title: Taloudellinen kertomus vuodelle 1997 - Kasvu, työllisyys ja lähentyminen siirryttäessä EMUun

eurovoc_concepts:
EU situation
Economic and Monetary Union
activity report
economic policy
short-term economic prospects

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO if •& •it -it VV "it Bryssel, 12. 02. 1997 KOM(97) 27 lopull. TALOUDELLINEN KERTOMUS VUODELLE 1997 Kasvu, työllisyys ja lähentyminen siirryttäessä EMUun (Kommission esittämä) Taloudellinen Kertomus Vuodelle 1997 A OSA : YHTEISÖN LAAJUISET KEHITYSSUUNTAUKSET YHTEENVETO JA PÄÄTELMÄT LIITE 1: TÄMÄNHETKINEN TALOUDELLINEN TILANNE JA KATSAUS VUOTEEN 1998 ASTI i 1 1. 1. 1. 1. 1. 2. 1. 1. 3. 1. 1. ODOTETTUA HEIKOMPI KASVU JA TYÖLLISYYSKEHITYS 1 990-LUVUN ENSIMMÄISELLÄ PUOLISKOLLA. 1 2 3 1990-93: Ylikuumeneminen ja lama Vuoden 1993 puolivälistä vuoden 1995 puoliväliin: Vakaata elpymistä Kasvun äkillinen hidastuminen ja pysähtyminen vuoden 1995 puolivälistä vuoden 1996 puoliväliin Pääasialliset syyt kasvun pysähtymiseen vuosina 1995-96 Kasvun makrotaloudellisia esteitä 1. 1. 4. 7. 7. 5. 1. 2. 1. 3. ASTEITTAIN VAHVISTUVAA KASVUA VUOSINA 1996-98 1. 2. 1. 7. 2. 2. 1. 2. 3. Kiihtyvä ja tasapainoinen taloudellisen toiminnan virkistyminen jatkuu vakaana Positiivisia kasvuvoimia Epävarmuustekijöitä ja lyhyen aikavälin riskejä ^ ASTEITTAIN PARANEVAT TYÖLLISYYSNÄKYMÄT 7. 3. 7. Viime aikoina toteutunut ja odotettavissa oleva työllisyyden ja työttömyyden kehitys Työmarkkinoiden viimeaikainen kehitys muutamissa esimerkkimaissa 7. 3. 2. 1. 4. ROHKAISEVAT INFLAATIONÄKYMÄT LAATIKKO 1: ALUEELLINEN TYÖTTÖMYYS YHTEISÖSSÄ LnTE 2: YHTEISÖN MERKITTÄVIMMÄT RAKENTEELLISET HAASTEET 2. 1. TEKNINEN KEHITYS 2. 2. TALOUDEN MAAILMANLAAJUISTUMINEN 2. 2. 7. '2. 2. 2. 2. 2. 3. 2. 2. 4. Kauppa Suorat ulkomaiset investoinnit. Rahoituspääoman liikkeet Vaikutukset talouteen 2. 3. KILPAILUKYKY 2. 4. TYÖVOIMAN KORVAAMINEN PÄÄOMALLA JA TYÖLLISYYDEN KASVU 2. 4. 1. 2. 4. 2. Työvoiman korvaaminen pääomalla Työvoiman korvaaminen ja palkkakehitys 2. 5. JOHTOPÄÄTÖKSET TALOUSPOLITIIKAN SUHTEEN 4 4 8 10 10 13 17 18 18 21 25 28 31 31 35 36 40 43 43 45 49 49 52 56 LAATIKKO 2 : YHTENÄISMARKKINOIDEN VAIKUTUS JA TEHOKKUUS - VUODEN 1996 TUTKIMUS LAATIKKO 3: PALKKAHAJONTA YHTEISÖSSÄ VUONNA 1994 LAATIKKO 4: TALOUSKASVU JA YMPÄRISTÖ 58 60 61. /f*. TULE 3: JULKISEN TALOUDEN VAKAIJTTAIVIINEN JA UUDELLEENJÄRJESTÄMINEN YHTEISÖSSÄ 3. 1. 3. 2. 3. 3. JULKISEN TALOUDI<;N PITKÄN AIKAVÄLIN SUUNTAUKSKT YHTEISÖSSÄ 3. 1. 1. 3. 1. 2. Julkiset menot Julkiset tulot VUODEN 1996 TALOUSARVIOKEHITYS SEKÄ NÄKYMÄT VUOSILLE 1997 JA 1998 3. 2. 7. 3. 2. 2. 3. 2. 3. 3. 2. 4. Julkisen talouden alijäämien vähentämisessä edistytään nopeasti Vakauttamisloimenpiteiden aikatauluja laajuus. Vakauttamisloimenpiteiden luonne ja jatkuvuus Suuntauksia julkisen velan suhteessa bruttokansantuotteeseen JULKISEN TALOUDEN VAKAUTTAMISEN VAIKUTUKSET YHTEISÖN TALOUTEEN 3. 3. 1. Julkisen talouden vakauttamisen lyhytaikaiset kasvuvaikutukset vuosina 1996-1997 Finanssipolitiikan keskipitkän ajan näkymät 3. 3. 2. LAATIKKO 5: SUHDANNEAUTOMATIIKKA YHTEISÖSSÄ LAATIKKO 6: ELÄKEMENOTJA-VASTUUT YHTEISÖSSÄ LIITE 4: VALUUTTAKURSSIN VAKAUS JA KORKOTASON LÄHENTYMINEN YHTEISÖSSÄ 4. 1. YLEISKATSAUS 4. 2. YHDYSVALTAIN DOLLARIN EPÄTASAINEN ARVONNOUSU 64 64 66 69 69 71 73 75 76 76 80 84 86 89 89 90 4. 3. D()L ,1 ARIN ARV()NN()L JSU JA EMU-OPTIMISMI EDISTÄVÄT VALUUTAN VAKAUTTA YHTEISÖSSÄ 4. 3. 1. Vahva dollari heijastui EY:n sisäisten valuuttakurssien kehitykseen 4. 3. 2. Muiden KY:n valuuttojen arvonnousu Saksan markkaan nähden täydennettynä 92 92 4. 3. 3. lyhyiden korkojen lähentymisellä EMU-optimismi edisti myös pitkien korkojen lähentymistä 4. 4. ECUMARKKINAT JA TERMIINIKURSSIT VAHVISTAVAT EMU-NÄKYMIÄ 4. 5. RAI IATALOUDEN KEVENTÄMINEN LIITTYY JULKISEN TALOUDEN VAKAUTTAMISEEN 4. 5. 1. 4. 5. 2. TALOUSPOLITIIKAN TASAPAINOTTAMISEKSI Rahatalous kevenee vuoden aikana Rahapolitiikan keventäminen antaa mahdollisuuden julkisen talouden vakauttamisen jatkamiselle 94 96 98 100 100 102 /* Taulukot 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. Kasvuja työllisyys, EU, USA ja Japani Kasvun elpyminen ja hidastuminen yhteisössä Reaalinen BKT:n kasvu Kohentuneet talouspolitiikan toimintatavat Ulkoinen ympäristö Työllisyyden kasvu Työttömyysaste Viimeaikainen työmarkkinakehitys esimerkkimaissa Inflaatio 10. Nimelliset työvoimakustannukset työntekijää kohti 11. Pitkäaikaiset suuntaukset tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden kasvussa 12. Yhteisön ulkopuolisen kaupan maantieteellinen rakenne 13. EY : n ulkopuolelta peräisin olevan teollisuustuotteiden tuonnin alueellinen rakenne 14. 15. Suorat ulkomaiset investoinnit Suorien ulkomaisten investointien rakenne EY:ssä 16. Viennin kehitys, tavarat yhteensä 17. Kolmen johtavan teollisuusmaan talouden kilpailukyky 18. Tuotanto, työllisyys, tuottavuus ja työvoiman korvaaminen pääomalla 19. Työvoimapotentiaali, EU 20. 21. 22. 23. 24. 25. 26. Julkisten talouksien suuruus EY:ssä, USA:ssa ja Japanissa Julkisyhteisöjen tulot ja menot -EU Julkisyhteisöjen nettoluotonanto tai nettoluotonotto Julkisyhteisöjen suhdannekorjatut rahoitusasemat Julkisyhteisöjen tulot ja menot Julkisyhteisöjen menot Julkinen bruttovelka 27. Viiden vuoden lainoja koskeva viiden vuoden termiinikurssi 1 3 11 13 17 19 20 22 25 26 32 38 40 41 43 45 47 50 52 64 65 70 72 73 74 76 99 '/<- Kuvat 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. Tuotantokapasiteetti ja BKT, EU Pitkäaikainen korkotaso Valuuttakurssit suhteessa Saksanmarkkaan Voitto-osuus Lyhytaikainen korkotaso Vienti yhteisön ulkopuolelle Investoinnit ja työttömyys, EU Korkotaso ja tuotanto, EU Kannattavuus, investoinnit ja BKT:n kasvu, EU 10. 11. Työllisyys Inflaatio 12. Bruttolisäarvo ja työllisyys eri aloilla, EU 13. Työllisyys tehdasteollisuuden tyypin mukaan, EU 14. Maailmankaupan joustavuus suhteessa maailmanlaajuiseen tuotantoon 15. Osuus maailman tavaraviennistä 16. Suorat ulkomaiset investoinnit Euroopan yhteisössä 17. Viennin kehitys ja reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, EU 18. 19. 20. 21. 22. 23. 24. Työn tuottavuustasot Työllisyys, tuottavuus ja työvoiman korvaaminen pääomalla Palkkakehitys, EU Palkkahajonnan suuntaukset Työllisen väestön implisiittiset veroasteet ja muut tuotannontekijät, EU Julkisen talouden todellinen ja suhdannekorjattu nettoluotonotto, EU Julkisen talouden alijäämä ja kotitalouksien säästämisaste (Ruotsi, Italia) 25. USD :n vaihtokurssit 26. Valuuttakurssit: Saksan markka suhteessa ERM-valuuttoihin 27. Valuuttakurssit: Saksanmarkka suhteessa ERM:n ulkopuolisiin valuuttoihin 28. 29. 30. 31. 32. 33. 34. 35. Lyhyet korot Saksassa Lyhyiden korkojen erot ERM:iin kuuluvissa jäsenvaltioissa Pitkät korot Saksassa ja Yhdysvalloissa Pitkien korkojen erot ERM:iin kuuluvissa jäsenvaltioissa Pitkien korkojen erot ERM:n ulkopuolisissa jäsenvaltioissa Teoreettisen ja markkinahintaisen ecun välinen vaihtokurssi ja korkotason ero Rahatalouden indeksi Suurimpien jäsenvaltioiden tuottokäyrät 2 5 6 7 7 8 9 14 15 19 25 34 34 3 6 37 42 46 48 51 53 54 67 71 79 91 93 93 94 95 96 97 97 98 100 101 4 A osa: Yhteisön laajuiset kehityssuuntaukset A YHTEENVETO JA PÄÄTELMÄT Yhteisö etenee kohti onnistunutta siirtymistä talous-ja rahaliittoon. Edellisen taloudellisen kertomuksen hyväksymisen jälkeen on EMUn institutionaalisissa valmisteluissa edistytty tuntuvasti, ja monien jäsenvaltioiden entistä vahvempi sitoutuminen julkisen talouden mukauttamiseen on tuonut merkittäviä etuja. Sekä lyhyt- että pitkäaikaiset korot ovat lähentyneet ja laskeneet ja valuuttakurssien vakaus on parantunut. Näin ollen eteneminen kohti EMUa auttaa jäsenvaltioita voittamaan joitakin tärkeimmistä kestävän kasvun ja uusien työpaikkojen luomisen tiellä viime vuosina olleista esteistä, kuten alentamaan reaalikorkoja ja vakauttamaan rahamarkkinoita. Monissa jäsenvaltioissa rahatalouden tilan talouden vakauttamisen uskottavuuden paraneminen ovat helpottuminen merkittävästi työllisyyden pysyvään kasvuun. taloudellisen toiminnan ja lisänneet mahdollisuuksia julkisen ja. mitä osaltaan auttaa myös institutionaalisten valmistelujen edistyminen. Institutionaalisten muutosten suhteen yhteisö on saavuttanut tuntuvaa edistystä EMUn kolmannen vaiheen valmisteluissa. Niihin kuuluvat euron käyttöönoton tekniset valmistelut sekä järjestelyt, joiden tarkoituksena on ohjata valuuttakurssisuhteita euron ja niiden jäsenvaltioiden valuuttojen välillä, joilla ei ehkä ole mahdollisuutta ottaa käyttöön yhteistä rahaa 1 päivänä tammikuuta 1999. Aivan yhtä tärkeää on se, että on päästy sopimukseen myös kehyksestä, jolla pyritään varmistamaan talousarvioiden kurinalaisuus ja yhteensovittaminen EMUn kolmannessa vaiheessa (vakaus- ja kasvusopimus). Mahdollisuudet valuuttakurssien vakauteen ovat myös parantuneet Suomen markan ja Italian liiran liityttyä EMS:n valuuttakurssijärjestelmään. Tämä institutionaalinen kehitys on osaltaan lisännyt huomattavasti EMUa kohtaan tunnettua luottamusta. On ensiarvoisen tärkeää, että yhteisö jatkaa määrätietoista työtä varmistaakseen, että kaikki edellytykset onnistuneelle siirtymiselle EMUn kolmanteen vaiheeseen 1 päivänä tammikuuta 1999 saadaan ajallaan järjestykseen. Taloudellisen toiminnan asteittain vahvistuva kasvu on käynnissä talouskasvussa Vuoden 1995 toisella puoliskolla ja vuoden 1996 alussa tapahtuneen taantumisen jälkeen yhteisön talous näyttää nyt päässeen takaisin suotuisammille urille. Taloudellinen toiminta on elpynyt käytännöllisesti katsoen kaikissa jäsenvaltioissa, ja koko yhteisön kasvuvauhdin odotetaan nousevan trendin mukaiselle tasolleen vuonna 1997 ja trendin yläpuolelle vuonna 1998. Tämä kohentaa osaltaan työllisyystilannetta. Työvoima tulee kuitenkin myös lisääntymään, ja vaikka työttömyyden odotetaankin laskevan vähitellen vuoden 1997 aikana ja vielä jonkin verran nopeammin vuonna 1998, yleinen työttömyystaso pysyy edelleen korkeana. Viimeaikainen inflaatiokehitys on useimmissa jäsenvaltioissa ollut rohkaisevaa ja odotettavissa on inflaatiovauhtien jatkuva läheneminen alhaiselle tasolle. Vahvan, investointien tukeman talouskasvun saavuttamiselle sekä jatkuvalle työpaikkojen lisääntymiselle keskipitkällä aikavälillä on luotu hyvä perusta. Tarjontapuolen perusedellytykset - jotka ilmenevät parantuneina mahdollisuuksina maltillisiin palkankorotuksiin ja investointien vakaana kannattavuutena - ovat nyt paremmat kuin korkean kasvun ja uusien työpaikkojen luomisen kaudella 1980-luvun jälkipuoliskolla, ja myöskin paremmat kuin vuoden 1994 ja vuoden 1995 alun elpymisen aikaan. Ennustettu varmistaa investointien tuotantokapasiteetin laajentumisen kysynnän kasvun vauhtiin nähden. Talouspolitiikassa on myös alettu pyrkiä entistä enemmän vakaalla pohjalla olevaan ja jatkuvaan tuotannon, investointien ja työllisyyden kasvuun. riittävän nopean kasvu '/ Kansantalous on tasapainottunut Vuonna 1996 sekä talousarvioissaan vuodelle 1997 jäsenvaltioiden suuri enemmistö on toteuttanut merkittäviä toimia vähentääkseen julkisen talouden alijäämän kolmeen prosenttiin tai sen allekin suhteessa BKT:hen yhtenä askeleena kohti julkisen talouden tasapainoa tai ylijäämää keskipitkällä aikavälillä. Vaikka jotkut jäsenvaltiot ovatkin turvautuneet jossakin määrin kertaluonteisiin toimenpiteisiin, joita täytyy vielä täydentää pysyvämpää laatua olevilla julkisen talouden parannuksilla, vakauttamispyrkimysten yleinen laajuus ja luonne korostavat taloutensa vakaalle pohjalle. jäsenvaltioiden vahvaa kuitenkin Jäsenvaltioiden tähän mennessä talouden enemmänkin, jos talouskasvu ei olisi hidastunut vuosina 1995/96. tahtoa saada rahoitusasema olisi jo kohentunut julkinen julkisen rahan käyttöönotolle asetettujen edellytysten Julkisen talouden vakauttaminen on jo sinänsäkin tarpeellista ja suotavaa. Tarve edistyä yhteisen täyttämisessä on osoittautunut ainutlaatuiseksi mahdollisuudeksi parantaa merkittävästi näiden mukautustoimien uskottavuutta. Vuoden 1996 aikana tämä johti korkopreemioiden erittäin merkittävään alenemiseen monissa jäsenvaltioissa. Silmäänpistävimpiä esimerkkejä ovat Espanja, Italia, Ruotsi ja Portugali, joissa pitkäaikaisten korkojen ero verrattuna alhaisimpien korkotuottojen valuuttoihin on laskenut tuntuvasti. Sen lisäksi, että alhaisempi korkotaso vahvistaa talouden kasvunäkymiä ja virkistää investointeja, se tarjoaa myös merkittävän kimmokkeen alijäämän pienentämiseen alentamalla julkisen velan hoitokustannuksia. talouspolitiikan talouden vakauttaminen on kiinteä osa yhteisön Julkisen yleistä tasapainottamista. Alentuneet inflaatiopaineet ja mahdollisuudet maltillisiin palkankorotuksiin ovat helpottaneet rahatalouden toimintaedellytyksiä merkittävästi. Terveiden tarjontapuolen perusedellytysten ja suotuisan kansainvälisen ympäristön muodostamaa taustaa vasten julkisen talouden vakauttamisen ja alhaisemman korkotason aikaansaama kasvusysäys merkitsee vireää toiminta ei elpyisikään talouskasvua yhteisössä vuosina 1997-98. Vaikka ennustetulla tavalla, julkisen talouden vakauttamispyrkimyksistä ei kuitenkaan pitäisi luopua. Lipsuminen budjettitavoitteista vaarantaa korkotason ja valuuttakurssien suotuisan kehityksen ja pilaa siten mahdollisuudet voimakkaampaan talouskasvuun. taloudellinen Makrotaloudellisten kasvun esteiden välttäminen. Yhteisön heikosta kasvusta ja työllisyyskehityksestä 1990-luvun alkupuoliskolla on usein tekijöitä kuin talouden maailmanlaajuistumista tai uuden virheellisesti syytetty sellaisia teknologian esiintuloa. Tosiasiassa syyt löytyvät pääasiassa kansantaloudellisista kasvun esteistä yhteisön sisällä. (i) Tuotantokapasiteetin riittämätön lisääminen: 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa liian nopeasti suhteessa inflaatiopaineet yhteisössä kasvoivat kysynnän kasvaessa tuotantokapasiteettiin; (ii) Vääristynyt finanssi-ja rahapolitiikan yhdistelmä: vääristynyt politiikkayhdistelmä asetti liian suuren kuorman rahapolitiikan hoidettavaksi. Liian löyhä finanssipolitiikka (vuodesta 1988 lähtien) ja hintojen vakauden tavoitteen kanssa ristiriidassa oleva palkkakehitys (vuodesta 1990) aiheuttivat korkotason nousun, joka puolestaan johti kasvun ja uusien työpaikkojen luomisen hidastumiseen ja vuosien 1992-93 lamaan; (iii) Rahamarkkinoiden epävakaus: valuuttakriisit, jotka huomattavassa määrin heijastelivat useiden jäsenvaltioiden harjoittaman talouspolitiikan riittämätöntä uskottavuutta ja yhteisön koordinoinnin puutetta, ovat häirinneet talouskasvua sekä niissä valtioissa, joiden valuutan /} arvo nousi, että niissä, joiden valuutan arvo laski. Viimeisin esimerkki oli kevään 1995 valuuttakriisi. Se tuhosi yhdessä pitkäaikaisten korkojen nousun ja Yhdysvaltain dollarin arvon heikkenemisen kanssa muutoin vakaan elpymisen, joka oli alkanut vuoden 1993 puolivälissä. Mikäli yhteisö haluaa saavuttaa pitemmän vireän talouskasvun jakson, joka vähentäisi merkittävästi ratkaisuja näihin kansantaloudellisiin kasvun esteisiin. työttömyyttä, sen on löydettävä kestäviä ja kestävästi. merkitsee yhteisön kasvupotentiaalin vahvistamista. - Vahvaa keskipitkän aikavälin talouskasvua on tuettava investoinneilla, jotta varmistettaisiin tuotantokapasiteetin kasvaminen samaa tahtia kysynnän kasvun kanssa. Lyhyellä aikavälillä talouskasvu voi ja sen pitääkin ylittää potentiaalinen tuotannon kasvu, jotta se pystyisi ottamaan käyttöön vapaana olevan tuotantokapasiteetin ja työllistämään ne, joiden työttömyys johtuu suhdanteista tosin suhdannetyöttömyyden osuus kokonaistyöttömyydestä on pieni. Keskipitkällä aikavälillä talouskasvu ei kuitenkaan voi ylittää talouden potentiaalista kasvua ilman, että muodostuu kapasiteettirajoitteita, jotka helposti johtavat inflaation nousuun. Nykyisellä investointiasteella yhteisön talous pystyisi tuskin pitkällä aikavälillä kasvamaan enempää kuin 2,25 prosentilla vuodessa. Historiallisten kehityssuuntausten perusteella tämä johtaisi työllisyyden hitaaseen kasvuun. Koska yhteisön työttömyysaste on korkea ja työvoima voi kasvaa paljonkin, huomattavasti nopeampi ja kestävämpi talouskasvu ja uusien työpaikkojen luominen on tarpeen. Kiinteiden investointien nopeampi kasvu sekä parempi kohdentaminen on tarpeen, jotta olisi mahdollista saavuttaa 3 - 3,5 prosentin luokkaa oleva potentiaalinen tuotannon kasvuvauhti keskipitkällä aikavälillä. Investointiolosuhteet ovat nyt kansantalouden kannalta suotuisat, mutta niitä täytyisi vielä tukea tasapainoisella ja uskottavalla finanssi- ja rahapolitiikan yhdistelmällä keskipitkällä aikavälillä. Tämän vuoksi EMU-kehitykseen olennaisesti liittyvien poliittisten puitteiden vahvistaminen on merkittävä positiivinen tekijä. tasapainoisen ja uskottavan politiikan varmistamista keskipitkällä aikavälillä. lähellä tavoitteekseen Yhteisö on vuodesta 1993 lähtien perättäisissä talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissaan hyväksynyt rahoitusaseman tasapainoa olevan saavuttamisen keskipitkällä aikavälillä. Tälle tavoitteelle antoi lisää uskottavuutta ja merkitystä ja Eurooppa-neuvoston Dublinin kokouksessa kasvusopimus, jonka tarkoituksena on varmistaa budjettikuri EMUn kolmannessa vaiheessa. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet toteuttamaan vuoden 1997 jälkeen lisätoimenpiteitä varmistaakseen julkisen taloutensa rahoitusaseman jatkuvan kohentumisen, jotta keskipitkän aikavälin tavoite normaaleissa olosuhteissa lähes tasapainoisesta tai ylijäämäisestä julkisesta taloudesta voitaisiin saavuttaa. joulukuussa 1996 hyväksymä vakaus- talouden julkisen Tämä tavoite on ehdoton edellytys sille, että pystytään paitsi varmistamaan EMUn kannattavuus ja saamaan EMUsta kaikki mahdollinen hyöty irti myös saavuttamaan jatkuvaa, investointien tukemaa tuotannon ja työllisyyden kasvua keskipitkällä aikavälillä. Jälkimmäinen tavoite edellyttää julkisen talouden säästöjen lisäämistä, jotta pystyttäisiin säilyttämään sekä oikea kokonaissäästöjen ja investointien välinen tasapaino että alhainen korkotaso. Keskipitkän aikavälin tavoite, lähes tasapainossa oleva tai ylijäämäinen julkinen talous luo myös finanssipolitiikalle liikkumatilaa, jonka avulla on mahdollisuus sopeutua suhdannehäiriöihin ilman, että julkisen talouden alijäämä ylittää kolmea prosenttia BKT:sta "normaalien" laskusuhdanteiden aikana. Lisäksi se voi vielä auttaa kääntämään julkisten korkomenojen kasvusuuntausta takaisin laskuun, mikä estäisi muiden kuin korkomenojen karkaamisen käsistä ja helpottaisi veronalennuksia valmistauduttaessa väestön ikääntymisen vaikutuksiin julkisen talouden kannalta. Kun julkisen talouden alijäämä on yhteisössä laskenut keskimäärin kolmeen prosenttiin BKT:sta vuoteen 1997 mennessä, helpottuu julkisen talouden tasapainon saavuttaminen seuraavina vuosina ripeän talouskasvun paluun ansiosta. A k Vaikka julkisen talouden vakauttamiseen tähtäävien toimenpiteiden laajuus, ajoitus ja luonne on tarpeen mukauttaa maakohtaisiin olosuhteisiin, niiden tulisi kuitenkin olla uskottavia ja sosiaalisesti tasapainotettuja. Toimenpiteiden on myös noudatettava yhteisön talouspolitiikan johtavia laajoja suuntaviivoja sekä vuonna 1996 annetussa suosituksessa määriteltyjä periaatteita. Tämä merkitsee menojen rajoittamisen korostamista sen sijaan, että kokonaisverotaakkaa lisättäisiin entisestään. Se merkitsee myös julkisten menojen painopisteen siirtämistä tuottaviin toimintoihin, kuten infrastruktuuriin, henkiseen pääomaan ja aktiivisiin työmarkkina-aloitteisiin tehtäviin investointeihin; julkisten palveluiden tehokkuuden parantamista ja keventämistä mahdollisuuksien mukaan. Verotuksen alentaminen edellyttää kuitenkin ensin julkisen talouden alijäämän saattamista selkeästi laskusuuntaan. kokonaisverotaakan, kohdistuvan verotuksen, erityisesti työhön Ensimmäistä kertaa sen jälkeen kun talouspolitiikan laajat suuntaviivat hyväksyttiin vuonna 1993 ennustetaan palkkojen keskimääräisen nousun yhteisössä nyt jäävän tasolle, joka on täysin johdonmukainen suhteessa sekä hintojen vakauden ylläpitämiseen että investointien paremman kannattavuuden saavuttamiseen yhteisössä. Se tekee samalla mahdolliseksi reaalipalkkojen lievän nousun. Näiden edellytysten jatkuva kunnioittaminen on välttämätöntä. Raha- ja finanssipoliittisen kehyksen voimakkaasti lisääntynyt uskottavuus EMUn piirissä auttaa välttämään kohtuuttomien hinta- ja palkkapaineiden muodostumisen. toteuttamista jatkaminen yhdessä finanssipolitiikan kanssa Asianmukaisen palkkakehityksen helpottaisi hintojen vakauden tasapainossa olevaan talouspolitiikkaan ja alhaiseen korkotasoon yhteisössä. Yhteisötasolla käytävät keskustelut komission tiedonannosta, jonka se antoi työllisyyttä koskevasta luottamussopimuksesta, auttavat välttämään sen vaaran, että kolme tärkeintä kansantalouden muuttujaa joutuisivat keskenään ristiriitaan. ja rahatalouden vakauden säilyttämistä. johtaisi pysyvästi terveen ja Kehitys kohti EMUa vakauttaa valuuttakursseja ja alentaa korkojen riskipreemioita. EMUn toteuttaminen vuonna 1999 poistaa määritelmän mukaan osallistujamaiden osalta ne kasvun esteet, jotka johtuvat EY:n sisäisestä valuuttaturbulenssista, ja sen pitäisi myös vaikuttaa myönteisesti niihin jäsenvaltioihin, jotka eivät vielä ole liittyneet EMUun, koska niissä kehitys kohti taloudellista lähentymistä jatkuu. Euron käytön lisääntyessä EY:n sisäisessä sekä ulkoisessa kaupassa yhteisö on myös vähemmän alttiina Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssin heilahtelulle. Työttömyys maailmanlaajuistumisesta ei aiheudu teknologian muutoksista ja talouden Yhteisön talouden epätyydyttävä työllisyyskehitys 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla on joskus yhdistetty nopean teknisen kehityksen ja talouden maailmanlaajuistumisen vaikutuksiin. Tällaisissa näkemyksissä ei kuitenkaan useinkaan oteta huomioon näiden ilmiöiden laajempia taloudellisia vaikutuksia. Tekniset ja organisatoriset edistysaskeleet, siirtyminen kohti tietopohjaista taloutta sekä varojen kansainvälisen kohdentamisen kehittyminen ovat olleet tärkeimpiä tuottavuuden, talouskasvun, työllisyyden ja elintason parantumista yhteisössä pitkällä aikavälillä eteenpäin vieviä voimia. Tällaiset muutokset edellyttävät kuitenkin tuotannon ja työllisyyden rakenteen jatkuvaa kehitystä ja pyrkivät vähentämään vähän koulutetun työvoiman kysyntää. ja ovat jatkossakin Jotta teknisestä kehityksestä ja talouden maailmanlaajuistumisesta saataisiin täysi hyöty, on kansantalouden kasvun oltava riittävän voimakasta ottaakseen käyttöönsä korkeamman tuottavuuden vapauttamat voimavarat. Rakenteellisella puolella on välttämätöntä: (i) että tehokkaasti toimivat tavara- ja palvelumarkkinat helpottavat mukauttamista sallimalla nopeat suhteellisten hintojen muutokset, ja että alakohtaiset muutokset tapahtuvat pehmeästi ja sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla; /M (ii) että parempi yleissivistävä ja ammatillinen koulutus lisää korkean ammattitaidon omaavan työvoiman tarjontaa ja että vähän koulutetun työvoiman työllisyyttä parannetaan. Tavara-ja palvelumarkkinoiden tehokkuuden parantaminen tehostavat ponnistuksiaan kilpailun parantamiseksi Luottamuksen ja investointihalukkuuden lisäämiseksi on välttämätöntä, että jäsenvaltiot ja yhteisö ja palveluiden markkinoilla. Tämän vuoksi olisikin toteutettava täydellisesti Euroopan yhtenäismarkkinat, jotka ovat jo tähän mennessä edesauttaneet BKT-tason nousemista jopa 1,5 prosentilla ja luoneet lähes 900 000 uutta työpaikkaa. Lisätoimia kuitenkin tarvitaan lainsäädännöllisen kehyksen loppuunsaattamiseksi esimerkiksi verotuksen ja yhtiöoikeuden aloilla sekä televiestinnässä ja energiamarkkinoiden vapauttamisessa. Vieläkin tärkeämpää on varmistaa olemassa olevan yhteisölainsäädännön ja kilpailupolitiikan tehokas soveltaminen ja voimaansaattaminen sekä keventää liiallista sääntelyä erityisesti, mutta ei suinkaan yksinomaan, kansallisella tasolla; liiallinen sääntely on edelleen esteenä yhtenäismarkkinoiden toiminnalle. tavaroiden Joustavan talouden luominen vaatii määrätietoista toimintaa myös muilla tärkeillä alueilla, joihin kuuluu muun muassa Euroopan laajuisten liikenne- ja viestintäverkkojen toteuttaminen, tutkimuksen ja kehittämisen tiivistäminen, tietoyhteiskunnan edistäminen sekä pk-yritysten markkinoille pääsyn tiellä olevien esteiden ja tarpeettomien säännösten poistaminen. Nämä toimenpiteet vahvistavat sisäsyntyisiä kasvuvoimia, edistävät myönteisesti yhteisön talouden kokonaistuottavuutta sekä lisäävät talouspolitiikan tehokkuutta. Kilpailukyvyn parantamiseen tähtäävien toimenpiteiden työllisyysvaikutukset sekä tavara- ja palvelumarkkinoiden toimivuus riippuvat kuitenkin ratkaisevasti mahdollisuudesta käyttää tämä potentiaali hyväksi korkeamman kokonaiskasvun kautta. EMU auttaa tasoittamaan tietä vahvalle ja kestävälle työllisyyttä lisäävälle kasvulle. Työvoimakustannusten suuremman joustavuuden tarve ja työllisyys Kahden viime vuosikymmenen aikana noin kahden prosentin luokkaa ollut keskimääräinen vuotuinen työn tuottavuuden lisäys yhteisössä on johtunut suurin piirtein samassa suhteessa tapahtuneesta teknisten uudistusten käyttöönotosta sekä työvoiman korvaamisesta pääomalla makrotalouden tasolla. Yhdysvalloissa ei tätä korvautumista ole tapahtunut juuri lainkaan, vaikka tekninen kehitys on siellä ollut vain aavistuksen verran hitaampaa. Euroopan yhteisössä johtuu kolmesta kehityssuuntauksesta. Ensinnäkin, työvoiman korvaaminen pääomalla työvoiman korvaamiseen on suunnattu suhteellisesti enemmän investointeja kuin kapasiteetin lisäämiseen. Toiseksi, kansainvälisessä työnjaossa yhteisö on erikoistunut korkeaa ammattitaitoa vaativaan ja pääomavaltaiseen tuotantoon. Kolmanneksi, tietyt työvoimavaltaiset, tuottavuudeltaan alhaiset työt ovat kadonneet yhteisöstä kokonaan. Työvoiman korvaaminen pääomalla on yksi keino saavuttaa taloudellisen toiminnan korkea kasvu sekä nostaa elintasoa. Yhteisössä nykyisin vallitsevassa jatkuvan korkean työttömyyden tilanteessa tämä kuitenkin muodostaa kaksinkertaisen ongelman. Työn tuottavuuden vakaan kasvun kannalta yhteisön talous ei ensinnäkään ole kasvanut riittävästi synnyttääkseen tarvittavan määrän uusia työpaikkoja, vaikka, kuten edellä korostettiin, vahvan kasvun edellytykset ovat paranemaan päin. V Toiseksi, työvoiman korvaamisen pääomalla voidaan nähdä heijastelevan pääoman ja työvoiman suhteellisten hintojen epätasapainoa sekä erityisesti työmarkkinoiden riittämätöntä mukautumisastetta. Ensimmäisen öljyn hintakriisin jälkeen korkeat palkkakustannukset ja välilliset työvoimakustannukset sekä joissakin tapauksissa tiukat työllisyysturvasäännökset ovat vähentäneet työvoiman houkuttelevuutta tuotannontekijänä ja pakottaneet yritykset jatkamaan voimakasta turvatakseen kilpailukykynsä. Yhteisön työmarkkinat ovat kuitenkin mukautuneet vähitellen. 1980-luvun alusta lähtien työvoiman korvaamisella pääomalla saavutettu tuottavuuden lisäys ei yleisesti ottaen ole enää näkynyt reaalipalkkojen nousuna, mikä on parantanut huomattavasti kannattavuutta. Tämä kehitys luo pohjaa talouskasvulle, jota ylläpitävät kapasiteettia laajentavat ja työpaikkoja luovat investoinnit kysyntänäkymien kirkastuessa, mutta kasvun työllistämisvaikutukseen se vaikuttaa hyvin hitaasti. työvoiman korvaamista pääomalla kiinni käytetty keino päästä kasvuun olisi työllistävämpään laajentumista alaspäin, kuten Yhdysvalloissa on rohkaista Toinen, nopeampi tapahtunut. palkkakustannusasteikon tekisi mahdolliseksi sen, että Palkkakustannusten alentaminen asteikon alapäässä tulisi kannattavaksi. toiminta säilyisi kannattavana tuottavuudeltaan alhainen Yhdysvalloissa työvoiman on reaalipalkkatulojen merkittävään alenemiseen, ja sen jäljittely ei ole yhteiskunnallisista ja poliittisista syistä yhteisön kannalta mahdollista eikä toivottavaa. Näin ollen on siis tarpeen saada aikaan vahvaa, investointien tukemaa talouskasvua, jonka tukena on käytännöllisiä ratkaisuja, kuten Eurooppa-neuvoston Essenin kokouksen joulukuussa 1994 hyväksymässä strategiassa laaditut ratkaisut, jotka tähtäävät kasvun suurempaan työllistämisvaikutukseen heikentämättä kuitenkaan kilpailukykyä. lähestymistapa koulutetun johtanut vähän ja/tai tavalla, seuraavat käytännön Jotta eurooppalaisen yhteiskuntamallin tärkeimmät osat pystyttäisiin säilyttämään uudella ja lähestymistavat ovat noudattamisen arvoisia. järkeistetyllä Työmarkkinaosapuolten välisten palkkasopimusten tulisi tarjota enemmän vaihtelunvaraa ammatillisen pätevyyden mukaan sekä eri alueiden ja jossakin määrin myös eri alojen kesken. Välillisiä työvoimakustannuksia (tai palkkaveroja) olisi palkka-asteikon alapäässä alennettava siten, että valtion tulonmenetykset korvattaisiin julkisten kokonaismenojen lisäysten tiukemmalla valvonnalla ja/tai muiden verojen (esim. ympäristöverojen) korotuksilla. Samaan tapaan vähän koulutetun työvoiman, nuorten ja pitkäaikaistyöttömien kohdalla voisi olla hyödyllistä ottaa käyttöön tilapäisiä työllistämistukia. Lisäksi lisäjousto työaikajärjestelyissä, räätälöitynä kunkin yrityksen ja työntekijöiden erityistarpeiden mukaan, vapaaehtoisen osa-aikatyön käyttäminen suuremmassa määrin sekä paikallisten tukeminen edistäisivät todennäköisesti sekä uusien työpaikkojen syntymistä että lisäisivät osallistumista työelämään. työllistämisaloitteiden Yleisemmin näyttää siltä, kuten Eurooppa-neuvoston Dublinin kokouksen vuonna 1996 hyväksymässä yhteisessä työllisyysraportissa työllisyydestä ja kasvusta yhteisössä korostettiin, että on olemassa jatkuvaa tarvetta parantaa jäsenvaltioiden työmarkkinoiden reaktioherkkyyttä suhteessa taloudessa tapahtuviin muutoksiin työn organisoinnin uudistamisen ja lisääntyneen maantieteellisen ja ammatillisen liikkuvuuden avulla sekä porrastamalla työvoimakustannuksia tuottavuuden perusteella. Etenkin yleissivistävää ja ammatillista koulutusta on tuettava niin, että työvoima kykenee mukautumaan tulossa oleviin teknisiin muutoksiin. Tällaiset toimet ovat tarpeen myös siksi, että voitaisiin välttää työmarkkinoiden pullonkaulat ja palkkoihin kohdistuvan inflaation kiihtyminen uudelleen työttömyyden vähentyessä. Yhtenäismarkkinoiden sekä talous- ja rahaliiton toteuttamisen myötä yhteisöstä tulee entistä tiiviimpi ja paranevat entisestään, mikä vahvistaa käynnissä olevaa elpymistä. EMUssa vakaa taloudellinen kokonaisuus. Tarjontapuolen perusedellytykset ovat kunnossa Ak finanssipolitiikka ja maltillinen toimintaedellytysten ylläpitämistä. Tämä perustavaa yleisissä suuntaviivoissa tulee olemaan kasvun kannalta suotuisa. palkkakehitys helpottavat vakaiden rahatalouden laatua oleva muutos talouspolitiikan investointien korkeampien Nämä tekijät muodostavat perustan käynnissä olevan elpymisen kehittämiselle vahvaksi ja kestäväksi, vältetään kapasiteettirajoitukset ja inflaatiopaineet. Pitkäaikainen vakaan taloudellisen kasvun kausi, jolloin vuosittainen kasvu olisi 3 - 3,5 prosentin luokkaa, pystyisi vähitellen työllistämään yhteisön suuren työvoimapotentiaalin ja vähentäisi merkittävästi työttömyyttä. Vahvempaa talouskasvua toteen yhtenäismarkkinoiden, talouden maailmanlaajuistumisen ja teknisen kehityksen tuomat hyödyt. luomista vaaditaan myös saattamaan talouskasvuksi, millä työpaikkojen ja uusien tukemaksi Tätä taustaa vasten julkisen talouden vakauttaminen ja uudelleenjärjestäminen helpottuisivat ja välttämättömät rakenteellisilla rakenteelliset mukautukset helpottaisivat. Välttämättömillä toimenpiteillä tavara-, palvelu- ja työvoimamarkkinoilla pystyttäisiin myös tehokkaammin pääsemään eroon kankeudesta, välttämään inflaatiopaineita ja lisäämään kasvun työllisyyttä lisäävää vaikutusta erityisesti vähän koulutetun työvoiman osalta heikentämättä kuitenkaan kilpailukykyä. Nämä näkökohdat korostavat tarvetta ottaa käyttöön toimenpiteitä, jotka ovat yhdenmukaisia Eurooppa-neuvoston Firenzen ja Dublinin kokousten hyväksymien päätelmien kanssa. A 1. TÄMÄNHETKINEN TALOUDELLINEN TILANNE JA KATSAUS VUOTEEN 1998 ASTI Vuoden 1995 toisella puoliskolla ja vuoden 1996 alkupuolella koetun talouskasvun taantuman jälkeen yhteisön talous näyttää nyt päässeen takaisin suotuisammille urille. Talouskasvu on ponnahtanut takaisin nousuun, mitä on edesauttanut talouspolitiikan toimintatapojen tasapainottaminen sekä talous- ja rahaliittoon, EMUun, liittyvä yhteisön talouspoliittisen kehyksen uskottavuuden lisääntyminen. Tämä on puolestaan voimistanut pitkäaikaisten korkojen lähentymistä. Hyvien perusedellytysten ja vakaan talouspolitiikan ansiosta tuotannon odotetaan kasvavan suurin piirtein keskimääräistä vauhtiaan vuonna 1997 ja keskimääräistä enemmän vuonna 1998. johdettava toiminnan virkistymisen olisi työllisyyden asteittaiseen Taloudellisen kohentumiseen. Lyhyellä aikavälillä työttömyys todennäköisesti pysyy korkeana, mutta sen odotetaan laskevan vähitellen vuoden 1997 aikana ja jonkin verran nopeammin vuonna 1998. Inflaatiokehitys on suotuisaa lähes kaikissa jäsenvaltioissa ja odotettavissa on inflaation jatkuvaa alenemista, mitä yleisesti varsin maltillinen palkkojen nousu myös tukee. 1. 1 Odotettua heikompi kasvu ja työllisyyskehitys 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla toimintaa taloudellista lupailevien näkymien Voimistuvaa taustalla on kuitenkin epätyydyttävä kasvu ja työllisyyskehitys 1990-luvun alkupuoliskolla. Viimeisten kuuden vuoden aikana BKT:n keskimääräinen kasvu yhteisössä on ollut ainoastaan 1,5 prosenttia vuodessa (taulukko 1). Tämä ankea tulos on paljon alhaisempi kuin 1980-luvun jälkipuoliskolla saavutettu keskimäärin 3,3 prosentin kasvuvauhti, ja se on myös alhaisempi kuin vuosina 1974-85 kirjattu keskimäärin 2 prosentin kasvuvauhti siitäkin huolimatta, että tuohon ajanjaksoon sijoittui vakavia toimitushäiriöitä. Taulukko 1 Kasvu ja työllisyys EU, USA ja Japani (keskimääräinen vuotuinen muutosprosentti) EUR USA Japani Reaalisen BKT:n kasvu 1974-85 1986-90 1991-96 2,0 2,3 3,4 3,3 2,8 4,6 1,5 2,3 1,7 Työllisyyden kasvu0 1974-85 1986-90 1991-96 0,0 1,8 EUR USA Japani n Kansantalouden tilinpidon määritelmä. Lähde: Komissio. 1,3 2,1 1,0 0,7 -0,4 1,2 0,7 yhteensä työllisyysaste Alhainen kasvu on heijastunut odotuksia heikompaan työllisyyskehitykseen. Vuosina laski 1991-96 yhteisön keskimäärin 0,4 prosenttia vuodessa, mikä merkitsee 4,5 miljoonaa menetettyä työpaikkaa vuoden 1990 jälkeen (3,5 miljoonaa, uusia jos osavaltioita ei oteta lukuun). Tämän seurauksena melkein puolet vuosien 1986- 90 nousukauden aikana syntyneistä 10 miljoonasta on sittemmin menetetty. työpaikasta uudesta Saksan i v* tulos on selvästi heikompi kuin yhteisön Tämä tärkeämmän kansainvälisen kauppakumppanin Yhdysvaltain talous, jonka tukena on ollut korkeampi kasvu ja herkemmin reagoivat työmarkkinat, synnytti uusia työpaikkoja keskimäärin 1,2 prosentin vuosivauhdilla 1990-luvun ensimmäisen puoliskon aikana. Ja vaikka Japania koetteli ankara taloudellinen lama, ja keskimääräinen kasvu samana ajanjakona oli vain hieman korkeampi kuin Euroopan yhteisössä, Japanin talous onnistui kuitenkin synnyttämään uusia työpaikkoja 0,7 prosentin vuosivauhdilla. Yhteisön talouden suhteellisen heikko kehitys 1990-luvulla on seurausta siitä, että talouskasvun tiellä on toistuvasti ollut merkittäviä kansantaloudellisia esteitä. 1. 1. 1 1990-93: Ylikuumeneminen ja lama ottaen lokakuun 1988-90 yhteisössä Vuosina talouspolitiikasta harjoitetusta liian tuli yleisesti suhteessa ekspansiivista olevaan käytettävissä Julkisen tuotantokapasiteettiin. epätasapainon talouden vähentämiseen tähtäävät toimet olivat riittämättömiä, vaikka rahatalous olikin keskimäärin 1987 helpottunut pörssiromahduksen jälkeen. Sisämarkkinoiden toteuttamisen uusien tuomien mahdollisuuksien piristämän liike-elämän odotusten myötä tuotannon kasvu kiihtyi vuosina 1988-89 noin neljään prosenttiin vuodessa. huomattavasti Kasvu nopeampaa yhteisön potentiaalinen kasvunopeus, ja koska ylimääräistä kapasiteettia talouden ei ollut, ylikuumenemiseen. Saksojen yhdistymiseen liittyvien valtavien rahoittaminen menojen velkarahalla suureen julkisen talouden alijäämään ja keskimäärin johti johti kuin oli se Kuva 1 indeksi :150 Tuotantokapasiteetti ja BKT, EU iQO :90 85 '. ' !. ! 90 ' ,l, ,. ,,! :96:. !,, ,. ! prosentuaalinen muutos vuotiessä J I I L 90 Tuotantokuilu I. I. ' ' ' !. 1Ö4 96 85 90 * Todellisen BKT:n suhde potentiaaliseen. Lähde: Komissio. kasvaviin inflaatiopaineisiin Saksassa. Koko yhteisön vuoden vaihtotase muuttui suhteessa bruttokansantuotteeseen 0,9 prosentin alijäämään vuonna 1991. Samana ajanjaksona samalla kun inflaatio kiihtyi 3,5 prosentista 5,5 prosenttiin, keskimääräinen keskimääräinen nimellispalkkojen nousu kiihtyi 5,5 prosentista 7,5 prosenttiin. ylijäämästä prosentin 1987 0,6 Vastauksena kasvaviin inflaatiopaineisiin rahataloutta kiristettiin asteittain eri puolilla yhteisöä vuodesta 1988 eteenpäin, mutta finanssipolitiikka oli hyvin löyhää. Tämä vääristynyt politiikka johti kasvun hidastumiseen useimmissa maissa vuosina 1990-91, vaikka Saksassa yhdistymisen mukanaan tuoma lyhytaikainen kysynnän kasvu hidastikin talouden kääntymistä laskuun. Talouspolitiikkaan kohdistuvat ristiriitaiset vaatimukset aiheuttivat vakavia jännitteitä valuuttamarkkinoilla. Talvella 1992-93 yhteisön talous liukui lamaan. Kahden vuoden aikana menetettiin lähes viisi miljoonaa työpaikkaa (4 miljoonaa, jos Saksan uusia osavaltioita ei oteta lukuun). 1. 1. 2 Vuoden 1993 puolivälistä vuoden 1995 puoliväliin: Vakaata elpymistä Kun inflaatiopaineet vähitellen asettuivat aloilleen, rahataloutta kevennettiin melkein kaikissa jäsenvaltioissa loppuvuodesta 1992 ja koko vuoden 1993. Suotuisien perusedellytysten - alhaisemman hintatason ja palkkoihin kohdistuvien paineiden sekä yritysten suhteellisen vakaan kannattavuuden - pohjalta elpyminen pääsi kunnolla käyntiin vuoden 1993 puolivälissä vahvan kansainvälisen talouden, alhaisemman korkotason ja yhteisön parantuneen kilpailukyvyn ansiosta. Taulukko 2 Kasvun elpyminen ja hidastuminen yhteisössä0 (puolivuosittaiset tiedot; prosentuaalinen muutos vuodessa) 93/1 93/2 94/1 94/2 95/1 95/2 96/1 sisäinen -2. 9 0. 2 1. 9 2. 0 2. 1 0. 9 1. 9 Lopullinen kysyntä josta: Investoinnit -10. 2 -2. 8 -1. 9 1. 3 3. 8 1. 6 4. 5 1. 7 Yksityinen kulutus -0. 9 6. 9 9. 2 9. 4 1. 1 1. 4 1. 3 1. 3 2. 9 2. 8 -1. 6 -2. 6 -0. 2 -0. 5 V i e n t i2' Lopullinen kysyntä3' Varastot4' Reaalinen BKT Työllisyys5) 0 EU:n 5 jäsenvaltiota = Saksa, Ranska, kuningaskunta. 2) Tavarat ja palvelut; vienti sisältää EY:n sisäisen viennin. y) Lukuun ottamatta yhteisön sisäistä kauppaa; komission arvio. 4) Vaikutus BKT:n kasvuun. 5) Työvoimatutkimus; kausitarkistukset komission arvio. lAhde. : Komissio. -1. 4 -2. 1 -0. 1 3. 3 0. 5 3. 4 3. 8 2. 1 9. 3 2. 9 -0. 6 2. 4 0. 7 -0. 6 1. 2 1. 8 1. 0 0. 9 0. 9 2. 5 4. 2 2. 2 -0. 8 1. 2 1. 7 0. 5 -0. 3 Italia, Espanja ja Yhdistynyt prosenttiin (vuodessa) koko yhteisön alueella. Kuten on tavallista 1993 lähtien 1995 Vuoden loppupuolelta aina vuoden ensimmäiselle neljännekselle yhteisön talous kasvoi keskimäärin noin 3,5 prosentin reippaalla vauhdilla (vuositasolla). Elpyminen oli vakaalla pohjalla lähinnä piristyneen viennin ja tuntuvan investointien kasvun saattelemana. Yksityisen kulutuksen kasvu nousi vähitellen noin kahteen taloudellisen elpymisen alkuvaiheessa, kasvua vauhdittivat myös varastoinvestointien suhdannemuutokset. Laiteinvestointien nopean lisääntymisen vuoksi (6,7 prosentin nousu vuonna 1995) yhteisö näytti olevan matkalla elpymisestä kohti vankkaa ja jatkuvaa taloudellisen toiminnan ja työllisyyden kasvua keskipitkällä aikavälillä. Tämä lyhyt ajanjakso osoitti jälleen kerran, että Euroopassa on taloudellista kapasiteettia uusien työpaikkojen luomiseen, kunhan talouskasvu jatkuu ripeänä. Kokonaistyöllisyys kasvoi yli prosentilla vuoden 1994 ensimmäisen neljänneksen ja vuoden 1995 kolmannen neljänneksen välillä. Yhteisön keskimääräinen työttömyysaste laski noin 11,3 prosentista 10,7 prosenttiin työvoimasta. 1. 1. 3 Kasvun äkillinen hidastuminen ja pysähtyminen vuoden 1995 puolivälistä vuoden 1996 puoliväliin Tämä yleisesti ottaen myönteinen kasvukehitys keskeytyi äkillisesti vuoden 1995 toisella neljänneksellä. Hidastuminen oli erityisen jyrkkää niissä maissa, joiden valuuttojen arvo nousi valuuttakriisin aikana keväällä 1995. Erityisesti Saksassa ja Ranskassa koettiin kolme tai neljä vuosineljännestä kestänyt lamakausi. Vastaavasti useimmissa niissä maissa, joiden valuuttojen arvo laski, kasvu jatkui aluksi nopeampana, mutta myös niissä alkoi pian näkyä selkeää hidastumista. Koko yhteisön osalta investointien nopea kasvu loppui äkillisesti ja viennin kasvu väheni selvästi, kun sekä yhteisön sisäinen että ulkoinen kauppa hidastui. Yhden tai kahden vuosineljänneksen viiveellä yksityinen kulutuskin hidastui työllisyysnäkymien heikentyessä niissä jäsenvaltioissa, joiden valuutan arvo oli noussut. Inflaatio ja korkotaso puolestaan nousivat niissä maissa, joiden valuutan arvo oli laskenut. Yleisesti ottaen lopullisen kysynnän kasvu (varastojen kasvua lukuun ottamatta) hidastui edellisten puolentoista vuoden lähes kolmesta prosentista juuri ja juuri yhteen prosenttiin vuoden 1995 jälkipuoliskolla (katso taulukko 2). 1. 1. 4 Pääasialliset syyt kasvun pysähtymiseen vuosina 1995-96 Pääasialliset, äkilliseen ja laajaan taloudellisen kasvun hidastumiseen johtaneet syyt, olivat pitkäaikaisten reaalikorkojen nousu vuoden 1994 aikana sekä dollarin heikentymisestä seuranneet valuuttakurssien liikkeet vuonna 1994 ja etenkin vuoden 1995 ensimmäisten kuukausien aikana. Monien jäsenvaltioiden harjoittaman finanssipolitiikan riittämätön uskottavuus oli molemmissa tapauksissa avainasemassa. Lisäksi Euroopan kilpailukyvyn heikkeneminen ja vientimarkkinoiden hitaampi kasvu tukahduttivat yhteisön vientiä. Lopuksi elpymisen alkuvaiheissa kasvuun voimakkaasti vaikuttaneet varastoinvestoinnit (lähes yhdestä prosenttiyksiköstä vuonna 1994 0,25 vähenivät voimakkaasti prosenttiyksikköön vuonna 1995). Pitkäaikaisten korkojen nousu Tammikuun 1994 ja tammikuun 1995 välisenä aikana kymmenen vuoden viitelainojen korkotulot nousivat yhteisössä keskimäärin noin 250 basispistettä. Kokemukset niistä jäsenvaltioista, joukkovelkakirjoilla, osoittavat, että reaalikorot nousivat vähintään yhdellä prosenttiyksiköllä, ja joissakin valtioissa reaalikorot ovat todennäköisesti nousseet vielä huomattavasti enemmän. joissa käydään kauppaa indeksisidonnaisilla Kuva 2 liittyi hyvin kehitys sisäisiin investointien odotuksista, Pitkäaikaiset korot (Kwute. utlti. dot) EU, Saksa Ja USA osittain Tämä vastaavaan tuottojen obligaatioiden ja osittain nousuun Yhdysvalloissa tekijöihin. yhteisön reaalikorkojen nousu Kansainvälinen lainarahan johtuu muun muassa kasvuun kysynnän huomattavaan kasvua kohdistuvista, heijastelevista joiden vastapainona ei ollut kyllin vahvaa uskoa julkisen talouden velkaantumisen julkisen pienenemiseen. Yhteisössä talouden vakauttaminen oli vuosina 1994-95 vähäistä, Suhdannekorj attuna yhteisön keskimääräinen talouden alijäämä laski vuosina 1994 ja 1995 prosenttiyksikköä ainoastaan suhteessa vuodessa Valtioiden bruttokansantuotteeseen. uskottavasti selviytyä kyvyttömyys merkittävästä talouden epätasapainosta johti riskipreemioiden kasvamiseen ja pitkäaikaisten korkojen selvään noususuuntaukseen lähinnä maissa, joissa oli korkea julkisen talouden alijäämä ja velkaantuneisuusaste ja/tai perinteisesti heikko inflaatiokehitys. Saksan ja useiden sen naapurimaiden korot nousivat noin 180 basispistettä, kun taas Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa nousu oli suurempaa (noin 250 basispistettä). Italiassa, Espanjassa ja Ruotsissa pitkäaikaisten korkojen nousu jatkui vuoden 1995 ensimmäisinä kuukausina, mikä nosti kumulatiivista korkotuottojen kasvua 400-450 basispistettä (kuva 2). 1SÔ4 Saksa, Italia, Ruotsi Ja Espanja julkisen julkisen 0,25 1993 1395 «92 reaalikorkojen nousu Pitkäaikaisten toimintaa useimmissa rajoitti teollisuusmaissa (Yhdysvalloissa BKT:n kasvu hidastui vuoden 1994 puolivälin neljästä prosentista alle kahteen prosenttiin vuoden 1995 ensimmäisellä puoliskolla, lähinnä taloudellista korkean korkotason vuoksi). Euroopan yhteisössä korkeampi reaalikorkotaso sekä eräät maakohtaiset rakennusinvestointien vähenemiseen. Kielteisiä vaikutuksia kohdistui myös muihin koroille herkkiin kysynnän komponentteihin, kuten laiteinvestointeihin, varastoinvestointeihin ja kestokulutushyödykkeisiin. tekijät vaikuttivat merkittävästi Heikko Yhdysvaltain dollari ja Euroopan sisäinen valuuttakriisi yhteisön taloudelle oli Lisäisku Yhdysvaltain merkittävä dollarin heikkeneminen vuoden 1994 aikana, jota seurasi jyrkkä lasku vuoden 1995 alussa. Kokonaisuudessaan Yhdysvaltain valuutan arvo laski noin 20 prosenttia suhteessa Saksan markkaan (kuva 3). Heikompi dollari yhdistettynä "pakoon laatuun", joka seurasi Meksikon peson romahdusta vuoden 1995 alussa, johti vakaviin jännitteisiin Euroopan sisäisissä valuuttakursseissa. Kuva 3 Valuuttakurssit suhteessa saksan markkaan (Viikkottédot) •fefimfkuilâsMMùô 75: ;;1J?e4;;:i;;;;;::^::;ii;i;;;r)öeS TN*»wuioB*-itx): valuuttoihin, Päinvastoin kuin muutamat aikaisemmat valuuttakriisit, nämä valuuttakurssien liikkeet eivät johtuneet tarpeesta korjata kilpailun epätasapainoa. Kriisillä oli niiden kielteisiä vaikutuksia joiden jäsenvaltioiden harjoittama talouspolitiikka, erityisesti finanssipolitiikka, ei ollut markkinoiden näkökulmasta riittävän uskottavaa. Italian liiran kurssi, joka oli jo heikentynyt vuoden 1994 aikana, putosi jyrkästi vuoden 1995 ensimmäisinä kuukausina, ja sekä punnan että Ruotsin kruunun arvo laski huomattavasti kaupan arvolla painotettuna. Euroopan valuuttakurssijärjestelmän ERMin sisällä Espanjan pesetan ja Portugalin escudon keskikurssit devalvoitiin maaliskuussa. Saksan markka ja siihen läheisesti sidoksissa olevat valuutat kallistuivat jopa kuudella prosentilla kaupan arvolla painotettuna. Saksassa joillakin teollisuudenaloilla tehdyt suhteellisen korkeat palkkaratkaisut vuodelle 1995 rajoittivat korkotason alennusten mahdollisuuksia ja pönkittivät siten epäsuorasti Saksan markan vahvaa kansainvälistä asemaa. Lähde: Komissio. 1994 Valuuttakurssien vaihteluilla oli kielteinen vaikutus joka puolella Euroopan yhteisöä. Useimmissa niistä jäsenvaltioista, joiden valuuttojen arvo nousi, yritysten kustannusten pitäminen kilpailukykyisenä ja kannattavuus heikkenivät rajusti (kuvassa 4 vientisektorin kannattavuutta edustaa teolhsuussektori). Lisäksi useissa näistä maista lyhytaikaisia korkoja oli pakko nostaa keinottelun torjumiseksi (kuva 5). Vientinäkymät heikkenivät ja investoinnit vähenivät nopeasti. Tuotannon kasvu pysähtyi ja joissakin valtioissa jopa kääntyi väliaikaisesti laskuun. Kuva 4 Voitto-osuus* (prosentuaalinen muutos vuodessa, neijännesvuositjedot) K u v a5 l iy&ytaltaiiset korot (Viiktoöedcrt) ProMnUHaineflriuuto* S a k sa "Koko talous % Saksa, Ranska, fielgia, Tanska |a Espanja 12 Espanja 1992 1993 1994 Prosentuaalinen muuten Italia Saksa 1995 1996 Saksa, Italia, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi 1992 1993 1996 1994 * BruttolimeyHjäämän osuus bruttoltsäarvosta, prosentuaalinen muutos vuodessa U/ffte; Kansallinen aineisto. 1995 Niissä jäsenvaltioissa, joiden valuutan arvo laski, lyhyitä korkoja nostettiin - useissa tapauksissa huomattavastikin - valuutan heikkenemisen rajoittamiseksi ja inflaatiokierteen ehkäisemiseksi. Lisäksi pitkäaikaiset riskipreemiot nousivat huomattavasti monissa heikon valuutan maissa (kuva 2). Tämä merkitsi sitä, että julkisen talouden vakauttamisen edellytykset olivat huomattavasti heikommat. Tuloksena oli taloudellisen kasvun selvä hidastuminen myös näissä maissa, kun kotimainen kysyntä supistui ja kauden alussa koettu viennin kasvu vähitellen hiipui. Ulkomaisen kysynnän heikkeneminen talouden dollariin, suhteessa Vuosina 1993 ja 1994 Euroopassa tapahtunut elpyminen oli saanut tukea erittäin korkeasta viennin kasvusta, mutta vuonna 1995 vienti EY:n ulkopuolelle hidastui (kuva 6). Tähän oli syynä pääasiassa kaksi tekijää. Ensinnäkin yhteisön valuuttojen arvon muihin heikentyminen kansainvälisiin valuuttoihin, erityisesti Yhdysvaltain heikensi eurooppalaisten yritysten keskimääräistä kustannuskilpailukykyä johti kansainvälisten markkinaosuuksien menettämiseen. Toiseksi Yhdysvaltain talouskasvun johti aikaisemmin niin vahvan Yhdysvaltain laskuun. EY:n ulkopuolelle tuonnin suuntautuvan viennin kasvu hidastui keskimäärin noin seitsemään prosenttiin vuodessa (vuonna 1994 se oli 10 prosenttia). hidastuminen ja K u v a6 1 Vienti yhteisön ulkopuolefle (N6lJä«Wl6sVUOSl-Ja VUÖSltledöt) PtoetnfcjMlinan muutot y/y Vienti EY:n ulkopuolelle 1992 1993 1995 1996 Ujbfta KomlMio. /. 1. 5 Kasvun makrotaloudellisia esteitä Yhteisön heikosta kasvusta ja työllisyyskehityksestä 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla on usein virheellisesti syytetty sellaisia tekijöitä kuin talouden maailmanlaajuistuminen tai uuden teknologian esiintulo lähinnä makrotalouden asettamista esteistä kasvulle yhteisön sisällä: luku). Tosiasiassa syyt (katso 2. löytyvät (i) Tuotantokapasiteetin riittämätön laajentaminen: 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun liian nopeasti inflaatiopaineet yhteisössä kasvoivat kysynnän kasvaessa alussa suhteessa tuotantokapasiteettiin; (ii) Vääristynyt talouspolitiikka: Huono rahapolitiikan ylikuormittumiseen. Itse asiassa liian löyhä finanssipolitiikka (vuodesta 1988 lähtien) ja hintojen vakauden tavoitteen kanssa ristiriidassa oleva palkkakehitys (vuodesta 1990), aiheuttivat korkotason nousun, joka puolestaan johti kasvun ja uusien työpaikkojen luomisen hidastumiseen ja vuosien 1992-93 lamaan; taloudenhoito johti (iii) Rahamarkkinoiden epävakaus: valuuttakriisit, jotka paljolti johtuivat useiden jäsenvaltioiden harjoittaman talouspolitiikan riittämättömästä uskottavuudesta ja yhteisön koordinoinnin puutteesta, ovat häirinneet taloudellista kasvua sekä niissä valtioissa, joiden valuutan arvo nousi, että niissä, joiden valuutan arvo laski. Kuva 7 Investoinnit ja työttömyys, EU i^BKE***: 'M; W:\- »•työv&Jm»w&:: 15 1980 LSM» : Komlaslo. : 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995 Mikäli yhteisö haluaa saavuttaa pidemmän vireän taloudellisen kasvun jakson, joka varmistaisi merkittävän ja kestävän työttömyyden vähentymisen, sen on löydettävä kestäviä ratkaisuja näihin makrotaloudellisiin kasvun esteisiin. Tämä merkitsee sitä, että on ensiarvoisen tärkeää pitää yllä uskottavaa talouspolitiikkaa rahoitus- ja rahamarkkinoiden epävakauden estämiseksi. Toiseksi taloudellista elpymistä on tuettava voimakkaalla investointien kasvulla, jonka avulla voidaan varmistaa riittävän nopea tuotantokapasiteetin kasvu vastaamaan lisääntyvää kysyntää. Vaikka investointien ja työttömyyden välinen vuorovaikutussuhde onkin erittäin mutkikas, kuva 7 paljastaa koko yhteisön osalta selvän negatiivisen korrelaation näiden kahden muuttujan välillä. Tämä osoittaa, että korkeat investoinnit ovat välttämätön edellytys työttömyyden vähentämiseksi tarvittavien konkreettisten työpaikkojen luomiselle. Kolmanneksi on pienennettävä investointien kasvun kannalta välttämättömiä säästöjä vapautuisi käytettäväksi, mikä estäisi tuotannon laajentumista hidastavan reaalikorkojen nousun. Aivan yhtä tärkeää on myös se, että kaikki asianomaiset osapuolet pyrkivät vaikuttamaan osaltaan siihen, että palkkakehitys saadaan tukemaan hintojen vakauttamista ja työllisyyden parantamista. talouden alijäämää, julkisen jotta EMU tarjoaa merkittävän mahdollisuuden voittaa nämä jatkuvan kasvun ja uusien työpaikkojen luomisen tiellä olevat esteet. Lähentymisprosessi on vaikuttanut vahvasti tasapainoisemman politiikan luomiseen, ja se on myös vahvistanut ratkaisevasti vakauteen tähtäävän talouspoliittisen kehyksen uskottavuutta. Lisäksi ei-toivottuihin jännitteisiin ja valuuttakurssipreemioiden nousuun johtavan valuuttojen epävakauden vaara saadaan poistetuksi yhteiseen rahaan liittyvien valtioiden keskuudesta. Tällaiset vaarat vähenevät myös niiden jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät alkuvaiheessa ota käyttöön euroa, edellyttäen, että jatketaan edelleenkin. talouspolitiikan harjoittamista lähentymiseen tähtäävän 1. 2 Asteittain vahvistuvaa kasvua vuosina 1996-98 Yhteisön talous kääntyi uudelleen nousuun vuoden 1996 aikana ja kasvun odotetaan vahvistuvan vuosina 1997 ja 1998. Tätä yleisesti ottaen suotuisaa tulevaisuudennäkymää vahvistavat yhteisön liittyvä talouspolitiikan vakaa tarjontapuolen talouspoliittisen kehyksen uskottavuuden paraneminen sekä suotuisat perusedellytykset investointien vakaa kannattavuus - jotka näyttävät olevan jopa parempia kuin ennen elpymistä vuonna 1994 ja alkuvuodesta 1995. Lisäksi taloudellisen toiminnan laajenemisen yhteisön kansainvälisten kauppakumppaneiden keskuudessa ja maailmankaupan kasvun odotetaan antavan jatkossakin lisätukea tälle kehitykselle. - sopivan suuruiset palkankorotukset tasapainottuminen, EMUun ja 1. 2. 1 Kiihtyvä ja tasapainoinen taloudellisen toiminnan virkistyminen jatkuu vakaana Loppukysynnän kasvu kiihtyi vuoden 1995 jälkipuoliskon noin yhdestä prosentista (vuodessa) noin 2,5 prosenttiin vuoden 1996 alkupuoliskolla. Kun varastoja pienennettiin, tuotannon kasvu kiihtyi huomattavasti vähemmän, mutta koko vuoden aikana saavutetun kasvuvauhdin arvioidaan kokonaisuudessaan olleen yhteisössä keskimäärin 1,6 prosenttia. Positiivisten kasvuvoimien vallitessa tuotannon kasvun ennustetaan vahvistuvan 2,3 prosenttiin vuonna 1997 ja 2,8 prosenttiin vuonna 1998. jatkossakin Elpymisen odotetaan olevan tasapainoista ja laajapohjaista. Vienti on todennäköisesti dynaamista ja kiihtyy vähitellen vuoden 1996 4 prosentista noin 6,5 prosenttiin vuonna 1998. Tätä kasvua vievät eteenpäin voimakas vienti EY:n ulkopuolelle ja EY:n sisäisen kaupan kääntyminen uuteen nousuun vahvistuneen kysynnän ylläpitämänä sekä vakaat valuuttakurssit ja jatkuva kaupan yhdentymisprosessi jäsenvaltioiden välillä. Yksityinen kulutus kasvoi vuoden 1996 alkupuoliskolla reippaaseen vauhtiin (2,5 prosenttia), mihin vaikutti myös osaltaan kestokulutushyödykkeiden myynnin piristyminen. Jonkinlainen hidastuminen on lyhyellä aikavälillä todennäköistä, mutta reaalipalkkojen maltillisen kasvun, vähitellen parantuvien työllisyysnäkymien ja varmuussäästöjen alenemisen myötä yksityinen kulutus todennäköisesti kiihtyy vain vähän alle 2 prosentista vuonna 1997 lähemmäs 2,5 prosenttia vuonna 1998. 10 Viennin ja kulutuksen kasvaessa ja ylisuurten varastojen vähitellen purkautuessa teollisuuden toimintasuhde on saavuttanut pohjalukemansa ja kääntynyt taas uuteen nousuun. Tämä kiihdyttänee laiteinvestointeja, jotka alkoivat jo elpyä vuoden 1996 alkupuoliskolla. Vakaan kannattavuuden ja alhaisen korkotason tukemana laiteinvestoinnit tulevat todennäköisesti kasvamaan noin viidellä prosentilla vuonna 1997 ja kiihtymään edelleen lähes 7 prosenttiin vuonna 1998. Rakennustoiminta oli yleisesti ottaen laimeaa vuoden 1996 alkupuoliskolla, mutta näkyvissä oli jo selviä merkkejä tulevasta noususta, ja rakennusinvestointien ennustetaankin kiihtyvän vähän yli 3 prosentin kasvuvauhtiin vuonna 1998. lähes ylöspäin korkotason ja tukemien talous ponnahti voimakkaammin takaisin nousuun Saksassa odotettua Saksan markan efektiivisen valuuttakurssin huomattavan laskun, kohtuullisten alhaisen palkkavaatimusten liike-elämän kohentuneiden odotusten edistämänä. Kevään ja syksyn 1996 välillä tuotannon kasvuennustetta korjattiin kokonaisella prosenttiyksiköllä, ja se nousikin vuonna 1996 1,4 kehittyvän prosenttiin. edelleen vuosina 1997-98 siten, että vienti vie edelleen myönteistä ja lisääntyvät kiihtyvällä vauhdilla. laiteinvestoinnit Yksityinen kulutus kasvanee vaatimattomasti vuonna 1997, mutta työllisyysnäkymien vähitellen parantuessa yksityinen kulutus näyttäisi kasvavan jonkin verran nopeammin vuonna 1998. Yleisesti ottaen 2,2 prosenttiin vuonna 1997 ja 2,8 prosenttiin vuonna 1998. tuotannon odotetaan odotetaan eteenpäin Talouden kasvavan kehitystä Taulukko 3 Reaalisen BKT: n kasvu (prosenttia vuodessa) 1996 1995 1,9 1,4 2,8 2,1 1,4 2,4 2,1 1,1 7,8 0,8 2,3 2,5 1,0 2,5 2,3 1,7 2,3 B DK D EL E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EU Lähde: Komission marraskuun talousennusteet. 1997 2,2 3,1 2,2 2,5 2,7 2,1 5,8 1,4 2,8 2,8 1,6 2,8 3,7 2,1 3,0 1,9 2,0 2,8 2,2 10,7 3,0 3,4 2,1 1,8 2,3 4,2 3,0 2,4 2,4 2,3 1,6 1998 2,7 3,0 2,8 2,8 3,2 2,7 5,2 2,6 3,8 3,0 2,5 3,2 3,1 2,5 3,0 2,8 1996 Ranskassa taloutta virkistää vahvistuneen kansainvälisen kysynnän myötä kohentunut vienti. Kuluttajien varovaisuudesta huolimatta yksityinen kulutus kehittyi vuonna 1996 odotettua suotuisammin. Suurten varastomuutosten vuoksi tuotanto jäi selvästi kysyntää alhaisemmaksi vuoden 1996 alkupuoliskolla, mutta toiminta kiihtyi vuoden loppupuolella. toimintasuhteen nousun Parantuvien kysyntänäkymien, hyvien perusedellytysten odotetaan johtavan laiteinvestointien piristymiseen. Pitkäaikaisten korkojen aleneminen näyttäisi tukevan rakennustoiminnan elpymistä. Vuonna 1997 BKT:n kasvun odotetaan kiihtyvän 2,1 prosenttiin ja 2,7 prosenttiin vuonna 1998. ja n Italiassa valuutan vahvistumisella vuoden 1995 puolivälistä lähtien on ollut tyrmäävä vaikutus vientiin ja investointeihin. Lisäksi korkea korkotaso vuonna 1995 ja vuoden 1996 alussa merkitsivät sitä, että julkisen talouden vakauttaminen oli toteutettava vaikeissa olosuhteissa, mikä rajoitti kotimaista kysyntää. Alentuneiden inflaatiopaineiden ansiosta mahdollisuudet saada aikaan yhteiskunnallinen sopimus, joka merkitsisi kohtuullisia palkankorotuksia, kuitenkin lisääntyvät, ja kun vielä mahdollisuudet julkisen talouden vakauttamiseen ovat vuoden 1997 talousarvion hyväksymisen jälkeen parantuneet suuresti, korkotaso on laskukausi on nyt todennäköisesti päättynyt ja asteittaista elpymistä on odotettavissa tuotannon noustessa 1,4 prosentilla vuonna 1997 ja 2,6 prosentilla vuonna 1998. laskenut huomattavasti. Talouden Yhdistyneessä kuningaskunnassa talous on päässyt takaisin keskimääräistä korkeampaan kasvuun sen jälkeen kun vuoden 1996 ensimmäisellä puoliskolla tehtiin merkittäviä varastomuutoksia. Korkeamman kasvun taustalla ovat aikaisemmat korkotason alennukset ja viennin vahva kohentuminen. Kulutus kasvaa nopeasti kohenevan työllisyyden, kohtuullisten reaalipalkkojen korotusten ja asuntomarkkinoilla tapahtuneen kehityksen ansiosta. Näiden kaikkien odotetaan johtavan kotitalouksien säästämisasteen laskuun. Samaan aikaan investointien kukoistavan kasvun odotetaan jatkuvan. Taloudellisen toiminnan kasvun ennustetaan olevan 3 prosentin luokkaa vuosina 1997-98. investoinnit ja kulutus näyttäisivät aiheuttavan Alankomaissa ja Tanskassa kotimainen kysyntä kasvoi vuonna 1996 nopeaan tahtiin. Parantuneet vientinäkymät tukevat tuotannon kasvua, ja sen ennustetaan kiihtyvän Alankomaiden 2,5 ja Tanskan 2 prosentista noin 3 prosentin vuosivauhtiin vuosina 1997- 98. Belgiassa ja Itävallassa kotimaisen kysynnän näkymät ovat lyhyellä aikavälillä maltillisempia, mutta viennin odotetaan kasvavan nopeaan tahtiin ja tuotannon kasvun odotetaan kohentuvan vähitellen siten, että se saavuttaa Belgiassa 2,5 ja Itävallassa 2,3 prosenttia vuonna 1998. Espanjassa ja Portugalissa puolestaan kasvava vienti ja vähitellen vahvistuvat taloudellisen toiminnan laajentumista noin 23/4 prosentilla vuonna 1997 ja jonkin verran enemmän vuonna 1998. Ruotsissa tämänvuotisen yli kymmenen prosentin suuruisen investointien kasvun odotetaan heikentyvän vähitellen, mutta yksityisen kulutuksen kohentuessa ja viennin kasvun jatkuessa talouden kasvuvauhti näyttäisi parantuvan. Suomessa vilkas kotimainen kysyntä tulee olemaan tärkein vankan tuotannon kasvun ylläpitämiseen vaikuttava tekijä. Irlannissa, missä kasvu ja uusien työpaikkojen syntyminen on ollut erittäin voimakasta, talouden kasvuvauhti todennäköisesti hidastuu, mutta tuotannon talouskehitys kasvun ennustetaan olevan edelleen yhteisön korkein. Kreikassa todennäköisesti parantuu edelleen ja tuotannon kasvun odotetaan jatkuvan 2Vi - 2 1/3 prosentin vauhdilla, mitä ylläpitää lähinnä investointien reipas kasvu. 12 1. 2. 2 Positiivisia kasvuvoimia Talouspolitiikan tervehtyminen Viime vuosina, erityisesti vuoden 1996 aikana, yhteisö on saavuttanut erittäin merkittävää kehitystä talouspoliittisessa toiminnassaan, ja keskipitkän aikavälin talouspoliittisen kehyksen uskottavuus on myös parantunut merkittävästi. Lähes kaikissa jäsenvaltioissa on toteutettu merkittäviä toimenpiteitä julkisen talouden tilan kohentamiseksi vuosina 1996 ja 1997. Näkymien parannuttua maltillisten palkankorotusten ja vakaamman julkisen tehneet mahdolliseksi yhteisön inflaatiopaineet ovat talouden vuoksi rahatalouden edellytysten tuntuvan helpottumisen. Tämä tasapainottuminen on ohjannut talouspolitiikkaa vakaapohjaisen ja jatkuvan tuotannon, investointien ja työllisyyden kasvun suuntaan. lieventyneet Taulukko 4 K o h e n t u n e et talouspolitiikan toimintatavat Reaalinen efektiivinen vaihtokurssi0. (Yksikkö työkustannukset) (1993 = 100) Muutos lyhytaikaisissa koroissa tammikuusta 1994 (3 kuukauden interbank) Muutos pitkäaikaisissa koroissa tammikuusta 1994 (10 vuoden viitelaina) 2. nelj. 1995 4 nelj. 1996 Huhtikuu 1995 Joulukuu 1996 Tammikuu 1995 Joulukuu 1996 Vuosimuutos suhdanne- korjatussa julkisen talouden rahoitus asemassa 1996 1997 109,1 104,8 106,4 112,5 92,9 103,8 93,0 82,6 106,0 109,6 106,0 117,1 96,2 95,1 102,5 103,7 99,4 122,5 94,5 101,9 95,2 102,8 100,0 105,5 108,3 116,4 115,2 102,7 100,32) 106,42) -1,7 0,7 -1,2 -3,4 0,6 1,5 0,8 2,4 -0,5 -0,8 -0,3 0,9 1,5 1,3 0,5 -3,9 -2,7 -2,6 -7,5 -2,4 -2,9 -0,2 -1,2 -2,2 -2,2 -4,6 -2,0 -2,9 0,9 -1,9 1,9 3,0 1,9 ei saata villa 3,9 2,6 -0,6 0,6 0,1 ei saata villa -1,0 0,1 2,7 3,6 2,1 2,0 3,0 3,7 4,2 2,5 2,6 -0,5 -1,0 0,1 -0,2 -1,8 0,2 0,0 1,4 0,0 1,0 0,3 0,0 0,8 2,3 1,2 -0,7 1,0 1,4 2,0 1,1 1,6 3,8 1,1 0,9 0,3 0,6 1,2 1,1 1,3 0,8 0,8 3,4 0,0 1,8 1,0 0,0 0,5 0,7 1,3 a 23 teollisuusmaahan. a 9 EY:n ulkopuoliseen teollisuusmaahan. missio. B DK D EL E F IRL I NL A P FIN S UK EU !) Suhteess 2) Suhteess Lähde: Ko 13 Kehitys kohti talous- ja rahaliittoa on vahvistanut tuntuvasti talouspoliittisen kehyksen uskottavuutta käytännöllisesti katsoen kaikissa jäsenvaltioissa. Eurooppa-neuvoston Dublinin kokouksessa joulukuussa 1996 tekemä päätös talous- ja rahaliiton kolmatta vaihetta koskevasta Vakaus- ja kasvusopimuksesta vahvistaa entisestään mahdollisuuksia vakaaseen finanssipolitiikkaan keskipitkällä aikavälillä. Perustamissopimuksen talous- ja rahaliittoa koskevien määräysten edellyttämä inflaationvastainen rahapolitiikka vaikuttaa yhä enemmän talouden toimijoihin ja erityisesti hintojen ja palkkojen määräämisestä vastaaviin osapuoliin niiden sopeuttaessa toimiaan alhaisen inflaation toimintaympäristöön. Tämä työllisyyden kohentamistarpeiden mukainen. palkkakehitykseen, joka on vaikuttaa osaltaan siten Kaikki tämä kehitys on jo tuonut suuria etuja. Valuuttakurssit ovat yleisesti ottaen palanneet takaisin sille tasolle, jolla ne olivat ennen kevään 1995 valuuttakriisiä, ja ERMin piirissä valuuttakurssit ovat olleet vakaita. Pitkäaikaiset korot ovat laskeneet huomattavasti ja korkotuotoissa on tapahtunut merkittävämpää lähentymistä. Vaikka korkotason lasku vuoden 1995 aikana oli paljolti samankaltainen kuin samaan aikaan tapahtunut korkojen lasku Yhdysvalloissa, vuoden 1996 kehitykselle on ollut tyypillistä irrottautuminen Yhdysvaltain korkotasosta. Erityisesti ne jäsenvaltiot, jotka ovat ilmoittaneet toteuttaneensa merkittäviä mukauttamistoimenpiteitä vuoden 1997 talousarvioissaan, ovat onnistuneet pudottamaan huomattavasti pitkäaikaisten korkojen preemioita. talous- ja Talouden valmistaminen rahaliittoon parantaa siis merkittävästi talouspolitiikan jäsenvaltioiden todennäköisesti uskottavuutta. Tämä parantaa yksityisen sektorin luottamusta ja muodostaa jo sinänsä positiivisen kasvutekijän. Rahapolitiikan linja vaikuttaa suuresti lyhyen aikavälin kasvunäkymiin (kuva 8). Sikäli kuin yksityisen sektorin luottamus ja parantuneet odotukset täysin pysty eivät kysyntää tasoittamaan talouden rajoittavien vaikutuksia, vakauttamistoimien tulevina vuosina suoraa julkisen Kuva 8 Korkotasoja tuotanto, 4 EU-jäsenvaltiota 70::72: ::74:::76 ;::76:::£Ö: :82: :Ö4 :S6 9o:::s2 :a4:. :96;. Korkotuottokäyrä L(4 vuosineljänneksen viive, asteikko oikealla) Reaalinen BKT:n kasvu (Kunkin vuoden kohdalla, asteikko vasemmalla) 70 72 74 76 7« 80 82 84 86 90 92! 94 :96 läftde; Komissio. 14 rahapolitiikalla tulee olemaan sekä tarvittavaa tilaa että valmiuksia pitää yllä kohtuullinen kysynnän kasvu tuottamatta haittaa myöskään alhaisen inflaation tavoitteelle. Jos talouspoliittisen kehyksen uskottavuus pystytään lisäksi säilyttämään tai jopa vahvistamaan sitä, yhteisö saavuttanee keskimäärin vielä suurempaa edistystä kohti pitkäaikaisten reaalikorkojen tason laskua. Tämä rohkaisee investointeja ja vähentää kokonaiskustannuksia ja hintapaineita, mikä vaikuttaa osaltaan yksityisen sektorin kysynnän ja toiminnan tasapainoiseen kasvuun sekä alentaa tällä hetkellä korkeata suhdanteista riippumatonta työttömyyttä. Investointien kiihtymisen kanssa yhdenmukainen palkkakehitys ja yritysten kannattavuus on aikavälillä kehityskulku BKT: n kasvu, EU laajoissa tämä Kuva 9 Kannattavuus, investoinnit ja Inflaation laskiessa, rahapolitiikan uskottavuuden lisääntyessä ja työttömyyden pysyessä korkeana palkkaratkaisut ovat tulleet monissa maissa maltillisemmiksi viime vuoden aikana. Ensimmäistä kertaa sen jälkeen kun yhteisön talouspolitiikan laajat suuntaviivat hyväksyttiin vuonna 1993 keskimääräisten palkankorotusten yhteisössä ennustetaan jäävän sellaiselle tasolle (noin 3 prosenttia vuodessa vuosina 1997 ja 1998), joka sopii täysin pyrkimyksiin sekä ylläpitää hintatason vakaus että lisätä investointien kannattavuutta yhteisössä entisestään, ja tehdä kuitenkin mahdolliseksi myös reaalipalkkojen lievä nousu. suuntaviivoissa Kuten on suositeltiin, säilytettävä. keskipitkällä parannuttava Kannattavuuden edelleen, jotta kotimaiset investoinnit saataisiin pysymään yhteisön sisällä ja ulkomaisia houkutella voitaisiin investointeja. hyvien liiketoiminnan edellytysten tarjoamisessa ylitysten, investointien ja työpaikkojen houkuttelemiseksi on kiristynyt yhä. Liiketoiminnan on aikavälillä merkittävä keskipitkällä investointeja määräävä tekijä (kuva 9). Keskimääräinen kannattavuustaso on korkeampi kuin kertaakaan sitten 1970- luvun, mutta reaalikorot ovat myös Kiinteän pääoman muodostus (brutto), Reaalinen %-osuus/v. (asteikko oikealta) Nettopääomavaranto - jon nettovoitto (asteikko vasemmalla) 1000*100 Kannattavuus ja investoinnit 8KTjainy«$totnntt Reaalinen %*os»usW. } kannattavuusaste Kilpailu BKT. n kasvu 1995 1990 1966 1670 1973 1990 1469 196Û 15: 6D Kiinteän pääoman muodostus (brutto) 1976 1$ 1986 1990 1996 -1Û 1960 1966 1970 Lähde; Komissio. 15 korkeampia kuin 1960-luvulla. Vahva kannattavuus ei itsessään riitä elvyttämään investointeja. Mutta kasvavan toimintasuhteen ja kohentuvien kysyntänäkymien - sillä viennin ja kulutuksen odotetaan piristyvän - myötä hyvä kannattavuustaso johtaa todennäköisesti investointien nopeaan ja voimakkaaseen elpymiseen. Valuuttakurssien suurempi siten myönteisesti investointipäätöksiin. epävarmuutta vaikuttaa vähentää vakaus ja Suotuisa ulkoinen ympäristö jatkossakin kaupan voimakkaasta laajenemisesta. Yleisesti Yhteisön odotetaan hyötyvän jatkossakin kansainvälisten kauppakumppaneidensa kanssa käymänsä yhteisön vientimarkkinoiden laajentumisen ennustetaan jatkuvan tulevina vuosina voimakkaana (noin kahdeksan prosenttia vuodessa). Kuitenkin yhteisön reaalisen efektiivisen valuuttakurssin nousun vuosina 1994-96 odotetaan hillitsevän kansainvälisten vientimarkkinaosuuksien kasvua myös tulevina vuosina. Tästä huolimatta EY:n ulkopuolelle suuntautuvan viennin kokonaiskasvun arvioidaan kuitenkin pysyvän vuosina 1997-98 suhteellisen voimakkaana, eli noin seitsemän prosentin tasolla vuodessa. ottaen Yhdysvalloissa taloudellisen toiminnan kasvu jatkuu ripeänä. Vaikka maan talous toimii sellaisilla työllisyystasolla ja toiminta-asteella, jotka on aikaisemmin yhdistetty hinta- ja palkkapaineiden nousuun, tämänkaltaisista paineista ei toistaiseksi ole näkynyt mitään merkkejä. Jos inflaatiossa ei siis tapahdu mitään odottamatonta käännettä ylöspäin, talouden ennustetaan kasvavan 2 Vi - 214 prosentin vuosivauhdilla vuosina 1997-98, mikä lähentelee resurssien korkean käyttöasteen, laiteinvestointien voimakkaan kasvun ja korkean tuontihalukkuuden myötä ulkomaisen kysynnän odotetaan Yhdysvalloissa kasvavan 7-7V4 prosenttia vuodessa vuosina 1997-98 (vuoden 1996 63/4 prosentista). talouden potentiaalista kasvuvauhtia. Kotimaisten Japanissa elpymisen odotetaan jatkuvan lähivuosina. Viime vuosina tapahtunut muutos kohti tuonnin suurempaa osuutta kotimaisesta kysynnästä, jota ovat edesauttaneet Japanin markkinoiden avaamiseen tähtäävät kaupan vapauttamistoimenpiteet, odotetaan jatkuvan lähitulevaisuudessa. Yhdessä vireän kotimaisen kysynnän kasvun kanssa se pitänee Japanin tuonnin kasvun korkeana vuosina 1997-98. 16 odotettavissa Huolimatta olevasta tuonnin kasvun hidastumisesta yhteisön kauppa Aasian, Latinalaisen Amerikan Itä-Euroopan sekä Keski- ja voimakkaasti kasvavien markkinatalouksien kanssa odotetaan jatkavan voimakasta laajenemistaan. Jatkuvien uudistusten ja tuottavuuden nopean paranemisen ansiosta BKT:n kasvun Keski- ja Itä-Euroopan maiden jatkuvan talouksissa odotetaan suhteellisen tai 1997-98 voimistuvan lukuun muutamaa ottamatta. Myös ja Latinalaisessa Amerikassa voimakkaan kasvun odotetaan jatkuvan vuosina 1997-98. voimakkaana vuosina poikkeusta Aasiassa Taulukko 5 Ulkoinen ympäristö (reaalinen muutos prosentteina vuodessa) Painotus 1995 1996 1997 1998 Muu maailma paitsi EY USA Japani DAIi» KJH-maal paitsi entinen N-liitto"' Reaalinen BKT 4,3 4,2 2,4 2,3 3,8 1,8 7,1 7,2 3,9 4,1 3,6 2,0 0,8 8,0 5,4 100,0» 26,9 10,0 6,6 2,5 4,6 2,4 2,8 7,2 4,5 Tuonti 9 7,5 100, o2' 8 8 liY:n ulkopuoliset markkinat USA Japani DAIi3) KlE-maat paitsi NL4) 6 Vienti EY:n ulkopuolelle 1) Suhteellisten painotusten perusteena vuoden 1995 BKT. 2) Suhteellisten painotusten perusteena vienti EY:n ulkopuolelle vuonna 8,9 11,4 15,1 17,5 6,8 10,5 10,2 10,9 17,8 5,8 11,5 9,4 7,5 6,7 9,5 9,3 entinen 7 7 7,2 9,8 9,4 8,9 7 1995. 3) Dynamic Asian Economies eli Aasian kasvavat taloudet: Hong Kong, Korea, Malesia, Singapore, Taiwan ja Thaimaa. Keski-ja Itä-Euroopan maat entista Neuvostoliittoa lukuun ottamatta: Albania, Bulgaria, Tsekin tasavalta, Slovakia, Unkari, Puola, Romania ja Slovenia. Lähde: Komissio; marraskuun 1996 ennusteet. /. 2. 3 Epävarmuustekijöitä ja lyhyen aikavälin riskejä loppuunsaattamiseen vakauttamiskehityksen Taloudellisiin näkymiin liittyvät epävarmuustekijät näyttävät vähentyneen huomattavasti vuoden 1996 alun jälkeen. Merkittävin riski muutoin suotuisien näkymien kannalta näyttäisi olevan mahdollinen epäilys siitä, kuinka sitoutuneita hallitukset ovat julkisen talouden 1997 budjetin täysimääräisen toteuttamisen muodossa. Jos nimelliskorkotason lähentämiseen tähdättyjen toimenpiteiden uskottavuus kärsii joissakin jäsenvaltioissa ja jos talousarvion tulokset eivät pysty täyttämään niille asetettuja tavoitteita, se saattaa jälleen kohdistaa paineita korkotasoon ja valuuttakursseihin, millä saattaisi olla haitallisia vaikutuksia tuotantoon ja työllisyyteen koko yhteisössä. Vankka sitoutuminen EMUn taloudellisten edellytysten täyttämiseen - mikä heijastuu poliittisissa julkilausumissa, jo päätetyissä julkisen talouden toimenpiteissä, sekä teknisten valmistelujen edistymisessä - kuitenkin vähentää suuresti tätä epävarmuutta. vuoden Jännitteitä voi myös ilmetä, jos riittämätön kasvu ja ongelmat uusien työpaikkojen luomisessa joissakin jäsenvaltioissa antavat aihetta yhteisön sisäisiin poliittisiin pulmiin. Näin voi tapahtua, jos kuluttajien ja investoijien luottamus ei joissakin jäsenvaltioissa kohenekaan odotetulla tavalla. Julkisen talouden vakauttaminen saattaa myös johtaa 17 luottamuksen palautumiseen odotettua heikommin, mikäli toteutettujen toimenpiteiden nähdään olevan ainoastaan lyhytaikaisia ja luonteeltaan satunnaisia sen sijaan, että ne ilmentäisivät pysyvää sitoutumista vakaaseen julkiseen talouteen ja pureutuisivat itse ongelmaan, eli erittäin korkeisiin suhteessa bruttokansantuotteeseen. julkisiin menoihin ja verotukseen talouspolitiikan uskottavuus ja maltillinen palkkakehitys pystytään toisaalta Jos säilyttämään, kasvu ja uusien työpaikkojen syntyminen voi osoittautua jopa ennusteita voimakkaammaksi. Talous- ja rahaliiton mukanaan (uomia suuria taloudellisia etuja lupailevat näkymät saattavat kasvattaa yksityisen sektorin odotuksia ja luottamusta merkittävästi, samalla tavoin kuin sisämarkkinaohjelman myönteiset vaikutukset 1980- luvun lopulla. Tämä voisi vapauttaa suurempia investointeja, johtaa varmuussäästöjen pienenemiseen useimmissa jäsenvaltioissa ja auttaa yhteisöä saavuttamaan vankan kasvun ja luomaan uusia työpaikkoja. Vielä yksi epävarmuustekijä saattaa sisältyä vaaraan, että hintapaineet heräävät uudelleen ennustejakson loppua kohden. Vaikka alhaisen inflaation ja lisääntyneiden investointien sekä parantuneen työllisyyden mukainen palkkakehitys näyttääkin nyt hyvin vakiintuneelta, vuosien 1994-95 kehitys joissakin valtioissa osoitti, että kohtuuttomat palkkavaatimukset saattavat ponnahtaa uudelleen pintaan elpymisen alkuvaiheissa. Kuten yhteisötason työparkkinaosapuolet korostivat jokin aika sitten antamassaan talouspoliittista kantaansa koskevassa yhteisessä lausunnossaan, työmarkkinaosapuolet tunnustavat tarpeen välttää kohtuuttomiin tuloksiin johtavia palkkaratkaisuja. Liian suuret palkankorotukset ruokkivat inflaatiopaineita, jotka puolestaan saavat aikaan tukahduttavia reaktioita rahataloudesta vastaavien viranomaisten taholta, aiheuttavat pitkäaikaisten korkojen korotuspaineita ja tekevät tyhjäksi Euroopan valtioiden talouksien mahdollisuudet edistää korkeampaa työllisyystasoa. 1. 3 Asteittain paranevat työllisyysnäkymät 1. 3. 1 Viime aikoina toteutunut ja odotettavissa oleva työllisyyden ja työttömyyden kehitys analyysi viimeisimmistä työmarkkinasuuntauksista Yksityiskohtainen sekä toimintaperiaatteita koskevista kysymyksistä, joihin yhteisön tulisi seuraavaksi puuttua, esitetään komission vuonna 1996 laatimassa kertomuksessa työllisyydestä sekä Eurooppa- työllisyyskertomuksessa neuvoston Dublinin kokoukselle valmistellussa yhteisessä vuodelta yhteisön lyhyt työmarkkinanäkymiin liittyvistä avaintekijöistä sekä katsaus työmarkkinakokemuksista joissakin jäsenvaltioissa, jotka ovat viime vuosina päässeet merkittävästi parempaan tulokseen kuin useimmat muut jäsenvaltiot. 1996. Seuraavassa yhteenveto esitetään jaksossa Työllisyys parannusta työllisyyskehitys Taloudellisen toiminnan suhteellisen nopea kasvu vuonna 1994 ja alkuvuodesta 1995 toi mukanaan jonkinlaista työllisyystilanteeseen. Vuonna 1995 työllisyyden kokonaiskasvu oli 0,5 prosenttia eli noin 750 000 uutta työpaikkaa koko yhteisön alueella. Tämä kehitys kuitenkin pysähtyi, kun talouskasvu alkoi horjua vuoden 1995 jälkipuoliskolla ja vuoden 1996 alussa. Yhteisön vuoden heikko 1996 alkupuoliskolla työllisyysnäkymien asteittainen paraneminen vuoden jälkipuoliskolla - toiminnan vahvistumisen myötä - taloudellisen heijastuivat työllisyyden kasvuun, joka vuonna 1996 oli kokonaisuudessaan vain vaivaiset 0,1 toiminnan prosenttia. vahvistuvan elpymisen lisätään vuosina 1997-98, ja kun siihen vielä kaikissa palkankorotukset alhaiset jäsenvaltioissa, odotetaan uusia syntyvän jonkin verran nopeampaan tahtiin, niin lähes työpaikkoja taloudellisen kuitenkin Koska odotetaan sekä Taulukko 6 Työllisyyden kasvu (prosenttia vuodessa) 1995 I996 -0,1 0,7 -0,8 1,2 1,3 -0,2 3,4 0,3 I997 0,2 0,8 -0,0 1,3 1,6 0,3 2,5 0,1 1,7 1,6 -0,3 0,6 1,9 -0,2 0,4 1,6 -0,3 0,9 1,7 1,2 4,4 -0,4 2,5 1,9 -0,3 -0,6 1,1 1,6 0,7 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU Lähde: Komission marraskuun 1,1 1,5 -0,7 0,5 1,2 -0,6 0,4 1. 1 0,6 0,1 0,5 taloudelliset ennusteet. 1998 0,3 0,7 0,7 1,3 2,0 0,9 1,7 0,5 2,3 1,6 0,0 0,7 1,5 0,5 1. 1 0,9 1996 Kuva 10 105 Työttömyys (neljännesvuosittaiset tiedot) että työllisyyden kasvu vuonna 1997 olisi 0,6 prosenttia ja vuonna 1998 0,9 prosenttia, mikä merkitsee 2,2 työpaikkaa kahden miljoonaa uutta vuoden aikana. työllisyyden Työllisyysnäkymät vaihtelevat suuresti johtuu jäsenvaltioittain, mikä ei pääasiassa, mutta yksinomaan, kasvunäkymissä. eroista tuotannon odotetaan Irlannissa kasvavan kahden prosentin vuosivauhdilla vuosina 1997- lähes neljän 98 prosentin jälkeen). Työllisyyden kasvun odotetaan olevan voimakasta myös Kreikassa, Espanjassa, Luxemburgissa, (vuosien 1995-96 keskimäärin yli 97 9S ;; 1993: iaaa/i =• ii»; 105 95 1993 Lähde; Komissio, Saksa 1996: 19 Alankomaissa ja Suomessa (noin IV2-2 prosenttia vuodessa) sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa (noin 1 prosentti vuodessa) ja Tanskassa (noin % prosenttia vuodessa). Sen sijaan vuoden 1996 odotuksia heikommalla työllisyyskehityksellä on todennäköisesti kielteisiä siirtovaikutuksia työllisyyden kasvuun vuonna 1997 Saksassa, Itävallassa ja Ruotsissa, joissa työllisyyden odotetaan laskevan hieman entisestään, sekä Belgiassa, Ranskassa ja Italiassa, joissa uusia työpaikkoja arvioidaan syntyvän hyvin vähän. Taloudellisen toiminnan vahvistumisen myötä työllisyyden kasvun uskotaan kuitenkin pääsevän vauhtiin vuonna 1998, jolloin työllisyyden odotetaan parantuvan lähestulkoon kaikissa jäsenvaltioissa. Työttömyyden kehitys Maaliskuusta 1995 alkanut yhteisön työttömyysasteen asteittainen aleneminen pysähtyi vuoden 1995 lopulla ja alkuvuodesta 1996. Yhteisön keskimääräinen työttömyysaste nousi jonkin verran vuoden 1996 jälkipuoliskolla, ja koko vuoden aikana työttömien määrä oli 10,9 prosenttia työvoimasta. Taulukko 7 Työttömyysaste (prosenttia siviilityövoimasta) 1995 1996 I997 I99X 9,9 7,1 8,2 9,9 6,0 9,1 9,9 6,2 9,0 12,4 11,9 2,9 9,0 21,5 12,4 9,1 22,0 12,3 9,1 22,9 11,5 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU Lähde: Komission marraskuun 12,5 12,1 3,1 6,8 4,2 7,3 6,3 4,5 7,1 14,9 9,4 7,8 12,0 12,3 3,0 17,2 9,2 8,8 16,0 9,8 8,3 7,3 3,8 7,3 10,9 10,9 10,8 9,8 5,7 8,7 9,0 20,7 11,9 11,7 12,1 2,9 5,8 4,6 6,8 14,2 9,0 7,4 10,4 1996 vain työn Samalla vähän. löytämiseen Yhteisön työllisyyden kasvun lievän vahvistumisen tulevina vuosina odotetaan riittävän alentamaan kun työttömyyttä mahdollisuudet paranevat, työvoiman kasvun odotetaan palautuvan takaisin keskipitkän aikavälin keskiarvoonsa eli noin puoleen prosenttiin vuodessa. Koko yhteisössä keskimääräisen odotetaan laskevan hitaasti 10,8 prosenttiin vuonna 1997 ja jonkin verran nopeammin noin 10,4 prosenttiin vuonna 1998. työttömyysasteen maissa työttömyys huomattavasti vähenee Joissakin nopeammin. todennäköisesti Työttömien määrän laskevan huomattavasti Yhdistyneessä kuningaskunnassa - suurimmista jossa ja - jäsenvaltioista jo nyt yhteisön alhaisimmalla ennustetaan se on tasolla taloudelliset ennusteet. 20 Alankomaissa. Tämä pätee myös Espanjaan, Irlantiin ja Suomeen, vaikkakin näissä kolmessa valtiossa työttömyysaste pysyy edelleen erittäin korkeana. Vaatimattomampaa, mutta jatkuvaa työttömyyden vähenemistä saavutetaan todennäköisesti myös Tanskassa, Ruotsissa ja Portugalissa. Sen sijaan työttömyysasteen odotetaan pysyvän muuttumattomana tai nousevan seuraavan jakson aikana Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa. Itävaltaa mahdollisesti lukuun ottamatta työttömyyden kasvusuuntauksen odotetaan kuitenkin kääntyvän laskuun vuoden kuluessa, ja vuonna 1998 työttömien määrän odotetaan vähentyvän. Useimmissa tapauksissa tämän kehityksen odotetaan alentavan työttömyyden alle vuoden 1996 tason. /. 3. 2 Työmarkkinoiden viimeaikainen kehitys muutamissa esimerkkimaissa Vaikka työllisyyskehitys koko yhteisön tasolla on ollut odotuksia heikompaa, jotkut yksittäiset jäsenvaltiot ovat onnistuneet kohentamaan työllisyyttä huomattavasti ja/tai vähentämään merkittävästi työttömyyttä viimeisten kahden tai kolmen vuoden aikana (Tanska, Espanja, Irlanti, Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta)!. Makrotalouden näkökulmasta kehitys tuotannon kasvun, uusien työpaikkojen ja työvoimasuuntausten kehitys näissä talouksissa on ollut hyvin erilaista. Irlannissa voimakasta työllisyyden kasvua eteenpäin vievänä voimana on ollut lähinnä tuotannon nopea laajeneminen. Tanskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa BKT:n voimakkaaseen kasvuun on liittynyt positiivinen, mutta ei niinkään poikkeuksellinen uusien työpaikkojen syntyminen ja työttömyyden väheneminen, mikä on osittain johtunut työvoiman pienentymisestä ja/tai osa-aikatyön lisääntymisestä. Espanjassa ja Alankomaissa vaatimattomampi tuotannon kasvu on osunut yksiin suhteellisen vahvan työpaikkojen nettolisäyksen kanssa (taulukko 8). Erityisen korkea talouskasvu on ollut se pääasiallinen tekijä, jonka ansiosta työpaikkojen määrä on Irlannissa lisääntynyt merkittävästi. Voimakasta kasvua on helpottanut vahvistunut tarjonta - mukaan lukien merkittävästi parantunut kannattavuus, parempi kilpailukykyjä työvoiman keskimääräisen ammattipätevyyden jatkuva parantuminen - sekä kansantaloudelliset toimenpiteet, joilla on pyritty turvaamaan alhainen inflaatio, vakaa julkinen talous ja alhainen korkotaso. Tätä on vielä helpottanut yhteisön rakenne- ja koheesiorahastoilta saatu tuki. Tärkeänä tekijänä ovat myös olleet kolmikantasopimukset ja hallituksen välillä maltillisten palkankorotusten työnantajien, ammattiliittojen säilyttämiseksi, mitä helpottaa lisäksi alhaisempi tuloverotus ja minkä ansiosta työpaikat Lisäksi Suomessa lyöUömyysastc ou pudonnul yli kahdella prosenttiyksiköllä vuosina 1994-19%. Suomi on kuitenkin jossain määrin erikoistapaus, koska siellä on käynnissä sopeutuminen 1980- luvun lopulla ilmenneisiin poikkeuksellisiin tekijöihin. 21 1 Taulukko 8 I Viimeaikainen työmarkkinakehitys esimerkkimaissa (1994-96) Irlanti Tanska UK Alanko maat Espanja Muu Eurooppa 15 EU- valtiota Työttömyys Työttömyysaste 1993 1996 Muutos vuodesta 1993 Työllisyys ja työvoima Työvoiman kasvu Työllisyyden kasvu2 BKT, palkat ja tuottavuus BKT Työvoiman tuottavuus Reaaliset palkkakustannukset henkeä kohti* Reaaliset yksikkötyökustannukset4 Työvoiman korvaaminen pääomalla5 Työvoimaosuus ja työllisyys Osallistuminen työelämään Työllisyysaste 1993 1996 1993 1996 15,6 12,5 -3,1 10,1 6,2 -3,9 - prosenttia työvoimasta - 10,4 8,3 -2,1 6. 61 6,8 0,21 22. 81 22,0 -0,81 9,5 10,4 0,9 - keskimääräinen kasvuvauhti 1994-96; prosenttia vuodessa - 2,1 3,6 -0,9 0,6 -0,2 0,4 1,3 1,2 0,5 0,8 0,1 -0,2 - keskimääräinen kasvuvauhti 1994-96; prosenttia vuodessa - 8,6 4,8 1,1 -3,5 -0,4 60,8 62,5 51,2 55,0 3,1 2,5 2,0 -0,5 -0,1 2,8 2,5 0,8 -1. 6 0,5 2,7 1,5 0,1 -1,3 0,4 2,3 1,5 -0,9 -2,4 0,7 2,0 2,3 0,8 -1,5 0,8 - prosentteina työikäisestä väestöstä (15-64 -vuotiaat) - 67,8 75,2 82,2 58,8 65,7 79,3 73,9 74,5 73,8 67,3 67,7 69,8 63,4 65,3 58,7 45,6 46,1 65,4 59,5 58,7 10,9 10,9 0,0 0,1 0,1 2,3 2,2 0,6 -1,6 0,7 66,7 66,3 59,5 59,2 'Työttömyysaste nousi vuonna 1994 7,2 prosentin huippulukemaan Alankomaissa ja 24,1 prosenttiin Espanjassa; muutos noissa maissa oli -0,4 ja -2,1 prosenttiyksikköä vuosien 1994 ja 1996 välillä, kansantalouden tilinpidon määritelmä (Alankomaiden osalta: kokopäivätyö vastaavin perustein). Työvoimatutkimusten mukaan keskimääräinen työllisyyden kasvu oli tällä perusteella vuosina 1994-96 hieman korkeampi Espanjassa (1,0 prosenttia), Alankomaissa (1,4 prosenttia) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (1 prosentti). 3 Nimelliset työvoimakustannukset työntekijää kohti muunnettuna BKT-deflaattorilla. 4 Reaaliset työvoimakustannukset henkeä kohti jaettuna työn tuottavuudella henkeä kohti. 5 Positiivinen luku osoittaa pääoman korvaamista työvoimalla tuotantoprosessissa (korkeampi pääoma/työvoima -suhde). Lyhyellä aikavälillä käsitteeseen vaikuttavat suhdanteet. Tutkimus, joka koskee työvoiman korvaamista pääomalla ja sen merkitystä keskipitkällä aikavälillä yhteisön työllisyyskehityksen kannalta, ks. 2. luku. Lähde: Komissio. ovat lisääntyneet merkittävästi. Palkkamaltti yhdistettynä kasvun siirtymiseen enemmän kotimaisille tuotannonaloille on auttanut pysäyttämään aikaisemman kehityksen, joka uhkasi johtaa työvoiman korvaamiseen taloudessa pääomalla. Keskimääräinen vuosittainen työvoiman korvautumisaste on laskenut vuosien 1974-85 vuotuisesta 1,4 prosentista 0,4 prosenttiin 1980-luvun jälkipuoliskolla ja 0,1 prosenttiin 1990-luvun alkupuoliskolla. Samaan aikaan suuret kapasiteetin laajentamiseen tähtäävät investoinnit ovat johtaneet teknisten uudistusten nopeaan käyttöönottoon. Näin ollen työn tuottavuuden kasvu on jatkunut korkeana, mihin on myös osaltaan vaikuttanut työntekijöiden ammattitaidon ja pätevyyden parantuminen. Kolmikantasopimuksen uusimista koskevan sopimuksen odotetaan myös tukevan jatkuvaa maltillista palkkakehitystä ja korkeaa työllisyyden kasvua tulevina vuosina. 22 Tanskassa työttömyyden huomattava lasku vuoden 1993 jälkeen ei ole johtunut ainoastaan uusien työpaikkojen luomisen helpottumisesta voimakkaamman talouskasvun myötä, vaan ennen kaikkea työvoiman vähentymisestä, mikä johtuu valtion tukemien lomajärjestelmien käyttöönotosta (pääasiassa koulutusta ja lastenhoitoa varten) sekä varhaiseläkkeelle jäävien työntekijöiden määrän kasvusta. Vaikka työllisyysaste on Tanskassa edelleen yhteisön korkeimpia, siellä myöskin suuri osa työikäisestä väestöstä saa sosiaalietuuksien, tulonsiirtoja varhaiseläkkeiden, työkyvyttömyyseläkkeiden ja lomajärjestelmien muodossa. Nämä järjestelmät aiheuttavat huomattavia kustannuksia ja vähentävät efektiivistä työvoiman tarjontaa. positiivisilla työmarkkinauudistuksilla on pyritty vähentämään passiivista riippuvuutta ja edistämään uusien työpaikkojen syntymistä. Viime vuosina reaalipalkkakustannukset ovat nousseet jonkin verran nopeammin kuin muissa sellaisissa maissa, joiden valuutat on sidottu Saksan markkaan. Mikäli työllisyyden kasvun halutaan jatkuvan tasaisena ja vankkana tulevinakin vuosina, on ehdottoman tärkeää välttää työvoimakustannusten kohtuutonta nousua. työttömyyskorvausten, muun muassa tukijärjestelmien Viimeaikaisilla tiukentamisilla ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa työttömyyden pieneneminen vuodesta 1993 lähtien on johtunut osittain työllisyyden kasvusta korkeamman tuotannon kasvun sekä osa-aikatyön lisääntymisen myötä, ja osittain työvoiman vähentymisestä. Työvoiman osuus väestöstä ei ole kasvanut samaa vauhtia kuin aikaisempien talouden noususuhdanteiden aikana muun muassa sen vuoksi, että korkeakouluissa opintonsa aloittavien nuorten määrä on kasvanut. Huolimatta työttömyyden huomattavasta laskusta ei ansiotason kasvussa toistaiseksi ole ja näkynyt selvää muutosta ylöspäin. Palkankorotukset ovat olleet maltillisia reaalipalkkakustannukset (työvoimakustannukset henkeä kohden BKT-deflaattorilla muunnettuna) ovat kasvaneet huomattavasti hitaammin kuin tuotantokyky. Tämä saattaa olla merkkinä siitä, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1980-luvun alun jälkeen tehdyt rakennemuutokset ovat auttaneet lisäämään työvoima- ja tuotemarkkinoiden joustavuutta sekä vähentämään siten hintoihin ja palkkoihin kohdistuvia paineita. Mikäli työllisyyden kasvun halutaan jatkuvan tasaisena ja vankkana tulevinakin vuosina, on ehdottoman tärkeää, että suotuisa palkkakehitys jatkuu. Alankomaissa suotuisa työllisyyskehitys vuodesta 1994 lähtien on jatkoa 1980-luvun puolesta välistä alkaneelle suhteellisen voimakkaalle työllisyyden kasvulle. Lisäksi vaikka osa-aikatyön lisääntyminen muodostikin lähes puolet uusista työpaikoista vuosina 1983- 1994, se ei ole vaikuttanut merkittävästi työpaikkojen lukumäärän kasvuun viimeisten kahden vuoden aikana. Vuodesta 1983 lähtien työllisyyden kasvun tukena on ollut myös maltillinen palkkapolitiikka, joka perustuu ammattiliittojen, työnantajien ja hallituksen väliseen yksimielisyyteen. Muihin jäsenvaltioihin verrattuna Alankomaissa maltillinen 23 nimellis- ja reaalipalkkojen kasvu on vähentänyt työvoiman korvaamista pääomalla, alentanut kasvun työllistämiskynnystä ja synnyttänyt verrattain paljon uusia työpaikkoja. taloudellisen Nämä kehityssuunnat ovat vahvistuneet entisestään nousukauden aikana. Maltillisen palkkakehityksen lähes yksimielinen näkemys palkkojen rajoittamisen, vakauteen tähtäävän kansantaloudellisen kehyksen ylläpitämisen sekä työvoiman nopean kasvun tarpeellisuudesta. Työmarkkinoilla tehtyihin rakenteellisiin muutoksiin on sisältynyt verojen ja sosiaaliturvamaksujen alentaminen erityisesti alhaisen tulotason/ammattitaidon omaavien työntekijöiden osalta, lain määräämän vähimmäispalkan nousun rajoittaminen, työkyvyttömyyseläkkeiden myöntämisperusteiden tiukentaminen ja tukien pienentäminen sekä lisääntynyt joustavuus palkkasopimusten soveltamisessa alakohtaisesti tai yritystasolla. jatkumista on tämänhetkisen tukenut Espanjassa yhteisön keskiaivon kanssa yhdenmukainen talouskasvu on osunut yksiin suhteellisen voimakkaan työllisyyden kasvun kanssa vuodesta 1994 lähtien. Suotuisaan työllisyyskehitykseen ovat vaikuttaneet myös maltilliset palkankorotukset -joiden ansiosta ja reaalipalkkakustannukset henkeä kohden työmarkkinauudistukset, jotka ovat väljentäneet työaikaan, työntekijöiden erottamiseen, työtehtävien rajaamiseen ja jossakin määrin myös palkkojen määräämiseen liittyviä rajoituksia. Suuri osa viimeaikaisesta työllisyyden lisäyksestä on tapahtunut tilapäisissä ja osa-aikaisissa töissä. Vaikka tämä onkin saattanut vähentää ei-tilapäisten työntekijöiden työttömyysriskiä työpaikoilla, viimeaikainen palkkakehitys on kuitenkin rohkaisevaa ja palkkakustannusten odotetaan kasvavan ainoastaan hieman hintoja nopeammin vuonna 1996. laskivat vuosina 1994 ja 1995 - lisätä heidän vaikutusvaltaansa ja Aivan samoin kuin syyt suhteellisen suotuisaan työmarkkinakehitykseen näissä esimerkkimaissa vaihtelevat suuresti, samoin vaihtelevat myös syyt vähemmän suotuisaan kehitykseen useimmissa muissa jäsenvaltioissa. Yksi merkittävä tekijä on se, että useimmissa muissa jäsenvaltioissa talouskasvu on ollut huomattavasti alhaisempaa kuin Tanskassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Samaan aikaan uusien työpaikkojen määrä suhteessa talouskasvuun ei yleisesti ottaen ole lisääntynyt siinä määrin kuin Espanjassa ja Alankomaissa. Joissakin maissa työpaikkojen menetys on jatkunut huolimatta viimeaikaisesta pyrkimyksistä palkkojen nousun hillitsemiseen, mikä ja/tai heijastelee osittain vähäisempää taloudellista aktiviteettia. Kaiken kaikkiaan suhdanne-erot ja eriasteiset työmarkkinauudistukset ovat toistaiseksi estäneet parantuneista perusedellytyksistä koituvien hyötyjen täysimääräiseen toteutumisen useissa jäsenvaltioissa. työmarkkinakustannusten aikaisempaa ylikorkeaa tasoa 24 1. 4 Rohkaisevat inflaationäkymät vuonna vakauttamisessa tarkasteltiin 1996 Hintojen saavutettua edistystä yksityiskohtaisesti ilmestyneessä jonka lähentymiskertomuksessa, komissio esitteli Maastrichtin sopimuksen 109J artiklan mukaisesti. Tässä jaksossa käsitellään lyhyesti viimeaikaisia kehityssuuntauksia sekä lyhyen aikavälin näkymiä inflaation lähentymisen suhteen. yhteisen Jäsenvaltiot edistyneet ovat merkittävästi pyrkimyksessä hintojen vakauteen inflaation ja lähentymiseen, mikä on ehdoton vaatimus rahan Keskimääräinen käyttöönotolle. inflaatio yksityisen (mitattuna kulutuksen deflaattorilla) hidastui 2,6 1996 vuonna yhteisössä prosenttiin inflaatioerot ja jäsenvaltioiden kesken kaventuivat merkittävästi. Saksassa, Belgiassa, Tanskassa, Irlannissa, Ranskassa, ja Alankomaissa, Luxemburgissa oli joiden valuutta valuuttakurssijärjestelmän kapean vaihteluvälin sisällä, sekä Itävallassa yleisesti ottaen vakaa palkkakehitys ja alhaiset tuontihintojen korotukset edistivät hintojen vakautta vuonna 1996. (yksityisen kulutuksen deflaattori) pysyi kahden prosentin tasolla tai sen alle kaikissa edellämainituissa maissa. Lisäksi Inflaatio Taulukko 9 Inflaatio (prosentuaalinen muutos) ncp" Mar. 19962) 1995 Yksityisen kulutuksen deflaattori 1995 1996 1997 1998 1,4 2,3 1,6 9,0 4,7 1,7 2,4 5,4 1,9 1,1 2,0 3,8 1,0 2,9 3,0 1,9 2,3 1,3 8,3 3,6 2,1 2,1 4,2 1,4 1,4 1,8 2,9 1,1 1,1 3,0 1,6 2,1 1,9 9,3 4,7 1,7 2,0 5,8 2,0 0,9 2,3 4,2 0,2 2,7 2,6 2,0 2,0 1,8 8,5 3,6 1,9 2,0 3,9 1,7 1,9 2,0 3,3 0,9 1,7 2,5 2,1 2,4 1,7 6,9 2,9 1,4 2,2 2,9 2,1 2,0 1,9 3,0 1,6 2,3 2,4 2,0 2,7 1,8 5,8 2,7 1,5 2,6 2,6 2,1 2,0 2,0 2,9 2,0 2,6 2,5 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 3,0 2,6 2,6 3,0 2,2 EU 1} Väliaikaiset kuluttajahintaindeksit. 2) Mitattuna kahdentoista kuukauden indeksien aritmeettisen keskiarvon prosentuaalisena muutoksena suhteessa edellisen kauden kahdentoista kuukauden indeksien aritmeettiseen keskiarvoon. 2,2 Lähde: Komissio ia marraskuun 1996 talousennusteet. Kuva 11 Inflaatio (vuoteinen myytos) Kreikka 12 11 i& 9 8 7 6 5 4 3 2 1 25 Muiden jäsenvaltioiden keskiarvo :s8: ; ; « ; • ;• 37: L9hde, Komissio niissä maissa, joissa rahapolitiikka on sidoksissa inflaatiotavoitteeseen, hinnannousujen vauhti pysyi alhaisena: Yhdistyneessä kuningaskunnassa se lähenteli 2,5 prosenttia ja Ruotsissa ja Suomessa alle PA prosentin tasoa, mitä edesauttoi niiden valuuttojen arvon merkittävä nousu aikaisemmista varsin alhaisista lukemista. Myös neljässä muussa jäsenvaltiossa, joissa inflaatio vaihteli vuonna 1995 4,2 prosentista lähentyneet huomattavasti (kuva 11). Portugalissa 9,3 prosenttiin, ovat hinnat inflaatiovauhti laski 3,3 prosenttiin; Espanjassa hintojen nousuvauhti hidastui 3,6 prosenttiin ja Italiassa 3,9 prosenttiin vuonna 1996. Kreikassa inflaatiovauhti aleni 8,5 prosenttiin. Niissä maissa, joiden valuutan arvo oli laskenut huomattavasti vuoden 1995 alussa, johtivat tiukentuva rahatalous sekä parantuneet mahdollisuudet vakaampiin budjettiratkaisuihin valuuttakurssien nousuun. Yhdessä maltillisten palkkasopimusten kanssa tämä auttoi alentamaan nopeasti inflaatiota vuoden 1995 lopulla ja vuoden 1996 alussa. Taulukko 10 Nimelliset työvoimakustannukset työntekijää kohti1* (prosentuaalinen muutos) 1995 1996 1997 1998 B DK D EL K F IRL 1 L NL A P FIN S UK 2,5 3,6 3,6 12,7 3,0 2,3 1,1 5,2 3,8 2,0 3,8 5,3 4,7 3,1 2,9 1,6 4,1 2,6 11,1 3,9 2,2 4,0 6,2 3,4 1,0 2,9 5,8 4,0 6,6 3,3 2,6 3,8 2,5 9,2 3,2 2,2 4,2 4,1 3,8 2,3 2,4 5,0 3,2 4,3 4,1 | | 3,2 3,4 EU | 3,4 kokonaispalkat ja välilliset palkkakustannukset. Lähde: Komission, marraskuun talousennusteet. 2,6 4,2 2,5 7,5 3,0 2,5 4,3 3,1 3,6 2,9 3,2 4,0 2,9 2,9 4,3 3,1 1996 taustaa vasten hintojen Inflaationvastaisen politiikan uskottavuus on lisääntynyt kaikkialla ja alhaisen inflaation tavoite on nyt laajalti hyväksytty kaikkialla yhteisössä. Tätä lähentymisen odotetaan vahvistuvan edelleen tulevina vuosina. Yhteisön inflaatioasteen keskimääräisen laskevan edelleen 2,2 prosenttiin ennustetaan luvut ovat vuosina 1997 historiallisesti katsoen alhaisia ja lähellä sitä, mitä tavallisesti tarkoitetaan hintojen vakaudella. ja 1998. Nämä tiiviisti sidoksissa, Saksassa sekä maissa, joiden rahapolitiikka on siihen inflaation odotetaan vuosina 1997-98 jäävän noin kahteen prosenttiin tai sen allekin kahta poikkeusta lukuunottamatta: Tanskassa Irlannissa vahvan kotimaisen kysynnän jatkuminen ja palkkakustannusten nousu yli muiden maiden, joiden valuutat ovat tiukasti sidoksissa Saksan markkaan (vuodessa noin neljä prosenttia tai ylikin), saattaa johtaa inflaation kiihtymiseen yli 2,5 prosentin. ja 26 Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ruotsissa ja Suomessa maltillisen rahapolitiikan jatkamisen odotetaan takaavan sen, että inflaatio pysyy 2 - 2,5 prosentissa, mihin kahdessa viimeksi mainitussa valtiossa auttaa työntekijöille maksettavien nimellispalkkojen nousun merkittävä hidastuminen. Italian, Espanjan ja Portugalin odotetaan myös kaikkien pystyvän alentamaan inflaatiota entisestään, niin että se vuonna 1998 olisi noin 23/4 prosenttia, kun taustalla on muun muassa pienentyvät palkkakustannukset. Kreikassa inflaatioasteen ennustetaan putoavan noin 53A prosenttiin vuoteen 1998 mennessä. 27 Laatikko 1 : Alueellinen työttömyys yhteisössä Työttömyysasteet vaihtelevat suuresti eri jäsenvaltioiden kesken, Luxemburgin 3 prosentista Espanjan lähes 22 prosenttiin (tiedot vuodelta 1995). Yksittäisten alueiden tasolla hajonta on vieläkin suurempaa. Vuonna 1995 niillä lähes sadalla alueella, joista yhdenmukaistettuja alueellisia työttömyystietoja on saatavilla, työttömyysaste vaihteli Portugalin keskiosien alle 4 prosentista Etelä-Espanjan lähes 32 prosenttiin (taulukko B1. 1). Taulukko B1. 1 Korkein alueellinen työttömyysaste Valtakunnallinen työttömyysaste Alhaisin alueellinen työttömyysaste Suhde: korkea/alhainen Lähde: Komissio. Alueellinen työttömyys yhteisössä 1995 (NUTS 1-alueet) B DK WD EL IRL NL FIN UK EU 12,9 12,3 11,2 11,0 31,8 15,3 15,8 25,9 8,9 11,4 21,2 12,0 11,0 31,8 9,9 7,1 6,6 9,1 22,9 11,5 14,3 11,9 7,3 7,3 17,2 9,2 8,8 10,9 6,9 4,5 5,5 7,4 18,5 8,7 13,5 6,0 6,9 3,9 15,2 7,7 6,7 3,9 1. 9 2,7 2. 0 1,5 1,7 1,8 1. 2 4,3 1. 2 2. 9 1. 4 1. 6 1,6 8,2 Vuonna 1995 työttömyysaste oli alle kuusi prosenttia työvoimasta kymmenellä noin sadasta alueesta (taulukko B1. 2). Alhainen työttömyys keskittyi jossain määrin muutamille tietyille alueille: Etelä-Saksaan, sen naapurissa olevaan Pohjois-ltaliaan, Alankomaiden eteläosiin, Tanskan koillis- ja lounaisosiin sekä Pohjois- ja Keski-Portugaliin. Tämä kuvio on pysynyt varsin vakaana viimeiset kymmenen vuotta. Merkille pantavia poikkeuksia ovat Ruotsin etelä- ja itäosissa sijaitsevat alueet sekä suurin osa Suomea, jotka olivat aikaisemmin alhaisen työttömyyden alueita, sekä île de France (Pariisin seutu) ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaakkoisosat, joissa työllisyystilanne alkoi heiketä 1990-luvun alussa. Missään näistä tapauksista heikkeneminen ei johtunut erityisistä alueellisista syistä, vaan työttömyyden lisääntymisestä maanlaajuisesti. Toisessa ääripäässä on noin 20 aluetta, joissa työttömyysaste oli vuonna 1995 yli 15 prosenttia. Nämä alueet ovat keskittyneet Espanjaan, Etelä-Italiaan ja joihinkin osiin Irlantia ja Suomea. Suomea lukuun ottamatta korkeasta työttömyydestä eniten kärsivät alueet ovat olleet pitkälti samoja kymmenen viime vuoden ajan. i J Työttömyysaste Alueellisen työttömyyden hajonta yhteisössä Keski poikkeama 12 Alueellisten työttömyysasteiden keskipoikkeama (asteikko oikealla) EU:n 15 jäsenvaltion työttömyysaste (asteikko vasemmalla) 1983 1985 lähde: Komissio. 1987 1989 1991 1993 1995 28 Työttömyyden jatkuvan maantieteellisen keskittymisen lisäksi työttömyys on lisäksi alkanut yhä enemmän hajautua eri alueiden kesken viimeisten parin vuoden aikana. Yksi keino mitata hajautumista on alueellisten työttömyysasteiden keskihajonta1 Tämä keskihajonta korreloi positiivisesti yhteisön työttömyysasteessa tapahtuvien suhdannevaihteluiden kanssa (kuva B1. 1). Tämä kuva syventyvästä alueellisesta epätasapainosta on ollut totta useimpien jäsenvaltioiden kohdalla vuosina 1983- 1995, jotka ovat hyvin verrattavissa keskenään niiden suhdanneaseman suhteen (taulukko B1. 3). Hajautumisessa tapahtunut muutos korreloi positiivisesti valtakunnallisen työttömyysasteen muutoksen kanssa. Joissakin maissa, missä on toteutettu huomattavia työmarkkinauudistuksia työttömyyden (Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta), hajautuminen työttömyysasteet ovat molemmat pienentyneet. ja valtakunnalliset 7 — ' • ' • - • • • • • • •' • — ••• Ti*' ". "7 ' • — ~ ~ — • — I TT Taulukko B1. 2 Alueellisten työttömyysasteiden jakauma Alueiden lukumäärä Työttömyys- aste _____ 5 - 6% 6 - 7% 7 - 8% 8 - 9% 9 -11% 11-13% 13-15% 15-17% 17-20% 20-25% > 25% Keskiarvo 1983-95 _ 9 10 14 13 15 10 2 8 7 1 1 1095 _ 6 13 13 11 15 10 6 4 5 8 2 Vaikka useimmissa maissa vallitsee jatkuvasti kuilu korkean ja alhaisen työttömyyden alueiden välillä, työttömyys oli erittäin suhdanneherkkää molemman tyyppisillä alueilla (esimerkkimaiden osalta ks. kuva B1. 2). Useimmissa maissa työttömien määrän huiput ja notkahdukset ovat korkean työttömyyden alueilla pyrkineet seuraamaan alhaisen työttömyyden alueiden vastaavia notkahduksia noin yhden vuoden viiveellä. Tämä osoittaa, että korkean työttömyyden alueet reagoivat edelleen alhaisen työttömyyden alueiden toiminta-asteeseen, mutta ovat myös samalla riippuvaisia siitä. Tämä johtuu pääasiassa kysyntäsidoksista: korkea tai nouseva toiminta-aste alhaisen työttömyyden alueilla saa aikaan kasvavaa kysyntää näiltä alueilta. Lisäksi yritykset laajentavat mielellään toimintaansa alueille, joilla on runsaasti työvoimaa saatavilla. Ja kun mahdollisuudet löytää laskevan työttömyyden alueilla, yhä useammat työntekijät ovat halukkaita muuttamaan korkean työttömyyden alueilta alhaisen työttömyyden alueille. työpaikka paranevat alhaisen Taulukko B1. 3 Yhteensä tai 97 97 Alueellisten työttömyysasteiden hajonta heijastelee jäsenvaltioissa reaktioherkkyyttä Hellittämätön työttömyyden alueellinen epätasapaino yleisesti useimmissa taloudellisessa verrattain alhaista ympäristössä tapahtuville muutoksille sekä erityisesti alueellisten palkkarakenteiden suhteellisen suurta joustamattomuutta. Kun palkkajousto on rajoitettua, eri alueiden väliset tuottavuuserot eivät useinkaan näy riittävästi erisuuruisina palkkakustannuksina. Sen vuoksi alueellisten työttömyyserojen vähentäminen saattaa vaatia enemmän alueellista palkkajoustoa. Sekä toimintojen uudelleen sijoittaminen huonommassa asemassa oleville alueille, työntekijöiden liikkuvuus eri suurten alueiden palkankorotusten tasolla palkkoihin kohdistuvien paineiden edessä alhaisen työllisyyden alueilla tulisivat kaikki helpommiksi, jos alueelliset alueellisten palkkaerot tuottavuustasoerojen mukaisesti suurempia. että välttäminen kohtuuttoman kansallisella kesken olisivat B DK WD EL E F IRL I NL P FIN S UK EU Keskihajonta 19831 0,81 2,08 1,71 2,02 3,28 1,45 0,58 2,77 1,31 3,18 1,87 0,55 2,79 1995 3,40 2,01 1,84 2,23 4,69 1,89 0,86 7,14 0,58 1,97 2,38 1,29 0,87 Valtakunnallinen työttömyysaste 19831 1995 9,9 11,9 7,1 9,5 6,6 6,9 7,8 21,4 7,6 9,1 22,9 11,5 14,8 8,5 11,7 8,6 3,7 1,4 11,1 14,3 11,9 7,3 7,3 18,1 9,2 8,8 10,9 4,06 5,70 9,1 1988 - Kreikka ja Alankomaat, 1986 Portugali, 1989-Suomi, 1990-Ruotsi. 1 Keskihajonta on herkkä alueellisen eriytymisen asteelle. Keskihajonnan mittaamisesta NUTS 2 -tasolla ks. komission ensimmäinen kertomus koheesiosta (marraskuu 1996). 29 Alueellisten työttömyysasteiden suhdannevaihtelut Saksa 19&3 1B86 1987 Yhdistynyt kuningaskunta WM 1QHS l'. IB7 IOH',1 1Î1U1 1003 1HD'> 1903 1BBS 1967 198» 1091 19113 1005 Alankomaat Espanja 1993 1985 1987 1999 19B1 1993 1995 Lähde: Komissio, 30 2. YHTEISÖN MERKITTÄVIMMÄT RAKENTEELLISET HAASTEET Yhteisön talouden epätyydyttävä kehitys 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla on nostanut esiin uusia huolenaiheita tiettyjen yhteisöön pitkällä aikavälillä vaikuttavien rakenteellisten kehityssuuntauksien vaikutuksista. Yksi sellainen on teknologian uudet saavutukset, jotka, kuten usein ajatellaan, eivät ainoastaan tahdo olla taitopainotteisia, vaan samalla myös säästävät työvoimaa ja vähentävät jopa koulutetun työvoiman tarvetta. Toinen tällainen kehityssuuntaus on talouden lisääntynyt maailmanlaajuistuminen, joka on nostanut esiin pelkoja, että erityisesti Kaakkois-Aasian äskettäin teollistuneet valtiot vievät yhteisön työpaikat, ja että näiden markkinavoimien vallitessa heikommin koulutetut työntekijät yhteisössä joutuvat kärsimään joko palkkojen alentamispaineista tai korkeasta työttömyydestä. Tällaisia pelkoja on vielä pahentanut se, että monet yhteisömaiden yritykset ovat siirtäneet toimintojaan uusiin teollisuusmaihin. lyhyellä Vaikka nämä huolenaiheet ja pelot ovatkin ymmärrettäviä, ne rakentuvat usein virheelliselle analyysille teknisen kehityksen ja maailmanlaajuistumisen taloudellisista vaikutuksista. Nämä tekijät ovat olleet ja ovat jatkossakin pitkällä aikavälillä tärkeimpiä yhteisön tuottavuuden, kasvun, työllisyyden ja elintason parantamiseen vaikuttavia tuskallisiakin muutosvoimia. Mutta sopeuttamistoimia joillakin talouden aloilla. Lisääntyneeseen tekniseen kehitykseen, talouden maailmanlaajuistumiseen ja tehostettuihin kilpailukyvyn parantamispyrkimyksiin liittyvien mahdollisesti merkittävienkin pitkän aikavälin hyötyjen saavuttaminen riippuu ratkaisevasti väistämättömien sopeutustoimien on tapahduttava pehmeästi ja sosiaalisesti hyväksyttävällä tavalla, ja talouskasvun on oltava riittävän vahvaa, jotta se pystyy ottamaan käyttöön teknisen kehityksen ja maailmanlaajuistumisen vapauttamat voimavarat. aikavälillä ne vaativat täyttämisestä: edellytyksen ehdottoman kahden joskus 2. 1 Tekninen kehitys Kolmen viime vuosikymmenen aikana esiin on tullut teknisen kehityksen uusi aalto sellaisilla merkittävillä aloilla kuin elektroniikassa, tietokoneissa, televiestinnässä sekä hio ja ympäristötekniikassa. Useimpien näiden tekniikan alueiden vaikutukset ulottuvat kaikille talouden aloille. Erityisesti tieto- ja viestintätekniikka vievät käynnissä olevaa rakennemuutosta eteenpäin. Niiden taloudellinen vaikutus ulottuu kaikkialle. Ne eivät merkitse ainoastaan nopeaa kustannusten laskua, vaan ne myös muuttavat perusteellisesti työmenetelmiä ja -suhteita, yritysten organisaatiota sekä tapaa, jolla tietoa tuotetaan ja välitetään. 31 termein taloudelle teknologian merkitys Kansantalouden arvioida tuotannontekijäin kokonaistuottavuuden (total factor productivity, TFP) kasvussa nähtävissä olevien suuntausten avulla. Se määritellään tuotannon kasvun osuudeksi, joka työvoima- ja pääomapanosten, kahden kaikkein perustavanlaatuisimman ei johdu lisäämisestä2. Tässä mielessä TFP:n parantuminen heijastelee tuotannontekijän, taloudellisiin prosesseihin sisältyvien teknisen kehityksen, inhimillisten voimavarojen ja organisatorisen taloudessa tehokkuuden vaikutuksia. TFP voidaan siten vaikuttavien sisäsyntyisten kasvuvoimien vahvuuden indikaattoriksi. voidaan tulkita 1,0 2,8 1961-73 1986-90 1986-95 1974-85 yhteisön Taulukko 11 Pitkäaikaiset suuntaukset TFP: n kasvussa1) ilmi, että Taulukosta 11 käy TFP:n kasvu yhteisössä, samoin kuin tärkeimmissä kauppakumppanimaissa, hidastui merkittävästi vuosina 1960-73 sekä 1974-85. Yhteisön osalta selittyy hidastuminen tämä suurelta osin kolmella tekijällä: teknisen johtajan, Yhdysvaltain, saamiseen käytettävissä kiinni olevan merkittävä kaventuminen; kansantalouden häiriöiden haittavaikutukset, jotka ovat seurausta suhteellisten hintojen äkillisistä muutoksista sekä hitaasta sopeutumisesta uusiin olosuhteisiin vuoden 1973 jälkeisellä kaudella, sekä investointien osuuden jatkuva lasku suhteessa yhteisön bruttokansantuotteeseen. keskimääräinen tuottavuus painotettuna tuotannontekijöiden tulo-osuuksilla. Lähde: Komissio. ^ Total factor productivity; työvoiman ja pääoman EY USA Japani 1991-95 tilan -0,5 0,4 2,3 6,3 0,9 0,8 0,9 0,6 1,0 1,5 1,2 1,6 1,1 teknologisista muutoksista erityisesti tiedonvälityksen ja Huolimatta merkittävistä viestinnän alalla TFP:n kasvu ei ole viime vuosikymmenen aikana kääntynyt selvästi takaisin nousuun niistä alhaisista lukemista, missä se oli 1970-luvun toisella puoliskolla ja 1980-luvun alussa. Tästä huolimatta yhtenäismarkkinaohjelman alulle panemisesta ja toteuttamisesta lähtien kasvun hidastuminen on saatu pysäytetyksi ja jopa hienoista 2 seuraavalla kaavalla: g = y tuotannontekijöiden kokonaistuottavuus (total factor productivity) on laskettu tuotantofunktiolla, jossa tuotannon tason oletetaan määräytyvän kahden tuotannontekijän, työvoiman ja pääoman, panosten tason sekä tietyn teknologian kehitysvauhdin (total factor productivity) perusteella: Y = A(t)F(L,K), jossa Y on tuotannon taso, L ja K työvoima- ja pääomapanokset ja A(t) teknologian kehityksen vaikutus. Jatkuvien tuottojen olettamuksen mukaan teknologian kehitysvauhti voidaan laskea likimain teknologian kehitysvauhti (kokonaistuotantotekijän muutos), y on BKT:n volyymin kasvuvauhti työntekijää kohden, a on BKT:n kasvuosuus tietyillä tuotannontekijäkustannuksilla ja k on pääomavarannon kasvuvauhti työntekijää kohden. Siten siis tuotannontekijöiden kokonaistuottavuus (total factor productivity) mitataan taannehtivasti jäännösosana, ja se sisältää muiden tekijöiden kuin pääoman ja työvoiman panokset. Uusissa kasvuteorioissa sen sijaan tekninen kehitys on talousjärjestelmään sisäänrakennettu elementti, johon voidaan vaikuttaa talouspolitiikalla sekä investoimalla aineelliseen ja henkiseen pääomaan. - ak, missä g on 32 elpymistä on havaittavissa. Viimeksimainittu heijastelee olennaisesti TFP. n kasvun osittain kausiluontoista kohentumista 1980-luvun lopulla, jolloin investointien vilkkaus oli tyypillistä yhteisön taloudelle. Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana TFP kasvoi yhteisössä suurin piirtein samaa vauhtia kuin Japanissa ja noin kaksi kertaa niin nopeasti kuin Yhdysvalloissa. Se, että nopea teknologinen kehitys ei ole näkynyt koko talouden laajuisessa TFP. n kasvussa 1980- ja 1990-luvuilla (niin kutsuttu "tuottavuusparadoksi eli Solowin paradoksi"), saattaa liittyä suurelta osin riittämättömään talouskasvuun sekä erityisesti investointien vähäisyyteen. Muitakin selityksiä on esitetty3, esimerkiksi teknisen muutoksen ja tuottavuuden mittaamiseen erityisesti palvelualoilla liittyvät ongelmat, täydentävien organisatoristen tarve, muutokset innovaatioiden luonteessa, siten että tuotteiden erilaistamisen kanssa nähdään tai kokonaan uusien tuotteiden enemmän vaivaa kuin tuottavuuden parantamisen kehittelyn, ja viiveet uuden teknologian etenemisessä aaltoina läpi koko talouden. institutionaalisten muutosten investointien ja Mikään näistä selityksistä ei kuitenkaan kyseenalaista sitä, että tekninen edistys ja siirtyminen kohti tietoyhteiskuntaa ovat taloudellisen toiminnan, tuottavuuden ja elintason kasvua yhteisössä keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä eteenpäin vieviä voimia. Tekninen kehitys edellyttää jatkuvaa muutosta tuotannon ja työllisyyden rakenteessa maataloudesta ja teollisuustuotannosta palveluihin sekä uusille kasvualueille, kuten viestintä, bio- ja ekotekniikan, terveydenhuollon, vapaa-ajan ja ympäristön. Erityisesti uuden teknologian käyttöönotto hävittää tuottavuudeltaan alhaisia kouluttamattoman työvoiman töitä ja luo uusia, tuottavapia töitä, jotka vaativat parempaa ammattitaitoa ja ovat paremmin palkattuja. Tällainen muutosprosessi on ollut yhteisössä jatkuvasti käynnissä aivan alusta alkaen. tiettyjä huonosti palkattuja ja Kuten kuvasta 12 näkyy, maatalouden ja teollisuustuotannon työllisyys on viimeisten 25 vuoden aikana ollut laskussa. Mutta siinä missä maataloudessa työllistyneiden henkilöiden määrä on laskenut tasaiseen tahtiin, työllisyys on teollisuudessa vakiintunut tai jopa kasvanut aikoina, jolloin talouden kasvu on ollut suhteellisen voimakasta. Lisääntynyt työpaikkojen menetykset maataloudessa ja työllisyys palvelualoilla on korvannut teollisuustuotannossa. Tämä ainoastaan väliaikaisesti vuosien 1992-93 laman aikana, osaksi kilpailukykyisemmän ympäristön, esimerkiksi finanssipalvelujen vaikutuksesta, ja osittain monien pienten ja keskisuurten yritysten suhdanneherkkyyden vuoksi. jälkimmäinen kasvusuuntaus keskeytyi 3 Ks. OECD (1996), Technology, productivity and job creation. Analytical report", erityisesti s. 26-29. 33 Kuva 12 Kuva 13 Bruttolisäarvo ja työllisyys eri aloilla *, EU (kiinteät hinnat) indeksi Iâ70 - 1C0 1975 1870 Alakohtainen työllisyyskehitys, EUR 1Ô80 1890 1985 1985 Työllisyys tehdasteollisuuden tyypin mukaan, EUR 1ÔTO = 100 Ammattitaitoinen 60 1970 1974 1978 1882 1886 1980 1894 indeksi i97ö m iöo 1970 » 100 M a a t a l o u s ^ ^v ] *: BtmmmrvQ tw*st* EU:nj$sèttva«ôista paitsi E. IRL. l ja P. Lähde. Komissio ja QECDn LFS Lähde: OECD:n STAN tietokanta. 1970 1874 1978 1882 1986 1990 1994 kuva osalta teknologian Valmistusteollisuuden teollisuudenaloilla työllisyys on yhteisössä kasvanut selvästi 1980-luvun aikana, vaikkakin nämä uudet työpaikat katosivat kasvun hidastuttua 1990-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Sen sijaan alhaista teknologiaa käyttävässä valmistusteollisuudessa työpaikkoja on menetetty nopeaan ja tasaiseen tahtiin 1970-luvun alkupuolelta lähtien. 13 osoittaa, korkean että Jotta teknisen kehityksen uudesta aallosta saataisiin täysi hyöty, on välttämätöntä, että seuraavat neljä vaatimusta täyttyvät. Ensinnäkin tehokkaiden tavara- ja palvelumarkkinoiden on sallittava suhteellisten hintojen nopeat muutokset. Suhteellisen hintatason täytyy laskea niillä aloilla, joilla tuottavuus kasvaa teknisten innovaatioiden, markkinoiden vapautumisen tai säännöstelyn purkamisen vaikutuksesta suhteellisen nopeasti, jotta tuottavuuden paranemisen tuomat hyödyt siirtyisivät eteenpäin talouden muiden osa-alueiden hyväksi. Tällä tavoin suhteellinen hintataso voi puolestaan nousta niillä aloilla, joilla tuotannon kasvu jää alle keskitason. Vain tällä edellytyksellä voivat työvoimavaltaisemmat alat pystyä tarjoamaan tuottavia työpaikkoja. Näyttää siltä, että yhteisössä tämä edellytys on otettu suhteellisen hyvin 34 huomioon4. Kilpailupaineiden ja tehokkaan kilpailupolitiikan tulisi varmistaa, että tämä vaatimus täytetään jopa vieläkin paremmin tulevaisuudessa. Toiseksi, väistämättömien alakohtaisten muutosten täytyy tapahtua pehmeästi ja olla sosiaalisesti hyväksyttäviä. Yhteisön taloudessa vaikuttaa siltä, että tämä vaatimus tulee täytetyksi, joskaan ei täysin ongelmitta. Lisääntynyt ammatillinen ja maantieteellinen työvoimalle liikkuvuus sekä suunnattujen teknisestä teollisuudenaloille kehityksestä, maailmanlaajuistumisesta maksettavien tukien pienenemisestä johtuvia mukautustoimia. työllistämistukien alentaminen voisi auttaa pehmentämään ja vaikeuksissa oleville ja kouluttamattomalle sivukustannusten työvoiman toimilla, Kolmanneksi, siirtymistä kohti tietovaltaista tavaroiden ja palvelujen tuotantomallia täytyy helpottaa yhteisössä henkisen pääoman kehittämiseen tähtäävillä yleisillä toimenpiteillä sekä työvoiman työllistymismahdollisuuksia (esimerkiksi alhaisempien välillisten työvoimakustannusten, alhaisempien verojen, työllistämistukien, paremman yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen jne. avulla). ammattitaidottoman parantavat erityisesti jotka Neljänneksi, korkeamman talouskasvun täytyy todella pystyä hyödyntämään teknisen kehityksen ja piristyneen kilpailun luoma tuotantokyky. Mikäli vapautuneita voimavaroja ei oteta käyttöön, uusia työpaikkoja ei synny kaiken kaikkiaan kyllin paljon enemmän kuin vanhoja katoaa, jotta ne riittäisivät työllistämään lisääntyvän työvoiman ja vähentämään työttömyyttä. Riittämätön talouskasvu on ollut yhteisön pahin ongelma, mikä korostaa entisestään tarvetta ryhtyä määrätietoisesti poistamaan ensimmäisessä luvussa esiin tuotuja makrotaloudellisia kasvun esteitä. 2. 2 Talouden maailmanlaajuistuminen Tekninen kehitys, kilpailu ja talouden maailmanlaajuistuminen vahvistavat toisiaan. Maailmanlaajuistuminen voidaan määritellä prosessiksi, jossa eri maiden markkinat ja tuotanto tulevat yhä enemmän riippuvaisiksi toisistaan. Tämä johtuu tavaroilla ja palveluilla käytävän kaupan dynamiikasta sekä pääoman ja teknologian virroista. Se ei ole uusi ilmiö, vaan jatkoa jo jonkin aikaa käynnissä olleelle kehitykselle. Itse asiassa maailmantalouden suurempaa yhtenäisyyttä on tavoiteltu aktiivisesti toisen maailmansodan päättymisestä lähtien. On tunnustettu tosiasia, että maailmanlaajuistumisella on ollut ja suuri merkitys elintason nostamisessa parantamalla tulee jatkossakin olemaan talouspolitiikka kurissa. Heti yhteisön ja pitämällä voimavarojen kohdentamista Yksityiskohtaisempi analyysi tuottavuuden ja työllisyyden kasvun välisestä suhteesta ks. laatikko 6 taloudellisessa vuosikertomuksessa vuodelle 1996, European Economy, n:o 61, s. 64. 35 perustamisesta lähtien sillä on ollut merkittävä vaikutus tässä prosessissa. Euroopan yhdentymistä ei pidä nähdä ainoastaan tähän maailmanlaajuistumiskehitykseen oleellisesti kuuluvana osana, vaan se myös tuo mukanaan täysin uuden ulottuvuuden. Pyrkimystä entistä tiiviimpään integraatioon muun muassa tulliliiton luomisen, yhtenäismarkkinoiden loppuunsaattamisen ja tulevan talous- ja rahaliiton avulla on seurannut samaan aikaan merkittävä institutionaalinen kehitys ja itsemääräämisoikeuden jakaminen eräillä politiikan aloilla. Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana maailmanlaajuistuminen on saanut uutta vauhtia. Monenlaisten voimallisten tekijöiden ajamana teollisuusmaiden taloudelliset siteet ovat tiivistyneet merkittävästi 1970-luvun puolivälistä lähtien. Tärkeimpiä näistä voimista tuntuva pienentyminen, kaupan esteiden ovat viestintä- ja kuljetuskustannusten asteittainen purkaminen maailmanlaajuisesti lähtien myös (Uruguayn kierroksesta lukien, GATS-sopimuksen myötä ensimmäiset askeleet maataloustuotteet mukaan lopuksi palvelujen vapauttamisessa), pääomaliikkeiden muutokset yritysten organisaatiossa ja strategioissa. Lisäksi tähän asti sulkeutuneet kehitysmaat ovat vähitellen avanneet markkinoitansa ja ovat yhä enemmän integroitumassa maailmantalouteen. Aivan viimeisintä kehitystä tässä suhteessa on aikaisemmin valtion valvonnassa olleiden Keski-ja Itä-Euroopan ja entisen Neuvostoliiton talouksien avautuminen. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä tämä kehitys varmasti kiihtyy ja sulkee piiriinsä laajemman ja väestöltäänkin suuremman joukon maita. jatkuva vapauttaminen ja Maailmanlaajuistumisen astetta voidaan kansainvälisen arvioida kaupan liikkeiden ja pääoman suuntausten perusteella. Kuva 14 Maailmankaupan joustavuus suhteessa maailmanlaajuiseen tuotantoon * 2. 2. 1 Kauppa Vuosina 1950-73 maailmankaupan volyymi (tavaroina ja palveluina) kasvoi lähes kahdeksalla prosentilla vuodessa, kun taas maailman BKT:n vuotuinen kasvu oli viisi prosenttia. Bretton Woodsin kiinteiden valuuttakurssien järjestelmän hylkäämistä ja ensimmäistä öljykriisiä seuranneella vuosikymmenellä sekä maailmankaupan että maailman BKT: n kasvunopeus hidastui huomattavasti. ' Maailmankauppaan kuuluvattavaratja palvelut ja se lasketaan vuotuisen prosentuaalisen muutoksen keskiarvona reaalisen viennin Ja tuonnin suhteen. Jousto lasketaan siten, että maailmankaupan vuotuinen prosentuaalinen muutos jaetaan maailman BKT;n vuotuisella prosentuaalisella muutoksella (molemmat reaalisilla arvoilla). Lähde: IMF. 36 Vuodesta 1983 lähtien maailmankaupan kasvuvauhti on kuitenkin jälleen kiihtynyt (keskimäärin 5,7 prosentin vuosivauhdilla) ja ohittaa siten kevyesti maailman BKT:n kasvun (joka nousi ainoastaan 3,4 prosenttia vuodessa). 1990-luvun alusta lähtien maailmankaupan jousto suhteessa maailman bruttokansantuotteeseen on ponnahtanut jopa yli kahden (katso kuva 14). Tämän luonnollisena seurauksena viennin (tavarat ja palvelut) suhde huomattavasti. Kaksinkertaistuttuaan vuosina 1950-1973 16 prosenttiin se saavutti lähes 25 prosentin tason vuonna 19955. bruttokansantuotteeseen koko maailman noussut on Kuva 15 Osuus maailman tavarakaupasta' 1968 1963 1988 * nimellisarvoina ilmaistuna; lukuun pttamattta EY;n sisäistä vientiä. Lähde- Komissio, ulkomaankauppatilastot. 1983 1973 1978 mmi on tavalla aktiivisesti osallistunut ja myönteisellä tähän Yhteisö maailmanlaajuistumiskehitykseen. Se on myöskin kestänyt lisääntyneen kilpailun aiheuttamat paineet varsin hyvin. Yhteisön osuus maailman kauppatavaraviennistä 1970- luvun alun jälkeen on laskenut, mutta se on edelleen niinkin korkea kuin 24 prosenttia (kun EU:n sisäinen kauppa jätetään pois laskuista). Sikäli kuin tuo pudotus yhteisön osuudessa maailmanmarkkinoista heijastelee uusien kauppakumppaneiden ilmestymistä mukaan maailmankauppaan ja tiiviimpää kaupan integraatiota jäsenvaltioiden kesken, tämä ei ole huolestuttava ilmiö. Tässä suhteessa on merkillepantavaa, että valtaosa Aasian maiden maailmankauppaosuuksien noususta6 tapahtui pääasiassa muiden kehitysmaiden kustannuksella. EU:n sisäinen kauppa mukaan lukien. Aasian nopeasti kasvavien talouksien osuus maailman viennistä on kasvanut 1970-luvun alun viidestä tai kuudesta prosentista nykyiseen 15 prosenttiin. 37 Taulukko 12 Yhteisön ulkopuolisen kaupan maantieteellinen rakenne (Tavarat, EY:n ulkopuolinen) Prosenttia nimellisestä BKT:sta Prosenttimuutos vuodessa suhteessa arvoon 19761> 19822> 19953) 82/771) 87/822> 95/873) rästä 1995 10,9 4,6 11,5 5,0 1,2 0,2 6,2 0,3 0,1 0,2 0,9 1,7 0,3 6,4 0,4 0,1 0,5 0,7 12,1 4,9 12,9 5,7 1,9 0,5 7,2 0,5 0,1 0,3 0,8 -1,3 -0,3 -0,7 -0,3 -1,0 -0,2 0,0 -0,1 0,1 2,2 0,7 7,2 0,6 0,1 0,3 1,0 -1,4 -0,7 -0,4 -0,5 -0,7 -0,1 0,0 0,1 -0. 3 9,8 4,9 1,6 0,5 4,9 1,1 0,2 0,4 1,0 9,6 5,1 1,6 0,8 4,5 0,9 0,4 0,4 1,0 0,3 -0,2 -0,1 -0,3 0,5 0,1 -0,2 0,0 0,0 12,5 13,0 17,9 14,6 12,1 17,7 10,5 25,9 5,7 12,6 14,3 13,5 18,8 11,4 14,7 12,0 13,3 15,9 (7) -1,2 -0,4 -0,5 -0,4 -0,8 -0,2 0,0 0,0 -0. 1 3,3 9,3 10,9 15,5 -2,5 11,3 18,7 3,7 1,4 0,8 5,6 0,9 12,4 -3,9 10,3 14,2 5,8 0,8 (7) -0,5 -0,1 0,2 -0,5 -0,4 -0,1 0,0 0,1 -0. 3 8,7 4,9 100,0 49,7 3,3 10,2 12,9 16,4 11,3 8,5 16,4 15,8 5,0 50,3 10,6 2,2 4,0 10,7 8,2 5,9 100,0 53,2 17,1 8,8 46,8 9,4 4,3 3,9 10. 9 7,2 4,8 10,7 9,3 21. 5 10,0 13,2 (7) -0,5 -0,4 -0,1 -0,5 -0,1 -0,1 -0,1 0,0 -0,1 Vienti: • Yhteensä • OECD joista: USA Japani • Ei-OECD joista: DAE4) Kiina Muu Aasia5) KIE6) Tuonti: • Yhteensä • OECD joista: USA Japani • Ei-OECD joista: DA F. Kiina Muu Aasia KIE Kauppatase • Yhteensä • OECD joista: USA Japani Ei-OECD joista: DAE Kiina Muu Aasia KIE î) EU:9: HU. 15 paitsi HL. K, A, I\ FIN ja S 2) lilklO: litki 5 paitsi lv, A, l\ FIN ja S. 3>EU:12: I'U:15 paitsi A, FIN ja S. 4) Hong Kong, Korea, Malesia, Singapore, Taiwan ja Thaimaa. 5) Afganistan, Pakistan. Intia, Bangladesh, Malediivit, Sri Lanka, Nepal, tihutan, Myanmar, Laos, Vietnam, Kampulsea, Indonesia, Brunei, Filippiinit, Mongolia, Macao. ") Albania, Bulgaria, Tsekin tasavalta, Slovakia, Unkari, Puola, Romania, entinen. Neuvostoliitto ja Slovenia. ') Keskimääräinen kauppatase ajanjaksona prosenttia BKT. sta. Lähde: Komissio. 38 Yhteisön EY:In ulkopuolisesta viennistä suhteellisen pieni osuus suuntautuu Aasian markkinoille, jotka ovat kasvaneet nopeasti ja todennäköisesti jatkavat ennustettavissa olevassa tulevaisuudessa. Vuonna 1995 yhteisön vienti Aasiaan (Kiina mukaan lukien) oli vain 17 prosenttia EY:n ulkopuolisen viennin kokonaismäärästä, kun Yhdysvaltain ja Japanin vastaavat osuudet olivat 20 prosenttia ja 44 prosenttia. On kuitenkin syytä huomata, että yhteisön vienti näihin maihin on noussut voimakkaasti 1980-luvun lopun jälkeen (katso taulukko 12). Lisäksi osuus yhteisön viennistä Keski- ja Itä-Euroopan maihin, jotka muodostavat myöskin nopeasti kasvavan markkina-alueen, on huomattavasti korkeampi kuin osuus Yhdysvaltain tai Japanin viennistä näihin maihin. Huolenaiheitakin kuitenkin on. Yhteisön erikoistuminen tiettyihin huipputekniikan aloihin, joilla kysyntä on voimakasta, on verrattain vähäistä. Korkean kysynnän alojen osuus EY:n ulkopuolelle suuntautuvan kokonaisviennin määrästä oli vuonna 1994 30 prosenttia, kun se oli 39 prosenttia Yhdysvaltain viennistä ja 34 prosenttia Japanin viennistä; korkean teknologian alojen osuus EY:n ulkopuolelle suuntautuvan viennin kokonaismäärästä (vuonna 1993) oli 23 prosenttia, kun sen osuus Yhdysvaltain ja Japanin viennistä oli 37 prosenttia. Yksi viimeaikaisen maailmanlaajuistumiskehityksen näkyvimmistä piirteistä on uusien teollisuusvaltioiden esiintulo joidenkin kansainvälisen kaupan kohteena olevien tavaroiden tärkeimpinä toimittajina tai viejinä (erityisesti teollisuustuotteiden valmistajat). Tuonti Aasian valtioista Euroopan yhteisöön kasvoi rajusti viime vuosikymmenen aikana, mikä nosti jyrkästi niiden osuutta EY:n ulkopuolisesta tuonnista. Vaikka tuonti Aasian maista muodosti ainoastaan 1,3 prosenttia yhteisön BKT:sta vuonna 1995, näistä maista on yhä enemmän muodostumassa vakavasti otettava kilpailija EY:n markkinoilla. Vuonna 1995 ne vastasivat jo 18 prosentista EY:n kokonaistuonnista koko muusta maailmasta (taulukko 12). Taulukko 13 osoittaa, että Aasian EY:hyn suuntautuvan viennin kasvu ei rajoitu perinteisiin, vähän ammattitaitoa vaativiin aloihin kuten vaatteisiin ja tekstiileihin. Korkeaa ammattitaitoa vaativat, pääomavaltaiset alat, kuten kone- ja kuljetuslaiteteollisuus sekä huipputekniikka muodostavat kasvavan osuuden Aasian viennistä Euroopan yhteisöön. Rahoituspääoman suurempi maailmanlaajuinen liikkuvuus sekä teknologian helpompi saatavuus 1980-luvun alusta lähtien ovat edesauttaneet merkittävästi tätä kehitystä. Myös "herkkien" tuotteiden (esim. tekstiilit ja vaatteet, teräs ja rauta) rajoitettu markkinoille pääsy on saattanut rohkaista Aasian valtioita suuntautumaan suurempaa erikoistumista vaativille markkinasegmenteille. Tämän tuloksena EY:ssä osa sopeutumistaakasta on siirtynyt aloille, joilla EY-maat ovat vasta aivan viime aikoina kohdanneet suoraa kilpailua Aasian viennin taholta. 39 Taulukko 13 EY:n ulkopuolelta peräisin olevan11 teollisuustuotteiden tuonnin alueellinen jakauma Yhteensä Prosenttia teollisuustuotteiden tuonnista kustakin valtiosta tai valtioryhmästä. Prosenttia LY:n ulkopuolelta peräisin olevan teollisuustuotteiden tuonnin kokonaismäärästä Koneet kuljetus laitteet Kemikaalit Vaatteet ja tekstiilit Huippu tekniikka USA Japani Kehitys maat" joista: DAE Kiina Muu Aasia KIE 1980 1995 19X0 1995 1980 1994 1980 1995 1980 1995 1980 1995 1980 1995 22,9 21,6 8,6 12,4 27,4 36,4 7,6 12,2 0,9 5,7 2,5 4,6 5,2 11. 6 26,4 30,8 37,6 47,4 4,7 13,7 3,1 30,8 0,8 9,6 1,5 4,1 9,8 14,0 9,1 8,9 3,5 5,0 6,2 4,7 0,4 1,7 13,5 5,8 1,1 2,9 12,7 7,3 4,3 2,2 3,1 1,4 23,7 23,7 31,3 11,1 44,1 23,9 42,2 50,2 16,9 17,5 24,3 33,5 38,9 36,1 7,4 17,3 20,2 34,3 1,9 21,3 2,9 8,6 3,6 9. 0 "iilJ: 9 vuodelta 1980 ja LU: 12 vuodelta 1995. 21 Loinen sopimusten osapuolina olevat Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueen valtiot, Keski- ja Ltelä- Amerikka, Lähi-itä, Aasian kasvavat taloudet, Kiina, Muu Aasia, Keski-ja Itä-Lurooppa. [. älulc: Komissio. Yhteisön viennin kasvu maailman muille alueille ja tuonnin kasvu muilta alueilta ovat pysyneet suurin piirtein tasapainossa. Samaan aikaan yhteisön kauppatase kehitysmaihin nähden on muuttunut juuri ensimmäisen öljykriisin jälkeen vallinneesta noin yhden lievään prosentin alijäämästä suhteessa bruttokansantuotteeseen ylijäämään. Toisaalta kauppa Aasian kasvavien talouksien sekä Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa on ollut suurin piirtein tasapainossa viimeisten kahden vuosikymmenen ajan. tämän hetkiseen 2. 2. 2 Suorat ulkomaiset investoinnit Kahdeksankymmentäluvun toiselta puoliskolta lähtien maailmanlaajuiset suorat ulkomaiset investoinnit ovat kasvaneet erittäin nopeasti sekä absoluuttisesti että suhteessa kauppavirtoihin ja tuotannon kasvuun. Vuosittaiset sijoitusvirrat paisuivat vuosien 1981- 85 keskimäärin 50 miljardista Yhdysvaltain dollarista keskimäärin 155 miljardiin dollariin vuosina 1986-90, ja saavuttivat vuonna 1990 200 miljardia dollaria. 1990-luvun alussa 40 suorat ulkomaiset investoinnit vähenivät huomattavasti maailmantalouden kasvuvauhdin hidastumisen ja yritysten heikkojen taseiden myötä monissa teollisuusmaissa, mutta ne ovat elpyneet voimakkaasti vuodesta 1994 lähtien. UNCTAD:in mukaan7 suorien ulkomaisten investointien maailmanlaajuinen määrä saavutti vuonna 1995 315 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Viimeisten kymmenen vuoden aikana maailmanlaajuiset suorat ulkomaiset sijoitukset kasvoivat nimellisarvoltaan keskimäärin kaksi kertaa niin nopeasti kuin maailman BKT. on yhteisö pieni lähtevien sekä ollut Euroopan merkittävä ulkomaisten suorien investointien lähde että niiden kohde. Vaikka 1990-luvun alussa koetuinkin laskusuhdanteen taloudellisen sekä takaisku, vaikutuksesta sinne että yhteisöstä kohdistuvien ulkomaisten investointien taso oli historiallisesti katsoen korkea (katso taulukko 14). Yhteisöstä (EU:n sisäiset investoinnit mukaan lukien) oli peräisin 42 prosenttia maailman ulkomaisista investoinneista vuonna 1995 ja sinne kohdistui 36 prosenttia investoinneista. suorista suorien Taulukko 14 I Suorat ulkomaiset investoinnit (Mrd $) 1975 1980 1985 1990 1995 15 EU-maata (ulkoinen + sisäinen) Tulovirrat 9,9 21,3 15,4 97,4 111, % maailman suorista ulkom. inv. % GFCP) Lähtövirrat % maailma n suorista ulkom. inv. % GFCF:stal) Nettovirrat 45,9 40,9 31,1 47,8 2. 6 9,9 2. 8 27,0 2,9 25,5 7. 0 133,0 36,0 46,8 42,6 55,4 9 35,5 7,0 132, 3 47,6 2. 6 0,0 3. 6 5,7 4,8 10,1 9,5 35,6 8. 3 20,4 USA 19,2 2,5 15,2 1,9 2,6 0. 9 14,2 5,1 47,9 5. 1 27,2 2,9 60,2 4. 9 95,5 7,8 16,9 3. 1 21,9 4,0 sekä perinteisille Tulovirrat % GFCF:stal) Lähtövirrat % GFCF:stal) Sen jälkeen kun yhtenäismarkkinaohjelma 1980-luvun puolivälissä käynnistettiin yhteisöstä on tullut yhä houkuttelevampi investoijille, kohde kuten Yhdysvalloille ja Japanille, että Kaakkois-Aasian uusille tulokkaille niiden asemaansa vahvistamaan pyrkiessä sisämarkkinoilla. kuin tulliesteiden poistaminen, hallinnollisten yksinkertaistaminen, muodollisuuksien kasvavan yhä suuren markkinakysynnän mahdollisuudet sekä suurtuotannon edut näyttävät tarjonneen voimakkaan kiihokkeen Euroopan yhteisöön investoimiselle. Yhtenäismarkkinaohjelma on myös houkutellut ennennäkemättömän määrän suoria ulkomaisia investointeja EY:n jäsenvaltiosta toiseen. EY:n sisäisten investointivirtojen osuus kaikista EY:n suorista ulkomaisista investoinneista nousi huimaa vauhtia vuoden 1983 20 prosentista vuoden 1994 59 prosenttiin. " Gross fixed capital formation = Kiinteän pääoman muodostuksen kokonaismäärästä. Tulovirrat % GFCFista» Lähtövirrat % GFCF:stal) Japani 0,6 0,2 6,4 1. 7 0,5 0,0 21,3 1. 5 1,7 0. 2 48,0 5. 1 0,2 0. 1 1,8 1. 1 0,3 0,1 2,4 0,7 | Lähde: UNCTAD. Muiden ja UNCTAD (1996), World investment report, Geneve. 41 KY:slä ulospäin muihin kuin EY-maihin suuntautuviin investoinneista taas osa (noin 60 prosenttia vuonna I994) suuntautuu muihin teollisuusmaihin. Tämä luku on laskemaan päin; 1980-luvun puolivälissä se oli vielä 75 prosenttia. Kehitysmaista Aasian maat ovat yhä tärkeämpiä EY:stä tulevien investointien kohteita. Sama pätee Kiinaan, jonka osuus EY:n suorista ulkomaisista investoinneista on kasvanut viime vuosina voimakkaasti. On merkillepantavaa, että EY:stä ulospäin suuntautuvat suorat ulkomaiset investoinnit ovat varsin vähäisiä suhteessa yhteisön kiinteän pääoman muodostukseen (noin 2 -3 prosenttia EY. n ulkopuolelle suuntautuvien suorien investointien kokonaismäärästä)8. Kuva 16 miljardia ecua käyttää sisäänpäin ulkomaille investoinnit £Y:n ulkoiset ja sisäiset Investointivarat Lähtevät investoinnit EY:n ulkopuolelle Suorat ulkomaiset investoinnit Euroopan yhteisössä EUR12 Suorat on tavanomainen yrityksen kasvustrategioissa tekee yritykselle käytetty keino, joka hyväkseen mahdolliseksi erityisvahvuuttaan laajemmassa mittakaavassa. Tästä näkökulmasta suorat ulkomaiset dynaamisiin, investoinnit nopeasti kasvaviin talouksiin voisivat olla osoitus kilpailuetumatkasta. Ainoastaan silloin, kun tämä uudelleen sijoittautuminen ei sovi yhteen suurin piirtein vastaavan suuruisten suuntautuneiden sijoitusvirtojen kanssa tai kun sitä seuraa heikot kotimaiset investoinnit, maan houkuttelevuus tuotantopaikkana saattaa osoittautua kyseenalaiseksi. Tähän asti yhteisö on menestynyt suhteellisen hyvin kansainvälisessä suorista investoinneista, mistä osoituksena on sekä yhteisöön päin suuntautuneiden sijoitusten voimakas kasvu että niiden kohtalainen ylijäämä suorien ulkomaisten investointien nettovhrassa. Näyttää siltä, että yhteisöstä tapahtuva valmistus ja ulkomainen tuotanto täydentävät toisiaan, edellyttäen että viennin suunnan ja ulospäin suuntautuvien suorien ulkomaisten investointien välillä vallitsee vahva, joskin laskeva, korrelaatio. Sitäpaitsi ei 1984 1*86 1986 1987 1988 1889 1990 1991 i99* 1993 1994 kilpailussa Lähd?: Komissio. M 8 Tämä analyysi rajoittuu koko yhteisön laajuiseen kehitykseen, joka kätkee merkittäviä jäsenvaltioiden välisiä eroja. Esimerkiksi Saksaan suuntautuvien investointien määrä on perinteisesti ollut alhainen Saksasta muualle suuntautuviin investointeihin. Siinä missä 1980-luvulla runsaat suorien ulkomaisten investointien nerrovirrat olivat vaihtotaseen vankan ylijäämän peilikuva, Saksojen yhdistymisestä lähtien ero on suurentunut vaihtotaseen käännyttyä negatiiviseksi, mikä on antanut vauhtia käynnissä olevalle keskustelulle Saksan houkuttelevuudesta tuotantopaikkana. Saksan markan voimakkaalla talouden vahvistumisella viime vuosina on epäilemättä ollut suuri merkitys, vaikka Saksan rakenteellinen heikkous onkin lisännyt merkittävästi tämänhetkisiä huolenaiheita tällä alalla. Sitä vastoin Yhdistynyt kuningaskunta koki 1980-luvulla tapahtuneiden säännöstelyn purkamisen ja yksityistämisen jälkeen vuosikymmenen lisäyksen maahan virtaavien suorien lopussa jyrkän ulkomaisten investointien määrässä erityisesti japanilaisten yritysten taholta. 42 ole olemassa mitään merkkejä siitä, että tuotannon pelkästään ulkomaille määräytyisi siirtäminen palkkakustannusten näin saattaakin olla joillakin työvoimavaltaisilla aloilla, kuten vaate-, jalkine-ja lelutuotannossa. perusteella, vaikka 2. 2. 3 Rahoituspääoman liikkeet lisäksi liikkeet rahoituksen rahoituspääoman investointivirtojen myös Suorien ovat kansainvälisen lisääntyneet viimeisten 20 vuoden merkittävästi ja sääntelyn purkautumisen aikana innovaatioiden vaikutuksesta. yhteisestä Joukkovelkakirjojen ja osakkeiden siirrot rajojen yli lisääntyivät suurimmissa teollisuusmaissa alle 10 prosentista suhteessa BKT:hen vuonna 1980 150 - 250 prosenttiin vuonna 1995. Valuuttakaupan maailmanlaajuinen volyymi on myös kasvanut nopeasti, ja sen päivittäinen liikevaihto on tällä hetkellä 1 500 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Olisi otettava huomioon, että nämä liiketoimet koskevat (valtion rahoitusomaisuuspääomia lähinnä obligaatiot mukaan lukien), jotka ovat kertyneet ajan mittaan ja jotka reagoivat välittömästi korkojen pienimpiinkin eroihin. Taulukko 15 1 Suorien ulkomaisten investointien jakauma EY:ssä (Mrd ecua) 1984*> 1990!) I9942) Lähde: -USA - Japani - Aasia3) - Muut Kohde: -USA - Japani - Aasia3) - Kiina -KIE -Muut EY:n ulkopuoliset tulovirrat 3,0 0,4 9,2 5,4 2,8 18,2 8,5 1,4 0,5 9,5 EY:n ulkopuoliset lähtövirrat 11,5 0,3 7,2 0,9 0,0 5,6 0,2 12,2 6,4 0,3 2,4 0,5 3,3 8,6 4,2 39,3 37,4 EY:n sisäiset (1) 12 EY-maata. (2)15EY-maata. (3) Aasia: Thaimaa, Malesia, Indonesia, Singapore, Filippiinit, Etelä-Korea, Taiwan, Hong Kong ja Intia. tJihde: Komissio. Rahoitusmarkkinoiden vapautuminen auttaa myös kohdentamaan varat paremmin. Koska rahoitusomaisuuden osakkuudet ovat hyvin herkkiä kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden ilmapiirin muutoksille, ne säätelevät voimakkaasti valuuttakursseja ja talouspolitiikkaa. Markkinasignaalien ja lainamarkkinakriiseihin, jotka puolestaan - kuten 1. luvussa esitettiin - ovat merkittävä kansantalouden kasvun este. väistämättä jättäminen huomiotta valuutta- johtaa 2. 2. 4 Vaikutukset talouteen On vain vähän näyttöä siitä, että talouden maailmanlaajuistuminen sinänsä sekä kasvanut kauppa ja sijoitustoiminta kehitysmaiden kanssa olisivat pääasiallinen syy yhteisön työttömyyteen. Kasvanut kauppa on päinvastoin tärkein talouskasvua lisäävä ja elintasoa kohottava tekijä, koska varat kohdennetaan paremmin. 43 Yhteisö maailmantalouteen verrattuna ei ole kovin avoin, mikä muistuttaa suuresti Yhdysvaltojen ja Japanin tilannetta. Vuonna 1995 yhteisön avoimuusaste9 oli noin 10 prosenttia, kun se oli Yhdysvalloissa 12 prosenttia ja Japanissa 9 prosenttia. Tämä merkitsee sitä, että talouden maailmanlaajuistuminen vaikuttaa suoraan vain pieneen osaan yhteisön taloutta. Olisi myös otettava huomioon, että suurin osa EY:n taloussuhteista on yhteisön sisällä ja EY:n tärkeimpien kauppakumppanien kanssa. Talous maailmanlaajuistuu siis lähinnä sellaisten maiden välillä, joiden talouden rakenteet, tuotannontekijöiden jakauma sekä palkka- ja tuottavuustasot ovat pitkälti samanlaiset. Näin ollen kansainvälisen kaupan ja suorien ulkomaisten investontivirtojen ensisijainen vaikutus työpaikkojen luomiseen kohdistuukin kolmen johtavan teollisuusmaan sisälle (ts. yhteisön, Yhdysvaltojen ja Japanin välille). Teollisuusmaiden taloudellisia yhteyksiä ei saisi pitää haittana vaan pikemminkin yhteisön hyvinvoinnin edistäjinä. Ne ovatkin antaneet uutta pontta EY. n eri jonka politiikoille, etenkin uudelle markkinoille pääsyä koskevalle aloitteelle, tarkoituksena talouden maailmanlaajuistumisesta. yhteisölle mahdollisimman hyöty saada suuri on Kolmanneksi, yhteisön kauppa matalapalkkaisten talouksien kanssa on yhä vähäistä: tuonti EY. n ulkopuolelta, matalapalkkamaista on tällä hetkellä alle 3 prosenttia yhteisön BKT. sta ja yhteisön kauppa näiden talouksien kanssa on suurin piirtein tasapainossa. Toisinaan väitetään, että jopa tasapainoinen kauppatase näiden maiden kanssa toisi mukanaan työpaikkojen menetyksiä yhteisössä, koska matalapalkkamaista peräisin olevalla tuonnilla on taipumus olla työvaltaisempaa (ja vähemmän ammattitaitoa vaativaa) kuin yhteisön vienti näihin maihin. Tällöin ei kuitenkaan oteta huomioon varojen paremmasta kohdistamisesta saatavia dynaamisia vaikutuksia eikä sitä, että halpatuonti lisää yhteisön reaalituloja ja sisäistä kysyntää. Kaiken kaikkiaan tällainen kauppa voidaan kiteyttää vähän koulutusta vaativan työn vaihtamiseksi korkeaa ammattitaitoa vaativaan ja paremmin palkattuun työhön. Tietyn tyyppistä taloudellista toimintaa ei myöskään pitäisi liikaa siirtää ulkomaille eikä tämä ole välttämättä suotavaakaan. Matalapalkkaisissa maissa luotua työpaikkaa ei voida rinnastaa yhteisössä menetettyyn työpaikkaan eikä voida olettaa, että ulkomaista tuotantoa ja työllisyyttä voitaisiin siirtää yhteisöön. Myyntiin suuntautunut investointitoiminta ulkomailla voi yhteisön viennin syrjäyttämisen sijaan avata markkinoita ja johtaa kilpailukykyisten yhteisön teollisuuden alojen viennin lisääntymiseen. Yhteisön yritykset käyttävät hyväksi näitä mahdollisuuksia, kuten yhteisön jatkuva kauppataseen ylijäämä Keski- ja Itä-Euroopan sekä Aasian uusien teollisuusmaiden kanssa osoittaa. 9 Tavaroiden ja palvelujen tuonnin ja viennin aritmeettinen keskiarvo prosentuaalisena osuutena nimellisestä BKT. sta. 44 Tuote- ja rahoitusmarkkinoiden maailmanlaajuistuminen kuitenkin kiihdyttää alakohtaisia muutoksia ja aiheuttaa laskupaineita vähän koulutetun työvoiman palkkoihin. Se painostaa myös tehokkaasti yhteisön taloutta käyttämään uutta tekniikkaa, säilyttämään ja lisäämään kilpailukykyä, kohdentamaan varat mahdollisimman hyvin ja harjoittamaan tervettä talouspolitiikkaa. 2. 3 Kilpailukyky Tekniikan edistyminen ja talouden maailmanlaajuistuminen aiheuttaa jäsenvaltioille jatkuvia paineita säilyttää kilpailuasemansa sitä. Kilpailukyky on ja moniselitteinen käsite, joka usein sekoitetaan muihin, kuten monimutkainen tuottavuuden käsitteeseen. ja parantaa Yrityksen tasolla kilpailukyvyn merkitys on selkeä: yritys on kilpailukykyinen, jos se pystyy myymään tuotteensa markkinahintaan ja sen toiminta on kannattavaa keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. on työpaikoiksi. Valtion tasolla kilpailukyvyn käsite ei ole niin yksiselitteinen. Maan talouspolitiikan perimmäisenä lisätä tavoitteena kansalaisten elintasoa ja hyvinvointia. Maan ulkomaankaupalla on näin ollen yleensä tärkeä merkitys, koska se osoittaa hyvin maan pitkäaikaisen kyvyn lisätä tuottavuutta talouskasvu kansainvälinen siirtää ja kotimaisiksi Maan kilpailukykyä arvioidaankin usein sen viennin suuntauksien perusteella. Kuten taulukosta 16 käy ilmi, yhteisö on menettänyt vakaasti ja verkkaan vientimarkkinaosuuksiaan 1980- lähtien. Muiden luvun taulukossa esitettyjen alueiden osalta on huomionarvoista, että myös Japani on menettänyt ja huomattavassa vientimarkkinaosuuksiaan mutta määrin Yhdysvallat (1980-luvun lopulla) ja Aasian markkinaosuuksiaan merkittävästi. puolivälistä jatkuvasti 1 Taulukko 16 Viennin kehitys, tavarat yhteensä prosenttia markkinaosuuden reaalilisäyksestä tai menetyksestä1^, (keskimääräinen vuosimuutos) 1981-85 1986-90 1991-95 1996(2) EU USA JAPANI 1,6 -2,8 1,6 Muut kuin OECD -1,4 joista: -l)Alv*> - Muu Aasia 3,0 2,5 -1,9 4,3 -3,9 1,0 3,3 2,4 -0,1 -0,2 -7,8 1,6 1,7 5,5 -1,6 1,7 -5,9 1,9 3,1 3. 6 ') Mitattuna viennin määrän kasvun ja vienli- markkinamäärän kasvun välisenä suhteena. 2) Arvio •*) DAE-maat (Dynamic Asian Economies) Thaimaata ja Malesiaa lukuun ottamatta. Lähde: OECD. taloudet (1980-luvun alusta) ovat lisänneet 45 Viennin kehitys ja reaalinen efektiivinen valuuttakurssi, Euroopan yhteisö 1987 = 1:00;: :n sisäisillä ja ulkopuolisilla markkinoilla) Vienti** Kuva 17 140 130 120 110 100 90 80 1984 • Kotka» kuutta yMaitöii ulkopuolisia taollauutmaata, kafcslnkaitaiaan vteraiin painotut (doubla «port waightt). 1978 1980 1982 1988 1990 1986 1992 1994 1996 Daflaattori: nlmalHtat ykaikkOtybiu. ia«annuk»at. " MM anuria v(wtt*> rt>a**i kasvud JA vkMrtMxtfkkJnoldan maarito k«»vw> vaUaart* »uhtaatia. Utoto; K««w»io|aoecp. osaksi voidaan kehitys suuntauksilla kansainvälisen Vientimarkkinaosuuksien kustannuskilpailukyvyn efektiivisinä valuuttakursseina). Tässä yhteydessä kuva 17 osoittaa, että yhteisön vientikehityksen heikkeneminen viime vuosikymmenen aikana on osaksi johtunut sen reaalisen efektiivisen valuuttakurssin arvon merkittävästä noususta. Kahden muuttujan välinen negatiivinen korrelaatio on selvää yhteisön valuuttojen arvon huippuhetkillä 1980-luvun puolivälissä ja 1990-luvun alussa. selittää reaalisina (jotka mitataan ja kustannuskilpailukyvyn Vaikka vientikehityksen sisältää mielenkiintoisia näkemyksiä, ne kertovat vain osan maan kilpailukyvystä. Valtiontalouden kannalta sekä keskipitkän ja pitkän aikavälin näkymiä tarkastellen kilpailukyvyn käsite10 olisi laajemmin määriteltävissä seuraavasti: Maa on kansainvälisesti kilpailukykyinen, jos sillä on samanaikaisesti seuraavat ominaisuudet: suuntaukset saattavat - sen tuottavuus kasvaa samaa tai nopeampaa vauhtia kuin sen samalla kehitystasolla olevien pääasiallisten kauppakumppaneiden - sen ulkomaankauppa on tasapainossa ja se on avoin, vapaa markkinatalous, ja - sillä on korkea työllisyysaste 10 Katso myös Competitiveness Policy Council (1993), "A competitiveness strategy for America ". 46 Taulukko 17 osoittaa, että tämän määritelmän mukaisesti yhteisön tulos vaihtelee. Työn tuottavuus yhteisössä on kasvanut enemmän kuin Yhdysvalloissa ja viime vuosina myös enemmän kuin Japanissa ja sen ulkomaankauppa on samalla pysynyt tasapainossa, mutta yhteisön tärkeimmällä kauppakumppanilla. työllisyys on huomattavasti alempi kuin sen kahdella Taulukko 17 Kolmen j o h t a v an teollisuusmaan talouden kilpailukyky 1961-73 1974-85 1986-95 1986-90 1991-95 Työn tuottavuuden kasvu (prosenttia vuodessa) 4,4 1,9 8,2 0,3 0,5 0,6 2,0 0,5 2,7 1,9 0,8 2,0 1,9 0,6 3,6 Vaihtotase (prosenttia BKT:sta) -0,3 -0,4 0,9 -0,2 -1,9 2,7 0,1 -2,5 2,8 1,9 1,1 0,6 -0,4 -1,3 2,7 1960 1973 1985 1990 1995 Työllisyysasteet (%)X) 64,8 66,7 70,8 59,1 68,5 70,6 62,2 72,6 72,6 Työttömyysaste (%) 2,6 4,9 1,3 10,0 7,2 2,6 7,8 5,5 2,1 67,0 62,7 74,3 2,4 5,5 1,7 59,6 73,0 73,9 10,9 5,4 3,3 EU USA Japani EU USA Japani EU USA Japani EU USA Japani !) Työllisyyden suhde työlliseen väestöön (15-64 -vuotiaisiin). Lähde: Komissio. Kaikki teollisuusmaat ovat kärsineet työn tuottavuuden näennäiskasvun rakenteellisesta muutoksesta öljyn ensimmäisen hintakriisin jälkeen. Työn tuottavuus on kasvanut yhteisössä vakaata, keskimäärin 2 prosentin vuosivauhtia viimeisten 20 vuoden ajan, joten se on kasvanut noin kolme kertaa nopeammin kuin Yhdysvalloissa. Japanissa työn tuottavuus kasvoi eniten vuosina 1960 - 1990 mutta lähti dramaattiseen laskuun 1990- luvun alkupuolella ja laski paljon alemmaksi kuin yhteisössä tai jopa Yhdysvalloissa. Japanin hiljattain julkaisema tulos osoittaa työtä varastoidun 1990-luvun alun voimakkaan ja pitkällisen laskusuhdanteen aikana. 47 parempi tuottavuuden Työn kasvu yhteisössä on aiheuttanut sen, että yhteisö on vakaasti saavuttamassa Yhdysvaltojen työn tuottavuuden tason (katso kuva 18). työn talouden kattava yhteisön Koko tuottavuustaso (ostovoimastandardin perusteella) suhteessa Yhdysvaltoihin nousi 45 prosentista vuonna 1960 82 prosenttiin vuonna 1995 ja on yhä paljon korkeampi kuin Japanissa, vaikka johtaakin tilannetta eräillä tehdasteollisuuden aloilla. Yhteisö ei kuitenkaan kyennyt kyseisen ajanjakson aikana kaventamaan sen ja Yhdysvaltain välistä elintasokuilua yhtä kohden paljon. Yhdysvaltoihin verrattuna oli 55 prosenttia vuonna 1960 mutta nousi vain 71 prosenttiin vuonna 1995. Tämä onkin johtanut erilaiseen työllisyysasteiden kehitykseen näissä maissa (katso alla). asukasta BKT tämä Kuva 18 Työn tuottavuustasot BKT pysyvinä vuoden 1990 hintoina työntekijää kohti (PPS; U5A-100) Japani 1960 1968 197Q 1976 1980 198S 1990 1995 BKT työntekijää kohti nykyisinä hintoina ja valuuttakursseina. (ECU; USA-100) I960 196$ 1970 1975 1980 1985 1990 1995 Lähde:: Komissio, Tuotanto työntekijää kohden on yhteisössä nykyisinä hintoina ja valuuttakursseina mitattuna tällä hetkellä sama kuin Yhdysvalloissa mutta huomattavasti alempi kuin Japanissa. Tämä merkitsee sitä, että vallitsevien valuuttakurssien mukaan yhteisön työntekijä taloudellista hyvinvointia kuin yhdysvaltalainen työntekijä. saa aikaan keskimäärin yhtä paljon Yhteisö ei ole koskaan aiemmin kohdannut todellisia, ulkomaankaupan tasapainoon liittyviä ongelmia. Vuodesta 1960 1980-luvun lopulle yhteisön vaihtotase oli yleisesti ottaen tasapainoinen tai lievästi ylijäämäinen. Tämä ei näy kovinkaan selvästi taulukosta 17 (jossa esitetään ajanjaksojen keskiarvot), koska yhteisön kauppavaihto muun maailman kanssa oli öljyn kahden hintakriisin vuoksi lyhyen aikaa selvästi alijäämäinen. Talouden ylikuumennuttua vuosina 1989 - 1990 ja Saksan yhdistyttyä vaihtotase kääntyi tilapäisesti negatiiviseksi, mutta vuodesta 1995 yhteisön vaihtotase on jälleen ollut ylijäämäinen (noin 0,75 prosenttia suhteessa BKT:hen). Yhdysvaltojen vaihtotase on puolestaan ollut huomattavan alijäämäinen 1980-luvun alusta lähtien mutta Japanin vaihtotase on ollut voimakkaasti ylijäämäinen, rakenteellisesti koska kansallinen huomattavasti suurempi kuin kotimaiset investoinnit. säästäminen on 48 Yhteisön talous on sen kahteen tärkeimpään kauppakumppaniin verrattuna työllisyyden osalta lohduton. Työllisyystilanne oli yhteisössä suhteellisen hyvä 1970-luvun alkuun saakka. Sen jälkeen työllisyys kasvoi hieman 1980-luvun lopulla mutta yleisesti ottaen uusia työpaikkoja on syntynyt liian hitaasti ja vähemmän kuin suhteellisen hitaasti kasvanut työvoima edellyttäisi. Yhdysvalloissa työllisyys on sitä vastoin kasvanut nopeasti 1960- luvun alusta lähinnä siksi, että työvoima on kasvanut voimakkaasti. Työllisyysaste (ts. työllisyys suhteessa työikäiseen väestöön) on siis kehittynyt eri suuntiin EY:ssä ja Yhdysvalloissa. Yhdysvaltojen työllisyysaste lähti kasvuun yhteisöä alemmalta tasolta ja on tällä hetkellä noin 73 prosenttia. Yhteisön työllisyysaste puolestaan laski alle 60 prosenttiin. 2. 4 Työvoiman korvaaminen pääomalla ja työllisyyden kasvu 2. 4. 1 Työvoiman korvaaminen pääomalla Nopeasti kehittyvä tekniikka ja talouden maailmanlaajuistuminen edellyttävät jatkuvia toimenpiteitä kilpailukyvyn säilyttämiseksi ja voimistamiseksi. Yhteisö ja sen kaksi tärkeintä kauppakumppania ovat joutuneet samojen mukautumisongelmien eteen, mutta niiden vaikutukset työmarkkinoihin ovat olleet yllättävän erilaiset. Yhteisön ja sen kauppakumppanien erilaiset työllisyysnäkymät näyttävät johtuvan työn tuottavuuden, pääomalla korvattavan työvoiman ja kasvun välisistä suhteista11. jatkuvasti nopeammin kuin sen Kuten edellisessä osassa esitettiin, yhteisön työn tuottavuus on kasvanut viimeisten 35 tärkeimmän kauppakumppanin, vuoden aikana Yhdysvaltojen, ja viime aikoina jopa nopeammin kuin Japanissa. On kuitenkin ilmeistä, että lähes puolet työn tuottavuuden kasvusta on johtunut työvoiman korvaamisesta pääomalla. Työn tuottavuuden kasvu voidaan jakaa siihen liittyvän teknologian kehityksen kasvuun [tuotannontekijöiden kokonaistuottavuus (total factor productivity)] ja työvoiman korvaamiseen pääomalla. Taulukko 18 osoittaa, että työn tuottavuuden 4,5 prosentin vuotuisesta kasvusta yhteisössä vuosina 1961-73 noin 3 prosenttiyksikön voidaan katsoa johtuneen tuotannontekijöiden kokonaistuottavuuden kasvusta ja jäljelle jäävien 1,5 prosenttiyksikön työvoiman korvaamisesta pääomalla. Öljyn ensimmäisen hintakriisin jälkeisten kahden vuosikymmenen aikana työn tuottavuus kasvoi vakaasti 2 prosentin vuosivauhtia. Vain vähän yli puolet tästä kasvusta voidaan lukea teknologian kehityksen ansioksi. Lähes puolet työn tuottavuuden kasvusta johtui työvoiman korvaamisesta pääomalla. 1 ' Yhteisön työllisyyttä ci ole verrattu Japanin työllisyyteen, sillä Japanin tilanne eroaa kulttuurisesti ja sosiaalisesti liian paljon yhteisön tilanteesta. 49 Taulukko 18 Tuotanto, työllisyys, tuottavuus ja työvoiman korvaaminen pääomalla (vuotuinen muutos prosentteina) 1961-73 1974-85 1986-95 1986-90 1991-95 1. Teknologian kehitys = Tuotannontekijöiden kokonaistuottavuus^ endogeeninen kasvu 1,2 0,8 0,9 1,0 0,9 -0,5 2,8 1,6 6,3 1,5 0,6 2,3 1,0 0,4 1,1 2. Työvoiman korvaaminen pääomalla kansantaloudessa = työtä säästävä kasvu (2 = 3- 1 ) 0,7 1,0 0,1 0,1 1,6 1,1 0,4 0,0 1. 2 1,1 0,2 1,1 1,5 0,3 1,8 3. Näennäinen työn tuottavuus = BKT työntekijää kohden talouskasvu ilman työllisyyttä ( 3 = 1 + 2) 1,9 0,8 2,0 2,0 0,5 2,7 1,9 0,6 3,6 4. Työllisyys = työllisyyttä lisäävä kasvu (4 = 5-3) 0,4 1,7 0,9 1,3 2,1 1,0 0,0 1,8 0,7 5. Todellisen BKT:n kasvu (5 = 1+2+4 = 3+4) 2,3 2,5 2,9 2,0 2,3 3,4 3,3 2,8 4,6 1,9 1,1 0,6 -0,5 1,2 0,7 1,4 2,3 1,3 4,4 1,9 8. 2 0,3 1,9 1,3 4,7 3,9 9,7 EU USA Japani EU USA Japani EU USA Japani EU USA Japani EU USA Japani Yhdysvaltojen tilanne on yllättävän erilainen. Työn tuottavuuden kasvu oli Yhdysvalloissa vuosina 1961-73 ja 1974-95 vain kolmanneksen yhteisön kasvusta, ja työvoiman korvaaminen pääomalla vaikutti tilanteeseen vain vähän. Yhdysvaltojen talous on siis laajentanut pääoma- ja työvoimapanostaan suurin piirtein samanaikaisesti. On huomattava, että Yhdysvaltojen 1980-luvun puolivälistä alkaen nousseen edellisen vuosikymmenen hyvinkin alhaiselta tasolta osaksi voimakkaasti lisääntyneen investointitoiminnan vuoksi. tuotannontekijöiden kokonaistuottavuus näyttää 50 Kuva 19 Työllisyys, tuottavuus ja työvoiman korvaaminen pääomalla (Indeksi 1960-= 100) Todellinen Pääomakanta ninsinnHiiii 1 MW : : : : K '' ' ': n•" " ' • ' »' : W- '• : : : : »5 ': : : : 90 : ; : : K Työvoiman korvaaminen pääomalla EUR im\ • ••• -, ' : ;«*; : : ; : : ; : n\ ; : :: ; n ; ; ;. : : : m • : : ; : : «s : : ; : : : »••• : :W: : ': : Y: :::«•:::::•:• :>«: : : :: : : : »: : : :::::>« : : ! : : : : MK : : : : ÏW. : Reaalipalkka työntekijää kohden Työvoiman korvaaminen pääomalla ei sinänsä ole huolestuttavaa. Korkea korvausaste pitää taloudellisen toiminnan ja elintason kasvun jatkuvan korkeana. Jos suuri osa käytettävissä olevasta työvoimareservistä on kuitenkin työttömänä, mikä on ollut yhä yleisempää yhteisössä öljyn ensimmäisen hintakriisin jälkeen (katso taulukko 18), esiintyy kahdenlaisia ongelmia: - koska työvoimamarkkinat ovat joustamattomat, yritykset joutuvat korvaamaan työvoimaa pääomalla säilyttääkseen kilpailukykynsä tuottavuutta kasvattamalla - makrotalouden kasvu ei ollut riittävän voimakasta tunnettuun ja vakaaseen työn tuottavuuden kasvuun verrattuna, jotta olisi voitu luoda riittävän monta uutta työpaikkaa. 51 Potentiaalinen työvoimareservi on noin 17 miljoonaa henkeä, jos mittapuuna käytetään vuosien 1961-73 keskimääräistä työllisyysastetta, ja 26 miljoonaa, jos mittapuuna käytetään Pohjois-Euroopan, USA:n ja Japanin työllisyysasteita. Se on siis merkittävä kasvupotentiaali. Tämä edellyttää kuitenkin, että työvoimareserviä hyödynnetään riittävän tehokkailla poliittisilla toimenpiteillä. Taulukko 19 Työvoimapotentiaali, EU (1960-95, miljoonaa) 1. Työikäinen väestö ( 15-64 - 193,8 208,4 229,7 234,2 235,4 246,0 249,0 I960 1973 1985 1990 1991') 19912) 1995 vuotiaat) 2. Työssäkäyvän väestön osuus koko väestöstä (= 3 /1 ) 3. Aktiiviväestö (=4 + 5) 4. Työttömyys 5. Kokonaistyöllisyys 6. Työllisyysaste (= 5 /1 ) 7. Mahdollinen työllisyys vuosien 1961 -73 keskimääräisen työllisyysasteen mukaan (66,2%) 68,9 66,9 65,7 67,2 67,3 67,7 66,6 133,4 139,5 150,9 157,5 158,3 166,6 165,9 3,1 130,4 67,3 128,4 3,5 136,0 65,2 138,1 14,8 12,0 12,7 13,6 17,9 136,2 145,4 145,6 153,0 148,1 59,3 62,1 61,9 62,2 152,2 155,2 155,9 163,0 59,5 165,0 8. Työllisyyskuilu 1 ( = 5 - 7) 2,0 -2,1 -16,0 -9,7 -10,3 -10,0 -16,9 9. Mahdollinen työllisyys 70 %:n työllisyysasteen mukaan3* 135,6 145,9 160,8 163,9 164,8 172,2 174,3 10. Työllisyyskuilu 2 (=5 -9) -5,3 -10,0 -24,6 -18,5 -19,1 -19,3 -26,2 '* 1900-91 Länsi-Saksa mukaan lukien 2) 1991-95 yhdistynyt Saksa mukaan lukien 3) Verrattavissa Pohjois-Euroopan, USA:n ja Japanin korkeimpiin työllisyysasteisiin. Lähde: Komissio. 2. 4. 2 Työvoiman korvaaminen ja palkkakehitys Kuten edellä korostettiin, yhteisön työvoiman korvaaminen pääomalla selittää noin puolet työn tuottavuuden kasvusta. Yhdysvalloissa, jossa teknologia on kehittynyt vain hieman hitaammin, työvoiman korvaamista kansantaloudessa ei ole tapahtunut lähes lainkaan. Onkin pohdittava, voidaanko korvaamiskehitystä hidastaa kilpailukykyä heikentämättä. Ensiksi on tarkasteltava tuotannontekijöiden suhteellisten hintojen (relative factor prices) kehitystä kansantaloudessa. Palkkojen nouseminen liian suuriksi öljyn kahden hintakriisin jälkeen sai työttömyyden nousuun ja yhteisön palkkakehitys kansantalouden tasolla on tullut tarkoituksenmukaisemmaksi. Vuodesta 1982 (vuosia 1990 - 1992 lukuun ottamatta) palkkojen kokonaiskustannukset henkeä kohti (sosiaaliturvamaksut mukaan lukien) ovat inflaation mukaisesti. Yksikkötyökustannukset ovat kasvaneet kehittyneet laskevan 52 työn BKT:n hintadeflaattoria vähemmän ja reaalipalkkojen kasvu on 1 prosenttiyksikköä tuottavuuden kokonaiskasvu (kuva 20). Tämä kehitys on pienempi kuin huomattavasti parantanut pääoman kannattavuutta (katso 1. luvun kuva 9) ja luonut hyvän perustan voimakkaammalle investointivetoiselle talouskasvulle kysynnän piristyessä. Palkkojen tarkoituksenmukainen kehitys makrotalouden tasolla onkin tärkeää, jotta työttömyyttä voitaisiin vähentää investointien tukemalla kasvulla (joka on talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen makrotaloutta koskevan osion mukaista). Ekonometriset analyysit näyttävät kuitenkin osoittavan, että suotuisat suuntaukset yhteenlasketuissa palkoissa hidastavat työvoiman korvaamista pääomalla kansantalouden tasolla kovin hitaasti. voimakkaat tapa heikentää on Nopeampi korvaamiskehitystä laajentaa palkka(kustannus)asteikkoa alaspäin. Tähän suuntaan vaikuttavat markkinavoimat ja ovat luultavasti voimistuvat talouden maailmanlaajuistumisen vuoksi, ja erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan sekä entisen Neuvostoliiton avautumisen vuoksi. Jos palkkarakenne on hajanainen, kovin lisää talouskasvu laaja työpaikkoja, palkkajakauma mahdollistaa sen, että huonostikin tuottava toiminta säilyy kannattavana tai muuttuu kannattavaksi. koska 53 Palkkahajonnan suuntaukset (miehet, 09/01) Kuva 21 Näin palkka-asteikko Yhdysvalloissa laajeni alaspäin miesten osalta 1970- ja 1980-luvuilla yli 30 prosenttia12. ollen suhteellisen vähän kohonneita keskimääräisiä Yhdysvaltojen reaalipalkkoja (keskimääräinen kasvuvauhti vuodessa oli noin 0,5 1974-90) vuosina prosenttia reaalipalkkojen seurasi palkka- dramaattinen tasoilla. asteikon että Voidaankin Yhdysvaltojen suuri palkkahajonta on ollut korkean työllisyyden säilyttämisen kannalta välttämätöntä. Palkkojen joustaminen alaspäin on taannut sen, että reaalipalkkojen ja työn tuottavuuden laajentamisen välinen ero (joka on aiheutunut teknologian ja talouden maailmanlaajuistumisesta) on kaventunut. lasku alemmilla kehityksestä väittää, mm I Ranska m. 1979 20 -15 I ! « ; :• •- ; 1983 1887 1991 1995 M U U t os v u o s i na 1 9 7 9* - 1 9 9 5 ** palkkahajonnan ylimpien ja alimpien (D) suhde keskiarvoon E&ID1 BBD9 I Saksa 1 1 Italia L. Japani UK USA * Saksa 1983 «100, ** italian tiedot vuoteen 1992, Ranskan vuoteen 1994, Saksan vuoteen 1993 Ja Japanin vuoteen 1994 saakka. iqftd»; OECD. Vaikka tämä suuntaus näyttää Yhdysvalloissa heikentyneen viime vuosina, palkkahajonta on pysynyt suurena ja vaikuttaa edelleen myönteisesti tuotannon kasvun työvaltaisuuteen. Yhdysvallat harjoittaa tavoitteena on lisätä lisäksi parhaillaan politiikkaa, jonka investointeja ja tuottavuuden kasvua sekä tarjota parempia palkkoja ammattitaidottomalle työvoimalle. Näin ollen on näyttöä siitä, että useimmat Yhdysvalloissa viime vuosina luoduista työpaikoista eivät ole matalapalkkaisia tai vähän ammattitaitoa vaativia vaan edellyttävät pikemminkin korkeata ammattitaitoa. Vuosina 1994 - 1996 kokoaikaisten työpaikkojen nettokasvusta 68 prosenttia kohdistuikin juuri keskimääräistä korkeammin palkattuihin työpaikkoihin13. 12 Katso BURTLESS, G. (1993), "The contribution of employment and hours changes to family income inequality", American Economic Review, Papers and Proceedings, Vol. 83, n:o 2, ss. 131-135. 13 US Council of Economic Advisers (1996), "Job creation and employment opportunities: The United States labour market, 1993-96". 54 joko yleisesti sitä vastoin pysyi Euroopan yhteisössä palkkahajonta ottaen muuttumattomana tai laajeni vain hieman työvoiman kysynnän rakenteessa tapahtuneista muutoksista huolimatta. Poikkeuksia tähän yleiseen tilanteeseen ovat Yhdistynyt kuningaskunta ja jossain määrin myös Italia vuodesta 1991 alkaen (katso myös laatikko 3). Yhdysvaltain ja Euroopan yhteisön välillä vallitsevat palkkojen eriarvoisuutta koskevat erot johtuvat pääasiassa työmarkkinainstituutioiden eroista. Yhdysvalloissa ollaan paljon riippuvaisempia markkinavoimista kuin Euroopan yhteisössä. Vähimmäispalkat ovat esimerkiksi Yhdysvalloissa matalammat ja työttömyyskorvaukset sekä muut sosiaaliset tulonsiirrot huomattavasti huonommat kuin yhteisössä. Yhdysvalloissa ovat myös kollektiiviset palkkaneuvottelut harvinaisempia, julkisen sektorin työpaikkojen osuus pienempi sekä yleissivistävän ja työpaikkakoulutuksen tukeminen vähäisempää kuin yhteisössä. Yhdysvaltojen käytännön jäljittely yhteisössä ei ole sosiaalisista ja poliittisista syistä mahdollista eikä edes suositeltavaa, sillä se edellyttäisi huomattavia muutoksia Euroopan sosiaalisissa edellyttäisi oloissa. Yhdysvaltojen mallin käyttäminen yhteisössä työttömyyskorvausten ja sosiaalietuuksien huomattavaa heikentämistä. Tämä merkitsisi laajentamista ja aiheuttaisi suurempia tuloeroja. ceteris paribus palkkarakenteen Yhteisöönkin alkaisi syntyä köyhien työläisten ryhmiä, mikä on yhteiskunnalle yhtä haitallinen sosiaalisen syrjäytymisen muoto kuin työttömyys. välisissä palkkasopimuksissa olisi voitava Edellä esitetyt näkökohdat eivät kuitenkaan merkitse sitä, ettei Euroopan yhteisön tilannetta pyrittäisi helpottamaan käytännöllisillä ratkaisuilla Eurooppa-neuvoston Essenin kokouksessa esitetyn strategian mukaisesti; strategian tavoitteenahan on lisätä kasvun työvaltaisuutta. Tässä yhteydessä kannattaa erityisesti noudattaa seuraavia periaatteita. Työmarkkinaosapuolten eroja palkkaukseen pätevyyden, alueiden ja jossain määrin myös eri alojen välillä. Alempien palkkaluokkien välillisiä työvoimakustannuksia (tai tuloveroja) olisi vähennettävä ja valtion tulonmenetykset korvattava valvomalla tiukemmin valtion kokonaismenojen kasvua ja/tai muiden verojen (esim. ympäristömaksujen) korotuksia. Samoin vähän koulutetuille, nuorille tai pitkäaikaistyöttömille voitaisiin ottaa käyttöön väliaikaiset aloituspaikat. Toimenpiteiden kohteet olisi määritettävä tarkkaan ja toteutettava vaiheittain. Uusien työpaikkojen luomista ja osallistumista työelämään voidaan myös lisätä joustavammilla, yritysten ja työntekijöiden erityistarpeita vastaavilla työaikajärjestelyillä, lisäämällä vapaaehtoista osa-aikatyötä ja edistämällä paikallisia työllisyysaloitteita. tehdä Yhteisön työttömyysongelma on siis ensisijaisesti ratkaistava paremmalla talouskasvulla, rakenteellisilla uudistuksilla ja mikrotalouden joustoilla. 55 2. 5 Johtopäätökset talouspolitiikan suhteen Yhteisön työttömyyden osuus siviilityövoimasta oli 1960-luvun alussa 2,25 prosenttia mutta on tällä hetkellä noussut noin 11 prosenttiin. Työllisyys on kyseisenä ajanjaksona kasvanut vuosittain keskimäärin vain 0,3 prosenttia, kun työssä käyvän väestön osuus koko väestöstä ja työllisyysaste ovat sitä vastoin olleet laskussa. Tämä on johtanut siilien, että yhteisössä on tällä hetkellä suuri määrä käyttämätöntä työvoimaa. Kuten edellä esitettiin, ei ole kovinkaan perusteltua väittää, että yhteisön synkät työmarkkinanäkymät johtuisivat teknologian kehityksestä, talouden maailmanlaajuistumisesta ja kilpailukyvystä. ja etenkin toteuttaa edistyminen talouden maailmanlaajuistuminen, toimenpiteitä kilpailukyvyn edistämiseksi ja toisaalta ankara Teknologian maailmanlaajuinen kilpailu ja kauaskantoiset toimialojen muutokset, korostavat kiireellistä tarvetta tuote- ja työvoimamarkkinoiden uudenaikaistamiseksi. Tarvittava talouspolitiikka on jo esitetty kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevassa valkoisessa kirjassa sekä talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa, joita on annettu vuodesta 1993. Jäsenvaltiot tunnustavat toimenpiteiden kiireellisyyden toisinaan uskaliaitakin talouksien uudistusohjelmia, tärkeimpiin rakenteellisiin haasteisiin. Toimenpiteitä olisi jatkettava ja lisättävä erityisesti niillä aloilla, joilla kehitys on ollut hitaampaa tai sitä ei ole ollut lainkaan. tarkoituksena on vastata myönteisesti maiden ja ovat ottaneet käyttöön joiden tavara- toimenpiteitään tehostettava talouspolitiikan EY:n kilpailukyvyn ja työllisyyden turvaamiseksi ja edistämiseksi vapaan kaupan ja teknologisten muutosten leimaamassa maailmassa jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisön on ehdottomasti palvelumarkkinoidensa ja laajojen suuntaviivojen mukaisesti. Tämä edellyttää uudistamiseksi ensiksikin Euroopan yhtenäismarkkinoiden toteuttamista, mitä myös komissio korosti hiljattain laatimassaan arviossa14. Tutkimuksen mukaan yhtenäismarkkinoita koskevan ohjelman avulla on tähän mennessä korotettu BKT:n tasoa 1,5 prosenttia ja luotu lähes 900 000 uutta työpaikkaa, koska kauppa ja kilpailu ovat lisääntyneet. Toimenpiteitä on vielä toteutettava muun muassa verotusta ja yhtiöoikeutta koskevan lainsäädäntökehyksen loppuun saattamiseksi sekä televiestintä- ja energiamarkkinoiden vapauttamiseksi. Vieläkin tärkeämpää on varmistaa, että yhteisön nykyistä lainsäädäntöä sovelletaan tehokkaasti ja vahvistetaan sekä vähennetään liiallista sääntelyä etenkin, mutta ei ainoastaan, kansallisella tasolla, sillä se haittaa yhä yhtenäismarkkinoiden toimintaa. 14 Euroopan komissio, (1996), "Yhtenäismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus", komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle KOM(96) 520 lopull. 56 toteuttaminen, Joustavan talouden aikaansaaminen edellyttää myös tehokkaampia rakenneuudistuksia liikenne- ja muilla tärkeillä aloilla. Tällaisia uudistuksia ovat Euroopan laajuisten viestintäverkkojen edistäminen, tutkimuksen tietoyhteiskunnan edistäminen sekä pk-yrityksien markkinoille pääsyä koskevien esteiden ja pk-yritystoiminnan liiallisen sääntelyn poistaminen. Näillä toimenpiteillä vahvistetaan endogeenista kasvua ja saadaan yhteisön talouden kokonaistuottavuutta merkittävästi parannettua. Perustamalla asianmukaiset toimintakehykset voidaan saada aikaan kestävää investointien tukemaa kasvua ja samalla säilyttää terveellinen ympäristö (katso laatikko 4). kehittämisen ja ja komission Kuten korostettiin neuvoston laatimassa vuoden 1996 yhteisessä kertomuksessa yhteisön työllisyydestä ja kasvusta, jonka Eurooppa-neuvoston Dublinin kokous hyväksyi, jäsenvaltioiden työvoimamarkkinoiden valmiutta talouden muutoksiin on parannettava edelleen uudenaikaistamalla työjärjestelyjä, lisäämällä maantieteellistä ja eri ammattialojen välistä liittyvät työvoiman työvoimakustannukset. Erityisen ammattitaito voidaan mukauttaa teknologisiin ja muihin muutoksiin. Nämä toimenpiteet ovat myös syntyminen työvoimamarkkinoille ja palkkainflaation jatkuminen työttömyyden vähentyessä. Lisäksi olisi aktiivisesti pyrittävä löytämään käytännöllisiä ratkaisuja kasvun työvoimavaltaisuuden lisäämiseksi (katso alakohta 2. 4. 2). Niiden avulla lisätään työllisyyttä mutta ne auttavat myös hillitsemään hankalia mukautustoimenpiteitä. 15 liikkuvuutta sekä erittelemällä tukea koulutusta, pullonkaulojen tuottavuuteen tärkeää on voitaisiin tarpeen, välttää jotta jotta 15 Ks. "The composition of unemployment from an economic perspective", European Economy, n:o 59, 1995 sekä "Growth, employment and employment-intensive growth", European Economy n:o 62, 1996. 57 Laatikko 2: Yhtenäismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus - vuoden 1996 tutkimus Yhtenäismarkkinoita koskeva ohjelma on kunniahimoisin ja laajin tarjontajohteinen ohjelma, jota koskaan on aloitettu. Sen tarkoituksena oli poistaa kaikki jäljellä olevat muut kuin tulleista johtuvat kaupan esteet EY:n jäsenvaltioiden väliltä. Komission hiljattain (lokakuussa 1996) laatima arvio yhtenäismarkkinoita koskevan ohjelman vaikutuksesta tehokkuudesta (KOM(96)520 lopull. ) sekä Economic Evaluation of the Internal Market1 -nimisessä European Economyn seuraavassa painoksessa julkistettava yksityiskohtaisempi tutkimus tarjoavat näyttöä yhtenäismarkkinoiden tähän mennessä saavuttamista taloudellisista vaikutuksista. Komission arvioissa päätellään, että yhtenäismarkkinoilla on selvästikin ollut myönteinen vaikutus yhteisön talouteen, etenkin tehdasteollisuuden aloihin. Vielä on kuitenkin selvitettävä ongelmia ja uudelleen, mutta yhteisön markkinat valvottava yhtenäismarkkinoista on selvästikin tulossa todellisuutta. pirstoutuisi tarkkaan, etteivät ja Yhtenäismarkkinoiden myönteiset vaikutukset voidaan jakaa kolmeen alueeseen: • muutokset kaupassa ja suorien ulkomaisten investointien virrassa: teorian mukaisesti maiden välisten kaupan esteiden poistaminen laajentaisi jäsenvaltioiden välistä kauppaa ja korvaisi tehottomamman kotimaisen tuotannon tehokkaammin tuotetuilla tuontituotteilla, jolloin hyvinvointi nousee. Yhtenäismarkkinoita koskeva ohjelma saattaa myös johtaa jäsenvaltioiden suurempaan erikoistumiseen suhteellisen edun perusteella, jolloin jäsenvaltioiden teollisuustuotteiden kauppa lisääntyisi, tai mittakaavaetujen, epätäydellisen kilpailun ja tuotteiden eriyttämisen hyödyntämiseen, jolloin ristikkäiskauppa (ts. samojen tuotantolinjojen, kuten autojen samanaikainen tuonti ja vienti) lisääntyisi. Ensin mainittu vaihtoehto lisäisi tehokkuutta, sillä jäsenvaltiot erikoistuisivat niihin toimintoihin, joissa ne jo ovat suhteellisen tehokkaita, ja kuluttajat hyötyisivät alemmista hinnoista. Toisaalta vaihtoehto saattaa myös aiheuttaa vaativia teollisia rakennemuutoksia. Ristikkäiskauppa sitä vastoin tuottajille alempia muutoskustannuksia. Koska yhtenäismarkkinaohjelma muuttaa yhteisöä muita maailman kolkkia houkuttelevammaksi paikaksi kansainvälisille tuotantolaitoksille, sen odotettiin myös vaikuttavan suorien ulkomaisten investointien virtoihin. kuluttajalle enemmän erilaisia tuotteita tarjoaa ja • Muutokset jäsenvaltioiden tuotantorakenteissa, kilpailun tasoissa ja muutoksista johtuvat hintavaikutukset: yhtenäismarkkinoita koskevan ohjelman odotettiin vaikuttavan myönteisesti yhteisön talouteen etenkin lisäämällä kilpailukykyä yhdentymisen ansiosta, sillä se saa aikaan tehokkaampaa tuotantoa alemmin kustannuksin ja hinnoin sekä lisää tuotevalikoimaa. Näiden vaikutusten odotettiin johtuvan mittakaavaetujen hyödyntämisestä ja lisääntyneestä kilpailusta. Näin ollen tehottomat yritykset lopettaisivat toimintansa ja teollisuus kokisi rakennemuutoksen. Lisääntyneellä kilpailulla varmistettaisiin myös se, että tehokkuuden ansiosta alentuneet tuotantokustannukset näkyisivät alempina kuluttajahintoina. kasvussa, EY: n lähentymisessä: yhtenäismarkkinoita koskevan ohjelman voidaan työllisyydessä ja johtaa arvioida vaikuttavan myönteisesti parempaan talouskasvuun yhteisössä. Ensiksikin yhtenäismarkkinoita koskevasta ohjelmasta saatavat staattiset tehokkuusvoitot muuttuvat paremmiksi tuloiksi, mikä saattaa lisätä investointeja ja nostaa kasvua keskipitkällä aikavälillä. Toiseksi yhtenäismarkkinoita koskeva ohjelma voisi parantaa EY:n tuoteinnovaatioista saatavia etuja ja vähentää innovaatioiden kustannuksia ja lisätä näin kasvua pitkällä aikavälillä. tuotannontekijöiden kasaantumiseen, mikä kokonaistuottavuudessa, tuotannontekijöiden • Muutokset 1. Muutokset kaupassa ja ulkomaisissa suorissa investoinneissa tuonnin osuus Tutkimuksessa arvioidaan, että poistamalla kaupan esteitä yhtenäismarkkinaohjelma on lisännyt jäsenvaltioiden välistä teollisuustuotteiden kauppaa 20 - 30 prosenttia. Vuodesta 1985 vuoteen teollisuustuotteiden kokonaistuonnista kasvoi 6,7 1995 EY:n sisäisen prosenttiyksikköä, 67,9 prosentista vuonna 1985 67,9 prosenttiin vuonna 1995. Kun tarkastellaan palvelujen tuonnin osuus palvelujen kokonaistuonnista kasvoi 3,1 prosenttiyksikköä, 46,9 prosentista vuonna 1985 50,0 prosenttiin vuonna 1995. Jäsenvaltioiden välinen kauppa ei kuitenkaan ole lisääntynyt kolmansien maiden kanssa käytävän kaupan kustannuksella: teollisuustuotteiden tuonti EY:n ulkopuolelta on kasvattanut osuuttaan kulutuksesta 12 prosentista 14 prosenttiin vuosina 1980 - 1993, ja on arvioitu, että 70 prosenttia tästä kasvusta johtuu yhtenäismarkkinaohjelmasta. tuontia samalla ajanjaksolla, EY:n sisäisen 1 Economic Evaluation of the Internal Market, European Economy - Reports and Studies, 1997, Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto, Luxemburg. 58 sitävastoin ristikkäiskauppa vuoksi, mutta Yhteisön sisäinen kauppa voitiin 1980-luvun alussa luokitella lähinnä eri toimialojen väliseksi kaupaksi (noin 45 prosenttia teollisuustuotteiden kokonaiskaupasta), joka vastaa jäsenvaltioiden vertailuetuihin perustuvaa erikoistumista. Tämä kauppa alkoi hiipua 1980-luvun puolivälissä yhtenäismarkkinaohjelman lisääntyi. Ristikkäiskaupassa voidaan kuitenkin erottaa kaksi erilaista suuntausta: hinnaltaan ja laadultaan samanlaisten tuotteiden kauppa sekä hinnaltaan ja laadultaan erilaisten tuotteiden kauppa (esim. yksi maa vie kalliita merkkipaitoja ja toinen huokeita, huonolaatuisia paitoja). Lisääntynyt ristikkäiskauppa on ollut pääasiassa jälkimmäisen tyyppistä (sen osuus teollisuustuotteiden kokonaiskaupasta oli vuonna 1985 alle 35 % mutta nousi yli 42 %:iin vuonna 1994), kun taas ensiksi mainittu tyyppi on pysynyt suurin piirtein vakaana (noin 20 % koko EY:n sisäisestä teollisuustuotteiden kaupasta). Toisin sanoen jäsenvaltioiden tuotantorakenteet näyttävät lähentyvän, sillä ne erikoistuvat lisääntyvässä määrin samankaltaisilla aloilla, mutta niiden hintaan ja laatuun liittyvät markkinaraot ovat erilaiset. Tämä helpottaa siirtymistä EMUun. Yhtenäismarkkinoita koskeva ohjelma näyttää vaikuttaneen suoriin ulkomaisiin investointeihin myönteisemmin kuin kauppaan. Kaikkien maailman maiden tekemistä suorista ulkomaisista investoinneista 44,4 prosenttia keskittyi EY:n alueelle 1990-luvun alussa, kun niiden osuus vuosina 1982 - 1987 oli vain 28,2 prosenttia. Vuosina 1984 - 1992 suorien ulkomaisten investointien määrä EY:n sisällä kasvoi neljä kertaa nopeammin kuin EY:n sisäinen kauppa. 2. Muutokset jäsenvaltioiden tuotantorakenteissa, kilpailun tasoissa ja muutosten vaikutukset hintoihin EY:n sisällä tapahtunutta teollisuuden rakennemuutosta on luonnehdittu yritysfuusioiden ja - kauppojen (mergers and acquisitions, M&A) lukumäärän huomattavana kasvuna. Ne ovat lisääntyneet erityisen voimakkaasti rajat ylittävässä yritystoiminnassa, vaikka suurin osa yritysfuusioista ja -kaupoista onkin pysynyt kotimaisina (yli 70 % EY:n 15 jäsenvaltion välisistä operaatioista vuosina 1990 - 1995). Yritysfuusioiden ja -kauppojen suuri kotimaisuusaste on puolestaan osoitus siitä, että teollisuuden rakenteita muutetaan ainakin aluksi muuttamalla kotimaisia markkinarakenteita. Vuosina 1988 - 1992 yritysfuusioita ja -kauppoja tehtiin aktiivisesti tehdasteollisuudessa. Myöhemmin niitä on tehty eniten palvelualoilla, joilla yhtenäismarkkinäohjelmaan kuuluvien toimenpiteiden toteuttaminen on viivästynyt. Tämä on johtanut jäsenvaltioiden sisällä). Yrityskeskittymät ovat monella alalla lisääntyneet yli viidellä prosenttiyksiköllä. Tämä on ollut yleistä etenkin hyvin teknisillä aloilla. Yrityskeskittymien lisääntyminen saattaa alentaa taloudellista hyvinvointia, sillä ne vähentävät kilpailua. Aktiivisen tärkeää. Hintakustannusmarginaalit ja liiketoiminnasta saadut havainnot näyttävät kuitenkin osoittavan, että voitot, joita suuryritykset ovat saaneet tehokkuuden lisääntymisen ansiosta, on siirretty kuluttajille, koska kilpailu on vastaavasti lisääntynyt. Tämä puolestaan selittyy rajat ylittävän kaupan lisääntymisellä. toimialojen keskittymiseen EY:n sisällä kilpailupolitiikan edistäminen (mutta ei erityisen onkin siksi 3. Muutokset EY:n työllisyydessä ja lähentymisessä tuotannontekijöiden kokonaistuottavuudessa, kasvussa, ovat kohti henkeä Työllisyys on myös taloudelliset lähentyneet. taloudellinen tosin heikentänyt yhtenäismarkkinoista tilanne Rakennerahastojen huomattava Yhteisön tulojen arvioidaan vuonna 1994 olleen 1,1 - 1,5 prosenttiyksikköä suuremmat yhtenäismarkkinoiden ansiosta kuin ne olisivat olleet ilman yhtenäismarkkinoita. Tästä parannuksesta ovat hyötyneet eniten syrjäiset jäsenvaltiot. Toisin sanoen jäsenvaltioiden reaalitulot lisääntynyt: yhtenäismarkkinaohjelman ansiosta on voitu luoda noin 300 000 - 900 000 ylimääräistä riippumaton työpaikkaa. Työllisyysvaikutusta on epäsuotuisa lisääntyminen vahvisti yhtenäismarkkinoita koskevan ohjelman kasvuvaikutusta. Economic Evaluation of the Internal Market -tutkimuksessa päädyttiin näihin päätelmiin sen jälkeen kun oli käyty läpi vuonna 1996 tehtyä yhtenäismarkkmatutkimusta varten suoritetun lähes 40 osatutkimuksen tulokset. Yhtenäismarkkinatutkimus oli komission kaksivuotinen laaja tutkimushanke yhtenäismarkkinaohjelmasta, ja se aloitettiin neuvoston pyynnöstä vuoden 1992 lopulla. Lähes puolet tutkimuksista keskittyi tutkimaan kehitystä eräillä tärkeillä teollisuus- ja palvelualoilla (ts. sellaisilla aloilla, joiden markkinat yhteisössä olivat vuonna 1985 hajanaisimmat aloilla vallitsevien merkittävien muista kuin tulleista johtuvien kaupan esteiden vuoksi, joita yhtenäismarkkinaohjelmassa pyrittiin poistamaan). Puolet tutkimuksista keskittyi sitä vastoin laaja-alaisiin aiheisiin, kuten yhtenäismarkkinoiden aiheuttamaan hintakehitykseen yhteisön eri osissa, edistymiseen tärkeimpien muiden kuin tulliesteiden poistamisessa ja yhtenäismarkkinoiden vaikutukseen yhteisön sisäisessä kaupassa sekä kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa. Useimpien tutkimusten suorittajina joita valvoivat komission edustajista koostuvat toimivat valvontakomiteat. Lähinnä työn keskittyneiden arviointikomiteoiden täydentämiseksi ja tutkimusten puolueettomuuden lisäämiseksi perustettiin yhteisön eri maista peräisin olevista tieteen asiantuntijoista koostuva neuvontaraati. Nämä asiantuntijat ohjasivat pääasiassa myös Economic Evaluation of the Internal Market -tutkimuksen laatimista. = 3 e B S = a = = s = n = s r = g = == riippumattomat asiantuntijat, laadunvalvontaan —————————————————^^ 59 Laatikko 3: Palkkahajonta yhteisössä vuonna 1994 EY:n uusi Household Panel-94 -tutkimus tarjoaa hyvän tilaisuuden saada tuore ja jokseenkin yksityiskohtainen kuva bruttopalkkojen hajonnasta EU:ssa. Taulukossa B3. 1 esitetään tietoja kokopäivätoimisten jakautumisesta vuonna 1994. Näitä työntekijöiden bruttoansioiden palkkavaihteluita tarkastelemalla voidaan tehdä seuraavia johtopäätöksiä: • • • palkkojen kokonaiserot ovat huomattavan suuret Espanjassa, Ranskassa, Luxemburgissa, Itävallassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja erityisesti Irlannissa ja Portugalissa, joissa erot ovat huomattavasti EY:n keskiarvoa suuremmat. Koska näiden joukossa on sekä nopean että hitaan työllisyyskasvun maita, näyttää siltä, että palkkahajonnan suuruus on makrotalouden tasolla vain yksi vaikkakin merkittävä työllisyyden kasvuun vaikuttava tekijä. suhteellisen suuret erot vaikuttavat sekä ylempiin että alempiin palkkadesiileihin kyseisissä maissa, lukuun ottamatta Portugalia ja Ranskaa, joissa ansioasteikon alemman puoliskon hajonta näyttää olevan suhteellisen vähäistä (lähinnä suhteellisen korkean vähimmäispalkan vuoksi). bruttopalkkojen jakaumat ovat huomattavan vähäisiä Belgiassa, Tanskassa, Italiassa, Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa ja erityisesti alempien palkkojen osalta Belgiassa, Tanskassa talouden yhtenäisemmästä rakenteesta sekä historiallisista ja sosiaalisista syistä. ja Ruotsissa. Palkkahierarkian mataluus johtuu maiden Taulukko B3. 1. Palkkahajonta EY. ssä ECHP OECD(96) ECHP OECD (96) ECHP OECD (96) Kokonais- hajonta (D9/D1) Kokonais- hajonta (D9/D1) (2) Ylemmän lohkon hajonta D9/D5) Ylemmän lohkon hajonta (D9/D5) Alemman lohkon hajonta (D5/D1) Alemman lohkon hajonta (D5/D1) 2,42 2,10 2,95 2,50 3,64 3,20 4,18 2,13 3,38 2,33 ei tietoja 4,20 ei tietoja ei tietoja 3,73 2,25 2,17 2,32 ei tietoja ei tietoja 3,28 ei tietoja 2,80 ei tietoja 2,59 3,66 4,05 2,38 2,13 3,38 1,64 1,53 1,76 1,60 2,04 1,98 2,00 1,52 1,94 1,62 ei tietoja 2,63 ei tietoja ei tietoja 1,94 1,57 1,57 1,61 ei tietoja ei tietoja 1,99 ei tietoja 1,60 ei tietoja 1,66 1,82 2,47 1,70 1,59 1,87 1,47 1,37 1,68 1,56 1,78 1,62 2,08 1,40 1,74 1,44 ei tietoja 1,60 ei tietoja ei tietoja 1,92 1,43 1,38 1,44 ei tietoja ei tietoja 1,65 ei tietoja 1,75 ei tietoja 1,56 2,01 1,64 1,40 1,34 1,81 B DK DO) GR E F IRL I L NL A P FIN S UK E UR 3,05 ei tietoja 1,83 ei tietoja 1,66 ei tietoja 4,39 ei tietoja ei tietoja US Avain: (1) OECD:n tiedot vain Länsi-Saksan osalta. (2)(D9/D1) = (D9/D5)*(D5/D1) Huom: tiedot perustuvat ECHP-94:n (EC Household Panel-94) -alustaviin tietoihin. Ansiohajonta on laskettu kokopäivätoimisten työntekijöiden tavanomaisista bruttokuukausiansioista (Alankomaissa nettokuukausiansioista). Luvut kuvaavat ylempien/alempien desiilien suhdetta ansiohajonnassa. 12 vanhan jäsenvaltion suhteet on laskettu kunkin jäsenvaltion hajontalukujen yhteissummana ja painotettu asiaankuuluvalla osuudella kokonaistyöllisyydestä (saatu Labour Force Survey 1994 -tutkimuksesta). ei tietoja 2,09 2,10 Lähde: Komissio ja OECD. 60 Laatikko 4: Talouskasvu ja ympäristö Aiheuttaako kestävä talouskasvu automaattisesti ympäristön pilaantumista? Kokemus on osoittanut, ettei talouskasvun ja sen ympäristövaikutuksen välillä ole mitään suoraa yhteyttä. Vaikka tavara- ja palvelutuotannon kasvu saattaa aluksi lisätä luonnonvarojen käyttöä ja saastumista, tilanne usein korjautuu esimerkiksi teknologian edistymisen, rakennemuutoksen ja ympäristöystävällisten valintojen kaltaisilla vastailmiöillä. Talouskasvu edellyttää investointeja. Ottamalla uuteen pääomakantaan tarvittavia luonnonvaroja hoitaa tehokkaammin ja puhtaamman tekniikan avulla. Tällöin talouskasvu voi myös helpottaa rakennemuutosta, joka edellyttää vähittäistä luopumista ja ympäristöystävällisempien palvelutoimintojen lisäämistä. toimintaperiaatteet ympäristöpoliittiset saastuttavista teollisuuden perinteisistä laitoksista käyttöön voidaan raskaan riittävät Näin voidaan siis löytää vaihtoehtoja usein havaitulle ilmiölle, jossa ympäristönsuojelusta luovutaan talouskasvun Oa korkeamman työllisyyden) vuoksi. Olisi myös muistettava, että perinteisesti mitatussa BKT:ssa jätetään luonnonvarojen ryöstökäyttö ja saastuminen yleensä huomiotta. Poliittisilla päättäjillä on käytössään lukuisia käsitteitä ja välineitä, joiden avulla nämä näkökohdat voidaan ottaa huomioon. On jopa olemassa vakuuttavia todisteita siitä, että talouskasvu ja terve ympäristöpolitiikka tukevat toisiaan. Mikään talous ei menesty pitkällä aikavälillä, jos se on tuhonnut luonnonympäristönsä ja luonnonvarantonsa. On kuitenkin korostettava, että talouskasvun aiheuttamat lisääntyvät ympäristöpaineet voidaan poistaa ainoastaan toteuttamalla tehokkaita sekä ympäristö- että talouspoliittisia toimenpiteitä, toisin sanoen laatimalla tarkoituksenmukaiset ympäristöpoliittiset toimintaperiaatteet. Tarkoituksenmukaisiin ympäristöpoliittisiin tarjota talouden toimijoille oikeat hintasignaalit ympäristön kannalta kestävien ratkaisujen tekemiseksi, (2) suunnitella ympäristöpoliittiset toimenpiteet mahdollisen kannattavasti ottamalla huomioon paikalliset ympäristöolot sekä yhtenäismarkkinoiden toiminnan todennäköiset vaikutukset, ja (3) pyrkiä liittämään ympäristöä koskevia tavoitteita muihin politiikan aloihin. toimintaperiaatteisiin kuuluu (1) tarkoituksenmukaisia hintasignaaleja, eli taloudellisena kannustimena ympäristöpaineiden vähentämiselle liittämällä ympäristökustannukset Antamalla markkinahintoihin, markkinaehtoisilla poliittisilla toimenpiteillä, kuten ympäristöveroilla tai myytävillä päästöluvilla on lukuisia etuja perinteiseen sääntelypolitiikkaan nähden. Ne toimivat esimerkiksi pysyvänä ja edistävät innovatiivisten ja kustannustehokkaiden ratkaisujen tekemistä. Niiden avulla voidaan myös helposti vähentää poliittisten toimenpiteiden kustannuksia, koska ympäristöongelmia voidaan ratkaista samanaikaisesti monen eri kanavan kautta. lämpenemistä rajoittavalla hiiliverolla voidaan esimerkiksi vähentää päästöjä niin, että markkinoilla toimitaan tarjoamalla kannustimia energiatehokkuutta lisäävien laitteiden parantamiseen, kannustamalla ihmisiä muuttamaan käyttäytymistään (esim. käyttämään autoaan harvemmin) ja toteuttamalla suotuisia sektoreihin). siirtymällä Ympäristönsuojeluun liittyvien hintasignaalien käyttöön ottaminen ei kuitenkaan ole tarkoituksenmukaista, jos nykyiset hinnat ovat vääristyneitä, jos esimerkiksi nykyiset verot tai verovaraukset ja avustukset aiheuttavat tahattomia ja haitallisia ympäristövaikutuksia. rakennemuutoksia "puhtaampiin" Ilmakehän talouden (esim. korostetaan, ympäristöverotuksesta. Kertomuksessaan verojärjestelmien kehityksestä - Verotus Euroopan unionissa (KOM(96) 546) - joka esitettiin lokakuussa 1996, Euroopan komissio esitti näkemyksensä Euroopan unionin tulevasta kansalliset Asiakirjassa ympäristöverojärjestelmät on suunniteltava hyvin ja niiden on oltava yhtenäismarkkinoiden toiminnan kanssa yhdenmukaisia. Siinä esitetään myös, että energiaverotus on se yhteisön toiminnan ala, jolla on suuri merkitys hiilidioksidipäästöjen rajoittamisessa. Komissio laatiikin parhaillaan uusia ehdotuksia EU:n tulevasta energiaverotusjärjestelmästä. Järjestelmän tarkoituksena on yhdenmukaistaa edelleen energian valmisteverokantoja ja tutkia, miten teki jäsenvaltiot voivat liikenteen raskailta infrastruktuurien käytöstä kannettavista maksuista tavarankuljetusajoneuvoilta (KOM(96)331). Lainsäädäntöehdotuksen jäsenvaltioille tärkeänä yhdenmukaiset puitteet teiden käyttöön liittyvien kustannusten perimiseksi, haitat mukaan lukien, ja suurempien erojen sallimiseksi kustannusten mukaisten maksujen määrittämisessä. liittää ympäristötavoitteita energiaverotusjärjestelmiinsä. Komissio heinäkuussa neuvoston direktiiviksi tavoitteena on ehdotuksen tiettyjen tarjota alalla 1996 että 61 taloudellista Kustannukset kattavien ympäristöpoliittisten näkemysten kehittäminen on ehdoton edellytys sille, että ympäristönsuojelu saadaan taloudellisesti kestäväksi. Tavoitteena on oltava sellaisten ympäristöpoliittisten parannusten tarjoaminen, jotka aiheuttavat mahdollisimman vähän kustannuksia yhteiskunnalle. Tämä on mahdollista käyttämällä perinpohjaista politiikan tai suunnittelun kustannustehokkuusanalyysin politiikan etukäteisarviosta on yhteisön Auto-Oil -ohjelma, joka on kyseisen teollisuusalan kanssa toteutettava yhteistyöhanke ja joka saatiin päätökseen kesäkuussa 1996. Ohjelmassa laadittiin strategia maantieliikenteen päästöjen valvomiseksi keskittyen henkilöautojen päästönormeihin sekä bensiinin ja dieselpolttoaineen laatustandardeihin (KOM(96) 248 lopull. ). Ennen strategian määrittelemistä toteutettiin mittava kustannustehokkuusanalyysi, jossa tarkasteltiin teknisiä ja muita toimenpiteitä. kustannus-hyötyanalyysin avulla. Viimeaikainen esimerkiksi kyseisestä arviointia esimerkki ja samalla yhtenäismarkkinoiden Ympäristönsuojeluun liittyvien toimenpiteiden soveltamisalan laajentaminen paikallisiin ympäristöoloihin vastaamiseksi toiminnan edistämiseksi lisää usein ympäristöpolitiikan kustannustehokkuutta. Kansallisten politiikkojen lainsäädännöllisen ja institutionaalisen kehyksen selkeyttäminen on keskeinen osa-alue yhteisön toiminnassa. Ympäristösopimuksia koskevassa tiedonannossaan (KOM(96) 561) komissio esimerkiksi käsittelee joukon suuntaviivoja vapaaehtoisten politiikkojen soveltamiseksi tehokkaasti ympäristöön. Parhaillaan laaditaan myös tiedonantoa ympäristöveroista ja - maksuista yhtenäismarkkinoilla. joustavan Liittämällä ympäristöpoliittiset kysymykset muihin politiikan aloihin voitaisiin parantaa nykyisten toimenpiteiden taloudellista tehokkuutta, ja tämä parantaisi samanaikaisesti Euroopan talouden talouteen ja ympäristöön liittyvää suorituskykyä. Eräät jäsenvaltiot tutkivat esimerkiksi parhaillaan mahdollisuuksia ja työllisyyspolitiikkojen välillä. Eräissä maissa, kuten Tanskassa, Alankomaissa, Belgiassa ja Ruotsissa on perustettu "vihreitä" verokomiteoita arvioimaan, toteuttamaan ja seuraamaan kyseisiä verouudistuksia. löytää synergiaetuja ekologisten verouudistusten Teollisuus tarjoaa merkittäviä mahdollisuuksia synergiaetuihin ympäristöpolitiikan liittämisessä muihin politiikan aloihin. Vuoden 1996 kilpailukykyä koskevassa kertomuksessa (SEC(96) 2121) komission valmisteluasiakirjassa, painotetaan, että terve ympäristöpolitiikka voi avata uusia liiketoiminnan mahdollisuuksia innovaatioita. Kertomuksessa jota voitaisiin hyödyntää esimerkiksi veden ja energian käytössä. "Vihreiden" arvojen korostaminen teollisuudessa ja ympäristöönsuojeluun laajenevaan liittyvien tavaroiden ja palvelujen tarjoaminen työllisyyssuuntaukseen. Päättäväisellä mutta talouden kannalta terveellä ympäristöpolitiikalla voidaan kannustaa kilpailukykyisen ja innovatiivisen ympäristöteknologian tarjontaa ja luoda vastaavasti sen kysyntää markkinoilla. Taulukossa B4. 1 esitetään ympäristönsuojeluun liittyvän työllisyyden laajuus Saksassa vuonna 1994 vuoteen 1990 verrattuna. tunnistetaan merkittävä tehokkuuspotentiaali, tehostamalla taloudellista toimintaa liittyvät ja Taulukko B4. 1 Ympäristönsuojelun työllisyysvaikutusten arviointi Saksassa Ympäristönsuojelutoiminta luonnonsuojelu, vedenpuhdistus) Ympäristönsuojeluun tavaroiden ja palvelujen tarjoaminen - suoraan - välillisesti (esim. liittyvien Yhteensä 1990 ja 1994 1990(1) tuhansina 255 341 203 137 597 1990(1) prosenttia koko siviilityövoimasta 0,9 1,2 0,7 0,5 2,1 1994(2) tuhansina 508 448 256 192 956 1994(2) prosenttia koko siviilityövoimasta 1,5 1,3 0,7 0,6 2,8 (1) Länsi-Saksa (2) Yhdistynyt Saksa Huom: Lukuja on tulkittava varoen. Etenkin vuotta 1994 koskeviin työllisyyslukuihin vaikuttaa merkittävästi Saksan yhdistyminen. IFO. n tutkimuksesta saatu "ympäristönsuojelualan" määritelmä ei myöskään vastaa OECD:n tai Eurostatin määritelmää. Lähteet: IFO Schnelldienst 28/1996 ja komissio. 62 3. JULKISEN TALOUDEN VAKAUTTAMINEN JA UUDELLEENJÄRJESTÄMINEN YHTEISÖSSÄ Julkisten talouksien nykyisten epätasapainojen päättäväinen korjaaminen on tällä hetkellä makrotaloudellisesti ja rakenteellisesti välttämätöntä lähes kaikille jäsenvaltioille. Se on tehtävä, jotta saataisiin aikaan voimakasta ja kestävää investointien, tuotannon ja työllisyyden kasvua lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä, jotta valtioiden velkaantumisesta ja velanhoidosta aiheutuneita kustannuksia saataisiin vähennettyä ja jotta voitaisiin varmistaa, että jäsenvaltioiden finanssipolitiikat saadaan jälleen riittävän joustaviksi vastaamaan suhdannevaihteluihin kasvattamatta talouden jatkuvasti kurinalaisuuden tavoite sisältyy lisäksi laajempaan pyrkimykseen vähentää julkisen talouden osuutta talouselämässä, luoda liiketoiminnalle suotuisampi ympäristö ja parantaa kilpailukykyä laajenevan maailmantalouden myötä. On myös aivan yhtä tärkeää varmistaa, että EMUun siirtyminen onnistuu ja että EMU toimii onnistuneesti myös tulevaisuudessa. julkista velkaa. Julkisen Useimmat jäsenvaltiot ovat viime vuosina onnistuneet tasapainottamaan julkista taloutta, joka oli heikentynyt ensimmäisen öljykriisin jälkeisten kahden vuosikymmenen aikana. Tasapainottamista on kuitenkin vielä talouden vakauttamistoimenpiteiden laajuus, ajoitus ja suunnittelu onkin mukautettava eri maiden laajoissa olosuhteisiin, niiden suuntaviivoissa, joihin sisältyy myös vuonna 1996 annettu suositus: johtavat periaatteet on esitetty jatkettava. Vaikka talouspolitiikan julkisen • leikata mieluummin menoja kuin kasvattaa kokonaisverotaakkaa • suunnata valtion menot ensisijaisesti tuotannolliseen toimintaan, kuten infrastruktuurisijoituksiin, henkiseen pääomaan ja aktiivisiin työmarkkina-aloitteisiin • parantaa julkisten palvelujen tehokkuutta • vähentää kokonaisverotaakkaa ja erityisesti työvoiman verotusta siten, että julkisen talouden alijäämä saadaan ensin vakaaseen laskuun. Perustamalla vakauttamisohjelmansa näiden periaatteiden varaan jäsenvaltiot varmistavat samalla budjettikurin noudattamisen ja saavat mittavia tehokkuus- ja työllisyysvoittoja, sillä julkisia menoja valvotaan ja järkeistetään ja verotaakkaa kevennetään ja siirretään muualle. Julkisen talouden vakauttamiskehitys tarjoaa jäsenvaltioille hyvän tilaisuuden tarkastella yksityiskohtaisesti meno-ohjelmiaan ja verojärjestelmiensä rakennetta. 63 3. 1 Julkisen talouden pitkän aikavälin suuntaukset yhteisössä Julkisten talouksien nykyinen epätasapaino yhteisössä johtuu menojen ja verotuksen pitkän aikavälin suuntauksista, joita on esiintynyt kaikissa tai lähes kaikissa jäsenvaltioissa. 3. 1. 1 Julkiset menot Viimeisten 35 vuoden aikana julkisen talouden osuus jäsenmaiden taloudessa on kasvanut nopeasti. Julkisen talouden menot olivat 34 prosenttia BKT. sta vuonna 1961 mutta nousivat yli 52 prosenttiin vuonna 1993. Viime vuosina julkisten menojen osuus on hieman julkisten menojen osuus laskenut. Vaikka BKT:sta kaikissa teollisuusmaissa ainakin 1980-luvun alkuun saakka, se kasvoi yhteisön maissa enemmän kuin EY:n pääasiallisten kauppakumppaneiden keskuudessa (katso taulukko 20). yleisesti kasvoi Julkiset menot yhteisössä ovatkin nousseet huomattavasti aina kun taloudellinen toiminta on loppunut taantunut, eikä nousu ole taloudellisen toiminnan jälleen elpyessä. Taulukko 20 Julkisen talouden koko EY:ssä, USA:ssa ja Japanissa (prosenttia BKT:sta) 1973 1982 1961 1996 EU USA JAP EU USA JAP EU USA JAP Vienot yhteensä | 33,6 30,3 17,3 34,3 29,5 19,7 38,7 32,9 22,3 49,3 38,9 33,6 Tulot yhteensä 38,2 33,2 22,8 44,3 35,0 30,0 50,6 36,7 36,6 46,2 34,6 31,6 Nettoluotonanto(+)/ luotonotto(-) -0,6 -5,1 0,3 -3,9 0,5 -3,6 0,7 -0,6 2,4 -4,4 -2,2 -5,0 | | Lähde Komissio. Nopeimmin kasvanut menoluokka 1960-luvun alun jälkeen ovat olleet tulonsiirrot, joiden osuus on ollut yli puolet julkisten menojen kokonaiskasvusta yhteisössä (katso taulukko 21). Tulonsiirrot ovat tällä hetkellä suurin menoluokka, jonka osuus on lähes neljännes BKT:sta ja noin puolet julkisista kokonaismenoista. Tulonsiirtojen nopea kasvu on johtunut lähes yksinomaan kotitalouksille maksettujen tulonsiirtojen kasvusta, kun taas yrityksille maksettavien suorien tukien osuus BKT:sta on pysynyt yleisesti ottaen vakaana, noin kolmessa prosentissa. Kotitalouksille maksettavien tulonsiirtojen kasvu johtui lähinnä sosiaalipolitiikan kolmen tärkeimmän alan, eläkkeiden, terveydenhuollon ja työttömyyskorvauksien laajenemisesta. Hyvinvointivaltion laajeneminen 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin sosiaalisten ohjelmien 64 kattavuutta kasvatettiin, tukeen oikeutettujen määrää lisättiin ja korvausten tasoa nostettiin, lisäsi merkittävästi maksuja näillä aloilla. Väestön ja talouden kehitys (ikääntyminen, korkeampi työttömyys sekä kustannusten nousu ja terveydenhoidon kysynnän suuri tulojousto) ovat olleet merkittävässä asemassa. 1980-luvun puolivälistä lähtien kasvanut huoli valtioiden budjettipaineista ja työmarkkinoiden lamaantumisesta saivat monet jäsenvaltiot kiristämään tulonsiirtojärjestelmiään. Tämä on hidastanut sosiaalimenojen kasvua viime vuosikymmenen aikana, mutta korkeana pysynyt sosiaalipalvelujen kysyntä ja työttömyyden uusi kasvu 1990-luvulla ovat panneet alulle menojen jatkuvan nousupaineen. Jotta sosiaalisin perustein maksettavien tulonsiirtojen kasvua voitaisiin tulevaisuudessa valvoa, politiikan eri aloilla on pyrittävä saavuttamaan kestävää ja merkittävää talouden kasvua, lisäämään työllisyyttä ja järjestämään uudelleen ja/tai järkeistämään eläke-, terveydenhuolto- ja työttömyysturvajärjestelmiä kasvaviin väestöpaineisiin valmistautumiseksi. Taulukko 21 Menot yhteensä, joista: 1. Tulonsiirrot 1 a. josta: titaloudet Julkisyht eisöjen tulot ja menot - EY») (prosenttia BKT. sta) Tasot Muutokset 1961 1973 1982 1989 1993 1996 73/61 82/73 89/82 93/89 96/93 33,6 38,7 49,3 47,2 52,4 50,6 5,1 10,6 -2,1 5,2 -1,8 11,5 16,0 21,6 20,7 23,7 23,3 4,5 5,6 -0,9 3,0 -0,4 2. Todelliset korkomenot 3. Julkinen kulutus 4. Pääoman nettosiirrol 5. Pääoman brutto- 3,1 13,7 0,8 4,5 13,0 1,7 16,4 0,9 3,7 17,9 4,1 19,6 1,0 2,9 17,1 4,6 18,2 0,9 2,8 19,9 5,4 19,6 1,1 2,8 19,8 5,4 18,9 0,6 2,4 4,9 2,4 3,2 0,1 -0,8 -0,8 0,5 -1,4 -0,1 -0,1 2,8 0,8 1,4 0,2 0,0 -0,1 0,0 -0,7 -0,5 -0,4 -1,4 2,7 0,1 -0,8 muodostus Tulot joista: 6. Välilliset verot 7. Välittömät verot 8. Sosiaaliturvamaksut 9. Muut tulot Lisätietoja 10. Bruttosäästäminen 11. Nettoluotonanto - luotonotto 34,3 38,2 44,3 44,8 46,3 46,2 3,9 6,1 0,5 1,5 -0,1 13,9 8,7 10,2 1,5 12,9 10,7 11,8 2,8 13,2 12,4 14,7 4,0 13,5 13,3 14,6 3,4 13,6 12,9 16,0 3,7 14,0 12,8 16,1 3,4 6,0 0,7 4,1 -0,6 -1,0 -5,1 1,2 -2,4 -2,5 -6,3 -1,3 -4,4 -1,0 2,0 1,6 1,3 -1,9 -1,3 0,3 1,7 2,9 1,2 -5,1 -4,5 0,3 0,9 -0,1 -0,6 2,2 2,7 0,1 -0,4 1,4 0,3 -3,7 -3,9 0,4 -0,1 0,1 -0,3 1,2 1,9 12. Julkinen bruttovelkab; 65,2 35,3 45,6 54,1 66,1 73,5 -29,9 10,3 8,5 12,0 7,4 a) 1961 : EY:n 15 jäsenvaltiota Kreikkaa, Portugalia, Itävaltaa, Ruotsia ja Suomea lukuun ottamatta; 1973 : EY:n 15 jäsenvaltiota Luxemburgia, Kreikkaa ja Portugalia lukuun ottamatta. ") 1973 : EY:n 15 jäsenvaltiota Ranskaa ja Alankomaita lukuun ottamatta. Lähde: Komissio. 65 Korkomenot ja maksamatta oleva julkinen velka ovat myös nostaneet merkittävästi julkisia menoja. Velkojen korkomenojen osuus BKTsta laski alle kahleen prosenttiin 1970-luvun alussa mutta on sen jälkeen noussut nopeasti ja on tällä hetkellä 5,5 prosenttia BKT:sta. Korkomenojen nousu johtuu siitä, että kasvavia julkisia menoja pyritään rahoittamaan verotuksen sijaan luotonotolla, mikä lisää jyrkästi julkista velkaa mutta samalla myös BKT-astetta ja korkotasoja. Velanhoitomaksujen kasvava osuus on merkittävästi vähentänyt talousarvion joustavuutta ja saanut sen reagoimaan herkemmin korkotasojen nousuun. Tämän suuntauksen katkaisemiseksi on erittäin tärkeää luoda vakaat makrotaloudelliset puitteet, joiden avulla vähennetään lainakustannuksia. Julkinen kulutus nosti huomattavasti (noin kuusi prosenttiyksikköä) julkisten menojen kokonaisosuutta 1960- ja 1970-luvuilla, mutta sen jälkeen sen osuus on pysynyt suhteellisen vakaana. Julkisen kulutuksen osuus BKT:sta on ollut yhteisössä keskimäärin 19 prosenttia. yli 1961 puolet vuoden tasosta. Vaikka Muista menoluokista poiketen julkisten investointien osuus BKT:sta on laskenut tasaisesti viimeisten 35 vuoden aikana. Sen osuus BKTsta on tällä hetkellä 2,5 prosenttia, eli vain vähän osaksi infrastruktuurijärjestelmien valmistumisesta, se paljastaa myös sen poliittisen totuuden, että julkisten investointien vähentäminen on osoittautunut helpommaksi kuin julkisten menojen hillitseminen. Tiettyjen julkisten palvelujen yksityistämisellä on myös saattanut olla osuutta asiaan. Julkisissa tehdyt säästöt saattavat aiheuttaa huomattavia pitkän aikavälin kustannuksia taloudelle, sillä investointimenoilla edistetään tuottavuuden kasvua yksityisellä sektorilla. Tätä on korostettu myös merkittävästi viimeaikaisissa tutkimuksissa, jotka koskevat Euroopan liikenneverkkojen toteuttamisesta saatavia mahdollisia etuja16. investoinneissa laajuisten johtuu tämä 3. 1. 2 Julkiset tulot Julkisten menojen kasvu yhteisössä on nostattanut merkittävästi kokonaisverotaakkaa (ts. välillisten ja välittömien verojen sekä sosiaaliturvamaksujen yhteissummaa). Viimeisten 35 vuoden aikana julkisten tulojen osuus BKT:sta kasvoi 12 prosenttiyksikköä ja nousi 46 prosenttiin vuonna 1996. Julkisten tulojen osuus kasvoi eniten vuosina 1960 - 1982 mutta verotaakka pysyi suhteellisen vakaana vuosina 1982 - 1989. Menot nousivat voimakkaasti 1990-luvun alussa osaksi taloudellisen laman vuoksi, mikä lisäsi edelleen veropaineita. Katso Euroopan laajuiset verkot: vuosikertomus 1996, KOM(96) 645 lopull. 66 tai keventämiseksi johtuivat monista eri Hallitusten toteuttamat mittavat - joskaan eivät aina niin onnistuneet - toimenpiteet tekijöistä. verotaakan vakiinnuttamiseksi Ensiksikin monet valtiot olivat haluttomia ottamaan käyttöön uusia veronkorotuksia, koska olivat tietoisempia korkean verotuksen vääristävistä ja työllisyyttä heikentävistä ja koska äänestäjät vastustivat verojen korottamista. Toiseksi vaikutuksista tasoittaminen, verojärjestelmien sitominen indeksiin sekä alentunut veroasteikkojen inflaatio verokilpailun lisääntyminen eri maiden välillä sekä harmaan talouden kasvu eräissä maissa ovat myös saattaneet osaltaan hidastaa verotulojen kasvua. verotaakkaa. Kolmanneksi verouudistukset, kevensivät Verotaakan kasvaminen aiheutti huomattavia muutoksia verorakenteeseen. Julkisten tulojen kokonaiskasvuun vaikuttivat pääasiassa sosiaaliturvamaksut sekä jossain määrin myös välitön verotus. Keskimääräisen työllisyysasteen putoaminen (67 prosenttia työikäisestä väestöstä vuonna 1961 ja 59 prosenttia vuonna 1996) merkitsi veronmaksajien ja sosiaaliturvan rahoittajien lukumäärän vähentymistä ja johti korvauksia saavien lukumäärän lisääntymiseen. Sosiaaliturvamaksujen voimakkaat korotukset eivät riittäneet kattamaan sosiaalietuuksien huimaa kysyntää. Sen vuoksi kasvava osa sosiaalietuuksista oli rahoitettava muilla verovaroilla, erityisesti välittömillä veroilla. Välillisten verojen osuus BKT:sta pysyi lähes muuttumattomana koko ajanjakson ajan mutta viime vuosina välillisiä veroja on haluttu nostaa samalla kun muiden julkisten tulojen suhteellista merkitystä on haluttu vähentää. rakenteessa ovat Muutokset verotuksen työlliseen väestöön kohdistuvaa verotusta ja samalla tietenkin pienentäneet muihin tuotannontekijöihin, kuten pääomaan, energiaan ja luonnonvaroihin kohdistuvaa verotusta. Työvoimaan kohdistunut yhteisön keskimääräinen implisiittinen veroaste (ts. verotulot jaettuna veropohjalla) kasvoi vuosina 1980 - 1994 jo hyvinkin korkeasta 35 prosentista yli 40 prosenttiin. Toisaalta lisänneet toisaalta lK u v a 22 1 Työllisen väestön ja muiden tuotannontekijöiden implisiittiset veroasteet, EU 60 30 1980 1382 1984 1986 1988 1990 1992 1994 67 muiden tuotannontekijöiden implisiittinen veroaste laski noin 44 prosentista vähän yli 35 prosenttiin (katso kuva 22). Työvoiman verotuksen korottaminen vähentää työllisyyttä, koska se lisää välillisiä työvoimakustannuksia ja palkankorotuspaineita sekä vähentää työhalukkuutta. Korkeat sosiaaliturvamaksut ja tuloveroasteet vaikuttavat tulonsiirto- ja sosiaalietuusjärjestelmiin. Ne saavat aikaan pienituloisia rasittavia korkeita efektiivisiä marginaaliveroasteita, korkeita reservaatiopalkkoja ja korkeita "kiiloja" työnantajien työvoimakustannusten ja työntekijöiden saamien nettotulojen välille. taustalla vaikuttavana tekijänä mainittakoon Yhtenä verotuksen rakennemuutoksiin jäsenvaltioiden veropohjan heikkeneminen, johon liittyy sekä kansallisia että kansainvälisiä tekijöitä. Korkeat kansalliset verot ja työtulojen suuret verokiilat näyttävät edistäneen harmaan talouden kehittymistä. Maiden välinen verokilpailu on johtanut kansainvälisellä tasolla liikkuvien verovarojen, kuten pääoman veropohjan heikentymiseen ja verotettavien pääomien siirtämiseen niihin maihin, joissa efektiiviset veroasteet ovat edullisimmat. Tämä kehitys on saanut monet jäsenvaltiot muuttamaan verojärjestelmiensä rakennetta, ja verotaakkaa on siirretty suhteellisen kiinteänä pysyvän työvoiman maksettavaksi, jotta vakaasti vähentyneiden "vientikelpoisempien" valtion verotulojen menetykset saataisiin korvattua. tiettyjen (vähentämällä esimerkiksi Jäsenvaltiot on laajasti yhtä mieltä siitä, että työvoimaan kohdistuvien verojen korottamisesta on pitkällä aikavälillä luovuttava. Tämä tavoite saavutetaan toteuttamalla sekä erityistoimenpiteitä työntekijöiden, kuten vähänkoulutettujen, nuorten tai uusien työntekijöiden välillisiä työvoimakustannuksia) että yleisempiä toimenpiteitä, varsinkin vähentämällä julkisten menojen osuutta BKT:sta ja lisäämällä muiden tuotannontekijöiden, kuten energian ja pääoman verotusta. Tällaisten toimenpiteiden on oltava yhdenmukaisia yhteisön muiden tavoitteiden kanssa ja edistettävä niiden saavuttamista. Muita tavoitteita ovat lähinnä jäsenvaltioiden verojärjestelmien sellaisen poistaminen vakiinnuttaminen veroympäristön luominen, joka edistää voimakasta, työllisyyttä lisäävää kasvukehitystä ja tehokasta ympäristöpolitiikkaa17. ja veroesteiden sisämarkkinoilta sekä 17 Monipuolisen lähestymistavan tarvetta korostettiin Euroopan unionin verotusta koskevassa komission tiedonannossa, joka esiteltiin epäviralliselle Eeofln-ncuvoslon kokoukselle Veronassa huhtikuussa 1990. sekä lokakuussa 1990 annetussa Euroopan unionin verotusta koskevassa komission loisessa kertomuksessa. 68 3. 2 Vuoden 1996 talousarviokehitys sekä näkymät vuosille 1997 ja 1998 toteutettavia toimenpiteitä on Terveen julkisen talouden saavuttamiseksi tehostettu kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa. Useimmat jäsenvaltiot ovat vuosien 1996 ja 1997 talousarvioissaan toteuttaneet tehokkaita toimenpiteitä julkisen talouden alijäämäänsä vähentämiseksi kolmeen prosenttiin BKT:sta tai vielä enemmänkin saavuttaakseen julkisen talouden tasapainon keskipitkällä aikavälillä. Tämän kehityksen taustalla vaikuttaa kaksi eri tekijää. Ensiksikin viime vuosien kokemukset ovat selvästi osoittaneet, että liiallisilla julkisen talouden alijäämillä ja riittämättömillä vakauttamistoimenpiteillä saattaa olla haitallisia vaikutuksia korkotasoihin, valuuttakurssipaineisiin ja lopulta koko taloudelliseen lähentymisperusteen tarve edistyä EMUn edellytyksenä olevan kasvuun. Toiseksi saavuttamisessa on noussut keskeiseksi jäsenvaltioiden toteuttamissa julkisen talouden mukauttamistoimenpiteissä ja on monissa maissa nähty ainutlaatuisena tilaisuutena lisätä selkeästi mukauttamistoimenpiteiden uskottavuutta. Näiden toimenpiteiden ansiosta ja ottaen huomioon taloudelliset kasvuennusteet sekä korkotasoja koskevat ennusteet yhteisön keskimääräisen julkisen talouden alijäämän arvioidaankin vähenevän puoleen vuosina 1995 - 1998, eli laskevan 2,5 prosenttiin bruttokansantuotteesta. talouden tervehdyttämispyrkimyksessä. merkittävä julkisen Tämä askel on 3. 2. 1 Julkisen talouden alijäämien vähentämisessä edistytään nopeasti Lähes kaikki jäsenvaltiot edistyivät julkisen talouden alijäämiensä vähentämisessä vuonna 1996. Siinä epäonnistuivat ainoastaan Saksa, jossa alijäämä kasvoi toisena peräkkäisenä vuotena, jossa ylijäämä pieneni. Alijäämiä vähennettiin erityisen tehokkaasti Ruotsissa, Espanjassa ja Suomessa, mutta myös monissa muissa maissa alijäämän osuutta bruttokansantuotteesta vähennettiin prosentilla tai enemmänkin (taulukko 22). ja Luxemburg, Julkisen talouden alijäämän suhde BKT:hen jäi turvallisesti alle 3 prosentin kolmessa jäsenvaltiossa, joihin ei sovelleta neuvoston päätöstä liiallisten alijäämien olemassaolosta (Tanska, Irlanti ja Luxemburg). Alankomaissa sitä vastoin julkisen talouden alijäämää vähennettiin Maastrichtin sopimuksen viitearvoa enemmän. Syksyllä 1996 tehtyjen komission ennusteiden mukaisesti lähes kaikkien jäsenvaltioiden oletetaan vähentävän alijäämiään vielä enemmän vuonna 1997. Italian oletetaan vähentävän merkittävästi julkisen talouden alijäämäänsä (noin 3,5 prosenttiin BKT:sta) ja lähes kaikkien muidenkin jäsenvaltioiden alijäämien ennustetaan vähenevän 1 - 1 ,5 prosenttiyksikköä. 69 arvioidaan jonka on julkisen korkea Koska alijäämiä on vähennetty näinkin laajasti ja merkittävästi, ainakin 12 jäsenvaltion saavan alijäämänsä vuonna 1997 tasolle, joka on 3 prosenttia tai vähemmän BKT. sta. Tästä ovat poikkeuksena talouden Kreikka, mutta alijäämä pienenemässä, ja Yhdistynyt joiden molempien arvioidaan tällä hetkellä saavan alijäämänsä noin 3,5 prosenttiin BKT. sta1*. Niistä maista, joiden alijäämän osuus BKT:sta on alle 3 prosenttia, sekä Tanska että Irlanti saanevat lähes tasapainoon. sekä kuningaskunta, taloutensa julkisen Italia Vuotta 1998 koskevia talousarvioita ei vielä ole saatavilla. Vuotta 1998 koskevassa ennusteluonnoksessa, joka perustuu vuonna 1997 arvioitujen suuntausten tehtyihin talouden päätelmiin, yleisesti alijäämien ja Kreikkaa pienenevän kaikkien lukuun jäsenvaltioiden saavan alijäämänsä alle 3 prosenttiin BKT. sta vuoteen 1998 mennessä. perusteella julkisen arvioidaan edelleen ottamatta odotetaan Taulukko 22 Julkisyhteisöjen nettoluotonanto (+) tai nettoluotonotto (-) (prosenttia BKT. sta) Taso Muutos | 1995 1996 1997 1998 1996 1997 1998 B DK D'> EL2) E pj) IRLZ) |4) L NL5» A P FIN S UK2) 4,1 1,6 3,5 9,1 6,6 4,8 2,0 7,1 1,5 4,0 5,9 5,1 5,2 8,1 5,8 -3,3 -1,4 -4,0 -7,9 -4,4 -4,0 -1,6 -6,6 0,9 -2,6 -4,3 -4,0 -3,3 -3,9 -4,6 -2,9 -0,3 -2,9 -6,5 -3,0 -3,0 -0,9 -3,3 0,5 -2,5 -3,0 -2,9 -2,2 -2,9 -3,5 -2,5 -0,3 -2,4 -5,3 -2,8 -2,9 -0,5 -3,0 0,9 -2,0 -2,9 -2,9 -1,4 -1,0 -2,2 0,8 0,2 -0,5 1,2 2,2 0,8 0,4 0,5 -0,6 1,4 1,6 1,1 1,9 4,2 1,2 EU 5,0 -4,4 -3,0 -2,5 0,6 0,4 1,1 1,1 1,4 1,4 1,0 0,7 3,3 -0,4 0,1 1,3 1,1 1,1 1,0 1,1 1,4 0,4 0,0 0,5 1,2 0,2 0,1 0,4 0,3 0,4 0,5 0,1 0,0 0,8 1,9 1,3 0,5 ^ Lukuun ottamatta liittohallituksen vuonna 1995 tekemiä, yhdistymiseen liittyviä velka- ja omaisuusarvioita (Treuhand, idän asuntoyhtiöt sekä Deutsche Kreditbank), jotka ovat yhteensä 229 miljardia Saksan markkaa. 2) Komission ennusteita laadittaessa Kreikka, Irlanti ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät vielä olleet tehneet talousarvioitaan vuodelle 1997. "Ei politiikan muutosta" - olettamusta käytettiin myös vuonna 1997. Myöhempien arvioiden mukaan Kreikan alijäämä oli 7,6% vuonna 1996. "" Vuotta 1997 koskevaan lukuun sisältyy France Telecomin 37,5 miljardin (rangin suuruinen maksu Ranskan valtiolle. 4) Vuotta 1997 koskevaan lukuun sisältyy 6 triljoonaa Italian liiraa vähennyksiä tulonsiirtoina valtionjohtoisille yrityksille. Lukuun ei sisälly 6,5 triljoonaa liiraa muita toimenpiteitä, joiden yhdenmukaisuutta EKT:n sääntöjen kanssa tutkitaan parhaillaan. 5) Vuotta 1995 koskevaan lukuun ei sisälly 32,84 miljardin Hollannin guldenin nettomäärää poikkeuksellisia menoja, jotka liittyvät sosiaalisten asuntotuotantoyhteisöjen rahoituksen uudistamiseen. Lähde: Komissio. 18 Komission syksyllä 1996 tekemään Italian alijäämää koskevaan ennusteeseen ci sisälly 6,5 triljoonan Italian liiran suuruisia alijäämän vähennystoimenpiteitä, joiden yhdenmukaisuutta EKT:n sääntöjen kanssa tutkitaan parhaillaan. Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevaan ennusteeseen ci sisälly marraskuussa 1996 tehdyssä talousarviossa ilmoiteltuja toimenpiteitä. Maan viranomaiset arvioivat näiden toimenpiteiden vakauttavan julkista taloutta lisää varainhoitovuotena 1997 -1998. 70 Kuva 23 %:BKT:sta Julkisyhteisöjen todellinen ja suhdannekorjattu nettoluotonotto, EU -2 -3 -4 -5 -7 Todellinen nettoluotonotto Suhdannekorjattu 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 19Ô6 1998 Lähde: Komissio. 3. 2. 2 Vakauttamistoimenpiteiden aikataulu ja laajuus trendistä tapahtuneiden Suhdanteiden heikkeneminen vuonna 1996 vaikutti koko yhteisössä haitallisesti menoihin ja verotuloihin. Toteutuneiden alijäämien osuus BKT:sta pieneni keskimäärin 0,6 prosenttiyksikköä vuonna 1996. Julkisen talouden rahoitusasemat, jotka oli mukautettu aiheuttamiin tuotannon talousarviovaikutuksiin ("suhdannekorjattu" julkisen talouden rahoitusasema), parantuivat puolestaan hieman enemmän, eli noin 0,9 prosenttiyksikön osuudella BKT:sta19. Vuonna 1997 suhdannemuutosten arvioidaan vaikuttavan julkiseen talouteen vain vähän koko yhteisöä ajatellen, ja näin ollen alijäämien arvioitu pieneneminen noin 1,3 prosenttiyksikön osuudella BKT:sta johtuu täysin suhdannekorjatun alijäämän pienentymisestä. Tämä on ennennäkemättömän suuri aleneminen ja osoittaa selvästi, että jäsenvaltiot ovat vakaasti päättäneet saada julkisen taloutensa vakaalle pohjalle. suhdannepoikkeamien |(; Arvioi suhdannekorjatusla julkisen talouden rahoilusascmasta ovat jokseenkin epävarmoja, koska niihin vaikuttava! sekä (potentiaalisen) trcndi-BKT:n suhdannepoikkeamien vaikutukset talousarvioon. Komission suhdannekorjausmenetclmällä asiaa lähestytään varovasti, sillä sen avulla lasketaan suhdannekorjattujen julkisen talouden alijäämien tasoja, joilla on taipumus olla korkeampia kuin muilla, esim. OECD:n ja IMF:n käyttämillä menetelmillä saadut tasot. Koska nämä poikkeamat liityvät lähinnä eroihin (potentiaalisen) trendi- BKT:n arvioidussa tasossa, suhdannekorjattun alijäämän vuosittaiset muutokset ovat jokseenkin samat eri menetelmissä. trcndi-BKT:n taso että (potentiaalisen) 71 Komission käyttämän menetelmän mukaisesti suhdannekorjatun julkisen talouden alijäämän arvioidaan olevan 3 prosenttia tai vähemmän BKT:sta 13 maassa vuoteen 1997 mennessä. Koko yhteisön suhdannekorjatun alijäämän arvioidaan vähenevän vuosina 1992 - 1998 osuudeksi, joka on yli 3 Alijäämän BKT:sta. prosenttia arvioidaan vähenevän eniten vuosina 1996- 1997. lukuun Tarkasteltaessa sekä vuotta 1996 että vuotta 1997 suhdannekorjatun julkisen odotetaan alijäämän talouden jäsenvaltioissa vähenevän kaikissa (Luxemburgia ottamatta). Neljässä maassa (Espanjassa, Italiassa, Itävallassa ja Ruotsissa) alijäämän odotetaan vähenevän poikkeuksellisen vähennyksen paljon: arvioidaan - 4,5 prosenttiyksikköä BKT. sta kyseisten kahden vuoden aikana. Alijäämän lisäksi osuuden BKT. sta odotetaan vähenevän huomattavasti - 2 (I prosenttiyksikköä) kahdeksassa muussa 1995 oli yli 3 prosenttia BKT:sta. alijäämän olevan 3,5 Taulukko 23 Julkisyhteisöjen s u h d a n n e k o r j a t ut r a h o i t u s a s e m a t" (prosenttia BKT:sla) Taso Muutos 1995 1996 1997 1998 1996 1997 1998 B DK D2) EL E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EU 3,7 1,5 3,5 8,3 5,8 4,6 3,2 7,1 1,7 3,7 6,1 4,6 3,8 6,8 5,1 4,7 -2,7 -1,2 -3,5 -7,5 -3,5 -3,4 -3,9 -6,1 1,3 -2,3 -4,1 -3,5 -2,2 -3,0 -4,0 -2,4 -0,6 -2,3 -6,4 -2,2 -2,6 -3,1 -2,7 0,9 -2,3 -2,3 -2,5 -2,2 -2,5 -3,3 -2,5 -1,1 -2,0 -5,7 -2,3 -2,9 -2,4 -2,8 0,6 -2,1 -2,5 -2,9 -2,1 -1,3 -2,2 1,0 0,3 0,0 0,8 2,3 1,2 0,3 0,6 1,2 1,1 1,3 0,8 -0,7 1,0 -0,4 0,8 3,4 -0,4 1,4 2,0 1,1 1,6 3,8 1,1 0,0 1,8 1,0 0,0 0,5 0,7 -0,1 -0,5 0,3 0,7 -0,1 -0,3 0,7 -0,1 -0,3 0,2 -0,2 -0,4 0,1 1,2 1,1 -3,8 -2,5 -2,4 0,9 1,3 0,1 !) Julkisyhteisöjen rahoitusasemat korjattuna trenditasostaan suhdanteiden mukaan poikkeavan BKT:n talousarviovaikutusta koskevan arvion perusteella. Komission arviot. Menetelmä selitetään julkaisussa European Economy; N:o 60, 1995, sivut 35 - 90. 2) Katso alaviite 1 taulukossa 22. Lähde: Komissio. jäsenvaltiossa, jossa toteutunut alijäämä vuonna Monet näistä maista ovat toteuttaneet suurimman osan vakauttamistoimenpiteistään jo vuonna I996. Näin on etenkin Belgiassa, Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa, joiden odotetaan tehostavan toimenpiteitään vain vähän -jos lainkaan - vuonna 1997. Saksassa alijäämä joten vakauttamistoimenpiteiden toteuttaminen keskittyy vuoteen 1997. Italian kunnianhimoinen talousarvio vuodelle 1997 edellyttää, että kyseisenä vuotena toteutetaan erityisen mittavia vakauttamistoimenpiteitä. suotuisasti kehittynyt vuonna vastoin 1996, sitä ei 72 3. 2. 3 Vakauttamistoimenpiteiden luonne ja jatkuvuus ja jo julkista Julkista taloutta mukautettiin vuonna 1996 koko yhteisössä hyvin samankaltaisin toimenpitein julkisten menojen vähentämällä lisäämällä osuutta BKT. sta hyvinkin tulojen julkisten korkeaa osuutta BKTsta Jos vuoden 1997 menosuunnitelmaa taloutta noudatetaan, voitaneen vakauttaa kyseisenä vuotena lähinnä menosupistuksin. Hieman kohonneet veropaineet hellittänevät 1998. Yhteisön odotetaankin pystyvän koko ajan julkisten menojen vähentämään osuutta BKT:sta merkittävästi (noin prosenttiyksiköllä), mutta veropaineiden ennustetaan yleisesti ottaen pysyvän samoina. kolmen vuonna vuoden 2,5 Taulukko 24 Julkisyhteisöjen tulot ja menot (prosenttia BKT:sta) Tulot Menot 1995 1996 1997 1998 1995 1996 1997 1998 B DK I) EL" E pi) 50,1 58,0 46,0 38,4 40,5 50,5 34,3 47,7 41,2 47,7 48,7 41,3 54,3 61,7 37,7 50,3 58,1 46,3 37,6 39,7 49,5 35,4 44,8 40,8 49,1 46,9 40,1 53,5 60,1 37,8 50,5 58,8 45,7 38,0 40,3 50,6 34,7 46,3 41,7 48,3 48,2 40,4 55,3 63,0 37,6 IRL^ IJ) L NL'> A P FIN S UK1} 45,8 46,2 EU 0 Katso taulukon 22 alaviitteet. Lähde: Komissio. 46,4 49,7 56,4 45,9 38,7 40,2 50,2 33,9 47,1 40,8 47,0 48,3 41,1 53,9 60,5 38. 0 46,1 54,5 59,7 49,9 46,7 46,3 54,3 37,4 51,8 40,0 53,2 52,8 45,3 58,8 68,2 43,5 50,9 53,8 60,3 49,7 46,0 44,8 54,7 36,3 52,9 40,7 50,9 52,5 44,5 58,7 66,9 42,3 50,6 53,0 58,2 48,9 44,9 43,5 53,5 35,2 51,0 40,7 50,1 51,7 44,3 56,5 64,6 41,3 49,4 52,1 56,7 48,2 44,0 43,0 53,1 34,3 50,1 39,9 49,0 51,2 44,0 55,3 61,5 40,2 48,5 toimenpiteiden tasapainoa sekä vakauttamistoimenpiteiden tuloihin Jäsenvaltioiden välillä voidaan havaita eroja, jotka koskevat menoihin ja kohdistuvien jatkuvuutta. Julkisten menojen osuuden BKT:sta odotetaan vähenevän merkittävästi kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Portugalia ja Luxemburgia. Menoja voidaan supistaa merkittävästi vain tarkasti menosuunnitelmia noudattamalla. Useimmiten menojen kasvun voidaan olettaa hidastuvan, kun hillitään julkisen kulutuksen ja tulonsiirtojen kasvua. Yleensä tällaisilla toimenpiteillä saadaan aikaan kestäviä vaikutuksia. Useissa maissa, joissa velkojen suhde bruttokansantuotteeseen on laskusuunnassa ja joissa todennäköisesti korkotasot ovat huomattavasti alentuneet, julkista taloutta voidaan merkittävästi vakauttaa tulevina vuosina vähentyneiden velanhoitokustannusten ansiosta. 73 Italiassa korkomenojen ennustetaan supistuvan 3 prosenttiyksikköä osuudella BKT. sta vuosina 1995 - 1998. Korkomenojen odotetaan vähenevän merkittävästi myös muissa jäsenvaltioissa, joissa velkaantumisaste on saatu laskuun. Vuonna 1998 velanhoidon odotetaan vähenevän kaikissa jäsenvaltioissa. Taulukko 25 J u l k i s y h t e i s ö j en m e n ot (muutokset prosentteina BKTsta) Julkinen kulutus Julkiset investoinnit Tulonsiirrot kotitalouksille Tulonsiirrot yrityksille Pääoman siirrot Korkomenot Yhteensä 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK -0,4 -0,3 -0,2 0,2 -0,9 -0,2 -0,7 0,0 0,4 -0,4 -0,6 0,8 -0,4 -0,6 -0,9 -0,3 -0,4 -0,4 -0,1 -0,3 -0,2 -0,2 -0,2 -0,2 -0,1 -0,3 -0,2 -0,5 -0,7 -0,4 0,0 0,0 -0,4 -0,1 -0,0 -0,3 0,0 -0,1 0,2 -0,1 -0,1 0,5 0,2 -0,2 -0,4 EU -0,4 -0,3 -0,3 Lähde: Komissio. 0,0 0,0 -0,1 0,1 0,1 0,0 0,0 0,1 0,1 0,0 0,0 0,3 0,0 -0,1 -0,1 0,0 -0,3 -1,2 0,1 0,3 -0,6 -0,1 -0,9 0,8 0,0 -1,7 -0,4 0,6 -1,7 -1,8 -0,5 -0,3 -0,7 -0,1 -0,1 -0,2 -0,3 -0,3 0,1 -0,4 -0,8 -0,3 0,1 -0,8 -1,0 -0,4 -0,3 -0,6 -0,3 -0,1 -0,2 0,3 -0,3 -0,7 -0,2 -0,2 -0,4 -0,1 -0,2 -0,7 0,0 -0,1 -0,1 0,0 0,0 0,0 -0,1 -0,1 0,1 -0,2 -0,1 -0,1 0,0 -0,1 -0,2 -0,1 0,1 1,0 -0,1 -0,2 -0,2 -0,5 -0,1 0,3 0,0 -0,2 -0,1 -0,5 -0,5 -0,1 -0,4 0,0 0,0 0,0 -0,1 0,0 0,4 0,0 0,4 0,0 0,0 0,0 -0,1 -0,1 0,0 -0,1 -1,0 -0,8 0,2 -1,9 -0,1 0,1 -0,8 -1,6 0,1 -0,6 0,3 -1,1 0,4 -0,1 0,2 -0,2 -0,3 -0,2 0,0 -0,2 0,1 -0,1 -0,2 -0,3 0,0 -0,6 -0,1 0,0 -0,3 -1,5 0,0 -0,1 0,1 -0,3 0,0 -0,8 0,0 -0,3 -1,5 -1,5 -1,0 -1,8 -2,8 -0,8 -2,2 -0,8 0,7 -3,1 -1,1 0,2 -2,3 -3,6 -2,2 -1,5 -0,9 -1,5 -0,7 -0,9 -0,5 -0,4 -0,9 -0,9 -0,8 -1,1 -0,5 -0,2 -1,2 -3,1 -1,1 -0,9 julkisen kulutuksen suhde BKT:hen alenee Espanjassa, Ruotsissa Sosiaalimenojen hillitsemiseksi ja joissain tapauksissa myös työttömyyden alentamiseksi tehtyjen uudistusten arvioidaan alentavan kotitalouksille maksettujen tulonsiirtojen osuutta BKT. sta lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Julkinen kulutus suhteutettuna BKT. hen alenee käytännöllisesti katsoen kaikissa jäsenvaltioissa vuosien 1995-1998 välillä; erityisen ja nopeasti Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ranskassa ja Saksassa julkisen kulutuksen kasvua arvioidaan hillittävän voimakkaasti vuonna 1997, koska se kasvoi näissä maissa suhteellisen paljon vuonna 1996. Julkisen sektorin virkoja vähennetään todennäköisesti useissa maissa (Saksassa, Espanjassa, Italiassa, Ruotsissa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa), ja muissa maissa (Belgiassa ja Ranskassa) niiden määrän arvioidaan pysyvän yleisesti ottaen vakaana. Eräät jäsenvaltiot ovat saaneet aikaan säästöjä pienentämällä julkisen sektorin palkkojen kasvua. Muutamissa maissa on turvauduttu julkisten investointien vähentämiseen tai lykkäämiseen. Näin on tehty etenkin Espanjassa (jossa lähtötaso oli hyvin korkea) ja jossain määrin myös Saksassa, Ranskassa sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Eräissä maissa julkisia 74 investointeja on vähennetty käyttämällä tehokkaammin julkisia rahastoja. Yleensä julkisiin investointeihin kohdistetut säästöt ovat kuitenkin osoittautuneet väliaikaisiksi tai niiden on havaittu olevan pitkällä aikavälillä liian kalliita. Yhdistyneessä kuningaskunnassa julkisia investointeja on päädytty rahoittamaan julkisen sektorin sijaan yksityisellä sektorilla. Syksyllä 1996 tehtyjen komission ennusteiden taustaolettamusten mukaisesti julkista taloutta on joissain jäsenvaltioissa mukautettu toisinaan vain yksittäisillä toimenpiteillä. Esimerkiksi Ranskassa tulonsiirrot France Telecomilta tehtiin osana sen rakenneuudistusta ja yksityistämistä; toisen esimerkin muodostavan Italian valtion kassatoimenpiteet. Kyseisillä väliaikaisilla talouden rahoitusasemaa. toimenpiteillä ei selvästikään paranneta julkisen Kun vuoden 1998 alussa päätetään, mitkä maat ovat lähentyneet riittävän pysyvästi niitä perusteita, jotka ovat edellytyksenä osallistumiselle 1 päivänä tammikuuta 1999 alkavaan EMUn kolmanteen vaiheeseen, arvioidaan myös se, miten joissain maissa vuosina 1996 - 1997 talouden toimenpiteitä on rahoitusasemaan tehdyillä pysyvillä parannuksilla. toteutettuja yksittäisiä täydennetty julkisen Useimpien maiden veropaineet tulopuolella lisääntyivät vuonna 1996 ja saattavat joissain maissa lisääntyä edelleen vuonna 1997. Julkisten tulojen osuus BKT:sta laskee vakaasti toisaalta ainoastaan Irlannissa ja Alankomaissa. Kokonaisverorasituksen odotetaan laskevan lähes kaikissa jäsenvaltioissa vuonna 1998. Joissain maissa (esim. Saksassa ja Itävallassa) tuloja on lisätty sosiaaliturvamaksujen korotuksilla, mikä on puolestaan lisärasitteena työllisyydelle. Monissa maissa on kuitenkin lisätty erilaisia kulutusveroja, minkä voidaan arvioida vääristävän vähemmän työllisyyttä, jos palkkavaatimuksia ei vastaavasti koroteta korkeiden hintojen korvaamiseksi. 3. 2. 4 Suuntauksia julkisen velan suhteessa bruttokansantuotteeseen Julkisen velan suhde bruttokansantuotteeseen kasvoi yhteisössä keskimäärin noin 2 prosenttiyksikköä vuonna 1996 ja nousi näin 73,5 prosenttiin BKT:sta. Noususuuntaus kuitenkin päättynee vuonna 1997, ja velkaantumisasteen odotetaan hieman alenevan vuonna 1998. Tämä johtuu siitä, että lähes kaikkien jäsenvaltioiden hallitukset ovat toteuttaneet merkittäviä toimenpiteitä vähentääkseen julkisen talouden alijäämää sekä siitä, että talouskasvun odotetaan elpyvän ja korkomenojen alenevan. Velkaantumisastetta pystytään lisäksi alentamaan monessa jäsenvaltiossa yksityistämisen ansiosta. 75 Luxemburgissa ja Ranskassa, kuningaskunnassa Yhdistyneessä velan suhteen bruttokansantuotteesta odotetaan lähivuosina jäävän alle 60 ja prosenttiin BKT:sta. Saksassa Suomessa alijäämän suhde BKT:hen nousi yli 60 prosenttiin vuonna 1996, ja nykyarvioiden mukaan se saattaa jäädä hieman sen yläpuolelle vuosina 1997 ja 1998. joissa Useimpien niiden maiden, bruttovelan suhde bruttokansantuotteeseen on yli 60 edistyvän odoict<i;m prosenttia, velkataakkansa vähentämisessä vuosina 1996 - 1998. Tanskassa ja Irlannissa velan suhteen BKT:hen lähestyvän nopeasti 60 odotetaan prosentin viitearvoa (velan osuus putoaa Tanskassa 6,5 ja Irlannissa 16 prosenttiyksikköä ja asettuu noin 65 prosenttiin BKT:sta). Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa, joissa velan suhde BKT:hen on erityisen korkea, osuuden BKT:sta odotetaan laskevan Taulukko 26 J u l k i n en b r u t t o v e l ka (prosenttia BKT:sta) Taso Muutos 1993 1995 1996 1997 1998 95/93 98/95 B DKJ) D EL2) E F IRL2) I L NL A 1» FIN S UK21 137,0 80,1 48,2 111,8 60,5 45,6 94,5 119,3 6,2 80,8 62,8 68,2 57,3 76,0 48,5 133,7 71,9 58,1 111,8 65,7 52,8 81,6 124,9 6,0 79,7 69,0 71,7 59,2 78,7 54,1 130,6 70,2 60,8 110,6 67,8 56,4 74,7 123,4 7,8 78,7 71,7 71,1 61,3 78,1 56,2 127,0 67,8 61,9 109,3 67,1 58,1 70,0 122,3 8,8 76,8 72,2 69,0 61,5 77,6 57,0 123,9 65,5 61,9 107,2 65,8 59,2 65,4 119,4 9,2 75,1 72,2 67,8 61,7 74,9 56,5 EU 66,1 71,3 73,5 73,7 72,9 -3,3 -8,2 9,9 0,0 5,2 7,2 -9,8 -6,4 3,8 -4,6 0,1 6,4 -12,9 5,6 -0,2 -16,2 -5,5 3,2 -1,1 6,2 3,5 1,9 2,7 5,6 5,2 -4,6 3,2 -3,9 2,5 -3,8 2,4 1,6 IJ Valtion talletukset keskuspankissa, valtion omistamat muut kuin valtion velkakirjat sekä valtion yrityksiin liittyvät velat nousivat noin 18 prosenttiin BKT:sta vuonna 1995. 2) Katso alaviite 2 taulukossa 22. Lähde: Komissio. sekä Alankomaissa, Ruotsissa ja Portugalissa velan 4 - 10 prosenttiyksikköä vuosina 1996 - 1998. 3. 3 Julkisen talouden vakauttamisen vaikutukset yhteisön talouteen 3. 3. f Julkisen talouden vakautlamiscn lyhytaikaiset kasvuvaikutukset vuosina 1996 -1997 finanssipoliittisten perusteiden Useimmissa jäsenvaltioissa vuosiksi 1996 - 1997 suunnitellut hyvinkin laajat julkisen alijäämän supistukset ovat herättäneet joidenkin asiantuntijoiden keskuudessa pelkoa siitä, saattavat että Maastrichtin lähivuosina heikentää tuotannon kasvua ja uusien työpaikkojen luomista. Tällaisten pelkojen esittäjät eivät kuitenkaan ymmärrä sitä talouspoliittista kokonaistilannetta, jonka puitteissa julkista taloutta vakautetaan, eivätkä sitä, että talouselämän kannalta yhteisön jäsenmaiden julkiset taloudet on Maastrichtin kehityksestä huolimatta vakautettava mahdollisimman nopeasti. saavuttamispyrkimykset 76 aiheuttaisi Useimmissa jäsenvaltioissa julkisen talouden vakauttaminen on välttämätöntä, jos julkinen velkaantuminen ja velanhoitokustannusten kohoaminen halutaan pysäyttää. Jatkuvasti suuret julkisen talouden alijäämät johtaisivat tulevina vuosina korkomenojen nopeaan nousuun, mikä työllisyyden kustannuksella ja vähentäisi tuottavampien tai suositeltavampien julkisten menojen osuutta. Siksi nykyistä tarvetta saada talouspolitiikka edistämään kasvua ei voida eikä saa täyttää "laajentumishenkisellä" finanssipolitiikalla. Useimmissa jäsenvaltioissa julkisen talouden vakauttaminen on tarpeen ja toivottavaa maan oman tilanteen kannalta. Jäsenvaltioiden siirtyminen kohti EMUa tarvittavat vakauttamistoimenpiteet toteutetaan. lisäpaineita verotuksen korottamiseen lujittaa niitä puitteita, joissa korkopreemioita Olisi todennäköisesti harhaanjohtavaa uskoa, että vakauttamispyrkimysten vähentäminen toisi mukanaan toivottuja etuja edes lyhyellä aikavälillä. Julkisen talouden vakauttamisen lieventämisellä olisi välittömiä ja vakavia haitallisia seurauksia rahoitusmarkkinoihin, se nostaisi uusia valuuttakurssiheilahteluja. Kuten edellä 1. luvussa yksityiskohtaisesti selitettiin, tällaisten heilahtelujen nettovaikutus yhteisön lyhytaikaiseen talouskasvuun olisi vuoden 1995 valuuttaliikkeiden vuoksi haitallinen ja lisäisi vain useimpien maiden nykyistä korkeaa ja lisääntyvää työttömyyttä. Budjettikurin jatkamiselle ei siis ole käytännössä muita vaihtoehtoja. aiheuttaisi mitä todennäköisimmin sekä Nykyisten ja suunnitteilla olevien talousarviopolitiikkojen kokonaisvaikutusta kasvuun ja kysyntään ei voida tarkastella erillisenä ilmiönä vaan on otettava huomioon myös sen jälkiseuraukset korko- ja valuuttakursseihin, rahapolitiikan ja muiden talouspolitiikan alojen linjaukset sekä ne kansainväliset ja suhdannesidonnaiset edellytykset, joissa julkista taloutta vakautetaan. Julkisen talouden vakauttamisen suora menoja hillitsevä vaikutus vuosina 1996 - 1997 korvautuu todennäköisesti erinäisillä tekijöillä, joita voidaan tarkastella kahdesta näkökulmasta. Ensiksikin julkisen talouden vakauttaminen on olennainen osa talouspolitiikan saattamista yleiseen tasapainoon. Tämä työ on alkanut yhteisössä ja näkyy muun muassa matalampina korkotasoina ja vakaampina valuuttakursseina. Kyseiset edut näkyvätkin käytännössä kaikissa jäsenvaltioissa ja ovat laskeneet korkoja erityisen paljon sellaisissa maissa, joissa riskipreemiot olivat aiemmin korkeat. Selkeimpinä esimerkkeinä voidaan mainita Espanja, Italia ja Ruotsi: pitkäaikaisten korkojen erot Saksaan verrattuna laskivat vuoden 1995 huipusta joulukuuhun 1996 Espanjassa 380, Italiassa 430 ja Ruotsissa 340 basispistettä. Suurin osa koroista saatiin laskuun sen jälkeen kun maat olivat ilmoittaneet toteuttavansa uskottavia ja merkittäviä toimenpiteitä vähentääkseen julkisen talouden alijäämänsä 3 prosenttiin BKT:sta tai vieläkin alemmaksi vuonna 1997 ja vähentääkseen alijäämiään 77 edelleen tulevina vuosina. Korkotasojen aleneminen keventää merkittävästi julkisen talouden sekä yksityisen sektorin toiminnan rasitteita lähes kaikissa maissa. Alemmat reaalikorot edistävät todennäköisesti uusia investointeja. Investoinnit näyttävät alkavan lisääntyä suhteellisen hyvää vauhtia, koska investointien kannattavuus on nykyään hyvä ja koska nykyistä ja tulevaa kysyntää tuetaan vapaammalla rahapolitiikalla. Uskottava ja hyvin suunniteltu julkisen talouden vakauttamispolitiikka herättää myös todennäköisesti parempaa luottamusta yrityksissä ja kuluttajien keskuudessa. Erityisesti maissa, joissa julkinen talous on voimakkaasti alijäämäinen ja/tai joissa julkiset menot ovat kasvaneet nopeasti, uskotaan yleisesti, että seurauksena on veronkorotuksia ja ollaan epävarmoja siitä, mitä toimenpiteitä olisi toteutettava ja ketkä vakauttamisesta kärsisivät. Tämä on aiheuttanut varovaista mielialaa ja "kaiken varalta" tapahtuvaa säästämistä yksityisellä sektorilla. Tällaisissa maissa toiminta julkisten menojen kasvun hillitsemiseksi ja verojen korottaminen aiemmin arvioitua vähemmän saattaa hyvinkin parantaa yksityisen sektorin "luottamusta" julkiseen talouteen ja lisätä sekä kulutusta ja investointeja että yritysten halukkuutta palkata lisää työntekijöitä. Julkisen talouden Yksityisen kulutuksen osalta on olemassa yhä enemmän kokemusta siitä, että luottamusta herätetään tai ei-keynesiläisiä vaikutuksia saavutetaan erityisesti silloin kun suurta julkisen talouden alijäämää pienennetään pyrkimällä uskottavasti hillitsemään julkisten menojen ja kotitalouksien kasvua. säästämisasteen finanssipoliittisten mukautusten/laajentumisten aikana esitetään kahden maan osalta kuvassa 24. Alemmat korkotasot ja rahapoliittisen epävarmuuden lieventyminen nostattavat omaisuuden hintoja (mukaan lukien osakkeiden, velkakirjojen ja kiinteistöjen hintoja) ja lisäävät yksityisen sektorin hyvinvointia, joka ainakin joissain maissa todennäköisesti lisää merkittävästi yksityistä kulutusta. rahoitusaseman suurien suhdannekorjatun negatiivinen korrelaatio välinen 78 K u va 24 Julkisen talouden alijäämä ja kotitalouksien säästämisaste P r o s e n t t ia B K T. s ta Ruotsi p r o s e n t t ia k o t i t a l o u k s i en n e t t o t u l o i s ta S u h d a n n e k o r j a t tu j u l k i s en t a l o u d en a l i j ä ä mä ( v a s e m m a n p u o l e i n en a s t e i k k o) K o t i t a l o u k s i en s ä ä s t ä m i s a s te ( o i k e a n p u o l e i n en a s t e i k k o) 1982 1984 L%fc: Komissio ja OECD. ; Proserrttia BKT. sta : : Pröserrttia »<<3tita|pwMl«rt nô«otM»oi«ta \ Italia Jos inflaatio pysyy matalana, perusperiaatteet terveinä ja kansainväliset olosuhteet suotuisina, komission ennusteissa arvioidaan nykyisten ja odotettujen finanssi- ja rahapolitiikan linjausten olevan yhdenmukaisia tasapainoisen talouskasvun elpymisen kanssa. Talous kasvaa pitkän aikavälin keskimääräistä kasvuvauhtia vuonna 1997 ja keskimääräistä kasvuvauhtia nopeammin vuonna 1998. Tämä arvio on yleisesti ottaen yhdenmukainen muiden kansainvälisten laitosten ja useimpien yksityisten ennusteiden laatijoiden näkemysten kanssa. Vaikka talouskasvu ei elpyisikään ennusteissa arvioitua vauhtia, julkisen talouden vakauttamispyrkimyksiä ei pidä lieventää. Vakauttamistavoitteista lipsuminen vaarantaa korkotasojen ja valuuttakurssien suotuisat suuntaukset ja heikentää näin nopeamman talouskasvun näkymiä. 79 3. 3. 2 Finanssipolitiikan keskipitkän ajan näkymät Terveen ja kurinalaisen julkisen talouden saavuttaminen ja ylläpitäminen jäsenvaltioissa on tarpeen, jotta voitaisiin luoda asianmukaiset edellytykset voimakkaalle ja kestävälle tuotannon kasvulle ja parantaa uusien työpaikkojen luomista keskipitkällä aikavälillä. Koska tämä näkemys on saavuttanut laajan hyväksynnän, yhteisö on päättänyt asettaa tavoitteekseen julkisen talouden rahoitusaseman saamisen lähes tasapainoon keskipitkällä aikavälillä vuodesta 1993 antamissaan talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa20. Tätä tavoitetta on toistettu ja sen uskottavuutta ja merkitystä on lisätty vakaus- ja kasvusopimuksen yhteydessä, jotta budjettikurin noudattaminen varmistettaisiin EMUn kolmannessa vaiheessa. Jäsenvaltiot ovatkin sitoutuneet toteuttamaan lisätoimenpiteitä vuoden 1997 jälkeen varmistaakseen, että niiden julkisen talouden rahoitusasemat paranevat edelleenkin ja että ne saavuttavat keskipitkän aikavälin tavoitteen, lähes tasapainoisen tai ylijäämäisen julkisen talouden tavanomaisissa olosuhteissa. väärinkäsitykseen Toisinaan on väitetty, että sitoutuminen kurinalaisen finanssipolitiikan noudattamiseen hillitsisi taloudellista toimintaa vuoden 1997 jälkeen. Tällainen pelko näyttää kuitenkin perustuvan aikavälin kasvuvaikutuksista ja jättävän huomiotta sen seikan, että budjettikuri on ehdoton edellytys EMUn toteutumiselle ja parhaan mahdollisen hyödyn saamiselle yhteisestä rahasta. Kun yhteisön keskimääräinen julkisen talouden alijäämä on lisäksi saatu pienennettyä 3 prosenttiin BKT:sta vuonna 1997, paluu keskipitkän aikavälin voimakkaaseen kasvuun helpottaa talousarvion tasapainon saavuttamista seuraavina vuosina. finanssipolitiikan keskipitkän terveen Keskipitkän aikavälin taloudesta onkin noudatettava, jotta tavoitetta lähes tasapainoisesta tai ylijäämäisestä julkisesta (i) saataisiin aikaan kestävää, investointivetoista tuotannon kasvua ja lisättäisiin työllisyyttä keskipitkällä aikavälillä ja samalla kuitenkin säilytettäisiin oikea tasapaino säästämisen ja investointien välillä (ii) finanssipolitiikalle annettaisiin ilman, että alijäämän osuus nousisi yli 3 prosentin BKT:sta "tavallisten" laskusuhdanteiden aikana tilaa mukautua suhdannehäiriöihin (iii) lopetettaisiin korkomenojen asettaminen muiden menojen edelle ja lisättäisiin verovähennyksiä (iv) valmistettaisiin jäsenvaltioiden julkisia talouksia väestön ikääntymisen vaikutuksiin talousarviossa. 20 Talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa esitettyjen poliittisten suositusten mukaisesti neljä maata (Tanska, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) ovat ottaneet lähentymisohjelmansa tavoitteeksi alijäämän poistamisen tai sen muuttamisen ylijäämäksi. 80 Terve julkinen työllisyydelle talous on edellytyksenä kestävälle keskipitkän aikavälin kasvulle ja investointien merkittävälle vilkastumiselle, jotta Keskeisenä kohtana siinä yhteisön strategiassa, jolla pyritään varmistamaan kestävä ja elpyvä talouskasvu sekä työpaikkojen luominen keskipitkällä aikavälillä, on luoda oikeat edellytykset tuotantokyky saataisiin riittävän nopeaan kasvuun. Investointien kasvun ennustetaan kiihtyvän merkittävästi vuosina 1997 ja 1998 ja kiihtyvän vielä entisestäänkin seuraavina vuosina, jos suotuisat edellytykset säilyvät. Investointien elpymiseen on liityttävä kansantalouden säästämisen elpyminen jäsenvaltioissa, ellei se tuo mukanaan vakavaa vaihtotaseen alenemista koko ja reaalikorkojen voimakkaita nousupaineita. Koska erityisesti yksityisen yhteisössä sektorin (kotitalouksien ja yritysten) säästämisasteen osuus yhteisön keskimääräisestä BKT:sta on suhteellisen vakaa, lisäsäästöt on saatava aikaan lähinnä tervehdyttämällä julkista taloutta ja vahvistamalla positiivista julkista säästämistä21. julkisen teollisuusmaiden Kokemus on osoittanut, että sektorin velkaantumisen kiihtyminen viimeisten kahden vuosikymmenen aikana on ollut pääasiallisena syynä 1 - 2 ,5 pitkäaikaisten reaalikorkojen maailmanlaajuiseen nousuun (arviot vaihtelevat prosenttiyksikön välillä)22. Sitä vastoin yhteisön julkisten talouksien tulevina vuosina odotettua alemmat alijäämät, jotka ovat Maastrichtin sopimuksen sekä vakaus- ja johtavat kasvusopimuksessa lainakustannusten alenemiseen yhteisössä. Koska yhteisö on riittävän merkittävä tekijä maailmantaloudessa, se edistäisi myös keskipitkän aikavälin korkojen alenemista koko maailmassa. Parantuneet budjettikurinäkymät yhteisön kansainvälisten kauppakumppanien keskuudessa, aikavälin reaalikorkojen alenemista koko maailmassa. tehostamisen mukaisia, etenkin Yhdysvalloissa, edistäisivät myös budjettikurin keskipitkän esitetyn 21 Katso "Trends in and structure of gross national saving in the Community", European Economy, Supplement A, n. o 11/12. 1992. 22 Katso IMF, World Economic Outlook (Toukokuu 1996) sekä Group of Ten (1995), "Saving, Investment and Real Interest Rates", Lokakuu 1995, ja niissä annetut viittaukset. 81 Finanssipolitiikan vakauUamislehtävän vahvistaminen Finanssipolitiikan käyttäminen vakauttamistarkoituksiin nousee yhä merkittävämmäksi EMUssa ainakin niiden maiden osalta, jotka ovat tähän mennessä harjoittaneet jokseenkin itsenäistä raha- tai valuuttapolitiikkaa. Samanaikaisesti Maastrichtin sopimuksessa määrätään, että budjettikurin takaamiseksi julkistalouden alijäämä ei EMUun osallistuvissa maissa saa olla yli 3 prosenttia BKT:sta, paitsi "poikkeuksellisissa ja väliaikaisissa" olosuhteissa. Tavanomaisia laskusuhdanteita ei katsota tällaisiksi olosuhteiksi. ja ilman, että laskusuhdanteiden aikana Julkisen talouden tasapainon, tai kansallisten olosuhteiden mukaisesti julkisen talouden ylijäämän, saavuttaminen "normaaleina" aikoina on siis ehdoton edellytys finanssipolitiikan joustavuuden lisäämiselle terveissä ja uskottavissa keskipitkän aikavälin puitteissa. Se antaa riittävästi tilaa finanssipolitiikalle, jolloin suhdanneautomatiikka toimii ilman, että julkisen talouden ylijäämä ylittää viitearvona olevan 3 prosentin osuuden BKT:sta tavanomaisten julkisen velkaantumisen ja BKT:hen liittyvien velanhoitokustannusten armottomaan kasvuun. Vuosina 1960 - 1996 julkisen talouden alijäämän suhdannekomponentti ylitti tai alitti 3 prosenttia BKT:sta ainoastaan kahdessa jäsenvaltiossa. Useimmissa jäsenvaltioissa sen osuus BKT:sta jäi alle 2 prosentin (katso laatikko 5). Suhdanneautomatiikka toimii lisäksi todennäköisesti tehokkaammin silloin, kun julkisen talouden tilanne on terveellä pohjalla, koska tällöin rahoitusmarkkinoiden negatiivisten reaktioiden tai luottamuksen häviämisen vaara on pienempi. Aikaisempi kokemus on osoittanut, että maat, joiden julkinen talous on terveellä pohjalla, ovat pystyneet käyttämään suhdanneautomatiikkaa ja suhdanteisiin perustuvaa finanssipolitiikkaa myönteisesti, kun sitä vastoin maat, joiden alijäämä ja velat ovat suuret, ovat jatkuvasti joutuneet kiristämään finanssipolitiikkaansa laskusuhdanteen mukaisesti. johtaisi tämä Korkomenojen vähentäminen ja verotuksen noususuuntaus Viimeisten kahden vuosikymmenen aikana julkisten korkomenojen kasvu on "syrjäyttänyt" muut julkiset menot. Julkisen tai ylijäämäiseksi "tavallisina" aikoina johtaa itseäänruokkivaan kehitykseen, jossa ylijäämä, velka ja velanhoitokustannukset alenevat. Vähentämällä velanhoitorasitetta kurinalainen julkinen talous auttaa suuntaamaan menoja tuottaviin kohteisiin, kuten infrastruktuureihin, koulutukseen ja aktiiviseen työmarkkinapolitiikkaan. talouden saaminen tasapainoon 82 Pyrkimys vahvistaa tervettä ja kurinalaista julkista taloutta tarjoaa mahdollisuuden ottaa käyttöön pysyviä toimenpiteitä ja uudistuksia monissa jäsenvaltioissa todettujen julkisten menojen nousupaineiden hillitsemiseksi. Menojen kasvun hillitseminen ja velanhoito kustannusten alenemiseen auttavat lopettamaan verotuksen pitkän noususuuntauksen. Verotuksen vähentämisellä ja vähentämällä julkisen talouden menojen osuutta BKT. sta pystytään samalla vaikuttamaan positiivisesti tarjontaan. Alemmilla efektiivisillä koroilla ja joissain tapauksissa sosiaalimenojen paremmalla kohdentamisella kannustetaan säästämistä luomista, ja edistetään näin ja investointeja sekä työhalukkuutta ja työpaikkojen työllisyyden lisäämistä. Valmistautuminen väestön ikääntymiseen Julkisen talouden säästämistä on nopeasti lisättävä, jotta jäsenvaltioiden julkiset taloudet saataisiin valmistautumaan niihin suuriin haasteisiin, jotka liittyvät väestön ikääntymiseen 2000-luvulla ja ikääntymisen vuoksi kohoavin huoltosuhteisiin. Nämä väestökehityksen suuntaukset aiheuttavat sosiaalimenojen, erityisesti eläke- ja terveydenhoitokustannusten kohoamispaineita laatikko 6). Nämä kustannukset on korvattava osaksi pyrkimyksillä supistaa menoja kyseisillä sosiaalipolitiikan aloilla. Yksityisellä sektorilla saavutettavat korkeammat säästöt yksityisten eläkejärjestelmien mahdollisen lisääntymisen ansiosta saattavat myös lieventää näitä talousarviopaineita. (katso 83 Laatikko 5: Suhdanneautomatiikka yhteisössä toiminnan suhdannevaihtelut vaikuttavat merkittävästi talouden Taloudellisen rahoitusasemaan: verotulot pienenevät ja sosiaalimaksut lisääntyvät lamojen aikana ja talouden elpyessä kehitys on päinvastainen. Nämä suhdanteista johtuvat muutokset rahoitusasemassa vakauttavat puolestaan taloudellista toimintaa, eli toimivat suhdanneautomatiikan tapaan. julkisen eri laajuus julkisen suuresti talouden Komissiossa on kehitetty oma menetelmä, jolla arvioidaan suhdanteiden vaikutusta valtioiden talousarvioihin1'. Laskelmat osoittavat, että yhteisössä, suhdanneautomatiikan rahoitusaseman mitattuna suhdannekomponentilla, on melko merkittävä ja vaihtelee eri B5. 1). jäsenvaltioissa Suhdanneautomatiikka suhteessa korkeammalla tasolla ja vaihtelee suhteellisesti enemmän pienissä jäsenvaltioissa, mutta myös Espanjassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suhdannetekijän ja suuruutta koko yhteisössä vaihtelevuutta heikentää eri jäsenvaltioiden suhdannetilanteiden keskiarvon tietyllä hetkellä. aikoina taulukko ilmoittaa (katso toimii että se, se ja ja ottamatta) vähimmäis- lähes kaikkien ja Suhdannekomponentin enimmäisarvot osoittavat, että vuosina 1960- jäsenvaltioiden 1996 (kahta suhdannekomponentin lukuun vähimmäis- jäivät alle 3 prosentin ja useimmissa jäsenvaltioissa arvo jäi jopa alle 2 prosentin. Suhdannekomponentin osuus nousi 4 - 5 prosenttiin ainoastaan Suomessa 1990-luvun alkupuolella. ja enimmäisarvot Ruotsissa ja Taulukko B5. 1. Julkisten talouksien rahoitusaseman suhdannekomponentti EY:ssä (1960-1996) Keski hajonta Vähintään Enintään Arvo Vuosi Arvo Vuosi -1,8 -2,3 -1,6 -1,0 -2,1 -1,2 -2,2 -1,2 -2,8 -2,8 -1,4 -2,4 -5,2 -3,8 -2,7 1986 1981 1967 1987 1984-85 1985 1986 1975 1982-83 1983 1987 1984 1993 1993 1982 2,0 2,5 1,9 1,6 2,7 1,5 2,1 1,1 4,1 1,8 1,4 2,4 5,2 3,2 3. 1 1974 1986 1991 1973 1990 1990 1996 1980-90 1974 1974 1973-74 1973 1989 1990 1989 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 1,0 1,1 0,9 0,7 1,3 0,6 1,0 0,6 1,2 1,3 0,8 1,1 2,1 1,8 1,3 EU 0,7 Suhdanneautomatiikan laajuuteen vaikuttaa talouden avoimuusaste, julkisen sektorin laajuus, verojärjestelmän sekä työttömyyden herkkyys tuotannon vaihteluille. Näiden tekijöiden erot eri jäsenvaltioissa selittävät suhdanneautomatiikan merkityksessä havaitut erot. työttömyyskorvausjärjestelmien progressiivisuus, anteliaisuus Kaavamaisesti edellä mainittujen tekijöiden vaikutus saadaan ottamalla huomioon kaksi tekijää: tuotantokuilun koko ja toisaalta budjettitulojen ja -menojen suhdanneherkkyys. Suhdannevaihtelut voidaan arvioida määrittämällä tuotannon trendi2 ja vähentämällä nämä tuotannon trendiarviot todellisista tuotannontasoista. Tuotantokuilu määritellään tämän jälkeen todellisen BKT:n ja trendi-BKT:n tasojen väliseksi eroksi, ja se ilmoitetaan trendi-BKT. sta laskettavina prosentteina. Kun tuotantokuilu on positiivinen (negatiivinen), suhdanteella on positiivinen (negatiivinen) vaikutus julkisen talouden rahoitusasemaan. Kuten taulukko B5. 2 osoittaa, keskihajontana mitattu tuotantokuilun vaihtelevuus on koko yhteisöä ajatellen suhteellisen pieni, sillä suhdannetilanteet vaihtelevat eri jäsenvaltioissa, mutta 1 Katso Euroopan komissio/Technical note: the Commission services' method for the cyclical adjustment of government budget balances", European Economy, n:o 60, Marraskuu 1995. - Tuotantokuilu]en laskemiseksi käytetyllä kehitysarviomenetelmällä saadaan tuotantokuilu]a, jotka ovat eri sarjoissa symmetrisiä ja ovat siksi keskimäärin yhteensä nolla vuosina 1960 - 1996. Tämän menetelmän avulla saadut negatiiviset tuotantokuilut ovat lisäksi suhteellisen pieniä verrattuna muiden menetelmien (esim. tuotantofunktioon perustuvan lähestymistavan) avulla saataviin arvoihin. Menetelmä tasoittaa myös rakenteellisia (esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa 1990-luvun alussa tapahtuneita) muutoksia. (Hodrick-Prescott filter) 14 vaihtelevuus on suhteellisen korkea "elpyvissä" maissa (Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa ja Portugalissa) sekä Luxemburgissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suomessa ja Ruotsissa esiintyvän ja enimmäisarvoissa, voidaan katsoa johtuvan osaksi maiden syvästä taloudellisesta lamasta 1990-luvun alussa. tuotantokulujen suuren vaihtelevuuden, joka näkyy niiden vähimmäis- Julkisyhteisöjen tulojen ja menojen suhdanneherkkyys lasketaan erikseen. Tulojen osalta otetaan huomioon seuraavat luokat: yhtiöverot (jotka vaihtelevat eniten suhdanteiden mukaan ja voittojen suhdanneherkkyyden vuoksi), henkilökohtaiset sosiaaliturvamaksut (jotka vaihtelevat vähiten suhdanteiden mukaan, koska ne maksetaan takautuvasti). Tulojen kokonaisjousto suhteessa BKT:hen on lähes 1,0 koko yhteisön osalta ja vaihtelee jäsenvaltioissa Yhdistyneen kuningaskunnan 1,38 prosentista Italian 0,77 prosenttiin, koska maiden veroprosentit ja verorakenteet ovat erilaisia. Tulojoustojen soveltaminen verojen suhteeseen BKT:sta kertoo budjettitulojen rajaherkkyyden suhteessa BKT:hen. tuloverot, välilliset verot Julkisyhteisöjen tulojen arvioitu suhdanneherkkyys koko yhteisössä oli 0,4 vuonna 1995. Tämä merkitsee sitä, että aina kun negatiivinen tuotantokuilu laajenee 1 prosenttiyksikön valtion talousarviotulojen osuus BKT:sta vähenee 0,4 prosenttiyksikköä. Tulojen suhdanneherkkyys vaihtelee Kreikan ja Italian 0,3 prosentista Ruotsin 0,6 prosenttiin. Valtion tulonsiirrot kotitalouksille työttömyydestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi ovat tärkein julkinen menoluokka, joka reagoi automaattisesti suhdannevaihteluihin. Näin ollen julkisten menojen herkkyys suhdannevaihteluille on huomattavasti alempi kuin julkisten tulojen. Julkisten menojen arvioitu suhdanneherkkyys koko yhteisössä vuonna 1995 oli -0,1, mikä laajenee 1 prosenttiyksikön merkitsee sitä, että aina kun negatiivinen julkisyhteisöjen menojen osuus BKT:sta prosenttiyksikköä. Menojen suhdanneherkkyys on lähes sama eri jäsenvaltioissa: se vaihtelee Ranskan -0,05 prosentista Saksan -0,26 prosenttiin. tuotantokuilu 0,1 kasvaa julkisen marginaalinen tarkasteltaessa talouden rahoitusaseman marginaalinen muutos Koko yhteisöä suhteessa BKT:hen saadaan laskemalla yhteen tulojen marginaalinen suhdanneherkkyys ja rahoitusaseman menojen suhdanneherkkyys on yhteisössä keskimäärin noin 0,5. Tämä merkitsee sitä, että aina kun laajenee 1 prosenttiyksiköllä julkisen talouden keskimääräinen negatiivinen tuotantokuilu alijäämä kasvaa 0,5 prosenttiyksiköllä. Julkisen talouden rahoitusaseman suhdanneherkkyys vaihtelee Kreikan 0,4 prosentista Ruotsin 0,85 prosenttiin. suhdanneherkkyys. talouden Julkisen Taulukko B5. 2. I Taulukko B5. 3. Tuotantokuilujen suuruus EY:ssä (1960-1996) Keski hajonta Vähintään Enintään Arvo Vuosi Arvo Vuosi B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU 1,7 1,8 2,0 2,1 2,5 1,4 2,2 1,8 2,8 1,6 1,6 2,9 3,5 1,9 2,2 1,4 -2,7 -3,6 -3,9 -3,4 -4,5 -2,2 -4,2 -3,4 -4,6 -3,4 -2,8 -5,5 -7,4 -4,3 -4,0 -2,2 1986 1981 1967 1962 1960 1985 1966 1975 1967 1983 1987 1984-85 1993 1993 1982 1983 3,9 3,7 4,2 5,8 5,3 3,0 4,2 3,1 8,6 2,4 3,2 8,2 9,0 3,6 5,1 3,2 1974 1986 1991 1973 1974 1990 1978 1980 1974 1974 1974 1973 1989 1990 1988-89 1973 Julkiset tulot Julkiset menot Julkisten tulojen ja menojen | suhdanneherkkyys yhteisössä (1995)* Julkinen rahoitus asema 0,6 0,7 0,5 0,4 0,6 0,5 0,5 0,5 0,6 0,8 0,5 0,5 0,6 0,9 0,6 -0,1 -0,3 -0,1 -0,1 -0,2 -0,1 -0. 2 -0,1 -0,2 -0,2 -0,1 -0,1 -0,2 -0,2 -0,2 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 0,5 0,5 0,4 0,3 0,5 0,5 0,4 0,3 0,4 0,5 0,4 0,4 0,5 0,6 0,5 EU 0,4 -0,1 0,5 * Luvut on pyöristetty. 85 • • • m M ^H Laatikko 6; Eläkemenot ja -vastuut yhteisössä 1. Julkisten eläkemenojen näkymät Euroopan maiden väestörakenteessa tapahtuu parhaillaan merkittäviä muutoksia. Ikääntyvien huoltosuhde (ts. ikääntyvien suhde työikäiseen väestöön) on useimmissa maissa nousemassa ennennäkemättömälle tasolle. Vaikka ikääntymiskehityksen pitkäaikaiset vaikutukset julkisiin talouksiin eivät ole selvillä ja riippuvat siitä, miten talous ja yhteiskunta sopeutuvat kehitykseen, lähivuosikymmeninä ilmenee todennäköisesti merkittäviä paineita julkisten menojen kasvuun. Suurin osa paineista kohdistuu julkisiin eläkejärjestelmiin, sillä niiden menot riippuvat suuresti väestön ikärakenteesta. tulevaisuudennäkymiä. Näitä ennusteita, Kaikki jäsenvaltiot ovat viime vuosina laatineet eläkemenoja koskevia ennusteita arvioidakseen niiden joissa ei käsitellä yhtenäisesti kaikkia eläkemenoja, tarkastellaan komission hiljattain julkaisemassa kertomuksessa1. Kertomuksessa keskitytään viimeisimpiin julkisten laitosten laatimiin muuttumattomaan politiikkaan perustuviin eläkemenojen vaikutuksesta ennusteisiin. Siinä esitetään kansantalouden tilinpitoon. Arvioiden perustana ovat kansantalouden menoarviot ja julkisten eläkemenojen kokonaissumman suhde BKT. hen vuona 1995. Kuvassa B6. 1 esitetään painotettu keskiarvo2, joka perustuu julkisten eläkemenojen osuuden kasvuun suhteessa BKT:hen niissä 11 jäsenvaltiossa, jotka ovat laatineet ennusteita vuoteen 2030 saakka. vertailukelpoisia arvioita Kuva B6. 1 Arviot julkisten eläkemenojen kasvusta EY:ssä (menojen kasvun painotettu keskiarvo 11 jäsenvaltiossa ) prosenttia BKTista epäsuotuisat arviot suotuisat arviot 1995 2000 2005 2D10 2015 2D20 2025: 2030 Lähde Komissio. Vuosina 1995-2030 eläkemenojen osuus BKT:sta kasvaa 11 jäsenvaltiossa 3 prosenttiyksikköä suotuisten ja 4 prosenttiyksikköä epäsuotuisten talousennusteiden mukaan. Menot ovat selvästi nousussa, mutta niiden arvioidaan nousevan suhteellisen vähän seuraavan viiden vuoden aikana. Näkymät huononevat ensi vuosituhannen ensimmäisellä vuosikymmenellä, jolloin menojen osuuden BKT:sta arvioidaan kasvavan useimmissa maissa ja kasvun vain kiihtyvän vuoden 2010 jälkeen, jolloin suuret ikäluokat jäävät eläkkeelle. Useiden maiden menopaineet ovat korkeimmillaan vuosina 2030-2040. 3 Euroopan eläkejärjestelmien uudistamispyrkimykset - Useimmissa maissa eläkepolitiikka on tällä hetkellä hyvinkin erilaista kuin edellisillä vuosikymmenillä. Eläke-etuuksien laajentamisesta ja parantamisesta on luovuttu. Useimmat eläkejärjestelmät on 1980-luvun puolivälin jälkeen uusittu Itävallassa, eläkemenojen kasvun hillitsemiseksi. Eläkejärjestelmiä on uudistettu eniten Katso D. FRANCO ja T. MUNZI, 1996, "Public pension expenditure prospects in the European Union: A survey of national projections", European Economy, n:o. 3. Painotettu vuoden 1995 BKT:lla ostovoimastandardin yksikköinä. Monia kansallisia ennusteita on viime vuosikymmenen aikana tarkistettu ylöspäin. Joissain maissa ennusteisiin on tehty hyvinkin merkittäviä muutoksia. Aiemmin tehdyistä tarkistuksista ei käy ilmi, tarkistetaanko nykyisiä arvioita tulevaisuudessa. Ne kuitenkin osoittavat, että ennusteiden tarkistaminen säännöllisin väliajoin ja aiemmin tehtyjen arviointivirheiden tutkiminen on hyödyllistä. 86 Suomessa, Saksassa, Italiassa, Ranskassa, Kreikassa, Portugalissa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Useiden jäsenvaltioiden kansallisissa ennusteissa väestökehityksen vaikutukset (ts. Ikääntyneiden huoltosuhteen kasvaminen) poistetaan uudistuksilla, joissa eläkekelpoisuutta ja -maksuja supistetaan4. Vaikka uudistusten tärkeimpänä tavoitteena olikin kustannusten supistaminen, niillä haluttiin myös saada eläkejärjestelmät kestämään väestökehityksen muutokset niin, että järjestelmien maksuperusteet olisivat avoimempia ja tarjoaisivat enemmän tulonjakoon liittyviä yksilöllisiä vaihtoehtoja. Näistä uudistuspyrkimyksistä huolimatta nykyisten etuuksien ja kelpoisuusehtojen säilyttäminen edellyttää useissa maissa eläkejärjestelmiin osoitettujen julkisten varojen merkittävää lisäämistä. Toinen vaihtoehto on, että eläkemenoja ei enää lisätä, mutta silloin etäke-etuuksla ja eläkekelpoisuutta on rajoitettava uusilla huomattavilla uudistuksilla. Tästä voimme päätellä, että vaikka Euroopan eläkejärjestelmiä ollaan hyvää vauhtia muuttamassa uusien väestönkehitysnäkymien mukaisesti uudistuksin, jotka vähitellen vaikuttavat rakenteen arvioitu muuttuminen eläkemenojen dynamiikkaan, tulevaisuudessa edellyttää eläkepolitiikkaan lisää muutoksia. väestön 2. Eläkevastuu Rahastoimattomat eläkejärjestelmät (eli jakojärjestelmät) aiheuttavat eläkevastuuta ilman rahoitusta. Näissä järjestelmissä kukin sukupolvi maksaa iäkkäämpien kansalaisten eläkkeisiin tarvittavat varat ja nauttii myöhemmin nuorempien kansalaisten rahoittamaa eläkettä. Näin ollen on siis aina olemassa eläkeläisiä, joilla on oikeus eläkkeeseen koko loppuelämänsä ajan (ja toisinaan myös heidän leskeksi jääneiden puolisoidensa elinajan) ja työikäisiä, jotka voivat vaatia eläkeoikeutta lähitulevaisuudessa tai myöhemmin. Taulukko B. 6. 1 Julkinen eläkevastuu: Kertyneiden oikeuksien tämänhetkinen arvo Van Den Noord - Herd (1993, 1994) prosenttia vuoden 1990 BKT:sta ABP (1993) prosenttia vuoden 1990 BKT: sta IMF (1996) prosenttia vuoden 1995 BKT. sta Maa Bruttovastuu Nykyiset varat Nettovastuu Bruttovastuu Eläke läiset Työ voima Yht. 54 103 157 77 94 58 42 51 42 139 216 148 242 81 70 112 71 139 113 163 113 23 18 8 B DK D1) EL E F IRL I L NL P UK USA Japani Kanada 157 216 242 139 89 144 105 68 69 122 118 109 69 54 107 138 137 96 42 221 265 357 117 108 166 94 v Länsi-Saksa Van De Lähteet: Kuné J. B. - F Community", CEPS W seven major économie; "Estimating pension lia Aging Populations and n Noord-h 'etit W. F orking Doc î", OECD bilities: A the Fiscal erdin (1! M. - Pin :ument, Econon nethodo Conseq 393,1994) ja ABP:n (1993) mukaan. xt A. J. H. , "The Hidden Liabilities of Basic Pension Systems in the European Mo. 80, November, 1993. Van den Noord P. - Herd R. "Pension liabilities in the lies Department Working Papers, n. 142,1993,. Van den Noord P. - Herd R. , ogical framework", OECD, Economic Studies, n. 23, 1994. , ss. 131-166. IMF, uences of Public Pension Schemes, 1996. Ieläkeoikeuksia muutetaan leikkaamalla eläkkeiden määrää suhteessa eläkemaksuja muutetaan suhteuttamalla keskimääräinen eläke keskipalkkaan. ikääntyvien lukumäärään ja 87 kertyneiden tulevaisuudessa jotka maksetaan joitakin arvioita kertyneistä eläkevastuista, Lukuisissa tutkimuksissa on viime vuosina arvioitu jakojärjestelmien vastuuta. Taulukossa 1 jotka kuvaavat niiden eläkkeiden esitetään eläkeoikeuksien tämänhetkisen arvon, perusteella5. Arviot ovat hyvin erilaisia ja maiden luokitus vaihtelee. Eläkevastuiden merkitys - Eläkevastuita koskevat arviot tuovat hyödyllisen lisän perinteisiin velka- ja alijäämäarvioihin. a) Niiden avulla voidaan mitata jakojärjestelmien lakkautuskustannukset ja samalla kuitenkin noudattaa täysin nykyisiä etuussääntöjä6' Niiden avulla voidaan ymmärtää paremmin (koska eläkeoikeudet ovat oleellinen osa kotitalouksien varoja, ne vaikuttavat kulutukseen ja säästöpäätöksiin). Niitä voidaan hyödyntää mitattaessa alijäämiä suoritteiden perusteella; eräistä maista käytettävissä olevat arviot osoittavat, että suoriteperusteiset alijäämät ovat viime vuosikymmenten aikana olleet paljon suuremmat kuin tavanomaiset kassaperusteiset alijäämät. finanssipolitiikkojen vaikutusta b) e) ja niiden aiheuttamaa painetta vaition Kertyneiden eläkevastuiden suhde BKT:hen ei toisaalta osoita eläkejärjestelmien kestävyyttä. Vaikka vastuiden suhde BKT:hen olisi korkea, se ei merkitse, että jakojärjestelmät olisivat epätasapainossa tai joutuisivat epätasapainoon tulevaisuudessa. Arvioitaessa eläkejärjestelmien kestävyyttä talousarvioihin on myös arvioitava lähinnä kertyneiden eläkkeiden maksamiseen käytettävissä olevat varat, eli arvioitava työllisyyden kehitys ja tulot asukasta kohden. Kestävyyden arviointiin on käytettävä myös muita mittareita, kuten julkisten menojen suhdetta BKT:hen sekä maksuastetta, jonka avulla varmistetaan eläkejärjestelmien kassavarojen tasapaino. Eläkevastuut ja julkinen velka - Kertyneet eläkeoikeudet eroavat monella tapaa tavanomaisista julkisista veloista. On olemassa sekä käytännön syitä että teoreettisia syitä siihen, että kertyneitä eläkevastuita ei oteta mukaan alijäämiä ja velkoja koskeviin tilastoihin, joita käytetään määritettäessä ja arvioitaessa nykyistä finanssipolitiikkaa. i) julkinen velka voidaan mitata tarkasti ja yksiselitteisesti haluttuna Tavanomainen ajankohtana. Eläkevastuut ovat epävakaampia ja riippuvat erityisistä olettamuksista, jotka perustuvat moniin eri tekijöihin, kuten elinikäodotteeseen, hinta- ja palkkakehitykseen jne. Nykyiset arviolaskelmat ovat erityisen herkkiä olettamuksissa tapahtuville muutoksille, Eläkeoikeuksista ei ole tehty muodollisia sopimuksia. Velkoja voi muuttaa sekä maksun ajankohtaa että sen määrää. Monissa maissa viime vuosina toteutetuilla etuussääntöjen uudistuksilla on merkittävästi vähennetty nykyisten työntekijöiden ja eläkeläisten tulevia oikeuksia. Eläkevastuiden samastaminen vaition vastuisiin saattaa estää tulevia uudistuksia, Yksityishenikilöt tai yritykset voivat yleensä ostaa vapaasti valtion obligaatioita vapailta markkinoilta mutta eläkeoikeuksien ostaminen on yleensä pakollista. Tämä merkitsee sitä, että mittava eläkevelka ei vaikuta suoraan rahoitusmarkkinoihin. Se merkitsee myös sitä, että ja automaattisesti. Eläkevastuiden alijäämätoimenpiteiden piiriin jättäisi piiloon julkisen sektorin paineet rahoitusmarkkinoilta, Eläkeoikeuksilla ei voida käydä kauppaa. Tämä merkitsee sitä, että muutokset eläkeoikeuksien suhteellisessa tuotossa ja riskeissä muihin varoihin verrattuna eivät vaikuta rahoitusmarkkinoihin. Se, että eläkeoikeuksilla ei voida käydä kauppaa merkitsee myös, että sosiaaliturvavaateita voidaan muuttaa valikoivasti yksittäiset ominaispiirteet (esim. tulot, väestökehitys) huomioon ottaen. liittäminen uusiutuu velka- velka ii) ii) iv) Kertyneiden eläkevastuiden liitäminen julkisen velan määritykseen edellyttäisi samanlaista muutosta alijäämän määrityksessä. Eläkemaksuista tulisi julkisen sektorin lainoja; eläkkeiden katsottaisiin olevan osaksi lainan takaisinmaksuja ja osaksi epäsuoria korkomenoja. Eläkevastuiden en määritelmiä ja niiden asemaa finanssipolitiikan arvioissa tarkastellaan teoksessa D. FRANCO 1995; Tension Liabilities - Their Use and Misuse in the Assessment of Fiscal Policies", Economic Papers, European Commission. N. 110. Jos jakojärjestelmästä siirrytään rahoitettuun järjestelmään ja kaikki uudet maksut maksetaan uuteen järjestelmään, kertyneillä oikeuksilla voidaan mitata yleisillä veroilla rahoitettavien varojen määrä. 88 4. VALUUTTAKURSSIN VAKAUS JA KORKOTASON LÄHENTYMINEN YHTEISÖSSÄ 4. 1 Yleiskatsaus Euroopan yhteisön rahapolitiikan kehitykseen vuonna 1996 vaikutti kaksi pääasiallista tekijää: 1) Yhdysvaltain dollarin yleinen - vaikkakin epävakaa - arvonnousu ja 2) rahoitusmarkkinoiden parempi käsitys EMUn mahdollisuuksista. Molemmat tekijät heijastuivat vakaina valuuttakursseina ja lähentyvinä korkotasoina. EY:n rahatalous keventyi yleisesti, mikä vastasi talouden suhdannetta ja julkisen talouden vakauttamiseen ennen EMUn käynnistämistä 1. tammikuuta 1999 tähtäävää monien jäsenvaltioiden vahvaa sitoumusta. Yhdysvaltain dollarin vahvuus johtui pääasiassa Yhdysvaltain talouden suhteellisesta ja voimakkuudesta. Markkinoiden herkkyys mahdolliselle rahapolitiikan vaikutuksille johti kuitenkin epätasaiseen arviointiin. Dollarin noustessa Saksan markka keveni suhteessa useimpiin yhteisön valuuttoihin, mikä tarjosi mahdollisuuden kaventaa lyhyiden korkojen eroja Saksaan nähden. laskusuunnalle talouden asennoitumista EMU-näkymiin. EMU-optimismiin Saksan markan yleinen keventyminen suhteessa muihin yhteisön valuuttoihin heijasti myös innoitti rahoitusmarkkinoiden hankkeeseen suunnattavan poliittisen tuen vahvistuminen koko yhteisössä, näkyvä edistyminen euroon siirtymistä koskevissa ja vahvempi sitoutuminen julkisen talouden sopeuttamiseen monissa jäsenvaltioissa. Luottamuksen lisääntyessä siihen, että huomattavan moni jäsenvaltio saattaa ottaa yhtenäisvaluutan käyttöön alusta alkaen, lyhyet ja pitkät korot lähenivät voimakkaammin alemman korkotason jäsenvaltioiden tasoja. teknisissä valmisteluissa taloudellista kasvua. Aggressiivisemman Kun rahatalouden yleiset edellytykset ovat parantuneet ja julkisen talouden vakauttaminen on vaikuttanut pitkien korkojen alenemiseen, makrotalouspolitiikka on entistä enemmän talouden tukenut vakauttamiseen muodostaa näkymä hyvästä kehästä, jossa korkojen tukee talouden vahvistuessa. talouden sopeuttamispyrkimyksiä talouskasvua Onnistunut julkisen talouden vakauttaminen on luonnollisesti tämän kehityksen jatkamisen avaintekijä ja talousarvion tavoitteet on välttämättä saavutettava, jos nykyisiä myönteisiä suuntauksia halutaan jatkaa. lähestymistavan julkisen julkisen lasku ja 89 4. 2 Yhdysvaltain dollarin epätasainen arvonnousu Yhdysvaltain obligaatiomarkkinat vahvistavat dollaria Saksassa 14 päivänä joulukuuta 1995 toteutetun rahapolitiikan keventämisen seurauksena dollari aloitti vuoden nousemalla suhteessa Saksan markkaan. Helmikuun alussa Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin välinen vaihtokurssi oli noin 1,49; tämä merkitsi noin 3,5 prosentin arvonnousua vuoden alustaja noin 7 prosentin arvonnousua lokakuussa 1995 rekisteröidystä alimmasta vaihtokurssista, joka oli 1,39. Dollari vahvistui vuoden 1996 alkupuoliskolla lievemmin suhteessa Japanin jeniin; se oli noussut korkeammallekin vuoden 1995 viimeisten viikkojen aikana, Japanin taloutta koskevien synkkien näkymien vallitessa. ja obligaatioiden lisäsi dollarin kysyntää vuoden Yhdysvaltain rahoitusmarkkinoiden noususuuntaus ensimmäisinä viikkoina. Yhdysvaltain talouden suhteellisen hidas laajeneminen hillitsi inflaatio-odotuksia, ja osakkeiden hinnat estivät mukautuvan rahapolitiikan jatkamisen. Markkinoiden odotukset osoittautuivat oikeiksi 31 päivänä tammikuuta, jolloin Yhdysvaltain rahamarkkinakorkoja - jotka olivat laskeneet tasaisesti vuoden 1995 aikana - alennettiin jälleen Yhdysvaltain keskuspankin Federal Reserven toimesta; tämä osoittautui kuitenkin ainoaksi Federal Reserven vuonna 1996 toteuttamaksi rahapolitiikan keventämiseksi. Korkotasotekij öiden lisäksi Yhdysvaltain rahoitusmarkkinoiden toimintaa tuettiin myös jatkuvilla pääomavirroilla japanilaisista lähteistä, mikä johtui suhteellisen korkeista tuottoprosenteista. Vahvempi talous tukee dollaria obligaatiomarkkinoiden heiketessä tilastot osoittivat, että Yhdysvaltain talouden Helmikuun puoliväliin mennessä yleisnäkymät olivat parantuneet merkittävästi. Rahoitusmarkkinoiden inflaatio-odotuksia tarkistettiin ylöspäin toteuttamaan uuteen ja mahdollisuudet Federal Reserven rahapolitiikan keventämiseen heikkenivät. Yhdysvaltain rahamarkkinakorot nousivat ja pidemmät korot liikkuivat ylöspäin, samalla kun mieliala obligaatiomarkkinoilla laski. Huolimatta obligaatiomarkkinoiden tuen menetyksestä dollari vahvistui edelleen suhteessa Saksan markkaan ja jeniin, kun markkinat alkoivat nyt "ottaa ennakkoa" Federal Reserven lähitulevaisuudessa toteuttamasta rahapolitiikan kiristämisestä odottaessa Bundesbankin sittemmin toteuttamaa rahapolitiikan keventämistä. Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin välinen vaihtokurssi nousi toukokuun alkuun mennessä noin l,55:een ja häilyi noin l,53:n vaiheilla toisen vuosineljänneksen lopulla; tämä merkitsi yli kuuden prosentin arvonnousua ensimmäisen vuosipuoliskon aikana. Sillä välin Japanin jenin ja Yhdysvaltain dollarin välinen vaihtokurssi oli toisen vuosineljänneksen aikana yli 109, mikä merkitsi yli viiden prosentin arvonnousua ensimmäisen vuosipuoliskon aikana. 90 Kuva 25 Tammikuu 1995= 1D0 Yhdysvaltain dollarin (USD) vaihtokurssit 1995 1996 f^a/^^liiMmisaiîQJ Osakkeiden myynti aiheuttaa väliaikaisen suunnanmuutoksen dollarin nousuun Dollarin arvonnousu keskeytyi vuoden kolmannen neljänneksen alussa. Yhdysvaltain osakkeiden hintojen heinäkuussa yhdellä kertaa tapahtuneen huomattavan laskun ansiosta suhtautuminen Yhdysvaltain dollariin huononi äkillisesti, vaikka Yhdysvaltain obligaatiomarkkinat pysyivät suhteellisen vakaina. Dollarin kysyntää heikensivät edelleen ristiriitaiset merkit Yhdysvaltain talouden vahvuudesta ja markkinoiden kasvava tietoisuus siitä, että Saksan korkosuhdanne oli alimmillaan sen jälkeen, kun Bundesbankin pääasiallisia interventiokorkoja oli alennettu huhtikuussa. Myös spekulointi Japanin rahapolitiikan mahdollisesta kiristymisestä vaikutti dollariin, kun Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin välinen vaihtokurssi oli elokuun lopussa alle 1,48 ja jenin ja dollarin välinen vaihtokurssi laski 108: aan. Tämä heikkouden vaihe kesti kuitenkin vain vähän aikaa, ja dollari sai suuren osan menetyksistään korvatuksi Yhdysvaltain talouden voimakkaasta laajenemisesta saatujen uusien näyttöjen perusteella. Kun Yhdysvaltain lähitulevaisuuden rahapolitiikan kiristymistä koskevat markkinaodotukset elpyivät, Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssi oli kolmannella vuosineljänneksellä lähes 1,54 - mitä edisti myös muiden EY:n valuuttojen vahvistuminen suhteessa Saksan markkaan - kun taas Japanin jenin ja Yhdysvaltain dollarin vaihtokurssi kyseisellä vuosineljänneksellä oli noin 111,6. Vuoden lopulla dollari oli vahva huolimatta Yhdysvaltain talouden epävakaudesta Dollari vakautti vahvistumistaan jenin suhteen viimeisellä vuosineljänneksellä, kun markkinat olivat yhä pettyneitä Japanin talouden kehitykseen. Jenin ja dollarin vaihtokurssi oli vuoden lopussa 116,1, noin 11,5 prosenttia korkeampi kuin 1 päivänä tammikuuta. 91 Dollari kehittyi epävakaisemmin Saksan markan suhteen, sillä markkinat olivat yhä hyvin herkät Yhdysvaltain talousnäkymille ja Yhdysvaltain ja Saksan rahapolitiikan suuntauksia koskeville virallisille lausunnoille. Lokakuun puolivälistä alkaen dollari keveni Saksan markan suhteen, kun arvioitiin uudelleen Yhdysvaltain talouden odotettavissa olevaa vahvuutta ja havaittiin Euroopan talouksien saavuttaneen pohjan. Marraskuun lopulla ilmeni kuitenkin jälleen huolestumista Euroopan elpymisvauhdista ja Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin välinen vaihtokurssi toteutettavaa rahapolitiikan keventämistä koskevana markkinakeinotteluna. Huolimatta väliaikaisesta laskusuuntauksesta, ilmenneeseen osakkeidenmyyntiaaltoon joulukuussa, Saksan markan ja Yhdysvaltain dollarin välinen vaihtokurssi oli vuoden lopussa noin 1,55, eli lähes 8 prosenttia korkeampi kuin 1 päivänä tammikuuta. Nimellisesti dollarin efektiivinen arvo nousi noin 4 prosenttia23 vuonna 1996. toiseen äkilliseen Yhdysvalloissa ilmensi uutta Saksassa liittyi joka 4. 3 Dollarin arvonnousu ja KMU-optimisini edistävät valuutan vakautta yhteisössä 4. 3. 1 Vahva dollari heijastui EY:n sisäisten valuuttakurssien kehitykseen Yhdysvaltain dollarin arvonnousu vuoden 1996 aikana edisti EY:n rahatalouden yleistä keventymistä. Dollarin vahvuus suhteessa Saksan markkaan heijastui muihin EY:n valuuttoihin, erityisesti "korkean korkotason" valuuttoihin. Vuoden loppuun mennessä Saksan markan lasku suhteessa muihin EY:n valuuttoihin oli suurelta osin kumonnut 1995 valuuttakurssien häiriöistä johtuneen nimellisen arvonnousun. Asian esittelemiseksi on aiheellista erotella jäsenvaltioiden valuutat sen perusteella, onko ne liitetty ERM:iin vaiko ei. Saksan markan suhteen huomattavasti liikkuneiden ERM- valuuttojen vaihtokurssien suuntaukset esitetään kuvassa 26. Korkean korkotason Italian liira24 (H 1 %) ja Portugalin escudo (+3,3 %. ) kokivat merkittävän nousun samoin kuin Irlannin punta (M3,3 %), joka kehittyi Englannin punnan mukaisesti. Myös Ranskan frangi (1,3 %) hyötyi Saksan markan yleisestä kevenemisestä, huolimatta kokemastaan myyntipaineiden kaudesta, joka liittyi elokuun poliittisiin epävarmuuksiin. Loput ERM- valuutat25 olivat koko vuoden ajan joko vakaita tai vain hieman heikompia Saksan markkaan nähden. 23 Suhteessa 23 teollisuusmaahan. 24 Liitettiin lakaisin L R M. i in 25. marraskuuta 19%. 25 Mukaan lukien Suomen markka, joka liitettiin ERM. iin 14. lokakuuta 1996. 92 K u va 26 110 I Valuuttakurssit: Saksan markka suhteessa ERM-valuuttoihin Tammikuu 1995 * 100 DEM:n nimellinen efektiivinen valuuttakurssi' 80 1W * Suhteessa 23 teollisuusmaahan, Lähde: Komissio, ERM:n edellytykset järjestelmänä paranivat yleisesti vuonna 1996. Järjestelmän vahvimman ja heikoimman valuutan välinen ero, joka oli pienentynyt jo vuoden 1995 lopulla, kaventui asteittain lähes koko kolmen ensimmäisen vuosineljänneksen ajan. Ero pieneni tammikuun alun noin 5,6 prosentista (Espanja - Irlanti) alimmillaan noin 2,0prosenttiin (Irlanti - Ranska) 27 päivänä syyskuuta, mutta kasvoi jälleen noin 2,3 prosenttiin (Irlanti - Ranska) 30 päivänä syyskuuta. Kun suurin osa ERM-valuutoista pysyi viimeisen vuosineljänneksen aikana aiempien pienien vaihteluväliensä sisällä tai lähellä niitä, Irlannin punnan jatkuva arvonnousu kasvatti eron korkeimmillaan yli yhdeksään prosenttiin ennen kuin se laski vuoden lopussa 8,9 prosenttiin (Irlanti - Ranska). Eron suuruus johtui pikemminkin vahvasta Irlannin punnasta kuin heikosta Ranskan frangista, joka, vaikka olikin järjestelmän pohjalla, oli silti suhteellisen lähellä keskuspariteettiaan suhteessa Saksan markkaan. Irlannin punnan jatkuva arvonnousu Kuva 27 Valuuttakurssit: Saksan markka suhteessa ERM:n Tammikuu 1995 = 100 115 ulkopuolisiin valuuttoihin Ruotsi 85 1995 * Suhteessa 23 teollisuusmaahan. Lähde: Komissio. mmi 93 järjestelmän sisällä voisi aiheuttaa poliittisen ongelman kansallisille viranomaisille; Irlannin talous on kehittynyt nopeasti viime vuosina eikä rahapolitiikan lisätiukentamisen tarvetta, joka merkitsisi eron lisääntymisiä edelleen, voida sulkea pois. ERM-valuuttojen väliset erot pienenivät yleisesti ottaen kuitenkin siinä määrin, että niistä useimmat - mukaan lukien Suomen markka ja Italian liira, jotka eivät kuuluneet järjestelmään koko vuotta - olivat vuoden lopussa hyvin lähellä aiempia +/- 2,25 prosentin vaihtelu välejään tai niiden sisällä. Myös korkean korkotason ja dollarista suhteellisen riippuvaisten ERM:n ulkopuolisten valuuttojen arvo nousi suhteessa Saksan markkaan. Englannin punnan ja dollaiin välisiä liikkeitä koskeva perinteinen kytkentä, jota tiedot kotimaisen talouden kestävästä elpymisestä vahvistivat, lujitti Englannin puntaa (+18,2 %); myös Ruotsin kruunu (+3,5 %) ja Kreikan drakma (+3,7 %) vahvistuivat tasaisesti vuoden aikana. 4. 3. 2 Muiden EY. n valuuttojen arvonnousu Saksan markkaan nähden täydennettynä lyhyiden korkojen lähentymisellä 2,5 Muiden lY-valuutlojen arvonnousua Saksan markkaan nähden täydensi lyhyiden korkojen erojen huomattava pienentyminen suhteessa Saksaan. Saksan lyhyet korot alenivat hieman vuoden aikana siten, että kolmen kuukauden rahamarkkinakorko laski vuoden aikana noin 65 basispisteellä 3,1 prosenttiin, rahapolitiikan kehityksen mukaisesti. Kuten kuvassa 28 esitetään, sekä Bundesbankin pääasiallinen diskonttokorko aleni 19 päivänä huhtikuuta 50 basispisteellä Saksan rahamarkkinakorkojen alenemistahdin määräsi kuitenkin 1 päivän helmikuuta ja 22 päivän elokuuta välinen kiinteä 3,3 prosentin repo-korko, kunnes se vahvistettiin kolmeen prosenttiin vuoden rahapolitiikan keventämisen suhteellinen hitaus heijastui korkeana kasvuvauhtina kotimaisen rahan tarjonnassa (M3), joka laajeni kyseisen vuoden jokaisena kuukautena yli 4 - 7 prosentin suuruisen tavoitevälin26 ja laski 12,8 prosentin huipustaan helmikuussa 8 prosenttiin marraskuussa. saakka. Bundesbankin lombardkorko toteuttaman prosenttiin; prosenttiin loppuun 4,5 ja [K Kuva 28 Lyhytaikaiset korot Saksassa Lombard-korko \ 'zrX; X X" 3 kuukauden korko r_->^- m ••--• i' Repo-korko Lähde- Kömi&slö. i:S95 *9öe; 26 Suhteessa keskimääräiseen kuukausittaiseen kasvuvauhtiin vuoden 1995 viimeisellä vuosineljänneksellä. 94 Kuva 29 Lyhyiden korkojen erot ERM. iin kuuluvissa jäsenvaltioissa* ^ ^ « » « « ( « « i^ 199S 1998 * Kolmen kuukauden rahamarkkinakorkojen ero Saksaan nähden. Lähde: Komissio , Julkisen talouden vakauttaminen ja muut inflaatiota alentavat toimet mahdollistivat korkojen alentamisen. Lyhyiden korkojen aleneminen oli selvempää muissa jäsenvaltioissa kuin Saksassa, mikä heijasti useimmissa tapauksissa sitä, että rahapolitiikkaa kevennettiin enemmän kuin Saksassa. Vuoden aikana kolmen kuukauden rahamarkkinoiden keskimääräinen ero Saksaan nähden - kaikkien muiden jäsenvaltioiden joukossa27 - pieneni noin 230 basispisteestä noin 145 basispisteeseen. Jäsenvaltioiden välillä oli kuitenkin huomattavia eroja. Kuva 29 osoittaa, että lyhyiden korkojen lasku ERM:iin kuuluvien jäsenvaltioiden joukossa oli huomattavinta Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa, missä kolmen kuukauden rahamarkkinakorkojen ero laski vastaavasti 650 basispisteestä noin 420 pisteeseen, 550 pisteestä noin 325 pisteeseen ja noin 500 pisteestä noin 335 pisteeseen. Ranskassa ero laski noin 120 basispisteestä noin 30 basispisteeseen. Irlanti, jossa ero kasvoi noin 170 pisteestä noin 280 pisteeseen, oli huomattava poikkeus ERM:iin kuuluvien jäsenvaltioiden lähentymissuuntauksessa. ERM:n ulkopuolella olevien jäsenvaltioiden osalta Yhdistyneen kuningaskunnan kolmen kuukauden rahamarkkinakorkojen ero Saksaan nähden kasvoi noin 280 basispisteestä noin 340 pisteeseen. Yhdistynyt kuningaskunta oli poikkeus kyseisissä jäsenvaltioissa havaitusta suuntauksesta, jonka mukaisesti lyhyiden korkojen erot pienenivät. Tämä pienentyminen oli erityisen huomattavaa Ruotsissa, missä kolmen kuukauden rahamarkkinakorkojen ero laski noin 485 basispisteestä noin 90 basispisteeseen. Tämä johtui Rikshankin vuoden alkupuolella toteuttamasta erityisen voimakkaasta rahapolitiikan keventämisestä, joka käsitti useita tärkeimpien repo-korkojen leikkauksia. 27 Lukuun ottamatta Luxemburgia ja Kreikkaa 95 4. 3. 3 EMU-optimismi edisti myös pitkien korkojen lähentymistä suuntauksen kanssa. Yhdysvaltain Lyhyiden korkojen tavoin myös obligaatioiden tuotot lähenivät Saksan tasoa muissa ilmeinen korkean korkotason jäsenvaltioissa. Tämä ilmiö oli jälleen suhteellisen jäsenvaltioissa. Kuva 30 osoittaa, että Saksan pitkät korot nousivat hieman ensimmäisellä (mutta vuosipuoliskolla, mikä kävi yksiin Yhdysvalloissa havaitun vastaavan alkoi nousu korostuneemman) obligaatiomarkkinoiden asenteen muuttumisen myötä helmikuun alussa ja jatkui suurelta osin syyskuun alkuun asti, jolloin korot alkoivat laskea, kun taas odotettiin Federal Reserven kiristävän rahapolitiikkaa. Saksan korot olivat olleet vastaavia Yhdysvaltain tasoja korkeammat vuoden 1995 alusta asti, mutta huhtikuun puolivälissä positiivinen ero muuttui negatiiviseksi, mikä heijasti Yhdysvaltain ja Saksan obligaatiomarkkinoiden osittaista irrottautumista toisistaan. Negatiivinen ero kasvoi seuraavina kuukausina, ja kymmenen vuoden viitelainan korko oli Saksassa vuoden lopussa noin 15 basispistettä alempi kuin 1 päivänä tammikuuta (vastaava Yhdysvaltain korko oli noin 70 basispistettä korkeampi samalla aikavälillä). korkojen Kuva 30 Pitkät korot Saksassa ja Yhdysvalloissa* 1995 * 10 vuoden viitelainan korko. Lähde: Komissio. 1996 Muiden jäsenvaltioiden obligaatioiden tuotot vaihtelivat. 10 vuoden viitelainan korkojen keskimääräinen ero - kaikkien muiden jäsenvaltioiden joukossa28 - Saksaan nähden laski tammikuun alun 160 basispisteestä 65 basispisteeseen joulukuun lopussa. Kuten kuvassa 31 esitetään, tämä lasku näkyi korkoerojen jyrkkänä laskuna lähinnä Italiassa (noin 445 pisteestä noin 165 pisteeseen), Espanjassa (noin 360 pisteestä noin 105 pisteeseen) ja Portugalissa (noin 375 pisteestä noin 115 pisteeseen). Kussakin tapauksessa korkojen lasku näkyi inflaatio-odotusten alenemisena ja vakaampana vaihtokurssina suhteessa 28 Lukuun ottamatta Luxemburgia ja Kreikkaa. 96 ulkopuolisten Saksan markkaan. ERM:n osalta Yhdistyneen kuningaskunnan ero kasvoi hieman vuoden yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana. Tällöin lisääntyisivät odotukset, että kotimaan rahapolitiikkaa kiristettäisiin, koska Yhdistyneen kuningaskunnan taloussuhdanne oli vahva muiden jäsenvaltioiden talouksiin verrattuna (katso kuva 32). jäsenvaltioiden Kuva 31 Pitkien korkojen erot ERM:iin kuuluvissa jäsenvaltioissa* 1995 * 10 vuoden viitelainan korkojen erot Saksaan nähden. Lähde: Komissio. 1996 sekä osittain myös Kreikassa, julkisen Pitkät korot lähentyivät entistä voimakkaammin Saksan tasoa vuoden viimeisellä neljänneksellä. Inflaatiopaineet olivat vähäisiä suurimmassa osassa yhteisöä. Italiassa, inflaationvastainen Espanjassa ja Portugalissa, talouspolitiikka yhdistettynä voimistettuun johti inflaation alenemiseen ja vakautti inflaatio-odotukset aiempaa alemmalle tasolle. Kuten kuvasta 30 nähdään, Saksan pitkät korot laskivat viimeisellä vuosineljänneksellä - mitä Yhdysvaltain kehitys jälleen edisti - mutta EY:n muiden pitkien korkojen lasku oli jysteempää. Viimeisen vuosineljänneksen aikana kaikki EY:n kymmenen vuoden obligaatioiden tuotot laskivat 200 basispisteen rajoihin vastaavista Saksan koroista ensimmäistä kertaa siitä lähtien kun pääomanliikkeiden vapauttaminen saatiin loppuun yhteisössä. talouden vakauttamiseen Kuva 32 Pitkien korkojen erot ERM:n ulkopuolisissa jäsenvaltioissa* 1995 * 10 vuoden viitelainan korkojen erot Saksaan nähden. Lähde: Komissio. 1996 97 4. 4 Ecumarkkinat ja tcriiiiiiiikuissit vahvistavat EMU-näkymiä Pitkien korkojen lähentymisestä huolimatta monissa jäsenvaltioissa ilmeni edelleen suuria (vaikkakin kaventuvia) eroja Saksaan nähden vuoden 1996 kolmella ensimmäisellä neljänneksellä. Lisäksi huomattavan negatiivisen eron teoreettisen valuuttakurssin ja vastaavan ecumarkkinoiden virallisen kurssin välillä katsottiin kuvastavan markkinoiden jatkuvaa epäluuloisuutta suhteessa EMUun. Tätä vahvistivat termiinikauppojen korkoerot, jotka ennakoivat monien yhteisön valuuttojen ja ecun välisiä huomattavia valuuttakurssien liikkeitä paljon ennen EMUn suunniteltua käynnistymistä. Syyskuusta alkaen markkinoiden asennoituminen EMUun parani huomattavasti, samoin kuin toiveet merkittävästä määrästä euro-alueeseen osallistuvia ulkopuolisia maita. EMUn suotuisampiin markkinanäkymiin vaikuttivat monet tekijät yhdessä. Ensinnäkin hankkeeseen kohdistetusta poliittisesta sitoumuksesta oli vahvaa näyttöä; kuten vakautta ja kasvua, uutta vaihtokin ssimekanismia ja euroa varten laadittavaa oikeudellista kehystä koskevassa, joulukuun puolivälissä tehdyssä sopimuksessa ilmoitettiin. Toiseksi EY:n talouden kasvunäkymät kirkastuivat vuonna 1997 huomattavasti. Lopuksi talousarvion mukauttamispyrkimyksiä vahvistettiin useissa jäsenvaltioissa asiaankuuluvien Maastrichtin sopimuksessa esitettyjen vaatimusten noudattamiseksi. Markkinoiden asennoitumisen parantumisesta EMUun nähden muodostui nopeasti merkittävä tekijä pitkien korkojen lähentymisessä kohti (laskevaa) Saksan tasoa. Saksan pitkien korkojen aleneminen kasvavan EMU-optimismin yhteydessä näyttää vahvistavan, ettei Saksan obligaatioihin liity mitään erityistä EMU-riskilisää. Lisäksi erojen supistumisen korkean korkotason jäsenvaltioissa on tulkittu todistavan, että rahoitusmarkkinat hyväksyvät paremmin sen, että huomattava määrä valtioita ottaa euron käyttöön heti EMUn käynnistymisestä alkaen. Kuva 33 Teoreettisen ja markkinahintaisen ecun välinen tiaalspistettö 50 vaihtokurssi ja korkotason ero MO I, , ,1,. ,L. I , , J, ,. 1 , , I , , J, ; I. , , I. , J, , J, ,. I , , |, , ,1 ,. LL J, , , j , , L I , ,1 , , I, , ,1, , ;| , , j ; , J, , ,1 ,. I,. J, , ,1 , , I,. J. , ,1. , I. ,J. ,|,. ;J. ,),,;l. ,|, , ) ; , !, ,1 ;. i. ; :::;;:;:Ta Lähde; komissio H* if x : ; : :Ma ; : : : ; ; ; ; HuV; : :. ; : ; it^ii ; ; ; ; ; :ité : i:i ; ; ; HHèii" £ ; É l $ É ? l £ l ! : ; t^ 98 Vielä yksi osoitin kasvavasta EMU-luottamuksesta viimeisellä vuosineljänneksellä oli ecumarkkinoiden kehitys. Vaikka kaupankäynnin määrä oli vähäinen, kuva 33 osoittaa, että vaihtokurssia koskevat riskipreemiot laskivat vuoden 1996 aikana, erityisesti viimeisellä vuosineljänneksellä. Kun ecun teoreettisen arvon ja markkina-arvon välinen kuilu oli vuoden alussa 300 basispistettä, se oli vuoden loppuun mennessä, vähentynyt noin 86 basispisteeseen. Samaan aikaan korkotason erotus, joka oli ollut alhainen koko vuoden aikana, käytännöllisesti katsoen katosi. Kasvava luottamus EMU-hankkeeseen ilmeni myös kaikkien jäsenvaltioiden valuuttojen termiinikurssien liikkeissä. Sopimuksia koskevien termiinikurssien, joiden selvityspäivä on EMUun siirtymisen (1. 1. 1999) jälkeen, olisi oltava samat kaikkien valuuttojen osalta, joiden odotetaan osallistuvan euro-alueeseen heti EMUn käynnistymisestä alkaen. Tällaisten termiinikurssien merkittävät erot voidaan kaikissa jäsenvaltioissa katsoa epäluottamukseksi niiden euro-alueeseen osallistumista kohtaan. Taulukko 27 osoittaa eron Saksaan nähden (jota pidetään varmana osallistujana euro-alueeseen) viiden vuoden lainoja koskevien viiden vuoden termiinikurssien osalta niissä jäsenvaltioissa, joista tietoja on saatavilla. "kovan | Taulukko 27 Lokak. 1996 Jouluk. 1996 Heinäk. 1996 J Ajan- i kohta Viiden vuoden lainoja koskeva viiden v u o d en termiinikurssi Basispisteiden ero Saksaan nähden Termiinikurssit määritellään käyttäen asiaankuuluvien jäsenvaltioiden nollakuponkituottokäyriä. 29 selvästi, Taulukosta näkyy luokan" että asiaankuuluvat valuuttojen termiinikurssit ovat lähentyneet voimakkaasti jo jonkin aikaa, mutta muiden termiinikurssit valuuttojen suuresti ovat toisistaan. Avistamarkkinoiden kehittymisen tavoin nämä poikkeamat ovat kuitenkin vähentyneet tasaisesti vuoden alusta alkaen ja erityisesti viimeisen vuosineljänneksen aikana. Ecun termiinikurssin ero vuoden alussa nähtiin markkinoiden epäluuloisuutena itse Emu-hanketta kohtaan mutta tämä ero oli suurelta osin hävinnyt vuoden loppuun mennessä. EY:n eri valuuttojen lisäksi rahamarkkinoiden kasvavaa hyväksyntää sille, että merkittävä määrä jäsenvaltioita osallistuu euro-alueeseen EMUn kolmannen vaiheen alkaessa. Tammi- maalis 1996 45 239 i saatavilla -6 i saatavilla -7 i saatavilla 183 94 57 43 184 i saatavilla -7 198 -5 2 i saatavilla 123 B E FIN F 1 NL A S UK ECUA -2 83 62 -24 -4 -4 2 96 79 -7 21 43 -31 42 -10 -5 59 82 lähentyminen vahvistaa termiinikurssien poikenneet i saatavilla 10 4 29 Arvio nollakuponkituoUokäyristä ci ole (arkka ja tämän vuoksi määritellyt termiinikurssit on saatettu mitata virheellisesti. 99 4. 5 Rahatalouden keventäminen liittyy julkisen talouden vakauttamiseen talouspolitiikan tasapainottamiseksi 4. 5. 1 Rahatalous kevenee vuoden aikana Yhdysvaltain dollarin vahvuus ja lyhyiden korkojen yleinen aleneminen lähes koko vuoden 1996 aikana merkitsivät rahatalouden parantumista Euroopan yhteisössä. Kuva 34 osoittaa rahatalouden indeksin eli MCI:n30, (jossa yhdistetään lyhyiden korkojen ja. valuuttakurssien kehittyminen osoittamaan rahatalouden kehitystä) kehittymisen suurimpien jäsenvaltioiden osalta. MCLn kehittyminen Saksan ja Ranskan osalta osoittaa rahatalouden huomattavaa keventymistä vuonna 1996 vuoteen 1995 verrattuna. Vastaava Kuva 34 Rahatalouden indeksi* Muutos vuoteen 1990 verrattuna 20 15 10 1993 1992 1995 * Kolmen kuukauden reaalikorkojen muutosten ja efektiivisen valuuttakurssin painotettu keskiarvo suhteessa vertailuvuoteen (1990). Positiivinen negatiivinen luku ilmentää rahatalouden kiristymistä, negatiivina sen keventymistä. lähde Komissio. 1994 mnm\ 30 MCI ilmentää kotimaisen rahatalouden muutoksia ennalta määritellyllä viitekaudella lyhyiden korkojen ja efektiivisen valuuttakurssin kehittymisen painotettuna keskiarvona. MCI:n vahvuus nykyisenä analysointivälineenä piilee siinä, että se tekee yhteenvedon rahapolitiikan tärkeimpien välityskeinojen, korkotason ja vaihtokurssin, liikkeiden vaikutuksista (supistavista tai laajentavista) kansantalouteen. Lyhyen aikavälin korkokantojen nimellistason nousu - joka merkitsee reaalikorkojen nousua alussa hitaiden hintamukautusten vuoksi -johtaa reaalitaseiden laskuun ja vähentää näin ollen kysyntää kansantaloudessa. Vastaavasti nimellisen valuuttakurssin arvonnousu - joka merkitsee reaalista arvonnousua lyhyellä aikavälillä - johtaa nettoviennin vähenemiseen ja vaikuttaa näin ollen kysynnän supistumiseen kansantaloudessa. Päinvastainen vaikutus aiheutuu luonnollisesti tilanteessa, jossa lyhyet korot ja. valuuttakurssit alenevat. MCI:n liikkeiden olisi täten heijastettava tuotannon kasvun kehitystä politiikan suunnitteluajanjaksona. MCI:n viitekauden valinta on sattumanvaraista, joten indeksin täsmällinen taso ei ole itsessään merkittävä ja komponenttimuuttujat voidaan ilmoittaa joko nimellisinä tai reaalisina. Kahden muuttujan suhteellinen painotus määritellään reaalituotannon suhteessa joustona valuuttakurssiin. lyhyen aikavälin korkotasoon reaalituotannon suhteessa joustona ja 100 suuntaus kirjattiin useimpien muiden ERM-valtioiden MCI:ssä. Toisaalta MCI:n kehittyminen osoittaa rahatalouden kiristymistä Italiassa (vaihtokurssin arvonnousu) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (sekä lyhyet korot että valuuttakurssi vahvistuivat vuoden aikana). Kuva 35 Suurimpien jäsenvaltioiden tuottokayrät* * 10 vuoden lainan ja kolmen kuukauden rahamarkkinakorkojen välinen ero. Lähde: Komissio. 1995 1996 tuottojen yleisenä alentumisena, monien Rahapolitiikan lisäkeventämisen laajuus riippuu useimmissa jäsenvaltioissa luonnollisesti inflaatiotilanne heijastui EY:n pitkien korkojen kehittymisestä. Vaikka suotuisa obligaatioiden jäsenvaltioiden korkojen aleneminen oli hieman vähäisempää kuin lyhytaikaisten korkojen. Tämän vuoksi yhteisön tuottokäyrien rahapolitiikan keventäminen vuoden samanaikaisena alentumisena ja jyrkkenemisenä, kuten suurimpia jäsenvaltioita koskeva kuva 35 osoittaa. EY:n obligaatioiden tuottojen paikallaanolo ei tällä kaudella johtunut piilevistä inflaatiopaineista vaan siitä, että EY:n lainojen korot eivät päässeet täysin irti vastaavista Yhdysvaltain koroista. Yhdysvaltain korot nousivat lähes koko vuoden markkinoiden odottaessa Yhdysvaltain keskuspankin rahapolitiikan kiristämistä. Kuva osoittaa kuitenkin myös EY:n tuottokäyrien huomattavaa tasaantumista (paitsi Italian osalta) viimeisen vuosineljänneksen aikana, samalla kun Saksan korot alenivat ja EMU-optimismi edisti EY:n pitkien korkojen lähentymistä. suurimmalta osalta heijastui toteuttamaa 101 4. 5. 2 Rahapolitiikan keventäminen antaa mahdollisuuden julkisen talouden vakauttamisen jatkamiselle Monet jäsenvaltiot ovat käyttäneet hyväkseen keventyneen rahatalouden mahdollistamia parantuneita kasvunäkymiä tasapainottaakseen uudelleen talouspolitiikkaa tehostamalla julkisen talouden vakauttamista. Julkisen talouden vakauttamispyrkimysten uskottavuus - tähtäävien sitoumusten ja kyseisten pyrkimysten ylläpitämiseen ja liittyvien uskottavuus - parani suuresti vahvempaan taloudelliseen suorituskykyyn näkymien myötä. Useimmissa talouden julkisen jäsenvaltioissa mukauttamispyrkimysten uskottavuus oli määräävä tekijä siinä, että rahoitusmarkkinoiden EMU-optimismiin liittyvät pitkät korot alenivat vuoden lopulla. Makrotaloudellisella politiikalla tuetaan nyt suuremmin kasvua. tehostamiseen toteutettujen jäsenvaltioille aggressiivisemman talouden Monille vakauttamiseen muodostaa näkymä "menestyksen kehästä", jossa laskevat korot tukevat talouskasvua ja julkisen talouden mukauttamisponnistusten suurempaa uskottavuutta talouden vahvistuessa. Onnistunut julkisen talouden vakauttaminen on luonnollisesti tämän kehityksen jatkamisen avaintekijä ja talousarvion tavoitteet on välttämättä saavutettava, jos nykyisiä myönteisiä suuntauksia halutaan jatkaa. lähestymistavan julkisen 102 ISSN 1024-4492 KOM(97) 27 lopullinen ASIAKIRJAT FI 10 17 Luettelonumero : CB-CO-97-026-FI-C ISBN 92-78-15239-0 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg