLYNNS INDLÆG: "SOLIDARITET OG SAMARBEJDE SOM NØGLEORD" Kommissionsmedlem Padraig Flynn, som også talte på Den Europæiske Unions vegne, indledte uden omsvøb med at erklære, at fremskridtene på ligestillingsområdet ikke havde været så store, som man havde håbet, da "de fremadskuende strategier" blev vedta get i Nairobi. Ligesom Christina Alberti fremhævede Padraig Flynn behovet for solidaritet og samarbejde og en ny form for partnerskab mellem de to køn, idet han pegede på, at det måtte indebære lige rettigheder og lige deling af både magt og ansvar. Det forudsætter, at kvinders grundlæggen de rettigheder respekteres, at de kan deltage fuldt og ligeligt i beslutnings processen både på det offentlige og det private domæne, og at de far mulighed for at hævde deres økono miske selvstændighed og styrke. Han vendte tilbage til disse emner i sit indlæg på Den Europæiske Kvindel obbys plenarmøde på NGO-forum- met i Huairou, hvor han fremhævede solidaritet og samarbejde som nøgle ordene på konferencen. Både i relati on til ligeret mellem mænd og kvinder og i forholdet mellem mænd og kvin der indbyrdes, mellem offentlige orga ner og ikke-statslige organisationer, mellem besluttende organer og mel lem Nord og Syd. • En indsats for bekæmpelse af fattigdom blandt kvinder • Øgede muligheder for kvinder til at bidrage til økonomien • Ligebehandling af mandlige og kvindelige arbejdstagere og muligheder for at forene erhvervsarbejde og familieliv • Kønsspecifikke statistikker og undersøgelser • Fremme af solidariteten inden for og mellem regioner og øget deltagelse fra kvindernes side i det offentlige liv. Afsluttende forberedelse i FN FN's Kommission for Kvinders Status trådte sammen som forberedelseskomité (PrepCom) i New York fra 15. marts til 7. april 1995 for at drøfte et udkast til handlingsplan, der skulle ved tages i Beijing. Konferencens sekretariat havde forberedt udkastet på grundlag af FN-kommissi- onens tidligere møder, de fem regionale forbere dende konferencer og deres handlingsplaner, nationale rapporter og de mange hørings- og eks pertmøder, der havde været afholdt rundt omkring i verden. Det viste sig umuligt at nå til enighed om en del af punkterne i udkastet til handlingsplan, og der blev derfor afholdt en ufor mel høring i FN fra den 31. juli til den 4. august 1995 i et forsøg på at nå videre med disse spørgs mål. Desuden var der yderligere to dages ufor melle drøftelser i Beijing umiddelbart forud for konferencen. Forberedelser til Beijing-konferencen i medlemslandene Medlemslandene havde nedsat udvalg, i mange tilfælde flere år tidligere, som skulle stå for forbe- redel-sen af konferencen. Udvalgene varierede afhængigt af den lokale prioritering, men et udvalg omfattede typisk i hvert fald nogle af nedenstående parter: • De relevante ministerier (sociale anliggen der/kvinders rettigheder, udenrigsanliggen der/ udviklingssamarbejde, beskæftigelse, undervisning) • Parlamentarikere fra nationale og tegionale forsamlinger • Ligestillingsorganer • Ikke-statslige organisationer 111 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN HANDLINGSPLANEN Handlingsplanen^ indeholder godt 360 paragraffer. Den indledes med en politisk erklæring, hvori rege ringerne højtideligt forpligter sig til at gennemføre handlingsplanen med hovedvægten lagt på nogle bestemte områder. Kapitel 1 er formuleret som en hensigtserklæring, hvori handlingsplanen beskrives som en "dagsorden for bestræbelserne på at give kvinder selvstændighed og magt" med understregning af spørgsmål som menneskerettigheder, solidaritet og samarbejde med mænd og behovet for en samordnet indsats og en stærk opbakning. Det næste kapitel udgør den overordnede ramme. Heri beskrives udviklingen siden Nairobi-konferencen og de tilbageværende problemstillinger og udfordringer sat ind i en større international kontekst. Kapitel 3, der omhandler de vigtigste problemstillinger, opregner de tolv områder, der danner grundlag for det centrale kapitel 4 om strategiske målsætninger og aktioner. I kapitlet om strategiske målsætninger og aktioner redegøres der detaljeret for de vigtigste aktioner, som skulle gennemføres af de forskellige aktører, herunder nationale regeringer og internationale organisatio ner. Selv om det er svært at gengive et så fortættet og detaljeret dokument ganske kort, kan der dog uddrages følgende hovedpunkter: Afsnit A: Kvinder og fattigdom. Det omhandler den stigende fattigdom blandt kvinder og kræver bl. a. adækvate socialsikringsforanstaltninger, hensyntagen til kønsaspektet i den økonomiske beslutningstag ning, nye og flere ressourcer til fattige kvinder, afhjælpning af de negative virkninger af strukturtilpas ningsprogrammer og beskyttelse af rettighederne for migrantkvinder og andre sårbare grupper af kvin der. Afsnit B: Lige adgang til uddannelse. Afsnittet indeholder krav om afskaffelse af forskelsbehandling inden for uddannelse, adgang for alle til grund-skoleuddannelse, afskaffelse af analfabetisme blandt kvin der, bedre adgang til erhvervsuddannelse og omskoling, bevilling af de nødvendige ressourcer til at give kvinderne bedre uddannelses-vilkår. Afsnit C: Kvinder og sundhed. Der er tale om en konsolidering og udbygning af resultaterne fra kon ferencen i Kairo om befolkning og udvikling, og der lægges vægt på kvinders menneskeret til selv at bestemme over deres seksualitet og tage ansvaret for deres reproduktive adfærd. Der opfordres til at gøre sundhedsoplysningskampagner og forebyggende sundhedsprogrammer mere kønsspecifikke. Afsnit D: Vold mod kvinder. Heri defineres vold som "enhver kønsbaseret voldshandling, som resulte rer i eller kan forventes at resultere i fysiske, seksuelle eller psykiske skader eller lidelser for kvinder". Der kræves foranstaltninger med henblik på at forebygge og afskaffe denne vold, mere forskning i vold og afskaffelse af handel med kvinder. Afsnit E: Kvinder og væbnede konflikter. Heri redegøres der for, hvordan kvinders menneskerettighe- der kan krænkes i situationer, hvor der opstår væbnede konflikter, og der opfordres til at lade kvinderne spille en øget rolle i konfliktløsnings- og fredsbevarende bestræbelser, nedskære militærudgifterne, arbej de for ikke-voldelige konfliktløsninger og yde støtte til kvindelige flygtninge. Afsnit F: Kvinder og økonomi. Der redegøres for de eksisterende uligheder mellem mænd og kvinder og kræves en indsats for at fremme kvinders økonomiske uafhængighed og selvbestemmelsesret, give dem samme adgang som mænd til ressourcer, beskæftigelse, markeder og handel, yde støtte til især lavtlønne de kvinder, afskaffe kønsdiskrimination på arbejdspladsen, gennemføre foranstaltninger med henblik på at gøre det muligt at forene erhvervsarbejde og familiemæssige forpligtelser samt anerkende ulønnet arbejde. (8) New York: De Forenede Nationer, Department of Public Information, 1996. 112 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN Afsnit G: Kvinder ved magten og i beslutningstagningen. Dette afsnit indeholder krav om, at kvin der skal have lige adgang til og mulighed for fuld deltagelse i magtstrukturer og beslutningsprocesser samt uddannelse til ledende stillinger. Afsnit H: Institutionelle mekanismer til forbedring af kvinders vilkår. Afsnittet indeholder krav om indførelse af nationale mekanismer også på de højeste niveauer, integrering af kønsaspektet i lovgivning, planlægning og programmer samt bedre og mere fyldestgørende kønsspecifikke data og statistikker. Afsnit I: Kvinders menneskerettigheder. Det slås fast, at kvinders rettigheder er menneskerettigheder. Der henvises til konferencen i Wien om menneskerettigheder, og afsnittet indeholder krav om iværk sættelse af eksisterende traktater og aftaler om menneskerettigheder, afskaffelse af alle former for for skelsbehandling både i retlig henseende og i praksis samt foranstaltninger til at sikre, at kvinder kender og har mulighed for at håndhæve deres lovfæstede rettigheder. Afsnit J: Kvinder og medierne. Der efterlyses en afbalanceret og ikke-stereotyp præsentation af kvinder i medierne samt større indflydelse til de kvinder, der arbejder i medierne. Afsnit K: Kvinder og miljø. Der peges på, hvordan kvinderne kan yde et afgørende bidrag til en bære dygtig udvikling, og afsnittet indeholder krav om, at kvinder far lov at deltage aktivt i den politiske beslutningstagning, der vedrører miljøet, og at kønsaspektet indarbejdes i miljøpolitiske beslutninger og programmer. Afsnit L: Pigers vilkår. Dette afsnit understreger pigernes dårlige vilkår og indeholder krav om afskaf felse af forskelsbehandling og negative holdninger til pigebørn i familien og i relation til almen- og erhvervsfaglig uddannelse, arveret, sundhed og ernæring samt på arbejdsmarkedet; desuden forlanges der en effektiv indsats mod vold imod piger og forbedring af pigers status generelt. Kapitel 5 i handlingsplanen drejer sig om institutionelle ordninger. Der peges på, at selv om regeringer ne har hovedansvaret for handlingsplanens gennemførelse, har også andre institutioner på internationalt plan såsom FN selv og den offentlige og private sektor samt ikke-statslige organisationer en vigtig rolle. Der kræves et styrket mandat til Kommissionen for Kvinders Status samt oprettelse af en stilling på højt niveau med kvindespørgsmål som arbejds-område i FN's generalsekretærs kontor. Kapitel 6 omhandler finansielle ordninger. Det understreges, at der er behov for stor politisk opbakning for at fa skaffet de nødvendige ressourcer på nationalt, regionalt og internationalt plan. 113 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN • Arbejdsmarkedets parter begyndelsen af 1990'erne. • Kendte kvindelige opinionsdannere. Ud over de ikke-statslige organisationer, der i de enkelte i forberedelserne deltog officielt lande, afholdt medlemslandene omfattende høringer af ikke-statslige organisationer - f. eks. var over 600 sådanne organisationer inddraget i Nederlandene. Efter anmodning fra FN udarbejdede alle orga nisationens medlemslande, herunder naturligvis også Den Europæiske Unions medlemslande, en national rapport om kvindernes situation, således som myndighederne i det pågældende land opfat tede den. Disse rapporter udgør tilsammen en enestående samling af statistikker og andre oplys ninger om kvinders vilkår ved udgangen af det 20. århundrede. I Den Europæiske Union var der lande, som udgav interessante publikationer (ud over den officielle nationale rapport). Her skal nævnes føl gende: • Den svenske regering udgav Mænd om mænd: otte svenske mænds personlige syns ligestilling, maskulinitet og punkter om forældreskab. • Østrig (og flere andre lande) tog uddrag fra de vigtigste statistikket i den nationale rap port og offentliggjorde dem under forskellige titler, som f. eks. Kvinder i Østrig, 1985- 1995. • Belgien udgav et hæfte, der redegjorde for FN-kvindekonferencernes historie, den for beredende proces i FN og på nationalt plan, handlingsplanens betydning og den belgiske nationale rapport. • Det franske koordineringsudvalg udsendte regelmæssigt nyhedsbreve i perioden op til konfe-rencens statt. • Spanien udarbejdede en rapport om spanske kvinders vilkår, som også blev fremlagt på konferencen. • Tyskland offentliggjorde rapporterne fra de arbejdsgrupper, som det nationale forbere- delsesudvalg havde nedsat. Kommissionen udgav også en brochure, der omhandlede Den Europæiske Unions stillingta gen til de problemer, der skulle drøftes på kvin- dekonferencen<10). I publikationen redegøres der for den institutionelle ramme, baggrunden for ligestillingsproblematikken i Den Europæiske Union, problemer i relation til udviklingssamar bejdet samt kvinders og mænds menneskerettig heder. Europa-Parlamentet vedtog en beslutning om konferencen(u) i juni 1995. Heri redegør det for sine synspunkter om, hvad der bør være det vigtigste både på selve konferencen og i Den Europæiske Unions bidrag; beslutningen var baseret på en betænkning om forberedelserne til konferencen (Groner-betænkningen). Fem med lemmer af Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettig-heder var til stede i Beijing som deltagere i den officielle delegation fra Den Europæiske Union, og de deltog i Den Interparlamentariske Unions møde, hvor der blev vedtaget en fælles erklæring. Parlamentet vedtog en anden beslutning(,2) den 21. september 1995 om resultaterne af konferencen og Parlamentets opfattelse af udsigterne for at fa gennemført handlingsplanen. Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav den 6. juli 1995 en udtalelse"", hvori man udtrykker håb om, at handlings-pla nen skal kunne sætte øget fart i bestræbelserne på at styrke kvinders rettigheder og ansvar i hele ver den og samtidig være et redskab, der kan anven des i mange forskellige kulturelle, sociale og øko nomiske miljøer og skabe øget interesse for lige stilling og forbedring af kvinders vilkår. SELVE KONFERENCEN Beijing-konferencen var den hidtil største for samling af personer, som nåede til enighed om en handlingsplan, der drejede sig om de mest presse rende ligestillingsproblemer rundt om i verden. De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor, Eurostat, udgav før konferencen i samar bejde med Kommissionen publikationen Kvinder og mænd i Den Europæiske Union: Et statistisk portræt(9\ Den indeholder oplysninger om befolkningen, herunder data om gennemsnitsle vealder og sundhed, familieliv, arbejdsliv og del tagelse i beslutningstagningen, hvilket altsammen beskriver kvindernes vilkår i de tolv EU-lande i Luxembourg, Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, 1995. Luxembourg, Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer, 1995. Katalog nr. CC-90-95-485. (11> A4-0142/95 (Mødereferat af 15. 6. 1995). (12) B4-1194/95 (Mødereferat af 21. 9. 1995). (13) EFT nr. C 256 af 2. 10. 1995, s. 28. 114 De enkelte medlemslande sendte delegationet til konferencen, og Den Europæiske Union var også repræsenteret. På selve konferencen holdt Den Europæiske Union koordineringsmøder i fald dagligt og nogle gang oftere. hvert Formandskabet ledede disse møder, briefede de ikke-statslige organisationer på Den Europæiske Unions vegne og ajourførte med jævne mellem rum det dokument om Den Europæiske Unions holdning, som blev brugt i forhandlingerne om handlingsplanen. Resultatet var, at Den Europæiske Union kunne markere sig klart og tale med én stemme: Unionen optrådte med stor myndighed og indflydelse og fungerede som mægler på nogle vanskelige og kontroversielle områder i debatten. Det lykkedes tent faktisk at bruge Den Europæiske Unions holdninger som grundlag for konkrete vedtagelser. Ministerrådets og Kommissionens delegationer (sidstnævnte omfattede medlemmer af Europa-Parlamentet) arbejdede nært sammen med medlems-landenes delegationer under hele konferencen. Mange delegerede følte sig inspireret af ét af de afsluttende indlæg på konferencen, som kom fra den norske premierminister Gro Harlem Brundtland. Hun fastholdt, at Beijing-konferen cen ikke kunne undgå at påvirke verdensopinio nen på trods af den fortsatte kønsbetingede "apartheid". Hun opfordrede deltagerne til, når konferencen i Beijing var slut, at tage tilbage til skurbyerne, ud blandt markarbejderne og til de små indfødte samfund, tage tilbage for at ændre værdier og holdninger. Men ikke kun dér. Nej, også erhvervslederne i direktionslokalerne, de vel bjergede ude i forstæderne, de kommunale og regionale forvaltninger, regeringerne og FN's eget hoved-kvarter skulle påvirkes. Det var dér, der virkeligt var behov for ændringer - både i Nord og Syd. DE IKKE-STATSLIGE ORGANISATIONERS BIDRAG De ikke-statslige organisationer afholdt et NGO-forum sideløbende med den officielle kon ference fra den 30. august til den 8. september 1995 i Huairou. Før konferencen var der stor diskussion om tilrettelæggelsen og placeringen af dette forum, som blev henvist til faciliteter ca. 50 km fra hovedkonferencen. Både de ikke-statslige organisationer og FN's nationale delegationer RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN IKKE-STATSLIGE ORGANISATIONERS ROLLE GESELLSCHAFT FUR T E C H N I S C HE ZUSAMMENARBEIT (GTZ) Hensyntagen til kønsaspektet er et grundlæggende prin cip i Tysklands udviklingssamarbejde, som er formuleret i forskellige politiske dokumenter. Det tyske G T Z, som arbejder sammen med W 1D (Women in Development) om at skabe øget interesse for kvindernes problemer i udviklingssammenhæng og gennemføre målrettede udviklingsprojekter, har forsøgt i højere grad at indarbej de et kønsaspekt i bl. a. sit nødhjælps- og genopbygnings- program. Som led i processen blev en ekstern konsulent bedt om at opstille retningslinjer med særlig vægt på Afrika. Der blev også afholdt en workshop i Etiopien, hvor man drøftede kønsproblematikken og nødhjælp og genopbygning med partner-organisationer. Da processen endnu ikke er færdig, og retningslinjerne kun foreligger i form af udkast, er det ikke klart, hvordan de vil blive brugt i G TZ og hos partnerorganisationerne. OXFAM Oxfam indførte en kønspolitik i 1993, som omfattede en forpligtelse til at sikre, at alle nødhjælps- og udviklings projekter inddrog kønsaspektet allerede fra den første planlægning og under gennemførelsen, tilsynet og evalu eringen. Denne forpligtelse er udsprunget af et ønske om at ændre kønsrelationer, som er præget af udnyttelse og undertrykkelse (Oxfam 1993: 4-5). Inden for Oxfam arbejder den strategiske planlægnings- og evaluerings gruppe og ligestillingsgruppen sammen om at sikre, at kønsaspektet indgår i de strategiske planlægningsrammer. Projektledere både i Storbritannien og ude i projektom råderne og konsulenter uddannes i at integrere kønspoli tikken i udviklingsprojekterne. Desuden er Oxfam i færd med at udarbejde "retningslinjer for god praksis" for de enkelte landegrupper. Ligestillings- og nødhjælpsafdelin- gerne har også udarbejdet principper for indarbejdelse af kønsaspektet i nødhjælpsaktiviteterne. Retningslinjerne dækker dataindsamling, grundlæggende kønsbetingede behov, herunder vand, mad, husly og sundhed, og hvor dan kvinderne kan blive yderligere umyndiggjort eller det omvendte via nødhjælpsforanstaltningerne. Kilde: Uddrag fra en tekst om kønsaspektet, nødhjælp og humanitær bistand, som er udarbejdet af "Women in Development Desk", Generaldirektoratet for Udvikling, Europa-Kommis-sionen. 115 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN gjorde en ihærdig indsats for at forbedre facilite terne for NGO-forummet. De ikke-statslige organisationer har i bemær kelsesværdig grad øget deres deltagelse og indfly delse på nationalt og internationalt plan i de seneste åt. Forholdet mellem regeringerne og de ikke-statslige organisationer i forbindelse med store internationale konferencer som Beijing konferencen har været en løbende læreproces for begge parter. De ikke-statslige organisationer har gjort meget for at bidrage til og påvirke konfe rencer og arrangementer ved at fremføre græs rods-bevægelsernes synspunkter, ønsker og behov, idet de opfatter denne udvikling som en nødven dig del af selve den sociale dialog. Der var enig hed blandt deltagerne både i Nairobi og Beijing om, at samarbejdet og kommunikationen var ble vet langt mere systematisk og professionel ved konferencen i Beijing. Det er de ikke-statslige organisationers opfattelse, at det kan gøres endnu bedre og mere struktureret, men også at regerin gerne kan yde mere i form af konkrete - herunder økonomiske - ressourcer. Medlemslandene orga niserede forholdet til de ikke-statslige organisa tioner på forskellig vis, men det skal retfærdigvis siges, at alle bidrog aktivt til udarbejdelsen af de nationale rapporter og de øvrige forberedelser til konfetencen. Den Europæiske Union var med til at udvirke, at der blev indført en klageprocedure for de ikke-statslige organisationer, der havde problemer med at blive akkrediteret som observa- tøter ved den officielle konference, og at ansøg ningsfristen for akkreditering blev forlænget. De emner, som først og fremmest blev debatte ret på det parallelle NGO-forum, var følgende: • International opbakning bag kravet om kvin ders ligeret • Kvinders adgang til undervisning, sundheds tjenester, beskæftigelse og erhvervs-uddannel se, lovfæstede og politiske rettigheder, økono misk udvikling og et bæredygtigt miljø • Kvinders deltagelse på alle niveauer i den politiske styring og på ledende poster • Afskaffelse af fattigdom • Afskaffelse af vold mod piger og kvinder • Afskaffelse af racisme. Kommissionen ydede et stott beløb i støtte til de ikke-statslige organisationers deltagelse i Beijing-konferencen, dvs. både i det forbereden de arbejde og i selve konferencen. Støtten gik ikke kun til ikke-statslige organisationer i Den Europæiske Union, men også til central- og øst europæiske lande og til udviklingslande. 1 Den Europæiske Union fungerer Den Europæiske Kvindelobby (EWL), der blev dannet i 1990 og finansieres af Kommissionen, som lobby- og koordineringsorgan for europæiske ikke-statslige organisationer med særlig interesse i kvindeanliggender. Under forberedelserne til konferencen afholdt EWL et forum for ikke- stats-lige organisationer fra Den Europæiske Union sideløbende med den officielle konference i Toledo i april 1994 (se ovenfor). Senere organi serede EWL et systematisk forberedelsesarbejde i form af et "Beijing-projekt" bestående af en informations- og forberedelsesperiode før konfe rencen, deltagelse i selve konferencen og en rap- porteringskonference i februar 1996. Umiddelbart før konferencen organiserede EWL følgende: • Møde med Den Europæiske Unions for mandskab i juli 1995 • Et strategiseminar for at fastlægge fælles EWL-strategier for konferencen • Udgivelse af en plakat og en informations brochure til omdeling på konferencen • Udgivelse af en "Vejledning for kvinder til FN's fjerde internationale kvindekonference og NGO-forum 95", som udkom i tre udga ver • Udarbejdelse af kommentarer til udkastet til handlingsplan til brug for Den Europæiske Unions regeringer og andre politiske beslut ningstagere. På konferencen havde EWL en fast informati onsstand, som også tjente som mødested for europæiske ikke-statslige organisationer. EWL afholdt daglige workshops i ECE's lejr i hele den periode, NGO-forummet varede. EWL's gene ralsekretær blev valgt som kontaktperson mellem ikke-statslige organisationer fra ECE-regionen og FN. Mange medlemmer af de officielle delegatio ner aflagde besøg i Huairou og deltog i de ikke- statslige organisationers workshops. I forbindelse med den officielle konference havde de fleste medlemslande inddraget repræs entanter for ikke-statslige organisationer i deres officielle delegationer, og også EWL var akkredi teret til konferencen. Mange officielle delegatio ner havde daglige infomationsmøder for ikke- statslige organisationer, og der var også flere ikke- informationsmøder mellem europæiske statslige organisationer og formandskabet for Den Europæiske Union. Desuden var der enkelt møder med nogle af de officielle delegerede om specifikke emner i handlingsplanen. De ikke- 116 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN wjs&mmsMmMim» statslige organisationer mødtes dagligt "European Women's Caucus". i Efter Beijing-konferencen afholdt EWL en opfølgningskonference i februar 1996 om gen nemførelsen af handlingsplanen fra Beijing. Formålet med konferencen var at drøfte begrebet "gender contract" og diskutere strategi på grund lag af en detaljeret analyse, som EWL havde fore taget af handlingsplanen set i sammenhæng med ECE's regionale handlingsplan. I relation til udviklingssamatbejde mødtes mange europæiske ikke-statslige organisationer i Den Europæiske Unions "internationale udvik- lingsforum". Dette forum omfattede veletablere de grupper såsom nettet "Kvinder for udvikling - Europa" (WIDE) og Eurostep. Forummet arbej dede nært sammen med grupper fra andre regio ner, og det vigtigste formål med deres lobby-virk somhed var at fastholde de positive resultater, der i Kairo og var opnået på konferencerne København, og få udbygget sluterklæringen og handlingsplanen inden for områder som fattig dom, multilateral gæld, ulønnet arbejde, ressour cer, ikke-statslige organisationers rolle, reproduk tive rettigheder, seksuelle rettigheder, migration og miljø. WIDE og Eurostep afholdt et opfølgningsmø de i maj 1996. Med støtte fra Kommissionen ydede WIDE også økonomisk støtte til ikke- statslige organisationer fra AVS-landene (lande i Asien, Vestindien og Stillehavsområdet) til en første umiddelbar opfølgning af Beijing, og det er hensigten at afholde fire regionale AVS-works- hops om specifikke problemstillinger. 1995. Den fik titlen "Las Mujeres Proponen" og var en lejlighed til at gøre status over de nationa le og europæiske strategier for handlingsplanens gennemførelse i relation til beslutningsproces, integrering af ligestillingsaspektet i alle politikker og kvinders image i samfundet. Den spanske socialminister, Christina Alberdi, åbnede konfe rencen med at tage de emner op, der var dukket op igen og igen i Den Europæiske Unions hold ninger og på konferencen som helhed: mere magt, selvstændighed og indflydelse til kvinder, "mainstreaming" og solidaritet og samarbejde. Hun opfordrede medlemslandenes regeringer til at overveje, hvad de rent konkret ville gøre efter Beijing-konferencen, og satte handlingsplanens gennemførelse i relation til Det Europæiske Råd i henholdsvis Essen og Cannes, hvor ligestillingss pørgsmålet begge steder var blevet placeret blandt Den Europæiske Unions vigtigste opgaver. Møde i FN's Kommission for Kvinders Status, New Yorky marts 1996 I det første møde efter Beijing-konferencen i FN's Kommission for Kvinders Status bidrog Den Europæiske Union atter aktivt og effektivt. Medlemslandene vedtog markante erklæringer om alle de afgørende problemstillinger, som Kommissionen behandlede. Den Europæiske Union tog også initiativet på de fleste områder, hvor der var tale om substansforhandlinger, og bidrog i høj grad til, hvad der blev betegnet som et "usædvanligt positivt møde". selvstændighed I et indlæg på Den Europæiske Unions vegne blev det bekræftet, at Den Europæiske Union bakkede fuldt og helt op omkring sluterklæringen og handlingsplanen som værende et godt grund lag for bestræbelserne på at give kvinder mere magt, indflydelse. Konferencens resultater blev opsummeret med ordene om, at man i Beijing atter gav sin støtte til en dynamisk kvindepolitik baseret på mere ind flydelse til kvinder og "main-streaming"-princip- pet som nøglebegreber og konkrete ideer, der kunne danne udgangspunkt for en politisk, øko nomisk, kuturel og social reformstrategi rettet imod både kvinder og mænd. og EFTER KONFERENCEN HANDLINGSPLANENS GENNEMFØRELSE Rådets samling i Spanien, oktober 1995 Der var stor opbakning bag konferencens resul tater. Rådet besluttede, at det hvert år ville fore tage en vurdering af Den Europæiske Unions gennemførelse af handlingsplanen. Hvordan medlemslandenes tilsagn blev omdannet til kon krete planer, var emnet for en opfølgende konfe rence, der blev afholdt i Spanien i november 117 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN Det fjerde handlingsprogram om lige muligheder Fællesskabets fjerde handlingsprogram om lige muligheder for mænd og kvinder (1996-2000) giver et klart indtryk af Den Europæiske Unions prioritering af opgaverne i forbindelse med gen fjerde nemførelsen af handlingsplanen. Det handlingsprogram er baseret på grundige overve jelser omkring de vigtigste problem-stillinger for kvinder i Den Europæiske Union og kan blive en drivende kraft i bestræbelserne på at få gennem ført handlingsplanen både i de enkelte medlem slande og i Den Europæiske Union som helhed. Kommissionsmedlem Padraig Flynn udtalte da også på konfetencen, at resultaterne fra Beijing kunne give værdifulde ideer til gennemførelsen af det fjerde handlingsprogram. I december 1995 vedtog Rådet en afgørelse om handlingsprogram- met(M). Et andet vigtigt initiativ på fællesskabs plan er Kommissionens meddelelse om integre ring af lige muligheder for kvinder og mænd i alle fællesskabspolitikker og -aktioner(,5). I denne meddelelser defineres "mainstreaming"-princip- pet som det forhold, "at ligestillingsbegreberne ikke begrænses til særforanstaltninger for kvinder, men at alle generelle aktioner og politikker udtrykkeligt mobiliseres med henblik på fremme af ligestillingen, og at der i udformningen tages synligt hensyn til deres mulige virkninger på hen holdsvis mænds og kvinders situation ("gender perspective")". Det refererer til Den Europæiske Unions medvirken ved formuleringen af sluterk læringen og handlingsplanen fra Beijing-konfe rencen og den store betydning, "mainstreaming" blev tillagt på konferencen. Der gøres i meddelel sen også opmærksom på Den Europæiske Unions rolle i de øvrige tilsvarende FN-konferencer, der er nævnt tidligere, og det anføres også, at Det Europæiske Råd i Essen, Cannes og Madrid har understreget, at fremme af lige muligheder for mænd og kvinder tilligemed bekæmpelse af arbejdsløsheden er blandt de vigtigste opgaver for Unionen og dens medlemslande. De emner, der behandles i meddelelsen, hæn ger direkte sammen med handlingsplanen. De omfatter: • Beskæftigelse og arbejdsmarked (herunder strukturfondene og det fjerde handlings-pro gram) ( 1 4) Rådets afgørelse 95/593/EF. EFT nr. L 335 af 22. 12. 1995. s. 37. Kommissionens meddelelse om integrering af lige mulig heder for kvinder og mænd i alle fællesskabspolitikker og -aktioner. KOM(96) 67 endelig udg. af 21. 2. 1996. FIGUR 30 KVINDERS ANDEL AF DEN ØKONOMISKE AKTIVE BEFOLKNING EFTER GLOBAL REGION, 1990 ØSTASIEN j. ". '. SYDØSTASIEN. SYDASIEN j CENTRALASIEN j VEST ASIEN. OCEANIEN AFRIKA SYD FOR SAHARA. NORDAFRIKA j LATINAMERIKA p VESTINDIEN p ØSTEUROPA VESTEUROPA O. A. UDVIKLEDE LANDE EUt KILDE: DE FORENEDE NATIONER: THE WORLD'S WOMEN 1995, TRENDS AND STATISTICS, NEW YORK, FIGUR 5. 4A. NB: DATA FOR EU FRA EUROSTAT (ARBEIDSSTYRKEUNDERSØGELSEN) (EUR 12), 1990, TABEL 1. mmiMMwmwMmMtw/m'/Jwm&y/'////'// 118 • Kvindelige vitksomhedsledete (herunder medhjælpende ægtefællers rolle og fælles skabs-initiativernes betydning samt uddan nelses- og informationsprojekter) • Almen uddannelse og erhvervsuddannelse (herunder en lang række erhvervsuddannel ses-programmer) • Personlige rettigheder (herunder foranstalt ninger med henblik på at bekæmpe vold mod kvinder, kvindelige flygtninge, bekæmpelse af menneskehandel samt familiestrukturer) • Eksterne relationer (herunder øget opmærk somhed omkring kønsspecifikke spørgsmål i udviklingssamarbejdet ved udarbejdelsen af planer, programmer og strategier) • Information/sensibilisering (herunder hen visning til en bred vifte af arrangementer og publikationer og behovet for at føre tilsyn med informationernes indhold og kvalitet) • Kommissionens personalepolitik. Der lægges særlig vægt på strukturfondene. Meddelelsen slutter med en forventning om, at "året 1996 vil føre til væsentlige fremskridt i gen nemførelsen af "mainstteaming"-ptincippet i alle fællesskabspolitikkerne" - hvilket helt klart også er en afgørende faktor for handlingsplanens gen nemførelse. Integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet med tredjelande Med hensyn til Den Europæiske Unions for^ bindeiser indeholder Kommissionens forslag om integrering af køns aspektet i udviklingssamarbejdet*16* en række fæl les strategiske for, hvordan retningslinjer Kommissionen og medlemslandene bør inddrage kønsaspektet i udviklings-samarbejdet. I medde lelsen opfordres der også til at styrke og intensi vere den eksisterende strategi for integrering af kønsaspektet i alle politikker og programmer. Ministerrådet vedtog en resolution om emnet på samlingen i december 1995(i7). Resolutionen går ud på følgende: RESULTATERNE AF BEIJINCi-KONFERENCEN grund for alle fremtidige forhandlinger med partnerlande. • Der redegøres for midler og strategier om bl. a. planlægning, forhandlinger med part ner-lande, positive særforanstaltninger for at tette op på kønsbetingede uligheder samt inddragelse af kønsaspektet på alle niveauer, uddannelse af beslutningstagere og alle, der arbejder med udviklingsbistand, med henblik på at gøre dem bevidste om kvindernes pro blemer. • Resolutionen opfordrer til, at der hvert år afholdes et møde for eksperter fra Den Euro pæiske Union og medlemslandene, og det understreges, hvor vigtigt det er at sikre en bedre koordine-ring mellem Den Europæiske Union og medlemslandene og tage systema tisk hensyn til køns-aspektet i forbindelse med alle koordineringsinitiativer. • Der peges på, at der er behov for et system til rapportering om resolutionens gennem-førel- se med henblik på en vurdering af eventuelle fremskridt i anden halvdel af 1997. Menneskerettigheder Kommissionens meddelelse med titlen "Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspek ter af menneskerettighederne - fra Rom- til Maastricht-traktaten og i tiden fremover"(,8) sæt ter fokus på kvinders grundlæggende rettigheder som en integreret, umistelig og uadskillelig del af de universelle menneskerettigheder. Kommissio nens meddelelse indeholder også en opfordring til at tage hensyn til konklusionerne fra Beijing konferencen og betragte kvinder som aktive med lemmer af samfundet og arbejde for deres fulde deltagelse i det politiske og økonomiske liv og i samfundslivet som helhed. På Menneskerettig hedskommissionens 52. samling i Geneve fra den 18. marts til den 26. april holdt det italienske for mandskab åbningstalen på Den Europæiske Unions vegne og bekræftede atter Unionens opbakning og støtte til konklusionerne fra Wien og Beijing. • Rådet noterer sig, at kvindernes deltagelse i udviklingsprocessen fortsat et et sekundært hensyn, og i denne sammenhæng gør Rådet opmærksom på de tilsagn, der blev givet på Beijing-konferencen. • I resolutionen udstikkes nogle generelle ret ningslinjer for inddragelse af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet, som bør ligge til (16) KOM(95) 423 endelig udg. af 18. 9. 1995. (17) Rådets resolution 12627/95 af 20. 12. 1995. <18) KOM(95) 567 endelig udg. af 22. 11. 1995. 119 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN MENNESKERETTIGHEDSPOLITIKKEN Respekt for menneskerettighederne er en af de vigtigste forudsætninger for medlemskab af Den Europæiske Union, et grundlæggende princip for alle Unionens akti viteter. I artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union står der: "Unionen respekterer de grundlæggende rettig-hedet, således som de garanteres ved den euro pæiske konvention til beskyttelse af menneske-rettighe der og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, som generelle principper for fællesskabsretten. " Med hensyn til forbindelserne med tredjelande er én af de vigtigste målsætninger for den fælles udenrigs- og sik kerhedspolitik ifølge traktaten "udvikling og befæstelse af demokratiet og retsstatsprincippet samt respekt for men neskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettighe- der"U9>. På samme måde skal Den Europæiske Unions politik for udviklingssamarbejde "bidrage til den generel le målsætning om udvikling og befæstelse af demokratiet og retsstaten samt til målsætningen om respekt for men neskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettighe der"«0». Disse bestemmelser udgør et vigtigt skridt fremad i bestræbelserne på at udvikle et hovedsageligt økonomisk Fællesskab til et politisk organ. De oprindelige traktater nævner ikke udtrykkeligt menneskerettighederne eller de relevante internationale instrumenter. En sådan reference blev først indføjet 30 år senere i præamblen til den euro pæiske fællesakt, hvori det politiske samarbejde er offici elt knæsat. Kilde: Uddrag fra Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspekter af menneskerettighederne - fra Rom til Maastricht-traktaten og i tiden fremover, KOM(95) 567 af 22. november 1995, side 5. m Artikel J. l, stk. 2, femte led. ( Artikel 130 U, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union. 120 Handlingsplanens gennemførelse i de enkelte lande Det faktum, at handlingsplanen er så bredt dækkende, og at medlemslandene prioriterer opgaverne forskelligt, gør det umuligt at give en detaljeret redegørelse for hvert enkelt lands inten tioner og planer for handlingsplanens gennem førelse. På Rådets samling (socialministrene) den 3. juni 1996 aflagde medlemslandene beretning om opfølgningen af konferencen. I det følgende gennemgås ganske kort de vigtigste emner og strategier for gennemførelsen, der blev omtalt på samlingen, med nogle specifikke eksempler til orientering. Det kan ikke undgås, at der er visse overlap ninger mellem de foranstaltninger, der er resulta tet af Beijing-konferencen, og de ligestillings- og udviklingssamarbejdsprogrammer, som medlem slandene i forvejen var ved at gennemføre allere de før, forberedelserne til Beijing-konferencen indledtes - f. eks. programmer om uddannelse, kvinder i det økonomiske liv og kvinder i beslut ningstagningen. Mange foranstaltninger hidrører dog direkte fra handlingsplanen, og selv om de ikke gør det, har mange lande kunnet konstatere en øget aktivitet eller en intensivering af indsat sen inspireret af konferencen og den øgede opmærksomhed, den skabte omkring ligestil lingsspørgsmål. Handlingsplanen beskrives også som et solidt udgangspunkt for den fremtidige udvikling, et referencepunkt og en bekræftelse. Ligesom de ikke-statslige organisationer i med lemslandene blev inddraget mere aktivt i forbere delserne af Beijing-konferencen, og der kunne konstateres en bedre kommunikation mellem myndighederne og de ikke-statslige organisatio ner, var der også i forbindelse med opfølgningen af konferencen mange eksempler på udbygningen af disse forbindelser. Myndighederne gjorde en reel indsats ikke blot for at holde de ikke-statslige organisationer informeret, men også for at kon sultere dem om, hvordan handlingsplanen bedst kunne gennemføres. Det er en proces, der har vir ket begge veje. F. eks. forelagde belgiske ikke-stats lige organisationer et memorandum for den bel giske regering; andre ikke-statslige organisationer oprettede arbejdsgrupper og afholdt møder for at sætte handlingsplanen i relation til deres egne og/eller deres satsningsområder Nederlandene); (Belgien, Danmark Storbritannien gennemførte en høring og spurgte de ikke-stats-lige organisationer om deres syns punkter vedrørende gennemførelsen; Irland er ved at undersøge, hvordan de ikke-statslige orga nisationer bedst kan inddrages i handlingspla nens gennemførelse. regeringers og De fleste medlemslande anså formidling af information om konferencen og handlingsplanen som værende deres vigtigste opgave, eftet at kon ferencen var afsluttet og delegationerne vendt hjem. Medlemslandene gik i gang med denne opgave på forskellig måde: Stort set alle medlemslandene afholdt arrange- menter i form af konferencer, workshops eller seminarer for kvindegrupper og andre ikke-stats lige organisationer, arbejdsmarkedets parter, poli tikere og andre, der var interesseret i at vide noget om konferencen. Nogle af disse arrangementer foregik på landsplan, mens andre var regionale begivenheder. Italien var vært for og bidrog til en række internationale arrangementer i tilknytning til Beijing, især om beskæftigelsesspørgsmål, mens Østrigs opfølgningskonference også omfat tede delegerede fra mange lande uden for Den Europæiske Union; Grækenland benyttede kvin dernes internationale kampdag som en lejlighed til at informere om Beijing-konferencen. I mange tilfælde lavede ikke-statslige organisa tioner også deres egne arrangementer. rapport nationale foreligger Mange medlemslande, bl. a. Tyskland, Grækenland, Irland, Portugal, Spanien, Sverige og Frankrig, har allerede udsendt en rapport om konferencen og/eller udgivet en oversættelse af handlings-planen i dens fulde ordlyd eller i for kortet udgave eller har til hensigt at gøre det. Den britiske på Internettet, og Nederlandene håber også at kunne benytte denne form for informationsformidling. Østrig planlægger en række på fire publikationer om henholdsvis konferencen, dens opfølgning, undersøgelser vedrørende kvindelige migranter i Østrig samt inddragelse af kønsaspektet i udvik lingssamarbejdet. I Danmark, Italien, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, Belgien og Storbritannien har de ministre, der var til stede i Beijing, aflagt beretning til det nationale parlament, og/eller der har været afholdt parla mentshøringer og -debatter. Nogle medlemslande har allerede vedtaget ny lovgivning eller overvejer det. F. eks. vil Belgien fremsætte et lovforslag om, at regeringens rådgi vende organer skal have mindst en tredje-del kvindelige medlemmer. I Luxembourg har depu teretkammeret opfordret til, at ligestillingsprin- cippet indføjes i forfatningen. Andre lovgivnings initiativer er omtalt andetsteds under dette punkt. Der er mange eksempler på, at der oprettes nye strukturer. Portugal har udnævnt en højkommis sær for ligestillings- og familieanliggender under premierministeren og nedsat et nyt parlaments RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN udvalg for ligelig repræsentation og lige mulighe der for mænd og kvinder; Italien hat for første gang fået en minister for ligestilling; også den flamske regering i Belgien har for første gang fået en minister med ansvar for ligestilling; den sven ske regering har etableret regionale centre, der skal arbejde for at fremme ligestillingen på regio nalt plan og tilskynde til "mainstreaming"; Luxembourg har nedsat et tværministerielt lige stillingsudvalg. I tilknytning til disse nye strukturer er der taget nye initiativer med henblik på at følge og rappor tere om udviklingen på området. I Storbritannien er der stillet forslag om en årlig "revision", som bl. a. skal omfatte en årsberetning om fremskrid tene med hensyn til handlingsplanens gennem førelse samt årlige møder med ikke-statslige orga nisationer på nationalt og regionalt plan. I febru ar 1996 blev der i Belgien vedtaget en lov, der for pligter regeringen til hvert år at aflægge beretning om handlingsplanens gennemførelse; beretnin gen skal også omhandle konklusionerne fra NGO-forummet, og ministrene med ansvar for ligestilling og udviklingsbistand skal begge rap portere til parlamentet. Der er en meget bred vifte af aktiviteter, der kan sammenfattes under begrebet "mainstrea ming". Mange regeringer, bl. a. i Tyskland, Finland, Sverige og Storbritannien, har opfordret alle ministerier til at overveje, hvordan de bedst kan indarbejde handlingsplanen i deres virke. Portugals udvalg for ligestilling og kvinders ret tigheder udarbejdede et memorandum med en prioritering af de fremtidige aktiviteter med bidrag fra flere ministerier. "Mainstreaming" omtales som et udtrykkeligt mål i Sverige, Frankrig og Storbritannien; Frankrig understre ger, at det betyder, at kvinder og mænd skal ind drages på lige fod. Ud over de tværministerielle aktiviteter, der er nævnt ovenfor, har mange medlemslande indført strukturer og procedurer med henblik på at kunne vurdere, hvordan man bedst kan gennem føre handlingsplanen. Danmark og Luxembourg har nedsat udvalg, mens Østrig har en arbejds gruppe med deltagelse af arbejdsmarkedets par ter; Irland har bebudet, at man vil udsende en erklæring om landets politik med en redegørelse for de nationale programmer i lyset afhandlings- planen. De budgetmæssige konsekvenser har i Nederlandene foranlediget regeringen til at give løfte om, at der ved forelæggelsen af det næste budget vil blive fremsat forslag med henblik på den tværministerielle gennem-førelse af de tolv 121 RESULTATERNE AF BEIJING-KONFERENCEN strategiske målsætninger; Finland vil udarbejde et særskilt program om ligestilling mellem kønnene baseret på handlingsplanen og med et selvstæn digt budget. Med hensyn til udviklingssamarbejdet arbejder flete medlemslande nu aktivt på at sikre, at deres strategier og projekter tager højde for kønsaspek tet. En ny lov i Luxembourg betyder, at der bliver flere midler til rådighed til ikke-statslige organi sationer, der ønsker at gennemføre projekter til forbedring af kvinders vilkår i udviklingslandene; Østrig har oprettet en arbejdsgruppe med repræs entanter for ikke-statslige organisationer og mini sterier, som skal planlægge nye foranstaltninger med henblik på integrering af kønsaspektet; i Sverige er der stillet et lovforslag om at føje målet om ligestilling til de eksisterende grundlæggende principper for landets udviklingssamarbejde. Afsnit D i de strategiske målsætninger drejer sig om vold mod kvinder, og flere regeringer i Den Europæiske Union har taget initiativer på dette område. I Frankrig vil man oprette en døgntelefonlinje for voldtægtsofre og ofre for hustruvold, og alle departementer skal have krise centre for voldsramte kvinder; den svenske rege ring har til hensigt at fremkomme med lovforslag om en styrkelse og udbygning af de eksisterende til bekæmpelse af vold mod foranstaltninger kvinder; i Belgien skal politiet gennemgå en spe cialuddannelse i at håndtere dette problem; Portugal har gjort spørgsmålet til ét af de vigtig ste områder i landets handlingsprogram. På det rent tekniske område er der visse lande, som har sat sig for at forbedre de officielle stati stikker. Belgien har bestilt en forskningsunder- søgelse af huller i statistikkerne og hvordan de udfyldes; Danmark og Frankrig vil udarbejde sta tistiske analyser af lønforskelle mellem mænd og kvinder. Fremover skal der efter valg i Frankrig offentliggøres kønsspecifikke statistikker om opstillede og valgte kandidater; Sverige har understreget betydningen af kønsspecifikke stati stikker i sit uddannelseskursus for højtstående embedsmænd og andre i den offentlige forvalt ning. Storbritannien har til hensigt at anmode alle ministerier om at analysere og offentliggøre alle nøglestatistikker specificeret efter køn. 1 22 FORTEGNELSE OVER FIGURER Figur 1: Kvinders erhvervsfrekvens (15-64 år) i EU (%), 1995 Figur 2; EU-landenes befolkning, 1995 Figur 3: Kvinders og mænds erhvervsfrekvens (15-64 år) i EU (%), 1990 og 1995 Figur 4: Ikke-beskæftigelse og erhvervsinaktivitet blandt kvinder og mænd (15-24 år) i EU (%), 1994 Figur 5: Ikke-beskæftigelse og erhvervsinaktivitet blandt kvinder og mænd (50-64 år) i EU (%), 1994 Figur 6: Mænds og kvinders erhvervsfrekvens (15-24 år) i EU (%), 1995 Figur 7: Mænds og kvinders erhvervsfrekvens (50-64 år) i EU (%), 1995 Figur 8: Erhvervsfrekvens efter uddannelsesniveau for kvinder i EU (%), 1995 Figur 9: Erhvervsfrekvens for kvinder og mænd (25-64 år) med universitetsuddannelse i EU (%), 1995 Figur 10: Arbejdsløshedsprocent for kinder og mænd i den Europæiske Union (%), 1995 Figur 11: Kvinder i beskæftigelse efter erhvervsstatus i EU (%), 1995 Figur 12: Kvinders og mænds erhvervsstatus i landbruget i EU (%), 1995 Figur 13: %-andel af kvinder i erhvervsgrupperne i EU, 1995 Figur 14: Indkomstforskelle - kvindelige manuelle arbejderes indtjening i % af mænds i EU, 1991 og 1994 Figur 15: Erhvervsfrekvens pr. alder indenfor den Europæiske Union (%), 1995 Figur 16: Beskæftigelsesstatus for kvinder med børn (0-10 år) i EU, 1993 Figur 17: Deltidsbeskæftigelse blandt mænd og kvinder med børn i EU, 1993 Figur 18: Deltidsbeskæftigelse blandt kvinder med børn (0-10 år) i EU, 1985 og 1993 Figur 19: Arbejdsløshed og erhvervsinaktivitet blandt mænd og kvinder med børn (0-10 år) i EU (%), 1993 Figur 20: Kvinders deltidsbeskæftigelse og midlertidige beskæftigelse i % af den samlede beskæftigelse i EU, 1994 Figur 21: Samlet fødselsfrekvens i EU i 1980, 1985 og 1994 Figur 22: Husstandenes sammensætning (%) - EUR 12 - 1994 Figur 23: Kvinder i de nationale parlamenter i EU og i Europa-Parlamentet (%) Figur 24: Kvinder i EU-landenes regeringer og i Europa-Kommissionen (%) Figur 25: Kvindelig deltagelse i folketing og lokalregeringer i medlemsstaterne inden for den Europæiske Union Figur 26: Kvinder i statsadministrationen i EU-landene (%) Figur 27: Kvinder i lokal- og regionalforvaltninger i EU-landene (%) Figur 28: Kvindelige medlemmer og kvinder på ledende poster i EFS's affilierede sektor- og regional forbund og kvindelige kongresdelegerede fra de 31 nationale hovedorganisationer Figur 29: Sager for EF-Domstolen Figur 30: Kvinders andel af den økonomiske aktive befolkning efter global region, 1990 123 FORTEGNELSE OVER TABELLER Tabel 1 : "Mainstreaming" og stadierne i den politiske proces Tabel 2: Ligestillingstiltag i de flerårige programmer Tabel 3: Pasningsordninger for småbørn og skolebørn samt skoledagens længde Tabel 4: Regler om forældreorlov i EU-landene, 1994-1995 Tabel 5: Individualisering af indkomstbeskatningen Tabel 6: Familiebaserede afledte rettigheder i pensionsordningerne i EU Kort 1: Erhvervsfrekvens - 1994 - kvinder 124 FORTEGNELSE OVER KILDER 1 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse og ILO 2 Eurostat, Befolkningsstatistikker 3 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 4 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 5 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 6 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 7 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 8 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 9 10 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 11 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 12 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 13 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 14 Eurostat, Harmoniserede indtægtsstatistikker 15 16 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 17 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 18 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 19 Europa-Kommissionens Net om Børnepasning 20 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 21 Eurostat, Befolkningsstatistikker 22 Eurostat, Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse 23 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 24 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 25 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 26 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 27 Det Europæiske Ekspertnet Kvinder i beslutningstagningen 28 Samarbejdsorganisation, Bruxelles 29 EF-Domstolens database og Celex 30 De Forenede Nationers statistiske kontor "Women in Decision-Making in Trade Unions", Braithwaite og Byrne, Den Europæiske Faglige KILDER Den vigtigste datakilde, der er anvendt i rapporten, er De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor (Eurostat) og især Fællesskabets Arbejdsstyrkeundersøgelse. Det er den eneste datakilde om beskæftigelse og dermed forbundne variabler, der er sammenlignelig og komplet for samtlige medlemslande. Eftersom den er baseret på et rundspørge blandt husstande og benytter ensartede koder og metoder, er den ikke påvirket af nationale forskelle med hensyn til definitioner, klassifikations- metoder og administrative procedurer og regler. Data fra nationale kilder kan derfor adskille sig fra de tal, der præsenteres i denne rapport. Data i kapitel 3 og 4 er suppleret med data, der er indsamlet af eksperter i medlemslandene fra nationale kilder. Dataindsamlingen blev koordineret og analyseret af en række eksperter med bistand fra Europa-Kommissionens GD V. Kapitel 5 indeholder data hentet fra databasen i Domstolen for De Europæiske Fællesskaber i Luxembourg og fra CELEX- databasen med retsakter. Kapitel 6 benytter data fra De Forenede Nationers statistiske kontor. 125 KILDER Noter vedrørende tabel 26 Der foreligger ingen oplysninger om Østrig og Sverige. Der foreligger ingen oplysninger om Graekenland på ledelsesniveau. Opdeling på grundlag af oversigten, over ækvivalens mellem forvaltninger i EU-medlemsstaterne fra "Women in the Higher Public Services". Barbara C. Wurster (ed. ). Bemærkninger: Finland: kun på statniveau (centralregeringen - samlede offentlige forvaltning). I henhold til stilling: højere ansatte (kontorpersonale) i lendende stillinger og ansatte, som står for præsentation og planlægning (på universitetsniveau). I henhold till stilling: højere ansarte (kontorpersonale) i ledende stil linger. Kvinder i topstillinger inden for de offentlige forvaltning: generalsekretærer, direktører, departmentschefer, underde partementschefer, afdelingschefer og særlige rådgivere (højeste niveau), Danmark: universitetsniveau kun på statsniveau. Tyskland: omfatter forbundministerier og institutioner under deres jurisdiktion, forbundsdomstolene, virksomheder, som hetthøret under forbundsregeringen i juridisk henseende, de tyske jernbaner, det tyske forbundspostvæsen, Spanien: omfat ter ikke lærere, statssikkerhedsorganer, hæren, personale inden for retsplejen, personale inden for den "tovpligtige" socialsik ring. Note vedrørende tabel 27 Nb: Østrig ingen repræsentative nationale data. Antal borgmestre, 1994: 0. 85% (20/2333). Tallene for UK er komplicerede. Der findes flere former for lokale myndigheder med forskellige valgordningcr. Nøjagtige tal for, hvor mange kvinder der er indvalgt i kotnmunalrad, foreligger for London Boroughs 27. 9%, Nordirland 12%, Skotland 21%. 126 ISSN 0254-1459 KOM(96) 650 endelig udg. DOKUMENTER DA 05 06 Katalognummer : CB-CO-96-728-DA-C ISBN 92-78-14077-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg AZ~)