title: Ekonomisk årsrapport 1997 - Tillväxt, sysselsättning och konvergens på vägen mot EMU - (framlagd av kommissionen)

eurovoc_concepts:
EU situation
Economic and Monetary Union
activity report
economic policy
short-term economic prospects

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel, den 12. 02. 1997 KOM(97) 27 slutlig EKONOMISK ÅRSRAPPORT 1997 Tillväxt, sysselsättning och konvergens på vägen mot EMU (framlagd av kommissionen) EKONOMISK ÅRSRAPPORT 1997 DEL A: TRENDER INOM GEMENSKAPEN SAMMANFATTNING OCH SLUTSATSER KAPITEL 1: DET NUVARANDE EKONOMISKA LÄGET OCH UTSIKTERNA INFÖR 1998. 1 1990-93: överhettning och recession 1. 1. OTIIJ -FREDSSTÄLLANDE TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNINGSSKAPANDE UNDER FÖRSTA HÄLFTEN AV 1 2 3 4 4 K 1990-TALET /. /. /. 1. 1. 2. Mitten av 1993-mitten av 1995: Återhämtning på en sund bas. Plötslig avmattning och långt uppehåll i tillväxten 1995-1996 1. 1. 3. De viktigaste orsakerna till tillväxtuppehållet 1995/96 /. 1. 4 Makroekonomiska hinder för tillväxten 1. 1. 5 : 1. 2. ALLT STARKARE KONJUNKTURUPPGÅNG 1996-98 1. 2. 1. 1. 2. 2. 1. 2. 3. En accelererande och balanserad konjunkturuppgång har fått fäste Positiva tillväxtkrajler. Osäkra faktorer och risker på kort sikt 1. 3. GRADVIS FÖRBÄTTRADE UTSIKTER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN 1. 3. 1. 1. 3. 2. Aktuella och kommande trender inom sysselsättning och arbetslöshet Läget på arbetsmarknaden i vissa utvalda länder under den sista tiden 1. 4. GOD INFLATIONSPROGNOS RUTA 1: REGIONAL ARBETSLÖSHET INOM GEMENSKAPEN KAPITEL 2: VIKTIGA STRUKTURELLA UTMANINGAR FÖR GEMENSKAPEN 2. 1. TEKNISK UTVECKLING 2. 2. GLOBALISERING 2. 2. 1. 2. 2. 2. 2. 2. 3 2. 2. 4. Handel Utländska direktinvesteringar Finansiella kapitalrörelser Ekonomiska konsekvenser 2. 3. KONKURRENSKRAFT 2. 4. S U B S T I T U T I ON M E L L AN P R O D U K T I O N S F A K T O R E R NA A R B E T S K R A FT O CH K A P I T AL S A MT SYSSELSÄTTNINGSTILLVÄXT 2. 4. 1. 2. 4. 2. Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital samt löneutveckling 2. 5. POLITISKA KONSEKVENSER RUTA 2 RUTA 3 RUTA 4 DEN INRE MARKNADENS FÖIJDER OCH EFFEKTIVITET- 1996 ARS UNDERSÖKNING LÖNESPRIDNING 1 GEMENSKAPEN 1994 DEN EKONOMISKA TILLVÄXTEN OCH MILJÖN K) 10 13 17 18 18 21 25 28 31 31 35 36 40 43 43 45 49 49 52 56 58 60 61 /7ût KAPITEL 3: KONSOLIDERING OCH OMSTRUKTURERING AV DE OFFENTLIGA FINANSERNA INOM GEMENSKAPEN 3. 1. 3. 2. LANGSIKTIGA TRENDER BETRÄFFANDE OFFENTLIGA SEKTORNS FINANSER INOM GEMENSKAPEN 3. 1. 1. 3. 1. 2. Offentliga sektorns utgifter Offentliga sektorns inkomster BUDGETUTVECKLINGEN 1996 OOCH UTSIKTERNA FÖR 1997 OCH 1998 3. 2. 1. 3. 2. 2. 3. 2. 3. 3. 2. 4. Snabbare framsteg mot minskade budgetunderskott. Konsolideringsarbetets takt och omfattning Konsolideringsinsatsernas sammansättning och varaktighet Den offentliga sektorns skulder som andel av BNP - några trender 3. 3. DE EKONOMISKA EFFEKTERNA AV BUDGETKONSOLIDERINGEN INOM GEMENSKAPEN 3. 3. 1. 3. 3. 2. Effekter av budgetkonsolideringen 1996-1997 på tillväxten på kort sikt Budgetpolitiken i medellångt perspektiv RUTA 5: Ai TOMATISKA STABILISATORER INOM GEMENSKAPEN RUTA 6: PENSIONSUTGIFTER OCH PENSIONSATANGANDEN INOM GEMENSKAPEN 63 64 64 66 69 69 71 73 75 76 76 80 84 86 KAPITEL 4: VALUTASTABILITET OCH RÄNTEKONVERGENS INOM GEMENSKAPEN. 89 4. 1. ÖVERSIKT 4. 2. RYCKIG FÖRSTÄRKNING AV DEN AMERIKANSKA DOLLARN 4. 3. STÄRKT DOLLARKURS OCH OPTIMISM OM EMU GYNNAR MONETÄR STABILITET INOM GEMENSKAPEN 4. 3. 1. 4. 3. 2. 4. 3. 3. Stark dollar avspeglas i valutaförändringar inom EG Förstärkningen av andra EG-valutor mot den tyska marken följdes av konvergerande korta räntor. Optimism om EMU bidrar till att de långa räntorna också konvergerar 89 90 92 92 94 96 4. 4. EN MER POSITIV ATTITYD TILL EMU BEKRÄFTAD PÄ ECUMARKNADEN OCH AV TERMINSRÄNTORNA. 98 4. 5. LÄTTNADER PÄ PENNINGMARKNADEN I FÖRENING MED BUDGETKONSOLIDERINGEN MEDFÖR EN NY MAKROEKONOM1SK POLICYM1X 4. 5. 1. 4. 5. 2. Lättnader på penningmarknaden under året Lättnader i penningpolitiken ger utrymme för fortsatt budgetkonsolidering 100 100 102 À L Tabeller 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. 16. Tillväxt och sysselsättning, EUR, USA och Japan Återhämtning och avmattning inom gemenskapen Real BNP-tillväxt Förbättrad ekonomisk policymix Extern omgivning Sysselsättningstillväxt Arbetslöshet Läget på arbetsmarknaden i några utvalda länder Inflation Nominell ersättning per anställd Långtidstrender i TFP-tillväxten Geografisk struktur i handeln med länder utanför gemenskapen Den regionala strukturen i EG:s import av industriprodukter från länder utanför gemenskapen Utländska direktinvesteringar Strukturen på utländska direktinvesteringar inom EG Exportutfall, alla varor 17. Makroekonomisk konkurrenskraft inom triaden 18. 19. 20. 21. 22. 23. 24. 25. 26. 27. Produktion, sysselsättning, produktivitet och substitution arbetskraft/kapital Sysselsättningspotential, EUR De offentliga finansernas storlek, USA och Japan Offentliga sektorns inkomster och utgifter, EUR Offentlig nettoutlåning eller nettoupplåning Konjunkturrensade offentliga budgetsaldon Offentliga sektorns inkomster och utgifter Offentliga utgifter Oflentlig bruttoskuld Terminsräntan (fem år) på femåriga lån 1 3 11 13 17 19 20 22 25 26 32 38 40 41 43 45 47 50 52 64 65 70 72 73 74 76 99 •JC Diagram 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. 16. 17. 18. 19. 20. 21. 22. 23. 24. 25. 26. 27. 28. 29. 30. 31. Produktionskapacitet och BNP, EUR Långa räntor Växelkurser i relation till DEM Vinstandel Korta räntor Export från EG till länder utanför gemenskapen Investeringar och arbetslöshet Räntor och produktion, EUR Lönsamhet, investeringar och BNP-tillväxt, EUR Sysselsättning Inflation Förädlingsvärde och sysselsättning per sektor, EUR Sysselsättning efter typ av tillverkningsindustri, EUR Världshandelns elasticitet i förhållande till världsproduktionen Andel i världens export av varor Utländska direktinvesteringar inom EUR12 Exportutveckling och real effektiv växelkurs, EUR Nivåer av arbetsproduktivitet Sysselsättning, produktivitet och substitution mellan arbetskraft och kapital Löneutveckling, EUR Utveckling av inkomstspridning Implicit skattesats för anställd arbetskraft och andra produktionsfaktorer, EUR Den offentliga sektorns faktiska och konjunkturrensade nettoupplåning, EUR Budgetunderskott och hushållens sparkvot (Sverige, Italien) Växelkurser för USD Växelkurser: DEM gentemot ERM-valutorna Växelkurser: DEM gentemot icke ERM-anslutna valutor Korta räntor i Tyskland Differens mellan korta räntor i ERM-anslutna medlemsstater Länga räntor i Tyskland och USA Differens mellan länga räntor för ERM-anslutna medlemsstater 3 2. Differens mellan länga räntor för icke ERM-anslutna medlemsstater 33. 34. 35. Växelkurs och ränlcdilTerens mellan ccuns teoretiska värde och marknadsvärde Index över monetära förhållanden (MCI) Avkastningskurva i de större medlemsstaterna 2 5 6 7 7 8 9 14 15 19 25 34 34 36 37 42 46 48 51 53 54 67 71 79 91 93 93 94 95 96 97 97 98 100 101 A Del A : Trender inom Gemenskapen A*- SAMMANFATTNING OCH SLUTSATSER Gemenskapen är på väg mot en framgångsrik övergång till EMU. förberedelser inför EMU och Sedan förra årets ekonomiska rapport antogs har väsentliga framsteg gjorts ifråga om i många medlemsstater har satsningen på institutionella budgetkonsolidering medfört betydande fördelar. Både korta och långa räntor har sjunkit och valutakurserna stabiliserats. Förberedelserna för inträde i EMU hjälper således medlemsstaterna att få bukt med några av de viktigaste hindren för varaktig tillväxt och ökad sysselsättning under realräntor och växelkursturbulens. Mot bakgrund av att senare år, nämligen höga penningpolitiken lättats avsevärt och att budgetkonsolideringen vunnit i trovärdighet i många medlemsstater har utsikterna avsevärt förbättrats till en varaktig återhämtning av den ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen. med stöd av intensifierade institutionella förberedelser. Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg på det institutionella planet i förberedelserna för tredje steget mot EMU. Detta gäller de tekniska förberedelserna för att införa euron och de system som skall styra valutarelationerna mellan euron och valutorna i de medlemsstater som inte kan ansluta sig till den enhetliga valutan från den 1 januari 1999. Lika viktigt är att en överenskommelse har nåtts i fråga om regelverket för att säkerställa budgetdisciplin och samordning i EMU. s tredje steg (stabilitets- och tillväxtpakten). Utsikterna att uppnå stabila växelkurser har även förbättrats genom att den finska marken och den italienska liran anslutits till växelkursmekanismen inom EMS. Dessa framsteg i det institutionella arbetet har spelat en viktig roll för att befästa förtroendet för EMU. Det är viktigt att gemenskapen fortsätter att arbeta beslutsamt på att säkerställa att alla förutsättningar för en framgångsrik övergång till EMU:s tredje steg den 1 januari 1999 föreligger vid rätt tidpunkt. En gradvis förstärkning av den ekonomiska aktiviteten pågår Efter den tillbakagång i den ekonomiska tillväxten som inföll under senare hälften av 1995 och i början av 1996 förefaller gemenskapens ekonomi nu ha återgått till en mer gynnsam utveckling. Ekonomin har återhämtat sig i praktiskt taget alla medlemsstater, och för gemenskapen som helhet förväntas expansionstakten öka till trendmässig nivå under 1997 och över denna nivå under 1998, vilket kommer att medföra viss förbättring av sysselsättningsläget. Även arbetskraften kommer dock att öka och arbetslösheten kommer att förbli hög, även om den successivt kommer att gå ned under 1997 och än mer under 1998. Inflationens utveckling under senare tid är hoppingivande i flertalet medlemsstater och fortsatt konvergens av inflatipnstalen till en låg nivå förväntas. En god grund har lagts för att uppnå en stark investeringsstödd ekonomisk tillväxt och varaktig sysselsättningsökning på medellång sikt. Grundförutsättningarna på efterfrågesidan - vad gäller förbättrade utsikter till måttliga lönehöjningar och sund lönsamhet för investeringar - är bättre än under den period av hög tillväxt och ökad sysselsättning som inföll under senare hälften av 80- talet och även bättre än under återhämtningsperioden 1994 och början av 1995. Investeringarna väntas öka tillräckligt snabb expansion av tillverkningskapaciteten för att efterfrågeökningen ska kunna tillfredsställas. Inriktningen av den ekonomiska politiken har vidare bidragit till en sundare och varaktig expansion av produktionen, investeringarna och sysselsättningen. igen, vilket kommer att säkerställa en A l En sund omstrukturering av den makroekonomiska policymixen Det stora flertalet medlemsstater har under 1996 och i sina budgetar för 1997 vidtagit betydande åtgärder för att minska sina budgetunderskott till 3 % av BNP eller lägre som ett steg mot bättre balans i budgeten eller för att erhålla ett överskott på medellång sikt. Den allmänna omfattningen understryker av medlemsstaternas starka beslutsamhet att lägga en god grund för sina offentliga finanser, även om en del länder i viss utsträckning litat till engångsåtgärder som kommer att behöva kompletteras med varaktiga budgetförstärkningar. Om inte den ekonomiska tillväxten saktat av under 1995/96 skulle det nuvarande budgetläget ha varit än mer förbättrat. konsolideringsåtgärderna sammansättningen och Budgetkonsolideringen är i sig nödvändig och önskvärd. Behovet av framsteg i uppfyllandet av kraven för införande av den enhetliga valutan har inneburit unika möjligheter att förstärka tilltron ledde detta till en betydande minskning av till åtstramningsprocessen. Under 1996 räntepremierna i ett antal medlemsstater. De mest slående exemplen är Spanien, Italien, Sverige och Portugal, där räntedifferenserna i förhållande till de valutor med lägst ränteavkastning har fallit avsevärt. Förutom att lägre räntor stärker tillväxtutsikterna i ekonomin och stimulerar investeringar bidrar de också markant till att minska budgetunderskottet genom att sänka räntekostnaderna för statsskulden. Budgetkonsolideringen utgör en väsentlig del av den allmänna omstruktureringen av den ekonomiska policymixen inom gemenskapen. Minskat inflationstryck och utsikter till måttliga löneökningar har lagt grunden för en påtaglig lättnad i penningpolitiken. Tillsammans med sunda faktorer bör grundförutsättningar på efterfrågesidan och gynnsamma inom nettotillväxtens inverkan på budgetkonsolideringen liksom de lägre räntenivåerna gemenskapen bilda förutsättningar för en sund ekonomisk tillväxt under 1997-1998. Även om den ekonomiska återhämtningen inte skulle få förväntad omfattning bör ansträngningarna att konsolidera budgeten inte avmattas. Om man inte lyckas nå budgetmålen skulle den gynnsamma ränte- och valutautvecklingen komma i farozonen och möjligheterna till starkare ekonomisk tillväxt undermineras. internationella Att undvika makroekonomiska hinder för tillväxt. Gemenskapens låga tillväxttakt och svaga utveckling av sysselsättningen under den första hälften av 1990-talet har ofta felaktigt tillskrivits faktorer som globaliseringen eller införandet av ny teknik. I själva verket var denna utveckling huvudsakligen förorsakad av makroekonomiska hinder för tillväxt inom gemenskapen. (i) Otillräcklig utbyggnad av produktionskapaciteten. Vid 1980-talets slut och i början av 1990- talet byggdes ett inflationstryck upp inom gemenskapen eftersom efterfrågan expanderade för snabbt i förhållande till tillverkningskapaciteten. (ii) Snedvriden ekonomisk policymix. En snedvriden policymix ledde till att penningpolitiken fick bära en alltför stor börda. En alltför lättvindig penningpolitik (sedan 1988) och en löneutveckling (sedan 1990) som var oförenlig med prisstabilitetsmålet orsakade en ränteuppgång som resulterade i att tillväxten och sysselsättningen mattades av samt i recessionen under 1992- 1993. (Hi) Växelkursturbulens. Valutakriser som i betydande utsträckning återspeglade den ekonomiska politikens bristande trovärdighet i åtskilliga länder och avsaknaden av en samordnad politik inom gemenskapen har haft en splittrande inverkan på den ekonomiska tillväxten både i länder vilkas n valutor förstärkts och i länder där valutan deprecierats. Det allra senaste exemplet var valutaoron under våren 1995 som, tillsammans med uppgången i de långa räntorna och USA- dollarns depreciering, omintetgjorde den annars sunda återhämtning som inletts i mitten av 1993. Om gemenskapen skall kunna få en period av varaktig ekonomisk tillväxt som kan säkerställa en påtaglig och varaktig minskning av arbetslösheten måste den finna varaktiga lösningar på dessa makroekonomiska hinder för tillväxten. innebär att höja gemenskapens tillväxtpotential. överstiga för att den investeringar i allmänhet obetydliga cykliska komponenten En stark ekonomisk för att tillväxt på medellång sikt måste stödjas av produktionskapaciteten skall kunna öka i takt med efterfrågan. På kort sikt kan och bör den ekonomiska tillväxten överstiga den potentiella produktionen för att ledig produktionskapacitet skall kunna utnyttjas och i arbetslösheten skall kunna absorberas. På medellång sikt kan dock inte den ekonomiska skapar tillväxten kapacitetsspänningar, vilket leder till stigande inflation. Vid nuvarande investeringstakt skulle gemenskapens ekonomi på lång sikt knappast kunna växa med mer än 2,25 % per år. Mot bakgrund av hittillsvarande trender skulle detta resultera i en långsamt stigande arbetslöshet. Med hänsyn till den höga arbetslösheten inom gemenskapen och den väldiga potentialen för att öka antalet sysselsatta inom arbetskraften behövs en snabbare och mer varaktig ekonomisk tillväxt. En stark uppgång av anläggningsinvesteringarna, samt högre kvalité på investeringarna, behövs för att nå en potentiel produktionsökning i intervallet 3-3,5 % på medellång sikt. utan att det ekonomiska potentiella tillväxten den Förutsättningarna för investeringar är för närvarande gynnsamma ur makroekonomisk synpunkt, men de måste kombineras med en balanserad och förtroendeskapande policymix på medellång sikt. Det pågående arbetet med att förstärka det EMU-relaterade politiska regelverket är här en betydelsefull positiv faktor. och säkerställande sikt. av en balanserad och trovärdig policymix på medellång Målet att nå balans i den offentliga budgeten på medellång sikt har varje år sedan 1993 fastställts av gemenskapen i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Detta mål har fått ökad trovärdighet och betydelse inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten vid Europeiska rådet i Dublin i december 1996 som syftar till att säkra budgetdisciplin under EMU:s tredje steg. Medlemsstaterna har förpliktat sig att vidta ytterligare åtgärder under åren efter 1997 för att säkerställa fortsatt förbättring av budgetläget så att målet på medellång sikt att nå balans eller överskott i budgeten under normala förhållanden kan uppfyllas. Detta mål är ett väsentligt villkor inte bara för att säkerställa EMU:s livskraft och skörda de potentiella frukterna av EMU utan också för att nå en varaktig investeringsstödd tillväxt av produktion och sysselsättning på medellång sikt. Det sistnämnda kräver höjda offentliga besparingar för att upprätthålla en sund balans mellan det totala sparandet och investeringarna samt låga räntor. Målsättningen i det medellånga perspektivet av balans eller överskott kommer också att skapa utrymme för budgetpolitiken så att den kan anpassa sig till cykliska störningar utan att underskottet ökar till mer än 3 % av BNP under "normala" konjunkturnedgångar. Vidare kommer detta mål att bidra till att vända den uppåtriktade trenden i räntebetalningarna och därigenom minska undanträngningen av andra utgifter än räntor. Det kommer också att underlätta skatteminskningar och att vidta förberedelser för att möta budgetkonsekvenserna av en "åldrande" befolkning. När väl det genomsnittliga budgetunderskottet inom gemenskapen har reducerats till 3 % av BNP 1997, kommer det att gå lättare att uppnå budgetbalans under loppet av de följande åren tack vare återgången till en sund ekonomisk tillväxt. A i Även om budgetförstärkande åtgärder behöver anpassas efter varje lands specifika omständigheter i fråga om omfattning, tidsplanering och utformning bör de vara trovärdiga och socialt balanserade och ansluta sig till de huvudprinciper som stipuleras i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken, inklusive 1996 års rekommendationer. Detta innebär att hålla nere utgifter snarare än att ytterligare öka den totala skattebördan; att vid fördelningen av statens utgifter prioritera produktiva faktorer som investeringar i infrastruktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsinitiativ; att förbättra den offentliga sektorns effektivitet; och att lätta på den totala skattebördan där så är möjligt, speciellt skatten på arbete, men allt under förutsättning att budgetunderskottet hela tiden pressas ned. För första gången sedan de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken antogs 1993 beräknas nu löneökningarna inom gemenskapen stanna på nivåer som är helt och fullt förenliga med såväl bibehållen prisstabilitet som med ytterligare för investeringar, men som ändå kan ge utrymme för måttligt ökade reallöner. Att i fortsättningen respektera dessa villkor är av yttersta vikt. Den starkt förbättrade trovärdigheten i EMU. s penning- och budgetpolitiska regelverk kommer att bidra till att alltför starkt pris- och lönetryck kan undvikas. i lönsamheten förbättringar En fortsatt väl anpassad löneutveckling kombinerad med en sund budgetpolitik skulle göra det lättare att förverkliga prisstabilitet och varaktigt leda till en balanserad policymix och till lägre räntor inom gemenskapen. Diskussionerna på gemenskapsnivå om kommissionens meddelande "Aktion för sysselsättning i Europa - en förtroendepakt" bidrar till att undanröja risken för konflikt mellan de tre viktigaste makroekonomiska variablerna. och bevara penningmässig stabilitet. Utvecklingen mot EMU har en positiv, stabiliserande effekt på växelkurserna och reducerar sannolikheten för riskpremier på räntorna. Förverkligandet av EMU år 1999 kommer för deltagarna per definition att undanröja sådana tillväxthinder som beror på inbördes valutaoro, och bör likaså få positiva effekter för de länder som inte är med från början allt eftersom de fortsätter att röra sig i riktning mot ekonomisk konvergens. Genom utbredd användning av euron i inom- och utomeuropeisk handel kommer gemenskapen också att bli mindre sårbar för snabba förändringar i den amerikanska dollarns växelkurs. Den tekniska utvecklingen och globaliseringen är inte orsaker till arbetslösheten Den otillfredsställande utvecklingen av sysselsättningen inom gemenskapens ekonomi under första hälften av 1990-talet har ibland kopplats till effekterna av snabba teknologiska framsteg och en tilltagande globalisering. Dock tar ett sådant synsätt många gånger inte hänsyn till hur dessa företeelser påverkar ekonomin i ett vidare perspektiv. Tekniska och organisatoriska framsteg, utvecklingen mot en kunskapsbaserad ekonomi och en förbättrad internationell resursallokering har varit och kommer att fortsätta att vara de viktigaste drivkrafterna bakom långsiktiga förbättringar i produktivitet, ekonomisk tillväxt, sysselsättning och innebär emellertid också kontinuerliga förändringar i produktionsstruktur och sysselsättning, och tenderar att minska efterfrågan på lågutbildad arbetskraft. inom gemenskapen. Sådana förändringar levnadsstandard För att fullt ut kunna dra nytta av de potentiella fördelarna med de tekniska framstegen och globaliseringen är det viktigt att den makroekonomiska tillväxten är tillräckligt stark för att kunna suga upp de resurser som frigjorts genom den ökade produktiviteten. Ur strukturell synpunkt är det nödvändigt: (i) att effektivt fungerande varu- och tjänstemarknader underlättar en anpassning genom att medge snabbt förändrade relativpriser, och att branscher kan omvandlas på ett smidigt och socialt acceptabelt sätt. /M (ii) att förbättrad skol-, högskole- och yrkesutbildning ökar tillgången på högutbildad arbetskraft och att åtgärder vidtas för att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för de lågutbildade. Att förbättra varu- och tjänstemarknadernas effektivitet För att öka framtidstron och investeringsbenägenheten är det viktigt att medlemsstaterna och gemenskapen intensifierar sina ansträngningar att förbättra konkurrensen på varu- och tjänstemarknaderna. Detta innefattar först och främst att till fullo genomföra den europeiska inre marknaden, som iiittills har bidragit till att höja BNP med 1,5 % och skapat upp till 900 000 arbetstillfällen. Ytterligare insatser behövs dock för att fullborda lagstiftningen inom skatte- och bolagsrätten liksom för att libéralisera telekommunikations- och energimarknaderna. Och viktigare ändå är att se till att den redan existerande gemenskapslagstiftningen och konkurrenspolitiken tillämpas och genomdrivs på ett effektivt sätt. Avreglering måste också till, speciellt - men inte bara - på nationell nivå, eftersom alltför många regler fortfarande lägger hinder i vägen för den inre marknaden. krävs att man Skapandet av en flexibel ekonomi förutsätter också beslutsamma åtgärder på andra viktiga områden. Det transport- och förverkligar de kommunikationsnäten, att man intensifierar satsningen på forskning och utveckling, prioriterar informationssamhället och undanröjer onödiga regler som hämmar utvecklingen av små och medelstora företag. Dessa åtgärder kommer att förstärka de endogena tillväxtkrafterna, leda till en positiv utveckling av produktiviteten hos gemenskapens ekonomi i dess helhet och öka den makroekonomiska politikens effektivitet. trans-europeiska Effekten på sysselsättningen av dessa åtgärder för att förbättra konkurrenskraften och varu- och tjänstemarknadernas effektivitet är av huvudsakligen indirekt natur: förbättrrad konkurrenskraft och effektivitet innebär förutsättningar för högre total tillväxt och därmed en potential för ökad sysselsättning. EMU kommer att bidra till att bana väg för en stark och hållbar sysselsättningsskapande tillväxt. Behovet av mer flexibla lönekostnader och mer sysselsättning Den ökade arbetsproduktiviteten inom gemenskapen under de senaste två decennierna - ca 2 % årligen i genomsnitt - är resultatet av två lika betydelsefulla processer: den tekniska utvecklingen och substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital på makroekonomisk nivå. Som jämförelse kan nämnas att nästan ingen makroekonomisk substitution ägt rum i USA trots att den tekniska utvecklingen där bara varit aningen långsammare. Substitution mellan arbetskraft och kapital inom gemenskapen speglar tre trender. För det första: fler investeringar har inriktats på att ersätta arbetskraft än på att öka kapacitet. För det andra: inom den internationella arbetsfördelningen har gemenskapen specialiserat sig på högkvalificerad och kapitalintensiv produktion. För det tredje: vissa arbetsintensiva, lågproduktiva arbetstillfällen har försvunnit inom gemenskapen. Substitution av produktionsfaktorerna arbetskraft mot kapital är ett medel för att uppnå hög tillväxt i den ekonomiska aktiviteten och höja levnadsstandarden. I den nuvarande situationen med en ihållande hög arbetslöshet inom gemenskapen skapar detta emellertid ett dubbelt problem. För det första: i förhållande till arbetsproduktivitetens stabila tillväxt har den makroekonomiska tillväxten inom gemenskapen inte räckt till för att skapa tillräckligt många arbetstillfällen, trots att, som belysts här ovan, villkoren för en stark tillväxt blivit bättre. /i I lönekostnader, många gånger tillsammans med stelbenta För det andra: trenden att ersätta arbetskraft med kapital visar på bristande balans mellan de relativa priserna på kapital respektive arbetskraft och alldeles speciellt på en bristande anpassning av arbetsmarknaden. I efterdyningarna av oljeprischocken har höga löner och indirekta trygghetslagar, gjort arbetskraften mindre attraktiv som produktionsfaktor och har tvingat företagen att i stor omfattning ersätta arbetskraft med kapital för att kunna bibehålla konkurrenskraft. Arbetsmarknaderna inom gemenskapen har dock anpassat sig sakta men säkert. Sedan början av 1980-talet har de produktivitetsökningar som uppnåtts genom substitution mellan arbetskraft och kapital i stort sett slutat att resultera i högre reallöner, vilket lett till avsevärt förbättrad lönsamhet. Denna utveckling lägger grunden för en ekonomisk tillväxt som bärs upp av kapacitetshöjande och sysselsättningsskapande investeringar i takt med att efterfrågan stiger, men dess inverkan på sysselsättningstillväxten är måttlig. En annan, betydligt snabbare väg mot ett mer sysselsättningsintensivt tillväxtmönster skulle vara att vidga lönekostnadsskalan nedåt som i USA. Genom en sänkning av lönekostnaderna för de nedersta segmenten av löneskalan skulle arbetstillfällen med låg produktivitet kunna bibehållas och/eller bli lönsamma. Inom gemenskapen är det av sociala och politiska skäl varken möjligt eller önskvärt att följa det amerikanska exemplet, som har medfört avsevärt sänkta reallöner för den lågutbildade arbetskraften. Det krävs alltså i stället en stark, investeringsledd makroekonomisk tillväxt tillsammans med pragmatiska lösningar, helt i enlighet med den strategi som lades fast av Europeiska rådet i Essen i december 1994. Denna strategi hade som målsättning en tillväxt med högre sysselsättningsinnehåll och bibehållen konkurrenskraft. Vill man bibehålla huvudingredienserna i den europeiska sociala modellen, men i reformerad och rationell form, är följande pragmatiska metoder värda att följa. Löneavtalen mellan arbetsmarknadens parter bör tillåta större differentiering baserad på kompetens, samt mellan - i viss utsträckning - branscher. Icke-lönemässiga arbetskostnader (eller regioner och arbetsgivaravgifter) för den lägre delen av löneskalan bör sänkas. Inkomstbortfallet för staten kan kompenseras genom striktare utgiftskontroll och/eller höjningar av andra skatter (t. ex. för miljöavgifter). lågutbildade, ungdomar och långtidsarbetslösa. Sannolikt kan också flexiblare arbetstider, skräddarsydda efter företagens och de anställdas specifika behov, en större andel frivilligt deltidsarbete och lokala sysselsättningsinitiativ komma att skapa nya arbetstillfällen och leda till högre förvärvsfrekvens. ! samma anda skulle man kunna införa tidsbegränsade främjande av ingångslöner Som betonas i den gemensamma sysselsättningsrapporten "Sysselsättning och tillväxt inom gemenskapen - vägen framåt" (antagen av Europeiska rådet i Dublin) föreligger rent generellt ett ständigt behov av att i varje medlemsland förbättra arbetsmarknadens lyhördhet inför alla förändringar i ekonomin som sker på grund av modernisering av arbetsorganisationen, ökad geografisk och av arbetskostnaderna. I synnerhet är det viktigt att förstärka utbildningen så att arbetskraften blir i stånd att anpassa sig efter den tekniska utvecklingen. Dessa satsningar är också nödvändiga för att förhindra att det uppstår flaskhalsar på arbetsmarknaden och att löneinflationen tar fart när arbetslösheten går ner. rörlighet och produktivitetsrelaterad differentiering yrkesmässig I och med förverkligandet av den inre marknaden och EMU håller gemenskapen i tilltagande grad på att bli en ekonomisk enhet. Grundförutsättningarna på utbudssidan är sunda och fortsätter att förbättras och förstärker därmed den pågående återhämtningen. Inom EMU /* kommer en sund budgetpolitik och en återhållsam löneutveckling att göra det lättare att upprätthålla en stabil penningpolitik. Denna grundläggande förändring av den övergripande makroekonomiska policymixen kommer att gynna tillväxt. Dessa faktorer bildar basen för en övergång från den nuvarande konjunkturuppgången till en stark och hållbar ekonomisk tillväxt som bärs upp av ökade investeringar, vilket betyder att kapacitetsbrist och inflationstryck kan undvikas. En långvarig period av sund ekonomisk tillväxt i storleksordningen 3 till 31/2% per år skulle successivt absorbera gemenskapens höga sysselsättningspotential och påtagligt minska arbetslösheten. Starkare ekonomisk tillväxt och dra full nytta av den inre sysselsättningsskapande är också nödvändiga för att kunna marknaden, globaliseringen och de tekniska framstegen. Mot en sådan bakgrund skulle konsolideringen och omstruktureringen av de offentliga finanserna underlättas och effekterna av de oundvikliga strukturförändringarna lindras. De nödvändiga strukturåtgärderna på varu-, tjänste- och arbetsmarknaderna skulle också mer effektivt kunna överkomma stelheter, minska risken för ökat inflationstryck och göra tillväxten mer sysselsättningsskapande, speciellt med tanke på den lågutbildade arbetskraften, men utan att försämra konkurrenskraften. Dessa synpunkter understryker behovet av att vidta åtgärder i linje med de beslut som antogs av Europeiska råden i Florens och Dublin. A 1. DET NUVARANDE EKONOMISKA LÄGET OCH UTSIKTERNA INFÖR 1998 Efter avmattningen i den ekonomiska expansionen under andra halvåret 1995 och början av 1996 verkar gemenskapens ekonomi nu ha kommit tillbaka i rätt riktning. Den ekonomiska tillväxten är på väg att återhämta sig med hjälp av en sunt balanserad makroekonomisk policymix och en genom EMU förbättrad trovärdighet hos den ekonomiska politiken inom gemenskapen, vilket lett till starkt förbättrad konvergens av de långa räntorna. Mot bakgrund av goda grundförutsättningar och en sund ekonomisk politik förväntas produktionen växa trendmässigt under 1997 och över trend under 1998. Återhämtningen av den ekonomiska aktiviteten bör leda till successiva förbättringar i sysselsättningen. På kort sikt torde arbetslösheten förbli hög men den förväntas sjunka gradvis under 1997 och något snabbare under 1998. Inflationstrenderna är förmånliga i de flesta medlemsstater och det finns goda utsikter till en fortsatt konvergens av inflationstalen på låg nivå med stöd av allmänt återhållsamma löneökningar. 1. 1 Otillfredsställande tillväxt och sysselsättningsskapande under första hälften av 1990-talet Utsikterna att stärka den ekonomiska aktiviteten måste ses mot en bakgrund av otillfredsställande tillväxt och sysselsättningsskapande under första hälften av 1990-talet. Under de senaste sex åren har den genomsnittliga BNP-ökningen inom gemenskapen varit bara 1,5 % per år (tabell 1). Detta mediokra resultat är mycket lägre än den genomsnittliga 3,3- procentiga tillväxten som åstadkoms under senare hälften av 1980-talet. Den är också lägre än den tillväxt på 2% i medeltal som kunde registeras under åren 1974-1985, trots att den perioden utmärktes av återkommande svåra utbudsproblem. Tabell 1 Tillväxt och sysselsättning EUR, USA och Japan (Ärlig förändring i procent) Real BNP-tillväxt FiUR USA Japan 1974-85 l99l-96 1986-90 3. 3 2. 0 2. 8 2. 3 3. 4 4. 6 Sysselsätt ningstillväxt0 1. 5 2. 3 1. 7 1974-85 1986-90 1. 3 2. 1 1. 0 1991-96 -0. 4 1. 2 0. 7 0. 0 1. 8 0. 7 EUR USA Japan n Definition enl. nationalräkenskaperna. Kdlla: Kommissionen. Den låga tillväxten har återspeglats i otillfredsställande sysselsättningstrender. Under åren 1991-1996 har sysselsättningen inom gemenskapen sjunkit med i medeltal 0,4 % per år, vilket betyder att totalt 4,5 miljoner arbetstillfällen gått förlorade sedan 1990 (3,5 miljoner om man räknar bort de nya tyska delstaterna). Detta betyder att närmare hälften av de 10 miljoner arbetstillfällen som skapades 1986-1990 har gått under förlorade sedan dess. tillväxtperioden 1 HA Detta resultat är klart sämre än för gemenskapens viktigaste internationella partners. USA:s ekonomi har med hjälp av högre tillväxt och en mer flexibel arbetsmarknad skapat arbetstillfällen i en takt av 1,2 % per år under första hälften av 1990-talet. Trots att Japan gått igenom en svår recession och trots att tillväxten i medeltal bara var aningen högre än inom gemenskapen lyckades den japanska ekonomin skapa arbetstillfällen i en takt av 0,7 % per år Det jämförelsevis dåliga utfallet för gemenskapen under 1990-talet speglar det förhållandet att gemenskapens ekonomi gång efter gång ställts inför betydande makroekonomiska tillväxthinder. /. /. / 1990-1993: Överhettning och recession Diagram 1 Produktionskapacitet och BNP, EUR index ' i' ' ••. w:-. % ändring per $rl i ' i i. i. i. i 95 Produktionskapacitet Under 1988-1990 blev den makroekonomiska policymixen inom gemenskapen generellt alltför expansiv i förhållande till den 150 tillgängliga produktionspotentialen. Otillräckliga ansträngningar gjordes för att reducera budgetunderskotten samtidigt som man allmänt genomförde lättnader i W penningpolitiken i efterdyningarna till börskraschen 1987. Då dessutom de ekonomiska förväntningarna steg inför genomförandet av den inre marknaden accelererade produktionsökningen till runt 4 % i medeltal per år under 1988-1989. Detta var betydligt snabbare än gemenskapens tillväxtpotential, och i avsaknad av reservkapacitet ledde detta till en överhettning av ekonomin. Lånefinansieringen av de •Kvoten mellan faktisk och Källa: Kommissionen. potentiell BNP. enorma utgifterna i samband med återföreningen ledde till stort budgetunderskott och stigande inflationstryck i Tyskland. För gemenskapen som helhet vände bytesbalansen från ett överskott på 0,6% av BNP år 1987 till ett underskott på 0,9% för 1991. Under samma period accelererade inflationen från 3,5% till 5,5% medan de nominella löneökningarna i genomsnitt ökade från 5,5 till 7,5%. Som en reaktion på stigande inflationstryck stramades penningpolitiken åt successivt i hela gemenskapen från 1988 och framåt, men budgetpolitiken var mycket slapp. Denna snedvridna policymix ledde till en uppbromsning av tillväxten i de flesta länder under 1990-1991, även om de positiva men kortsiktiga effekterna på efterfrågan av återföreningen fördröjde nedgången i Tyskland. Motstridiga krav på den ekonomiska politiken förorsakade svåra spänningar pä valutamarknaderna. Under vintern 1992-1993 gled gemenskapens ekonomi in i en recession. På bara två år förlorades närmare 5 miljoner arbetstillfällen (4 miljoner om man undantar de ny tyska delstaterna). 1. 1. 2 Mitten av 1993 - mitten av 1995: Återhämtning på en sund has Allt eftersom inflationstrycket sjönk gradvis lättade man på penningpolitiken i de flesta medlemsstaterna under slutet av 1992 och hela 1993. Mot en bakgrund av sunda grundförutsättningar bl. a. lägre pris- och lönetryck och relativt god lönsamhet för företagen kom återhämtningen i gång vid mitten av 1993 pådriven av en stark internationell ekonomi, lägre räntor och förstärkt konkurrenskraft för gemenskapen. Tabell 2 Återhämtning och avmattning inom gemenskapen' ( data halvårsvis; procentuell förändring beräkn. på årsbasis) 93H1 93H2 94H1 94H2 95H1 95H2 96H1 Slutlig inhemsk efterfrågan -varav: investeringar privat konsumtion -2. 9 -10. 2 -1. 9 -0. 9 0. 2 -2. 8 1. 3 6. 9 1. 9 3. 8 1. 6 9. 2 2. 0 4. 5 1. 7 9. 4 2. 1 3. 8 2. 1 9. 3 -1. 6 2. 8 1. 4 2. 9 1. 1 2. 9 -0. 6 1. 3 -0. 2 -2. 6 -0. 5 IZxport2* Slutlig efterfrågan^ 1 ,ageruppbyggnad'1) Real BNI' Sysselsättning^ 11 KUR5 = Tyskland, Frankrike, Italien, Spanien och Förenade kungariket. *' Varor och tjänster, exporten inkluderar intern export inom l'Xî. 1) exklusive inlem handel inom l'Xî', Kommissionens skattning. "Bidrag till BNIMillväxlen. M Aibetskiallsutiedning, säsoiigsreusat av Kommissionen. Källa: Kommissionen. -1. 4 -0. 1 -2. 1 2. 4 3. 3 0. 5 3. 4 0. 7 1. 3 0. 9 -0. 6 1. 2 1. 8 1. 0 0. 9 1. 2 0. 5 1. 9 0. 9 2. 5 4. 2 2. 2 -0. 8 1. 7 -0. 3 Från och med slutet av 1993 till kvartalet första 1995 expanderade gemen skapens ekonomi med goda 3,5% i genomsnitt (beräknat på årlig basis) Uppgången hade en sund bas och var huvudsakligen under stödd av en stigande export och ökande investeringar. Den privata konsumtionens tillväxt steg gradvis till ca 2% (beräknat på årlig basis) för gemenskapen som helhet. Som är normalt i den tidiga fasen av en ekonomisk återhämtning drevs tillväxten i av en ekonomisk återhämtning drevs lageruppbyggandet. Med tanke på de snabbt ökande maskininvesteringarna (upp 6,7 % under 1995) verkade gemenskapen vara på väg mot att förvandla återhämtningen till en stark och varaktig tillväxt på medellång sikt av ekonomisk aktivitet och sysselsättning. tillväxten på av en konjunkturuppgång Denna korta period visade återigen på den europeiska ekonomins förmåga att skapa arbetstillfällen så länge som den ekonomiska tillväxten fortsätter i rimlig takt. Den totala sysselsättningen ökade med över I % mellan första kvartalet 1994 och tredje kvartalet 1995 Den genomsnittliga arbetslösheten inom gemenskapen sjönk från ca 11,3% till 10,7% av arbetskraften. /. 1. 3 Plötslig avmattning och långt upphåll i tillväxten 1995-1996 Denna i stort sett goda tillväxt avbröts plötsligt under andra kvartalet 1995. Nedgången var speciellt kraftig i länder vars valutor hade apprecierats under valutaoron våren 1995. I synnerhet Tyskland och Frankrike fick uppleva tre till fyra kvartal av stagnation. Tillväxten fortsatte att ligga på en relativt sett högre nivå i länder som deprecierat sina valutor, men en tydlig nedgång blev snart nog märkbar även i dessa länder. För gemenskapen som helhet blev det abrupt stopp för investeringstillväxten, och exportens tillväxt minskades märkbart allt eftersom handeln tappade fart, både handeln till länder utanför gemenskapen och inom gemenskapen. Med en eftersläpning av ett till två kvartal stagnerade den privata konsumtionen i och med att utsikterna för sysselsättningen mörknade i länder vars valutor apprecierats, medan inflationen och räntorna hade stigit i de länder vars valutor deprecierats. Generellt avstannade tillväxten av slutlig efterfrågan (exklusive lageruppbyggnad) från nära 3 % under de tidigare 1 Vi åren till bara 1 % för andra halvåret 1995 (se tabell 2). /. 1. 4 De viktigaste orsakerna till tillväxtuppehållet 1995/1996 De viktigaste faktorerna bakom den plötsliga och utbredda ekonomiska nedgången var de stigande långa räntorna under 1994 och den svagare dollarn som orsakade växelkursrörelserna under loppet av 1994 och alldeles särskilt de första månaderna av 1995. Budgetpolitikens bristande trovärdighet i många länder spelade en nyckelroll i båda dessa hänseenden. Dessutom hade den europeiska konkurrenskraftens försvagning och en långsammare tillväxt pä exportmarknaderna en dämpande effekt på den europeiska exporten. Till detta kan slutligen läggas att det stora bidrag till tillväxten som lageruppbyggnaden i uppgångens tidiga skede innebar reducerades drastiskt (från nära 1 procentenhet under 1994 till 0,25 procentenheter 1995). Stigande långa räntor Inom gemenskapen steg räntan på 10-åriga "referensobligationer" (benchmark) med ca 250 punkter mellan januari 1994 och januari 1995. Erfarenheter från länder där man handlar med obligationer bundna till index tyder på att realräntorna steg med minst 1 procentenhet, och i vissa länder sannolikt med avsevärt mer. Dessa trender hängde delvis ihop med höjda obligationsräntor i USA och delvis med interna faktorer inom gemenskapen. Den internationella höjningen av realräntorna var bl. a. en följd av förväntningar om starkt stigande efterfrågan på kapital till utlåning, vilken i sin tur speglade en investeringsökning som inte på ett adekvat sätt balanserades av några sannolika förväntningar om minskad statlig upplåning. Vad gemenskapen beträffar gjordes inte mycket för att konsolidera de offentliga finanserna under 1994-1995. I konjunkturrensade termer minskades budgetunderskotten bara med i medeltal 0,25 procentenheter av BNP per år under 1994 och 1995. Det tidiga misslyckandet med att på ett trovärdigt sätt tackla de (Data månadsvis) E U R, Tyskland o ch USA : 1:092 1993 1994 1995 1 9^ Tyskland Frankrike och UK Frankrike 1991 % 1993 1992 1994 1996 Tyskland, Italien, Sverige och Spanien 1995 1991 1992 1993 199$ 1996 stora budgetunderskotten ledde till allt fiéitp Komm«55ion»n. högre riskpremier och en markant tendens för de långa räntorna att stiga mest i länder med höga budgetunderskott och skuldkvoter eller historiskt svag inflationsutveckling. Medan räntorna steg i Tyskland med ca 180 punkter var ökningen större i Frankrike och Förenade kungariket (ca 250 punkter) och de långa räntorna i Italien, Spanien och Sverige fortsatta att stiga under de första månaderna av 1995 för att slutligen hamna mellan 400 och 450 punkter. De höga långa räntorna hade en hämmande effekt på aktiviteten i de flesta industrialiserade länder (BNP-tillväxten i USA gick ner från 4 % vid mitten av 1994 till under 2 % under första halvåret 1995, inte minst på grund av högre räntor). Inom gemenskapen spelade höga realräntor, i vissa länder i samverkan med aiidra specifika faktorer, en stor roll genom att hämma investeringarna inom byggbranschen. Andra räntekänsliga komponenter i efterfrågan, inklusive maskininvesteringar, lageruppbyggnad och varaktiga konsumentvaror, påverkades också negativt. En svag US A-dollar och intern europeisk valutaoro 110 de på Januari 1Ô94 ~ 100 Diagram 3 (data veckovis) ekonomi Växelkurser i relation till DEM Gemenskapens drabbades ytterligare av en kraftig försvagning av US A-dollarn under 1994 och ett brant fall i början av 1995. Totalt föll dollarn med ca 20 % i förhållande till den tyska marken i (Diagram 3). Den svagare dollarn, kombination med en "kvalitetsflykt" i kölvattnet på den mexikanska pesons kollaps i början av 1995, ledde till svåra påfrestningar europeiska växelkurserna. I motsats till tidigare fall av valutaoro speglade valutarörelserna denna gång inte ett behov att korrigera konkurrensmässig obalans. Valutaoron hade negativ inverkan på valutorna för de medlemsstater vars ekonomiska politik inte ännu uppfattades som tillräckligt trovärdig av marknaderna. Den liran som redan hade försvagats under 1994, föll brant under de första månaderna 1995 och både pundet och den svenska kronan föll kraftigt i handelsvägda termer. Inom ERM devalverades paritetskurserna för den spanska pesetan och den portugisiska escudon i mars. Den tyska marken och valutor som var nära knutna till den apprecierade med upp till 6 % i handelsvägda termer. Relativt höga löneavtal för 1995 inom vissa industribranscher i Tyskland begränsade utrymmet för räntesänkningar och bidrog på så sätt indirekt till den tyska markens internationella styrka. italienska Katta: Kommissionen. De stora växelkursrörelserna hade negativ inverkan i alla länder inom gemenskapen. I de flesta länder vars valutor apprecierades försämrades konkurrenskraften och lönsamheten betydligt (i diagram 4 representeras exportsektorn av industrisektorn). Dessutom blev man i många länder tvungen att höja de kortfristiga räntorna för att avvärja valutaspekulation (diagram 5). Exportens utsikter såg allt sämre ut och investeringarna drogs snabbt ner. Produktionstillväxten stannade av helt och blev i en del länder till och med temporärt negativ. Diagram 4 Vinstandel* (årlig procentuell f$r9ncfrino, data kvartalsvis) «. «Ändring 10 Tyskland Diagram 5 Korta räntor (data veckovis) % Tyskland, Frankrike, Belgien, Danmark, Spanien 12 Hela ekonomin Spanien 1992! 1ÔJ93 1994 ! 1995: :igô&: ;*:ftrlrtt!flii:; Italien * Ror*lseäv*rskött brutto «om artdel av förädllrtflsvardö brutto, årllfl procentuell fflrändrlftg, ,^/ffi Nattonallal data. _ _ Kälta: Kommissioner». Tyskland 1Ô95 I99é I länder vars valutor deprecierades höjdes de kortfristiga räntorna - i många fall kraftigt - för att begränsa deprecieringen och förhindra uppkomsten av en inflationsspiral. Dessutom steg riskpremierna för de långfristiga räntorna i de flesta deprecierande länderna (diagram 2). Detta innebar att budgetsaneringen måste genomföras under betydligt svårare omständigheter. Resultatet blev en klar ekonomisk nedgång även i dessa länder eftersom inhemsk efterfrågan hölls tillbaka, och den initiala exportboomen så småningom ebbade ut. Export från EG till länder utanför gemenskapen ( data kvartals-och årsvis ^fcrftrtdrtna Export från EG Sjunkande extern efterfrågan Medan den europeiska återhämtningen hade kunnat dra nytta av den mycket stora Diagram 6 exporttillväxten under 1993 och 1994 inträdde en nedgång i exporten till länder :i4i; utanför EG under 1995 (diagram 6). Detta berodde på två huvudfaktorer. För det första: apprecieringen av gemenskapens valutor i förhållande till andra internationella valutor, i synnerhet den amerikanska dollarn, medförde försämrad kostnadsmässig konkurrens kraft och förlorade internationella marknadsandelar. För det andra: nedgången i den amerikanska ekonomin ledde till att den tidigare starka amerikanska importtillväxten avstannade. Exporttillväxten till länder utanför EG gick ner till i medeltal ca 7% för 1995 (mot 10% under 1994). 1992 1993 1994: 1995 1996 Kålta: Kommissionen. /. 1. 5 Makroekonomiska hinder för tillväxten Den dåliga utvecklingen för gemenskapens tillväxt och sysselsättning under första hälften av 1990-talet har ofta felaktigt skyllts på faktorer som globaliseringen eller uppkomsten av ny teknik (se kapitel 2). Problemet ligger i själva verket i makroekonomiska hinder för tillväxt inom gemenskapen som sådan: ii) Otillräckligt ökad produktionskapacitet: I slutet av 1980-talet och början av 1990-talet byggdes ett inflationstryck upp inom gemenskapen i takt med att efterfrågan ökade alltför snabbt i förhållande till produktionskapaciteten. (ii)/',// snedvriden policymix: En snedvriden policymix ledde till en överbelastning av penningpolitiken. I själva verket ledde en alltför slapp budgetpolitik (sedan 1988) och löneutveckling (sedan 1990), som båda stred mot prisstabilitetsmålet, till stigande räntor vilket medförde avmattning i tillväxt och sysselsättningsskapande och slutligen recessionen 1992-1993. ) Växelkursturbulens: valutakriser, vilka i avsevärd utsträckning speglade den ekonomiska politikens otillräckliga trovärdighet i ett flertal länder och en brist på politisk samordning inom gemenskapen, har haft en nedbrytande inverkan på den ekonomiska tillväxten. Detta gäller både länder som apprecierat och sådana där valutan deprecierats. i Diagram 7 Investeringar och arbetslöshet av BNP 15 1965 1960 Källa: Kommissionen. Om gemenskapen någonsin skall uppnå en längre period av god ekonomisk tillväxt, som i sin tur kan åstadkomma en märkbar och bestående minskning av arbetslösheten, måste den finna en lösning på dessa makroekonomiska tillväxthinder. Detta betyder i första hand att det är viktigt att den ekonomiska politiken har en hög grad av trovärdighet så att valutamässig och finansiell turbulens kan undvikas. För det andra: en konjunkturuppgång måste stöttas genom starkt ökade investeringar för att garantera en tillräckligt snabb utbyggnad av produktionskapaciteten i takt med stigande efterfrågan Även om sambandet mellan investeringar och arbetslöshet kan vara svårgenomskådligt visar diagram 7 att det föreligger en klar negativ korrelation mellan dessa två variabler. Detta visar att mer investeringar är ett ofrånkomligt krav för att kunna skapa de fysiska arbetsplatser som krävs för att minska arbetslösheten. För det tredje: budgetunderskotten måste minskas för att frigöra sparande för den nödvändiga ökningen av investeringarna, och därmed förhindra stigande realräntor som kan bli ett hinder för ökad produktion. Lika viktigt är att alla inblandade aktörer måste se till att löneutvecklingen ligger i linje med prisstabilitetskraven och inte blir ett hinder för ökad sysselsättning. EMU erbjuder en viktig möjlighet att undanröja dessa hinder för varaktig tillväxt och sysselsättningsskapande. Konvergensprocessen har starkt bidragit till att åstadkomma en bättre balanserad policymix och har klart förstärkt den stabilitetsorienterade ekonomiska politikens trovärdighet. Dessutom kommer risken för valutainstabilitet med åtföljande oönskade spänningar och höga riskpremier för räntorna att elimineras för de länder som deltar. Sådana risker kommer även att reduceras för medlemsstater som kanske inte övergår till euron från början under förutsättning att de fortsätter att tillämpa en konvergerande ekonomisk politik. 1. 2 Allt starkare konjunkturuppgång 1996-1998 Uppgången i gemenskapens ekonomi kom igång igen under 1996 och tillväxten förväntas bli starkare under 1997 och 1998. Denna allmänt goda prognos understöds av en bättre balanserad ekonomisk policymix inom gemenskapen, av EMU-relaterade förbättringar i den ekonomiska politikens trovärdighet och av förmånliga grundförutsättningar på utbudssidan - med återhållsamma löneökningar och god lönsamhet för investeringar - faktorer som ser ännu bättre ut än under uppgången 1994 och i början av 1995. Därtill kommer att man kan förvänta sig draghjälp av ökande ekonomisk aktivitet hos gemenskapens internationella handelspartners liksom av en växande världshandel. /. 2. 1 En accelererande och balanserad konjunkturuppgång har fått fäste Efterfrågetillväxten steg snabbt från ca 1% (beräknad på årsbasis) under andra delen av 1995 till ca 2,5 % under första halvåret 1996. Allt eftersom lagren minskade accelererade produktionens tillväxt betydligt långsammare men ökningstakten under hela året uppskattas till att ha varit i medeltal 1,6% för gemenskapen. Under inverkan av positiva tillväxtkrafter kan produktionstillväxten förväntas stiga till 2,2% under 1997 och 2,8% 1998. Uppgången väntas bli välbalanserad och stå på en bred bas. Exporten kommer troligen att bli dynamisk och öka från 4% år 1996 till ca 6,5% för 1998. Denna tillväxt kommer att fa draghjälp av en stor export till länder utanför EG och av en återhämtning av den interna handeln baserad på växande efterfrågan, stabila växelkurser och fortsatt integrering av handeln mellan medlemsstaterna. Den privata konsumtionen ökade i god takt (2,5%) under första halvåret 1996 i samband med en ökande försäljning av varaktiga konsumentvaror. En viss avmattning är trolig på kort sikt men mot en bakgrund av måttliga löneökningar, gradvis förbättrad sysselsättning och minskat privat sparande kommer den privata konsumtionen sannolikt att öka från knappt 2% år 1997 till nära 2,5% för år 1998. 10 lagernivåer har nu Med ökande export och konsumtion och gradvis sjunkande kapacitetsuttnyttjandet inom industrin nått botten och har åter börjat stiga. Detta bör kunna sätta fart på maskininvesteringarna som inledde en återhämtning redan under första halvåret troligen 1996. Tack vare god maskininvesteringarna att växa med ca 5 % under 1997 och öka till nära 7% under 1998. Byggandet var generellt svagt under första halvåret 1996 men det fanns tydliga tecken pä en återhämtning, och bygginvesteringarna beräknas uppnå en tillväxt på strax över 3 % för 1998. lönsamhet för företagen och låga räntor kommer I Tyskland återhämtade sig ekonomin starkare än förväntat under 1996 hjälpt av en betydande sänkning av den tyska markens effektiva växelkurs, lägre räntor och förbättrade förväntningar inom handeln, bl. a. som en följd av återhållsamma lönekrav. Från våren till hösten 1996 har prognosen för produktionstillväxten reviderats upp med nästan en hel procentenhet, till 1,4% för 1996. Ekonomin ser ut att stärkas ytterligare under 1997-1998, bl. a. i och med att exporten förutsätts fortsätta att ge positiv drivkraft och att maskininvesteringarna fortsätter att öka. Den privata konsumtionen torde bara komma stiga i måttlig takt, men i samband med ljusnar bör att utsikterna på arbetsmarknaden privatkonsumtionen stiga något snabbare under 1998. Totalt förväntas produktionstillväxten nå 2,2 % under 1997 och 2,8 % under 1998. Tabell 3 Real BNP-tillväxt (procent per år) 1995 1996 1997 1998 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 1. 9 2. 8 1. 9 2. 0 2. 8 2. 2 10. 7 3. 0 3. 4 2. 1 1. 8 2. 3 4. 2 3. 0 2. 4 1. 4 2. 1 1. 4 2. 4 2. 1 1. 1 7. 8 0. 8 2. 3 2. 5 1. 0 2. 5 2. 3 1. 7 2. 3 2. 2 3. 1 2. 2 2. 5 2. 7. 2. 1 5. 8 1. 4 2. 8 2. 8 1. 6 2. 8 3. 7 2. 1 3. 0 2. 7 1 30 1 I 2. 8 I I | 2. 8 32 2. 7 5. 2 2. 6 3. 8 3. 0 2. 5 3. 2 3. 1 2. 5 3. 0 2. 4 EUR Källa: Kommissionens prognos november 1 ')% 2. 3 2. 8 1. 6 I Frankrike stimuleras ekonomin av en ökande export i samband med stigande internationell efterfrågan. Trots en försiktig hållning bland konsumenterna blev den privata konsumtionen högre än väntat under 1996. På grund av stora lagerjusteringar låg produktionen långt under efterfrågan under första halvåret 1996, men aktiviteten satte fart under det andra halvåret. Stigande efterfrågan, goda grundförutsättningar och ökande kapacitetsutnyttjande väntas leda till ökade maskininvesteringar. Lägre långräntor bör kunna leda till en uppgång inom byggbranschen. BNP. s tillväxt väntas öka till 2,1 % 1997 och 2,7 % 1998. 11 I Italien har valutans förstärkning sedan mitten av 1995 haft en negativ dominoeffekt på exporten och investeringarna. Dessutom har höga räntor under 1995 och början av 1996 medfört att en budgetsanering måste genomföras under svåra förhållanden, vilket höll tillbaka inhemsk efterfrågan. Men sedan dess har räntorna fallit avsevärt som ett resultat av minskat inflationstryck, planer på en social pakt som bl. a. kan ge adekvata löneökningar och slutligen förbättrade utsikter för en budgetsanering sedan budgeten för 1997 blivit antagen. Nedgången i ekonomin torde ha nått vändpunkten och en långsam återhämtning förväntas med en produktionstillväxt på 1,4 % 1997 och 2,6 % för 1998. I Förenade kungariket är ekonomin åter över trendmässig nivå efter stora lagerjusteringar under första halvåret 1996. En högre tillväxt har haft draghjälp av tidigare räntesänkningar och en starkt ökad export. Konsumtionen stiger snabbt tack vare stigande sysselsättning, måttliga reallöneökningar och förbättringar på bostadsmarknaden. Allt detta väntas leda till sjunkande hushållssparande. Samtidigt fortsätter en stark tillväxt inom investeringarna. Aktivitetsökningen förväntas komma att ligga på ca 3 % per år under 1997-1998. I Nederländerna och Danmark ökade inhemsk efterfrågan relativt starkt under 1996. Baserat på detta och på förbättrade utsikter för exporten förutspås en produktionstillväxt från 2,5 respektive 2 % för 1996 till en takt av ca 3 % per år för 1997-1998. I Belgien och Österrike är utsikterna för inhemsk efterfrågan mer dämpade på kort sikt, men exporten växer i god takt och produktionstillväxten väntas förbättras gradvis och nå 2,5 till 2,75 % år 1998. I Spanien och Portugal bör en livaktig export och gradvis ökande investeringar och konsumtion fa den ekonomiska aktiviteten att expandera med ca 2,75 % under 1997 och något mer under 1998. I Sverige kan man vänta sig att den nuvarande tvåsiffriga investeringstillväxten kommer att mattas, men allt eftersom den privata konsumtionen tar fart och exportens tillväxt fortsätter bör ekonomins tillväxt kunna förstärkas. I Finland kommer en stark inhemsk efterfrågan att bli den viktigaste faktorn för att kunna bibehålla en god produktionstillväxt. I Irland, med stark tillväxt och framgångsrikt sysselsättningsskapande, kommer troligen ekonomin att mattas av, men produktionstillväxten förväntas bli den högsta inom gemenskapen. I Grekland kommer sannolikt förbättringen av ekonomin att fortsätta, och produktionstillväxten kommer att ligga på en takt av 2,5 till 2,75 %, huvudsakligen tack vare en stark investeringstillväxt. 12 1. 2. 2 Positiva tillväxtkrafter En sund balansering av policymixen På senare år, och speciellt under loppet av 1996, har gemenskapen åstadkommit en mycket stor förbättring av den makroekonomiska policymixen liksom också en starkt förbättrad trovärdighet för den ekonomiska politiken på medellång sikt. Betydelsefulla åtgärder har vidtagits i så gott som alla medlemsstater i avsikt att förbättra de offentliga finanserna under 1996 och 1997. Tack vare förbättrade utsikter till måttliga löneökningar och sundare offentliga finanser har ett allt lägre inflationstryck gjort det möjligt att införa betydande lättnader i penningpolitiken. Denna förbättrade balans kan nu bidra till en hållbar utveckling med ökande tillväxt av produktion, investeringar och sysselsättning. Tabell 4 Förbättrad ekonomisk policymix Real ettektiv växelkurs0 '(T<nhetsarbetskostnad) (1993 = 100) Förändr. i korta räntor sedanjanuari 1994 (3-mån. interbank) Förändr. i långa räntor sedan januari 1994 ( 10-årig benchmark) April 1995 December 1996 Januari 1995 December 1 996 Ärlig förändring i konjunkturrensad budgetbalans 1996 1997 B DK D EL E F IRL I NL A P FIN S UK Kv2 1995 109. 1 104. 8 106. 4 112. 5 92. 9 103. 8 93. 0 82. 6 106. 0 109. 6 106. 0 Kv4 1996 102. 5 103. 7 99. 4 122. 5 94. 5 101. 9 95. 2 102. 8 100. 0 105. 5 108. 3 117. 1 96. 2 95. 1 100. 32) 116. 4 115. 2 102. 7 106. 42) -1. 7 0. 7 -1. 2 -3. 4 0. 6 1. 5 0. 8 2. 4 -0. 5 -0. 8 -0. 3 0. 9 1. 5 1. 3 0. 5 EUR n 1 relation till 23 industrialiserade länder. 2)l relation till() industrialiserade icke liG-länder. Källa: Kommissionen. 1. 9 3. 0 1. 9 n. a. 3. 9 2. 6 2. 7 3. 6 2. 1 2. 0 3. 0 3. 7 4. 2 2. 5 2. 6 -0. 6 0. 6 0. 1 n. a. -1. 0 0. 1 -0. 5 -1. 0 0. 1 -0. 2 -1. 8 0. 2 0. 0 1. 4 0. 0 1. 0 0. 3 0. 0 0. 8 2. 3 1. 2 -0. 7 1. 0 1. 4 2. 0 1. 1 1. 6 3. 8 1. 1 0. 9 0. 3 0. 6 1. 2 1. 1 1. 3 0. 8 0. 8 3. 4 0. 0 1. 8 10 00 0. 5 0. 7 1. 3 -3. 9 -2. 7 -2. 6 -7. 5 -2. 4 -2. 9 -0. 2 -1. 2 -2. 2 -2. 2 -4. 6 -2. 0 -2. 9 0. 9 -1. 9 13 Utvecklingen i riktning mot EMU har i hög grad förbättrat trovärdigheten för den ekonomiska politiken i så gott som alla medlemsstater. Överenskommelsen om en stabilitets- och tillväxtpakt för tredje stadiet av EMU vid Europeiska rådet i Dublin i december 1996 förstärker möjligheterna till en sund budgetpolitik på medellång sikt. Det anti-inflationistiska innehållet i penningpolitiken som är ett krav i EMU-bestämmelserna i Maastricht-fördraget börjar alltmer att påverka de ekonomiska aktörerna - och i synnerhet de beslutsfattare som har ansvaret för priser och löner - allt eftersom de anpassar sig till en låginflationsmiljö. Härigenom bidrar de till att forma lönetrender som är förenliga med behovet att stärka sysselsättningen. Denna utveckling har i sin helhet redan haft gynnsamma effekter. Växelkurserna har i stort sett återgått till de nivåer som de hade innan valutaoron bröt ut våren 1995, och inom ERM har växelkursstabiliteten varit god. De långa räntorna har fallit och dessutom uppnått en hög grad av konvergens. Medan räntenedgången under 1995 i stort sett sammanföll med en likartad sänkning i USA har utvecklingen under 1996 utmärkts av en hög grad av frikoppling från de amerikanska räntorna. Det är anmärkningsvärt att de medlemsstater som aviserat betydande budgetåtstramningar i sin budget för 1997 har fatt till stånd avsevärt sänkta långa räntor. De ekonomiska förberedelserna inför EMU har alltså medfört avsevärda trovärdighetsvinster för medlemsstaterna. Detta kommer med stor sannolikhet att bidra till att stärka framtidstron i den privata sektorn och utgör en positiv tillväxtfaktor i sig. Penningpolitikens utformning har en stark inverkan på tillväxten på kort sikt (diagram 8). I den mån som budgetåtstramningar under kommande år skulle fa sådana efterfrågedämpande effekter som inte fullt ut kan kompenseras av ökad framtidstro och större förväntningar inom den privata Diagram 8 Räntor och produktion, EUR4 Kortfristiga räntor (4 kvartals eftersläpning) Real BNP tillväxt1 (Ärlig) -5 il 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 SO 92 94 96 l , u u , il Il il I 15 10 Avkastningskurva (4 kvartals eftersläpning, t. h. ) Real BNP tillväxt (Ärlig, t. v. ) i i'il i b i l l in n M I H M M ' I I I W. < H ) l n i n n l m m 'J 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 A ' w < n l n i > m l u > n M i U' I M% Kommissionen. 14 sektorn skulle penningpolitiken ha såväl det nödvändiga utrymmet som kapaciteten för att hålla efterfrågan uppe utan att sätta låginflationsmålet i fara. Under förutsättning att den ekonomiska politikens trovärdighet kan behållas eller t. o. m. stärkas kommer dessutom gemenskapen förmodligen att göra ytterligare framsteg i riktning mot sänkta långa realräntor. Detta kommer att stimulera investeringarna, sänka kostnaderna och minska trycket på priserna och därigenom bidra till en balanserad tillväxt av den privata sektorns efterfrågan och aktivitet. Därtill bör komma en sänkning av den icke-konjunkturberoende arbetslösheten. Lönetrender och företagens lönsamhet nära förbundna med ökade investeringar Mot en bakgrund av sjunkande inflation, penningpolitikens förbättrade trovärdighet och hög arbetslöshet har löneavtalen hållits inom rimliga gränser under det senaste året. För första gången sedan de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken antogs år 1993 förväntas nu de genomsnittliga löneökningarna inom gemenskapen stanna på nivåer (ca 3 % per år för 1997 och 1998) som är helt förenliga både med bibehållen prisstabilitet och med ytterligare förbättrad lönsamhet för investeringar inom gemenskapen, samtidigt som de ger utrymme för en Piagram 9 J Lönsamhet investeringar och BNP-tillväxt, EUR 1960-100 Lönsamhet och Investeringar måttlig reallöneökning. Som 120 Bruttoinvesteringar, reala % per år. (t. h. ) 15 rekommenderas i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken bör denna trend utsträckas under en längre tid. I själva verket är det nödvändigt att förbättra lönsamheten ytterligare om man vill behålla investeringar inom gemenskapen och dessutom attrahera utländskt kapital. Konkurrensen då det gäller att skapa ett gott affärsklimat som kan dra till sig företag, investeringar och arbetstillfällen har blivit allt hårdare. Företagens lönsamhet är en avgörande faktor på medellång sikt vid investeringsbeslut 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995 % 15 10 BNP och investeringar {real % per ar. ) BNP tillväxt Bruttoinvesteringar (diagram 9). Medelnivån på lönsamheten -10 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995 är högre än någon gång sedan 1970 men Håll»! Kommissionen. 15 realräntorna är också högre än på 1960-talet. Stark lönsamhet är inte i sig nog för att sätta igång en stark investeringsvåg. Men tillsammans med ökande kapacitetsutnyttjande och stigande efterfrågan - exporten och konsumtionen förväntas växa - kan en god lönsamhetsnivå mycket väl leda till en tidig och stark återhämtning i investeringarna. Större växelkursstabilitet betyder mindre osäkerhet och påverkar på så sätt investeringsbesluten på ett positivt sätt. Fortsatt gynnsam extern miljö Gemenskapen förväntas även i fortsättningen dra nytta av en stark utveckling av handeln med dess internationella partners. Totalt sett beräknas gemenskapens exportmarknader fortsätta att växa under de kommande åren (med ca 8 % per år). Apprecieringen av gemenskapens reala effektiva växelkurs under 1994-1996 beräknas emellertid fa en dämpande effekt på exportens internationella marknadsandelar även under några år framåt. Dock beräknas den samlade exporten till länder utanför EG förbli relativt stark under 1997-1998 med en tillväxt av ca 7 % per år. I Förenta staterna är den ekonomiska tillväxten fortfarande god. Trots att ekonomin arbetar på sysselsättningsnivåer och med ett kapacitetsutnyttjande som tidigare förknippats med stigande priser och lönetryck, har det hittills noterats fa sådana tecken. Med bortseende från eventuella inflationsrisker beräknas ekonomin växa med 2,25 till 2,5 % under 1997-1998, dvs mycket nära ekonomins potentiella tillväxttakt. I ett läge med högt utnyttjande av inhemska resurser, starkt ökande maskininvesteringar och hög importbenägenhet beräknas den amerikanska efterfrågan på importprodukter stiga med 7 till 7,5 % under 1997-1998 (upp från 6,75 % 1996). I Japan beräknas uppgången fortsätta under de närmaste åren. Omsvängningen till ett högre importinnehåll i den inhemska efterfrågan under senare år, som stärkts genom olika liberaliseringsåtgärder i syfte att öppna den japanska marknaden, förväntas fortsätta under den närmaste framtiden. Tillsammans med en växande inhemsk efterfrågan bör detta räcka för att hålla den japanska importtillväxten på en hög nivå under 1997-1998. 16 Trots en förutsedd minskning i exporttillväxten för marknadsekonomierna de i nya Asien, I Tabell 5 1 | Extern omgivning (real procentuell förändring per år) Vikter | 1995 1996 1997 Latinamerika och Central- och Östeuropa förväntas gemenskapens handel med dem fortsätta att expandera kraftigt. En relativt stark BNP-tillväxt förväntas bibehållas eller stärkas i de central- och östeuropeiska ekonomierna under 1997- 1998 (med fa undantag) som en följd av fortsatta reformer och snabba produktivitetsvinster. Även i Asien och Latinamerika väntas den starka tillväxten fortsätta under 1997-1998. 1998 46 24 2. 8 7. 2 4. 5 Världen exkl. EG USA Japan DAE3) CCEE cxkl. FSU"1 100. 0° 26. 9 10. 0 6 6 2. 5 Real BNP 4. 2 2. 4 3. 8 7. 1 3. 9 3. 6 2. 0 0. 8 8. 0 5. 4 4. 3 2. 3 1. 8 7. 2 4. 1 100. 02' Marknader utanför EG USA Japan DAE3) CCEE exkl. FSU4) Export utanför EG ''Relativa vikter baserade på BNP 1995. 17. 8 5. 8 11. 5 9. 4 Import 7. 5 9 8 8 8. 9 11. 4 15. 1 17. 5 7 6. 8 10. 5 10. 2 10. 9 6 7. 5 6. 7 9. 5 9. 3 7 7. 2 9. 8 9. 4 89 7 Relativa vikter baserade på export utanför KG 1995. 3)Dynamiska asiatiska ekonomier: Hong Kong. Korea, Malaysia, Singapore, Taiwan och Thailand. 4)CCEE exkl. FSU: Albanien, Bulgarien, Tjeckien. Slovakien, l 'ngern. Polen, Rumänien och Slovenien Källa: Kommissinens prognos november 1996. 1. 2. 3 Osäkra faktorer och risker på kort sikt Osäkerheten angående den ekonomiska framtiden förefaller ha minskat avsevärt sedan början av 1996. Det som framför allt kan komma att rubba den optimistiska synen på framtiden är eventuella tvivel på regeringarnas beslutsamhet då det gäller att verkligen genomdriva de budgetsaneringar som presenterats i budgetpropositionerna för 1997. Om trovärdigheten i konvergenspolitiken skulle ifrågasättas i några medlemsstater och om budgetutfallet skulle avvika alltför mycket från de fastlagda målen kan det leda till förnyad press på räntor och växelkurser med potentiellt skadliga effekter på produktionen och sysselsättningen gemenskapen som helhet. Det finns dock en rad faktorer som kan motväga denna osäkerhet det bestämda åtagandet att uppfylla de ekonomiska villkoren för EMU - som det återspeglas politiska deklarationer, budgetåtgärder som redan beslutats och de långt framskridna tekniska förberedelserna. Spänningar kan också komma att uppstå om otillfredsställande tillväxt och skapande av arbetstillfällen i några länder skulle avslöja interna politiska misshälligheter. Detta kan komma att bli fallet om konsumenternas och investerarnas framtidstro inte stiger som förväntat i några 17 medlemsstater. Vidare kan budgetsaneringar visa sig mindre förtroendeskapande än väntat om åtgärderna uppfattas som kortsiktiga och tillfälliga och inte som del av en genuin vilja att fa till stånd sunda offentliga finanser och att komma till rätta med problemet med höga offentliga utgifter och skatter i förhållande till BNP. Om å andra sidan förtroendet för den ekonomiska politiken hålls vid makt så kan detta, tillsammans med godtagbara lönetrender, leda till starkare tillväxt och fler arbetstillfällen än väntat. Vidare kan utsikten till stora ekonomiska fördelar av medlemskapet i EMU leda till en betydande stimulans för den privata sektorns framtidstro och förväntningar, på samma sätt som skedde vid införandet av den inre marknaden i slutet av 1980-talet. Detta skulle kunna frigöra högre investeringar, leda till en minskning i försiktighetssparandet i flertalet medlemsstater och hjälpa gemenskapen att uppnå en solid tillväxt och att skapa arbetstillfällen. En annan osäkerhetsfaktor skulle kunna vara risken för ett nyväckt lönetryck mot slutet av prognosperioden. Även om lönetrender som är förenliga med låg inflation och ökad investeringsvilja och mer sysselsättning nu verkar vara fastare etablerade har utvecklingen under 1994-1995 visat att alltför stora lönekrav mycket väl kan dyka upp igen ganska tidigt i en konjunkturuppgång. Arbetsmarknadens parter är, som belyses i deras gemensamma uttalande om den ekonomiska politiken, medvetna om nödvändigheten att undvika överdrivna löneuppgörelser. Alltför höga löneökningar skulle ge bränsle åt inflationen vilket i sin tur skulle tvinga fram dämpande åtgärder från de penningpolitiskt ansvariga myndigheterna, pressa upp de långa räntorna och undergräva de europeiska ekonomiernas förmåga att uppnå högre sysselsättningsnivåer. 1. 3 Gradvis förbättrade utsikter för sysselsättningen 1. 3. 1 Aktuella och kommande trender inom sysselsättning och arbetslöshet En detaljerad analys av de senaste trenderna på arbetsmarknaden och de åtgärder som måste vidtas inom gemenskapen presenteras i kommissionens rapport om sysselsättningen i Europa 1996 och den gemensamma sysselsättningsrapporten inför Europeiska rådet i Dublin. De viktigaste aspekterna av arbetsmarknaden inom gemenskapen behandlas i korthet i följande avsnitt. Dessutom ges en översikt av erfarenheter som gjorts i några länder som varit märkbart mer framgångsrika inom arbetsmarknadspolitiken än flertalet andra medlemsstater under senare år. 18 Sysselsättningen Den relativt starka tillväxten av den ekonomiska Tabell 6 aktiviteten under 1994 och början av 1995 medförde en blygsam förbättring av situationen på arbetsmarknaden. För 1995 uppgick den totala tillväxten av sysselsättningen till 0,5 % eller ca 750 000 arbetstillfällen i gemenskapen som helhet. Denna förbättring kom dock av sig när den ekonomiska tillväxten började avta under andra halvåret 1995 och i början av 1996. Tillväxten inom sysselsättningen för hela året 1996 blev klena 0,1 %, vilket speglade en svag utveckling av sysselsättningen i hela gemenskapen under första delen av 1996 men också en gradvis förbättring under andra halvåret i samband med en livligare ekonomisk aktivitet. I och med att konjunkturuppgången beräknas fa ett fastare grepp under 1997-1998 och löneökningarna förbli låga i flertalet medlemsstater kommer det rimligtvis att skapas fler arbetstillfällen, en ökning med 0,6 respektive 0,9 % Sysselsättningstillväxt (procent per år) 1995 1996 1997 1998 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 0. 4 1. 6 -0. 3 0. 9 1. 7 1. 2 4. 4 -0. 4 2. 5 1. 9 -0. 3 -0. 6 1. 1 1. 6 0. 7 0. 5 -0. 1 0. 7 -0. 8 1. 2 1. 3 -0. 2 3. 4 0. 3 1. 1 1. 5 -0. 7 0. 5 1. 2 -0. 6 0. 4 0. 1 0. 2 0. 8 -0. 0 1. 3 1. 6 0. 3 2. 5 0. 1 1. 7 1. 6 -0. 3 0. 6 1. 9 -0. 2 1. 1 0. 6 0. 3 0. 7 0. 7 1. 3 2. 0 0. 9 1. 7 0. 5 2. 3 1. 6 0. 0 0. 7 1. 5 0. 5 1. 1 0. 9 Källa: Kommissionens prounos november 1996 Diagram 10 Sysselsättning (dato Kvartalsvis) 1093K/1 « 1Q0 105 103 95 1993 1003KV1 ~ tOO 106 1994 1995 1998 under 1997 och 1998, vilket skulle motsvara ca 2,2 miljoner arbetstillfällen på två år. Sysselsättningssituationen varierar avsevärt mellan medlemsstaterna, och speglar huvudsakligen, men inte enbart, produktionstillväxtens utveckling. I Irland beräknas sysselsättningen växa med drygt 2% per år i medeltal under 1997-1998 (efter nära 4% per år under 1995-1996). Sysselsättningstillväxten på förväntas bli hög även i Grekland, Spanien, 95 1963 Kalk: Kommissionen. 1964 1965 16Ô6 19 Luxemburg, Nederländerna och Finland (ca 1,5 till 2% per år) liksom i Förenade kungariket och Danmark (ca 1 respektive 0,75% per år). Tvärtom är det i Tyskland, Österrike och Sverige, där negativa trender för arbetsmarknaden under 1996 fortsätter och där sysselsättningen beräknas falla ytterligare något. Liknade är läget i Belgien, Frankrike och Italien där det enligt prognosen bara kommer att skapas ett blygsamt antal arbetstillfällen. Men i samband med en allmänt förstärkt ekonomi beräknas sysselsättningen sätta fart under 1998 då praktiskt taget alla medlemsstaterna förväntas kunna visa upp en positiv tillväxt av arbetstillfällen. Arbetslöshetstrender Den gradvisa nedgången i arbetslösheten inom gemenskapen sedan mars 1995 upphörde i slutet av 1995 och början av 1996. Den genomsnittliga arbetslösheten steg något under andra halvåret 1996 och uppgick till 10,9 % av arbetskraften för hela året. Tabell 7 Arbetslöshet (procent av den civila arbetskraften) 1995 1996 1997 1998 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 9. 9 7. 1 8. 2 9. 1 22. 9 11. 5 12. 4 11. 9 2. 9 7. 3 3. 8 7. 3 9. 9 6. 2 9. 0 9. 1 22. 0 12. 3 12. 5 12. 1 3. 1 6. 8 4. 2 7. 3 9. 9 6. 0 9. 1 9. 0 21. 5 12. 4 12. 0 12. 3 3. 0 6. 3 4. 5 7. 1 9. 8 5. 7 8. 7 9. 0 20. 7 11. 9 11. 7 12. 1 2. 9 5. 8 4. 6 6. 8 17. 2 16. 0 14. 9 14. 2 9. 2 8. 8 9. 8 8. 3 9. 4 7. 8 9. 0 7. 4 10. 4 10. 9 KUR Källa: Kommissionens proanos november 1996. 10. 9 10. 8 Den måttliga förstärkningen av tillväxten för sysselsättningen inom gemenskapen under de kommande åren beräknas endast räcka till för att minska arbetslösheten marginellt. I och med att utsikterna att finna arbete blir mer positiva förväntas arbetskraftens tillväxt återgå till sin medellånga trend av ca 0,5 % per år. För gemenskapen som helhet förväntas det genomsnittliga arbetslösheten sakta sjunka ner till 10,8 % under 1997 och aningen snabbare till ca 10,4% under 1998. Några länder kommer förmodligen att uppleva en betydligt snabbare sänkning av arbetslösheten. Arbetslösheten förutses sjunka betydligt i Förenade kungariket - där det redan nu är lägst bland gemenskapens största medlemsstater - och i 20 Nederländerna. Detta gäller även Spanien, Irland och Finland även om arbetslösheten där fortfarande kommer att ligga på en mycket hög nivå. En mera blygsam men kontinuerlig sänkning av arbetslösheten kommer att äga rum i Danmark, Sverige och Portugal. I Belgien, Tyskland, Frankrike, Italien och Österrike däremot väntas arbetslösheten förbli oförändrad eller stiga ytterligare på kort sikt. Dock beräknas den uppåtgående kurvan för arbetslösheten vända nedåt under årets lopp för dessa länder - möjligen med undantag för Österrike - och arbetslösheten kan väntas falla under 1998. I de flesta fall räknar man med att detta skall föra ned arbetslösheten under 1996 års nivå. /. 3. 2 Läget på arbetsmarknaden i vissa utvalda länder under den senaste tiden. I kontrast mot det otillfredsställande läget i gemenskapen som helhet har ett antal medlemsstater fatt till stånd avsevärt ökad sysselsättning och/eller en starkt minskad arbetslöshet under de senaste två till tre åren (Danmark, Spanien, Irland, Nederländerna och Förenade kungariket)1. Ur makroekonomisk synpunkt har dessa ekonomier inte mycket gemensamt i fråga om produktionstillväxt, sysselsättningsskapande och arbetskraftstrender. I Irland har den starkt växande sysselsättningen haft en snabbt expanderande produktion som motor. I Danmark och Förenade kungariket har en god BNP-tillväxt åtföljts av ett positivt men inte alls exceptionellt sysselsättningsskapande och den reducerade arbetslösheten har delvis sin grund i en minskning av arbetskraften och/eller ökad deltidsanställning. I Spanien och Nederländerna har en mer blygsam produktionstillväxt sammanfallit med relativt stort nettotillskott av arbetstillfällen (tabell 8). Speciellt hög ekonomisk tillväxt har varit den avgörande faktorn bakom den stora ökningen av antalet arbetstillfällen i Irland. En stark tillväxt har underlättats både av förstärkt utbudssida - inklusive klart förbättrad lönsamhet, bättre konkurrenskraft och en kontinuerlig satsning på en höjning av arbetskraftens kompetens - och en makroekonomisk politik inriktad på att säkerställa låg inflation, sunda offentliga finanser och låga räntor. Denna politik har haft gemenskapsstöd genom strukturfonderna. Ett viktigt element har varit trepartsavtalen mellan arbetsgivare, fackföreningar och regeringen om att tillämpa måttliga lönehöjningar, med sänkta inkomstskatter som kompensation och med ett betydande jobbskapande som följd. Återhållsam lönebildning i kombination med en förändring av tillväxtens sammansättning i riktning mot 1 Dessutom har arbetslöshetstalet sjunkit ined över 2 procentenheter i Finland mellan 1994 och 1996. Finland är emellertid i viss utsträckning ett specialfall med tanke pä den pågående anpassningen till de exceptionella faktorer som inträffade under det sena 1980-talet. 21 Tabell 8 Läget på arbetsmarknaden i några utvalda länder (1994-1996) Irland Danmark UK NL Spanien Resten av EUR EUR15 Arbetslöshet Arbetslöshet Förändring sedan 1993 1996 1993 procent av arbetskraften 15. 6 12. 5 -3. 1 10. 1 6. 2 -3. 9 10. 4 8. 3 -2. 1 6. 61 6. 8 0. 21 22. 81 22. 0 -0. 81 9. 5 10. 4 0. 9 Sysselsättning o. arbetskraft — genomsnittlig tillväxt 1994-1996; procent per år — Arbetskraftens tillväxt Sysselsättningens tillväxt2 BNP, löner och produktivitet BNP Arbetskraftens produktivitet Reallönekostnad per capita3 Real enhetsarbetskostnad4 Subsitution arbetskraft/kapital Förvärvsfrekvens och sysselsättning Förvärvsfrekvens 1993 Sysselsättningsgrad 1993 1996 1996 2. 1 3. 6 8. 6 4. 8 1. 1 -3. 5 -0. 4 60. 8 62. 5 51. 2 55. 0 -0. 9 0. 6 -0. 2 0. 4 1. 3 1. 2 0. 5 0. 8 0. 1 -0. 2 — genomsnittlig tillväxt 1994-1996; procent per år 3. 1 2. 5 2. 0 -0. 5 -Û. 1 2. 8 2. 5 0. 8 -1. 6 0. 5 2. 7 1. 5 0. 1 -1. 3 0. 4 2. 3 1. 5 -0. 9 -2. 4 0. 7 2. 0 2. 3 0. 8 -1. 5 0. 8 procent av den totaia arbetskraften (15 till 64) 82. 2 79. 3 73. 9 74. 5 75. 2 73. 8 67. 3 67. 7 67. 8 69. 8 63. 4 65. 3 58. 8 58. 7 45. 6 46. 1 65. 7 65. 4 59. 5 58. 7 10. 9 10. 9 0. 0 0. 1 0. 1 2. 3 2. 2 0. 6 -1. 6 0. 7 66. 7 66. 3 59. 5 59. 2 TT Arbetslösheten nådde toppen 1994 med 7,2 % i Nederländerna och 24,1 % i Spanien; det ändrades med -0,4 respektive -2,1 procentenheter mellan 1994 och 1996. 2) Definition: Nationalräkenskaperna (för Nederländerna: heltids ekvivalensbas). Enl. arbetsmarknads undersökningar var sysselsättningens tillväxt under perioden 1994-1996 något högre enligt denna bas i Spanien (1,0 %), Nederländerna ( 1,4 %) och Förenade kungariket (1 %). '^Nominella inkomster per anställd deflaterad med BNP- deflator. '"Real arbetskostnad per capita dividerad med arbetskraftens produktivitet per capita. S) En positiv siffra visar substitution mellan arbetskraft och kapital i produktionsprocessen (en högre kapital/arbete kvot). Under korta perioder påverkas begreppet av cykliska effekter. Se kapitel 2 lör en analys i medellångt perspektiv av den roll som spelas av substitution mellan arbetskraft/kapital för gemenskapens sysselsättningssituation. Kä Ila : K om m ission en. inhemska branscher har bidragit till att bromsa den tidigare trenden att byta ut arbetskraft mot kapital i ekonomin. Det genomsnittliga årliga substitutionen mellan arbetskraft och kapital har sjunkit från 1,4 % per år under perioden 1974-1985 till 0,4 % under andra hälften av 1980- talet och 0,1 % per år under första hälften av 1990-talet. Samtidigt har stora kapacitetshöjande investeringar lett till att tekniska framsteg införlivats i snabb takt. På detta sätt, och med hjälp av förbättrad utbildning och kompetenshöjning, har arbetskraftens produktivitetstillväxt varit fortsatt hög. Det föreligger enighet om att förnya trepartsavtalet, vilket förväntas bädda för fortsatt återhållsamma löneavtal och hög sysselsättningstillväxt under kommande år. 22 Den stora minskningen av arbetslösheten i Danmark sedan 1993 är inte bara resultatet av förbättrat sysselsättningsskapande i och med starkare ekonomisk tillväxt utan beror framför allt på en minskning av arbetskraften som är resultatet av att staten börjat subventionera olika tjänstledighetsprojekt (i första hand för utbildning och barnpassning) men också på att allt fler äldre anställda väljer förtidspension. Även om sysselsättningsgraden i Danmark fortfarande tillhör de högsta inom gemenskapen är det en stor del av befolkningen i arbetsför ålder som lever på transfereringar i form av arbetslöshetsersättning, socialbidrag, förtidspension, sjukpension, betald tjänstledighet osv. Alla dessa transfereringar kostar mycket pengar och minskar den effektiva tillgången på arbetskraft. Den senaste tidens uppstramning av vissa bidragssystem tillsammans med positiva arbetsmarknadsreformer är avsedda att minska det passiva beroendet och göra det lättare att skapa nya jobb. Under de senaste åren har de reala lönekostnaderna stigit något snabbare än i andra länder vars valutor är kopplade till den tyska marken. Om att det skall gå att uppnå en stark och hållbar sysselsättningstillväxt under de kommande åren är det av största vikt att överdrivna arbetskostnadsökningar undviks. I Förenade kungariket är den sänkta arbetslösheten sedan 1993 en följd dels av växande sysselsättning i samband med högre produktionstillväxt och ökat deltidsarbete, och dels av en minskning av arbetskraften. Förvärvsfrekvensen har inte vänt uppåt, vilken den gjort i tidigare konjunkturuppgångar, bl. a. på grund av en kraftig ökning av antalet ungdomar i högre utbildning. Trots den starkt minskade arbetslösheten har inkomsterna ännu inte börjat öka. Löneökningarna har varit måttliga och de reala lönekostnaderna (ersättning per anställd deflaterad med BNP-deflator) har växt betydligt långsammare än produktivitetstillväxten. Detta kan tyda på att de strukturreformer som genomförts i Förenade kungariket sedan början av 1980-talet har bidragit till att förbättra flexibiliteten på arbets- och produktmarknaderna och att minska pris- och lönepressen. Det är viktigt att de gynnsamma lönetrenderna bibehålls om starka och hållbara sysselsättningsvinster skall kunna uppnås de närmaste åren. I Nederländerna är den gynnsamma situationen på arbetsmarknaden sedan 1994 en fortsättning på en trend av relativt starkt sysselsättningsskapande som sträcker sig tillbaka till 1980-talet. Till detta kan läggas att medan en ökning av deltidsarbetet stod för nära hälften av de nya jobben mellan 1983 och 1994 så bidrog denna faktor endast obetydligt till ökningen av antalet jobb under de senaste två åren. Sedan 1983 har tillväxten av jobb tätt hjälp av återhållsamma löneökningar som baserats på samförstånd mellan fackföreningar, arbetsgivare och staten. Jämfört med andra medlemsstater har en endast måttlig ökning av de nominella och reala lönerna hållit tillbaka rationaliseringarna (substitution av arbetskraft mot kapital), sänkt 23 sysselsättningens tillväxttröskel och lett till att det skapats relativt många nya arbetstillfällen. Dessa trender hävdar sig åter under den pågående konjunkturuppgången. Fortsatt låga löneökningar har haft stöd i ett närmast totalt samförstånd beträffande nödvändigheten av återhållsamma löneavtal, ett stabilitetsorienterat makroekonomiskt regelverk och en snabbt växande arbetskraft. Strukturella förbättringar på arbetsmarknaden har inkluderat lägre skatter och sociala avgifter, speciellt för lågbetald/lågutbildad arbetskraft, insatser för att begränsa höjningar av den lagstadgade minimilönen, minskad tillgång till och generositet i bidragssystem samt ökad flexibilitet i lönesättningen på bransch- eller företagsnivå. I Spanien har en tillväxt i nivå med genomsnittet inom gemenskapen sammanfallit med ett jämförelsevis starkt tillskott av nya arbetstillfällen sedan 1994. Detta goda utfall har haft draghjälp av måttliga löneökningar - som bidragit till sänkta reallönekostnader per capita under 1994 och 1995 - och arbetsmarknadsreformer som luckrat upp restriktioner beträffande arbetstider, avskedanden, gränsdragningstvister mellan fackföreningar, och i viss utsträckning, lönebildning. En stor del av den senaste sysselsättningsökningen har ägt rum i form av tillfälliga arbetstillfällen och deltidsjobb. Även om detta kanske minskat risken för arbetslöshet för de fast anställda och förstärkt deras insider-position, så är löneutvecklingen på senare tid uppmuntrande och lönekostnaderna förväntas stiga bara en aning snabbare än priserna under 1996. Precis som orsakerna till deras relativt goda arbetsmarknadssituation varierar stort mellan dessa utvalda länder, varierar också orsakerna till det mindre tillfredsställande läget i flertalet av de återstående medlemsstaterna. En viktig faktor är tillväxten, som varit betydligt lägre i de flesta andra länder jämfört med Danmark, Irland, Nederländerna och Förenade kungariket. På samma gång har sysselsättningsskapandet inte förbättrats relativt till ekonomins tillväxt i stort i samma utsträckning som i Spanien och Nederländerna. I vissa länder har arbetstillfällen fortsatt att försvinna trots måttliga löneökningar den senaste tiden, delvis som en följd av alltför höga arbetskostnader som byggts upp i ett tidigare skede och/eller låg ekonomisk aktivitet. För att summera: cykliska avvikelser och varierande grader av arbetsmarknadsreformer har hittills hindrat förbättrade grundförutsättningar från att till fullo göra sig gällande i ett antal medlemsländer. 24 1. 4 God inflationsprognos Utvecklingen mot en hög grad av I Tabell 9 prisstabilitet har undersökts i detalj i 1996 års Rapport om konvergensen 1 framlagd av kommissionen i enlighet med artikel 109J av fördraget om Europeiska unionen. Den senaste tidens utveckling och förutsättningarna på kort sikt för konvergens av inflationen behandlas översiktligt i denna del. Medlemsstaterna har gjort stora framsteg i riktning mot prisstabilitet och ett inflationskonvergens, vilket är grundläggande krav för att införa den gemensamma valutan. Den genomsnittliga inflationen (mätt efter deflatorn för privatkonsumtion) inom gemenskapen gick ner till 2,6% 1996 och spridningen mellan medlemsstaterna minskade avsevärt. 1 Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Irland, Luxemburg och Inflation (procentuell förändring) nxp0 Nov. 19962) 1995 Deflatorn for privatkonsumtion 1995 1996 1997 199S 1. 6 1. 4 1. 4 1. 8 1. 6 1. 9 1. 9 1. 9 1. 9 1. 7 1. 7 1. 3 1. 7 9. 0 5. 4 2. 1 8. 3 8. 5 3. 6 2. 1 2. 1 3. 6 2. 4 9. 3 5. 8 2. 1 6. 9 2. 4 2. 0 2. 0 2. 0 2. 2 2. 9 2. 0 2. 3 4. 2 4. 7 4. 7 2. 3 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR ^Interimindex för konsumentpriser. 2)Mätt efter fbrändr. i procent av aritmetiska medelvärdet av 4. 2 2. 7 2. 3 2. 3 2. 5 2. 9 2. 9 2. 9 2. 2 2. 6 2. 6 2. 0 2. 0 2. 0 2. 0 2. 4 0. 9 2. 6 3. 3 3. 0 3. 0 0. 9 2. 1 0. 2 3. 8 3. 0 3. 0 3. 0 3. 9 1. 0 1. 7 1. 7 1. 9 1. 9 1. 6 1. 8 1. 4 1. 4 1. 1 1. 1 1. 1 2. 0 2. 7 1. 8 5. 8 2. 7 1. 5 2. 6 2. 6 2. 1 2. 0 2. 0 2. 9 2. 0 2. 6 2. 5 2. 2 1996 års 12 månadsindex relativt aritmetiska medelvärdet av motsvarande index för 1995. Källa: Kommissionens prognoser november 1996. Nederländerna, som var inom ERMs Diagram 11 Inflation smala fluktuationsband, liksom Österrike, medförde en allmänt sund löneutveckling och låga importprisökningar prisstabilitet under 1996. Inflationen (deflatorn för privatkonsumtion) låg kvar på eller under 2 % i alla dessa länder. Grekland 4 h Genomsnitt för övriga medlemsstater 94 99 Kl/fa; Kommissionen. 1 o 25 I de länder där penningpolitiken förs med inriktning på ett inflationsmål har dessutom prisökningarna stannat vid ca 2,5%» i Förenade kungariket och nått ända ner till 1,75% i Sverige och Finland, där en kraftig appreciering av valutorna från mycket låga nivåer varit en bidragande orsak. Även de fyra återstående medlemsstaterna, där inflationen varierade från 4,2 till 9,3 % under 1995 har gjort stora framsteg mot priskonvergens (diagram 1 1 )1 Portugal föll inflationstakten till 3,3 % och i Italien och Spanien sjönk prisökningstakten till 3,6 % i Spanien och 3. 9 % i Italien under 1996. I Grekland gick inflationstakten ned till 8,5%. I de länder vars valutor deprecierats kraftigt i början av 1995 medförde en hårdare penningpolitik och goda förutsättningar för en bättre balanserad budget en växelkursappreciering. Tillsammans med ansvarsfulla löneavtal bidrog detta till att snabbt tvinga ner inflationen i slutet av 1995 och början av 1996. Anti-inflationspolitikens trovärdighet har ökat på alla håll och låg inflation som målsättning accepteras Tabell 10 inom hela gemenskapen. Mot denna bakgrund förväntas priskonvergensen bli starkare under de kommande åren. Den genomsnittliga inflationstakten förutspås fortsätta att sjunka till 2,2 % under 1997 och 1998. Dessa inflationstal är historiskt låga och ligger nära vad man normalt menar med prisstabilitet. I Tyskland och i länder vars penningpolitik är knuten till detta land förväntas inflationen ligga kvar under eller runt 2 % under 1997-1998 med två undantag: i Danmark och Irland kan fortsatt stark inhemsk efterfrågan och större lönekostnadsökningar än i de andra länderna vars valutor är kopplade till den tyska marken (runt eller över 4 % per år) komma att leda till en ökning av inflationstakten till över 2,5 %. B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK Nominell ersättning per anställd0 (förändring i procent) 1995 2. 5 3. 6 3. 6 12. 7 3. 0 2. 3 1. 1 5. 2 3. 8 2. 0 3. 8 5. 3 4. 7 3. 1 2. 9 1996 1. 6 4. 1 2. 6 11. 1 3. 9 2. 2 4. 0 6. 2 3. 4 1. 0 2. 9 5. 8 4. 0 6. 6 3. 3 1997 2. 6 3. 8 2. 5 9. 2 3. 2 2. 2 4. 2 4. 1 3. 8 2. 3 2. 4 5. 0 3. 2 4. 3 4. 1 1998 2. 6 4. 2 2. 5 7. 5 3. 0 2. 5 4. 3 3. 1 3. 6 2. 9 3. 2 4. 0 2. 9 2. 9 4. 3 3. 4 3. 4 EUR 0 Summa löner och indirekta lönekostnader Källa: Kommissionens prognoser frän 3. 2 3. 1 november 1996. 26 I Förenade kungariket, Sverige och Finland förväntas fortsatt försiktig penningpolitik säkra en inflation på 2 till 2,5 %. De två senare länderna är hjälpta i detta av rejält sänkt nominell löneökningstakt. Italien, Spanien och Portugal beräknas uppnå en ytterligare sänkning av inflationstakten till ca 2,75 % år 1998. Detta mot en bakgrund av bl. a. fallande lönekostnader. I Grekland väntas inflationstakten sjunka till ca 5,75 % år 1998. 27 Ruta 1: Regional arbetslöshet inom gemenskapen Arbetslösheten I de olika medlemsstaterna skiljer sig vitt från varandra och varierar från 3 % i Luxemburg till nära 22% i Spanien (1995 års data). På regionnivå är skillnaderna inom gemenskapen ännu större. År 1995 varierade arbetslösheten bland de nära 100 regioner för vilka harmoniserade arbetslöshetsdata finns tillgängliga från under 4 % i centrala Portugal till nära 32 % i södra Spanien (Tabell B1. 1). Tabell B1. 1 Regional arbetslöshet inom gemenskapen -1995 (NUTS1- regioner) B DK WD EL E F IRL I NL P FIN S UK EUR Högsta regionala tal 12. 9 12. 3 11. 2 11. 0 31. 8 15. 3 15. 8 25. 9 8. 9 11. 4 21. 2 12. 0 11. 0 Nationellt tal 9. 9 7. 1 Lägsta regionala tal 6. 9 4. 5 Förhäll. : högt/lagt 1. 9 2. 7 6. 6 5. 5 2. 0 9. 1 22. 9 11. 5 14. 3 11. 9 7. 3 7. 3 17. 2 9. 2 8. 8 7. 4 18. 5 8. 7 13. 5 6. 0 6. 9 3. 9 15. 2 1. 5 1. 7 1. 8 1. 2 4. 3 1. 2 2. 9 1. 4 7. 7 1. 6 6. 7 1. 6 31. 8 10. 9 3. 9 8. 2 Källa: Kommissionen. 1995 låg arbetslösheten under 6 % av arbetskraften i 10 av de ca 100 regionerna (tabell B1. 2). I viss utsträckning var regionerna med låg arbetslöshet koncentrerade till ett begränsat antal områden: södra Tyskland, den angränsande norra delen av Italien, södra delen av Nederländerna, regioner i nordöstra och sydvästra Danmark och norra och centrala Portugal. Denna bild har varit relativt stabil under de senaste tio åren. Anmärkningsvärda undantag är regioner i södra och östra Sverige och största delen av Finland vilka tidigare hade låg arbetslöshet, precis som Ile de France (Paris) och de sydöstra delarna av Förenade kungariket, vilka fick uppleva en försämring av arbetslöshetssituationen i början av 1990-talet. I inget av dessa fall berodde försämringen på specifikt regionala orsaker utan snarare på en allmän, landsomfattande ökning av arbetslösheten. I andra ändan av detta spektrum fanns det 20 regioner som upplevde arbetslöshet på över 15 % 1995. Dessa regioner var koncentrerade till Spanien, södra Italien och delar av Irland och Finland. Med undantag för Finland har de regioner som lidit mest av hög arbetslöshet varit i stort sett de samma under de senaste tio åren. Diagram B1 n. Spridning av regional arbetslöshet inom gemenskapen arbetslöshet % 12 standardavvikelse 11 Standardavvikelse för regional arbetslöshet (t. h. ) 10 EUR 15 arbetslöshet (Ihs) 1983 1985 kj3fe Kommissionen 1987 1989 1991 1993 1995 28 Visserligen föreligger en påtaglig tröghet beträffande den geografiska koncentrationen av arbetslösheten men det har dock skett en avsevärd vidgning av arbetslöshetens spridning mellan regionerna under de senaste åren. Ett sätt att mäta spridningen är genom standardavvikelsen för de regionala arbetslösheten1. Denna standardavvikelse är positivt korrelerad till de cykliska fluktuationerna i gemenskapens arbetslösheten (diagram 61. 1). Tabell B1. 2 Fördelning av regionala arbetslöshet Antal regioner Denna bild av förvärrad regional obalans har gällt för flertalet medlemsstater mellan 1983 och 1995, vilka är jämförbara år vad gäller deras position i den ekonomiska cykeln (tabell B. 1. 3) Spridningsförändringen är positivt korrelerad till förändringen i det nationella arbetslösheten. I några länder där såväl stora spridningen av den regionala arbetslösheten som de nationella minskat. arbetsmarknadsreformer genomförts har Arb. löshetstal Medeltal 1983-1995 7 9 10 14 13 15 10 2 8 7 1 1 < 5 % 5 - 6 % 6 - 7% 7 - 8% 8 - 9% 9 -11 % 11-13% 13-15% 15-17% 17-20% 20-25 % > 25 % 1905 4 6 13 13 11 15 10 6 4 5 8 2 för arbetslösheten Trots den ständiga klyftan mellan regioner med hög respektive låg arbetslöshet i flertalet länder, var arbetslösheten mycket cyklisk i båda typerna av regioner (för några utvalda regioner, se diagram B1. 2). I de flesta länder har topparna och vågdalarna regionerna med hög arbetslöshet följt samma mönster i regionerna med låg arbetslöshet men med ca ett års eftersläpning. Detta visar att regionerna med höga tal är påverkbara men också beroende av aktivitetsnivån i de mer gynnade regionerna. Detta har i första hand att göra med efterfrågan: hög och stigande aktivitet i regioner med låg arbetslöshet genererar ökande efterfrågan i dessa regioner. Dessutom väljer många företag att expandera i regioner med riklig tillgång på arbetskraft. Och med ökande sannolikhet för att hitta ett arbete i regioner med låg och sjunkande arbetslöshet är fler arbetssökande villiga att flytta från regioner med hög arbetslöshet till mer lovande regioner. S p r i d n i n g en av arbetslös regional het Tabell B1. 3 Summa 97 97 i inför lyhördhet i arbetslösheten är så Att den regionala obalansen seglivad i flertalet medlemsstater speglar en relativ brist på i den ekonomiska förändringar omgivningen i allmänhet och relativt rigida regionala lönestrukturer i synnerhet. Med begränsad lönemässig flexibilitet kommer skillnader i produktivitet mellan regionerna inte att återspeglas på ett adekvat sätt i differentierade lönekostnader. Just en högre grad av regional lönedifferentiering anpassad efter de regionala skillnaderna i produktivitet, skulle underlätta såväl omlokalisering av aktiviteter till mindre gynnade regioner som arbetskraftens rörlighet mellan regionerna. En sådan differentiering skulle dessutom göra det lättare att undvika alltför stora generella löneökningar baserade på tillgången på arbetskraft i regioner med den lägsta arbetslösheten. Standard avvikelse 19831 0. 81 2. 08 1. 71 2. 02 3. 28 1. 45 0. 58 2. 77 1. 31 3. 18 1. 87 0. 55 2. 79 1995 3. 40 2. 01 1. 84 2. 23 4. 69 1. 89 0. 86 7. 14 0. 58 1. 97 2. 38 1. 29 0. 87 Nationellt arbetslöshetsnivå 19831 1995 11. 9 9. 9 9. 5 7. 1 6. 9 6. 6 7. 8 21. 4 7. 6 14. 8 8. 5 11. 7 8. 6 3. 7 1. 4 11. 1 9. 1 22. 9 11. 5 14. 3 11. 9 7. 3 7. 3 18. 1 9. 2 8. 8 B DK WD EL E F IRL I NL P FIN S UK 4. 06 10. 9 5. 70 EUR 1 1988 för EL och NL, 1986 för P, 1989 9. 1 för FIN, 1990 för S. 1 Standardavvikelsen är känslig lör graden av regional splittring. Kör mätning av standardavvikelsen på NUTS2-nivå, se kommissionens första sammanhållningsrapporl "Kirst Cohesion report" (nov. 19%). 29 30 2. VIKTIGA STRUKTURELLA UTMANINGAR FÖR GEMENSKAPEN Europas otillfredsställande ekonomiska utveckling under första hälften av 1990-talet har utlöst en ny oro för hur gemenskapen påverkas av vissa strukturella långtidstrender. En trend är utvecklingen av ny teknik, som enligt vad många menar inte bara har en tendens att kräva hög utbildning utan även är arbetsbesparande, och därigenom minskar efterfrågan även på kompetent arbetskraft. En annan trend är den ökande globaliseringen av världsekonomin, vilken har väckt farhågor för att gemenskapen håller på att bli av med mängder av arbetstillfällen till de nyligen industrialiserade länderna, speciellt i Sydostasien, och att dessa marknadskrafter kommer att utsätta den lågutbildade arbetskraften i Europa för nedpressade löner eller arbetslöshet. Dessa farhågor har förstärkts av att många företag med bas i Europa faktiskt flyttar ut produktion till nyligen industrialiserade utvecklingsländer. Även om denna oro är förståelig bygger den till stor del på en felaktig analys av hur ekonomin påverkas av tekniska framsteg och globalisering. Dessa faktorer har varit och kommer att förbli den viktigaste drivkraften bakom långsiktiga förbättringar i gemenskapens produktivitet, tillväxt, sysselsättning och levnadsstandard. Men på kort sikt kan de ibland medföra en oundviklig och smärtsam anpassningsprocess inom vissa delar av ekonomin. Frågan om gemenskapen skall uppnå de potentiellt mycket stora långsiktiga vinsterna av förbättrade tekniska framsteg, större globalisering och intensifierade ansträngningar för att stärka konkurrenskraften beror på om två avgörande huvudvillkor uppfylls: den oundvikliga anpassningen måste genomföras på ett smidigt och socialt acceptabelt sätt, och den ekonomiska tillväxten måste vara tillräckligt stark för att kunna absorbera de resurser som frigörs av den nya tekniken och den globala handeln. 2. 1 Teknisk utveckling De senaste 30 åren har medfört en våg av tekniska framsteg inom viktiga områden som elektronik, telekommunikationer och bio- och miljöteknik. Det mesta av den nya tekniken berör alla sektorer av ekonomin. Speciellt informations- och kommunikationstekniken (IKT) är pådrivande i den pågående strukturomvandlingen. Deras påverkan märks överallt. De innebär inte bara fallande kostnader utan medför modifieringar av arbetsmetoder och arbetsförhållanden, förändringar i företagens organisation och i sättet på vilket kunskap produceras och distribueras. 31 I makroekonomiska termer kan teknikens roll inom ekonomin beräknas genom trenden för totalfaktorproduktivitetstillväxt (TPF). Denna definieras som den del av produktionstillväxten som inte motsvaras av ökade insatser av arbete och kapital, de två viktigaste produktionsfaktorerna2. I den bemärkelsen speglar förbättringar i TFP den tekniska utvecklingens betydelse, humankapitalets värde och den organisatoriska effektivitet som införlivats i den ekonomiska processen. TPF kan därför tolkas som en indikator pä styrkan hos de endogena tillväxtkrafterna i ekonomin. Som framgår av tabell 11 stannade TFP-tillväxten av Tabell 11 märkbart i gemenskapen precis som hos dess viktigaste partners 1960-1973 och 1974- 1985. För gemenskapens del kan detta i stor utsträckning förklaras av tre faktorer, det avsevärt minskade utrymmet Långtidstrender i TFP-tillväxten^ 1961-73 1974-85 1986-95 l986-90 l99l-95 1. 5 1. 0 2. 8 1. 6 1. 2 0. 4 EUR USA Japan 1 ) Totalfaktorproduktivitet: genomsnittlig arbets- och kapitalproduktivitet viktad med faktorinkomstdelar. Källa: Kommissionen. 2. 3 6. 3 0. 8 0. 9 0. 6 1. 1 1. 0 0. 9 -0. 5 för att komma ikapp det ledande tekniklandet, USA, den negativa effekten av makroekonomiska chocker i samband med stora och plötsliga förändringar i relativpriserna och med långsam anpassning till de nya villkoren under perioden efter 1973 samt investeringarnas sjunkande andel av BNP inom gemenskapen. Under det senaste årtiondet har det, trots avsevärd teknisk utveckling, speciellt inom information och kommunikation, inte skett något påtagligt uppsving för TFP-tillväxten från den låga nivån under andra hälften av 1970-talet och början av 1980-talet. Genomförandet av den inre marknaden har dock medfört att inbromsningen har hejdats och en svag insatser av Totalfnklorproduktivitet har beräknats inom en produktionsfunktionsram där nivån på produktionen antas bestämd av nivån pä teknisk utvecklingstakt tvä produktionsfaktorer, arbete och kapital, samt en viss (lolalfaktorproduktivitel): 1' = A(t)l''(l. ,K) där Y är produktionsnivån, /, och Å. ' insatserna av arbete och kapital och A effekten av den tekniska utvecklingen. Under antagande av konstant avkastning kan den tekniska utvecklingstakten beräknas approximativt som # = y - tik där % är den tekniska utvecklingstakten (förändring i totalfaktorproduktivitet), y tillväxttakten för volymen HNl' per anställd, a är vinstdelen av MNP till faktorkostnad och k är realkapitalets tillväxt per anställd. Sålunda mäts den tekniska utvecklingen i efterhand som en tilläggsfaktor och den tolalafaklorproduktivileteii inkluderar därför andra läktorinsatser än kapital och arbete. I de nya lillväxtteorierna är däremot den tekniska utvecklingen ett endogent element i det ekonomiska systemet som kan påverkas av den ekonomiska politiken och investeringar i fysiskt och mänskligt kapital. 32 förbättring kan till och med anas. Detta senare speglar huvudsakligen en delvis cyklisk uppgång för TFP-tillväxten under andra hälften av 1980-talet när gemenskapens ekonomi karakteriserades av stora investeringar. Under de senaste 20 åren växte gemenskapens TFP i stort sett lika fort som i Japan och ungefär dubbelt så fort som i USA. Det faktum att snabba tekniska framsteg inte visade sig i form av TFP-tillväxt över hela ekonomin under 1980- och 90-talen (den sk. "produktivitets- eller Solow-paradoxen") kan till stor del relateras till otillräcklig ekonomisk tillväxt och i synnerhet till låga investeringar. Andra förklaringar har också anförts3, inklusive svårigheten att mäta teknisk förändring och produktivitet - speciellt då det gäller tjänster, behovet av kompletterande investeringar i organisatoriska och institutionella förändringar, en ny inriktning beträffande innovationer med mer energi satsad på produktdifferentiering än på förhöjd produktivitet eller på helt nya produkter samt slutligen eftersläpningseffekten: det tar tid för ny teknik att sprida sig genom ekonomin. Ingen av dessa förklaringar ger dock orsak att tvivla på att tekniska framsteg och övergången till en kunskapsbaserad ekonomi är drivkrafterna bakom den europeiska ekonomins, produktivitetens och levnadsstandardens tillväxt på medellång och lång sikt. Teknisk utveckling innebär ett kontinuerligt skifte av produktions- och sysselsättningsstrukturer, bort från jordbruk och tillverkningsindustri, till tjänster och de nya tillväxtområdena kommunikation, bio- och miljöteknik, hälso- och sjukvård, fritid och miljö. Inte minst kan den nya tekniken eliminera vissa lågbetalda, lågproduktiva arbeten och skapa jobb som är mera produktiva och bättre betalda. En sådan omvandling har ägt rum kontinuerligt inom gemenskapen sedan dess start. Som visas i diagram 12 har sysselsättningen inom jordbruket och industrin stadigt sjunkit under de senaste 25 åren. Men i motsats till den jämna nedgången av antalet sysselsatta inom jordbruket har sysselsättningen inom industrin stabiliserats eller t. o. m. ökat i tider med stark makroekonomisk tillväxt. Förlusten av arbetstillfällen inom jordbruket och industrin har kompenserats av ökad sysselsättning inom tjänstesektorn. Denna uppåtgående trend bröts bara tillfälligt under recessionen 1992/93, delvis som en effekt av ökad konkurrens, t. ex. inom finansiella tjänster och på grund av den cykliska sårbarheten hos många små och medelstora företag. Se OECD (1996): "Teknik, produktivitet och sysselsättningsskapande. En analytisk rapport. ", speciellt ss. 26-29. 33 Diagram 12 Förädlingsvärde och sysselsättning per sektor *, EUR index 1970 « 1 00 (f«cta prism) ° ^ — ,l Sysselsättning efter typ av tillverkningsindustri, EUR 1&7Ö s 100 110 Jordbruk 1970 1975 1800 1985 1990 60 1670 1974 1976 1962 1996 1690 1864 Trender i sysselsättning per sektor, EUR I indBx 1870 »100 ** r 1870 « 100 Teknologi Ra medelnivå Hög teknologi 20 1970 1975 1960 1985 1990 : ;-töös: ; * Farädltngawird» brutto för EUR «<W, EJBL. L och P, Källa: Komm)*clon«n och Û6CÛ tFS. 1970 1974 1676 1962 I960 1994 Hälls: OECD STAN databas. För tillverkningsindustrins del visar diagram 13 att sysselsättningen i den högteknologiska industrin inom gemenskapen växte kraftigt under 1980-talet även om dessa sysselsättningsvinster gick förlorade under den låga tillväxtens år i början av 1990-talet. Den lågteknologiska tillverkningsindustrin, däremot, har förlorat jobb kontinuerligt och i stor omfattning sedan början av 1970-talet. För att till fullo kunna skörda frukterna av den nya vågen av tekniska framsteg måste fyra villkor uppfyllas För det första: varu- och tjänstemarknaderna måste effektiviseras så att de kan medge snabba förändringar av relativpriserna. Inom branscher där produktiviteten stiger relativt snabbt på grund av tekniska innovationer, avregleringar eller tillkomsten av nya marknader måste relativpriserna sjunka for att produktivitetsvinsterna skall kunna överföras till resten av ekonomin. På sä sätt kan relativpriserna fa utrymme att stiga i branscher med lägre produktivitetstillväxt än genomsnittet. Endast om detta villkor uppfylls kommer de mera arbetsintensiva branscherna att vara i stånd att skapa lönsamma jobb. Det finns tecken som 34 tyder på att detta villkor tas på allvar inom gemenskapen4. Konkurrenstryck och en effektiv konkurrenspolitik bör garantera att detta villkor tillgodoses ännu bättre i framtiden. För det andra: de oundvikliga förändringarna måste löpa smärtfritt och på ett socialt acceptabelt sätt. Det förefaller som om detta villkor uppfylls inom gemenskapens ekonomi, må vara med viss svårighet. Ökad yrkesmässig och geografisk rörlighet liksom en sänkning av de indirekta lönekostnaderna och tidsbegränsade ingångslöner med sikte på den lågutbildade arbetskraften skulle kunna bidra till att mildra verkningarna av anpassningen till den tekniska utvecklingen, globaliseringen och sjunkande statligt stöd till tynande branscher och industrier. För det tredje: skiftet till ett kunskapsbaserat produktionsmönster för varor och tjänster måste stöttas med åtgärder för att förbättra humankapitalet inom gemenskapen i allmänhet och av insatser för att förbättra de lågutbildades möjlighet att fa jobb i synnerhet (till exempel genom lägre indirekta lönerkostnader, lägre skatter, tidsbegränsade ingångslöner, bättre utbildning osv). För det fjärde: den produktionspotential som skapas av tekniska framsteg och förbättrad konkurrens måste faktiskt absorberas av högre ekonomisk tillväxt över produktivitetstrend. Om inte de frigjorda resurserna utnyttjas kommer den totala balansen mellan skapande och bortfall av arbetstillfällen inte att bli tillräckligt positiv för att sysselsätta den växande arbetskraften och minska arbetslösheten. Bristande ekonomisk tillväxt har varit gemenskapens stora problem, vilket understryker vikten av att beslutsamt ta itu med att eliminera de hinder för makroekonomisk tillväxt som belysts i kapitel 1. 2. 2 Globalisering Tekniska framsteg, konkurrens och globalisering förstärker varandra ömsesidigt. Globaliseringen kan definieras som den process genom vilken marknader och produktion i olika länder blir mer och mer beroende av varandra, ett beroende grundat på dynamiken i handeln med varor och tjänster och kapitalflöden och teknik. Detta är inte något nytt fenomen utan fortsättningen av en utveckling som hållit på under ganska lång tid. En större integrering av världsekonomin har faktiskt eftersträvats aktivt sedan slutet av andra världskriget. Det välkända argumentet för globaliseringen är att den har spelat och kommer att fortsätta spela en stor roll för höjd levnadsstandard genom att förbättra resursallokeringen och ha en disciplinerande inverkan på den ekonomiska politiken. Från 11 or en mer detaljerad analys av förhållandet mellan produktivitet och sysselsättning, se kula 6 i KÅR, Kuropcan I economy,no 61, p. 64. 35 första början har gemenskapen haft en betydelsefull inverkan på denna process. Den europeiska integrationen kan inte bara anses som en del av denna process, den lägger dessutom till ytterligare en dimension. En strävan efter ytterligare integration bl. a. genom skapandet av en tullunion, fullbordandet av den inre marknaden och den förestående ekonomiska och monetära unionen har åtföljts av viktiga institutionella utvecklingar och delad överstatlighet inom vissa politiska områden. Under de senaste 20 åren har globaliseringen gjort stora framsteg. Under påverkan av olika starka krafter har de ekonomiska banden mellan de industrialiserade länderna i hög grad intensifierats sedan mitten av 1970-talet. Viktigast bland dess krafter är de imponerande sänkningarna av kommunikations- och transportkostnaderna, den successiva, världsomfattande minskningen av handelshinder (sedan Uruguay-rundan även omfattande jordbruksprodukter och i och med GATS-avtalet även en liberalisering av tjänstesektorn), den fortsatta liberaliseringen av kapitalrörelser och, slutligen, förändringar i företagens organisation och strategi. Till detta skall läggas att hittills inatblickande utvecklingsländer gradvis har öppnat sina marknader och blivit mer och mer integrerade i världsekonomin. Den senaste utvecklingen i detta sammanhang är öppnandet av de tidigare statskontrollerade länderna i Central- och Östeuropa (CCEE) och det forna Sovjetunionen. (FSU). På medellång och lång sikt kommer denna trend med all säkerhet att accelerera och omfatta en större grupp länder med stora befolkningar. Globaliseringens omfattning kan beräknas på grundval av trenderna i den internationella handeln och kapitalflödena. i Diagram 14 Världshandelns elasticitet i förhållande till världsproduktionen* 2. 2. 1 Handel Under perioden 1950-1973 ökade världshandelns volym av varor och tjänster med en årlig tillväxt av nära 8 %, medan världens BNP steg med 5 % i volym. Under det decennium som följde sedan man övergivit de fasta växelkurserna enligt Bretton-Woods-systemet och efter den törsta oljeprischocken bromsades tillväxten tor världshandeln liksom för världens BNP påtagligt. Genomsnittlig elasticitet 1970-75 1976-82 1983-91 1992-95 1. 24 1. 10 J. 55_ 2. 12 1970 -A-v. -J-rr-rl 1975^ 1980 :il98& 1990 4„4. J 1995 * Väfld«hartd«ln omfattar varor och tjaiwttr och btrakna* «om génomanlttat av d«n Ärliga förandringan av dan rtala varid««xport«n o«h -lmp0rt«ri;Ela*tlcrt«t«ri barakna* «örn d«n Ärliga förändringen av varjd*hafid*lri d«iad itnttf 4*n ärliga procentuella förändringen i var)deri*3NP{bàdaïr»ata termer) 36 Sedan 1983 har emellertid världshandelns tillväxt skjutit fart igen (genomsnittlig årstakt 5,7 %) vilket vida överträffar världens BNP-tillväxt (som endast uppgick till 3,4 % per år). Sedan början av 1990-talet har elasticiteten mellan världshandeln och hela världens BNP ökat till över 2 % (se diagram 14). Följaktligen har kvoten mellan exporten (varor och tjänster) och BNP för hela världen vuxit kraftigt. Efter att ha fördubblats mellan 1950 och 1973 till 16 % nådde den nära 25 % år 19955. Diagram 15 % 35 fltH 1968 1963 1973 * Uttryckt i nominella termer; exkl. intern EG export. KäUä: Kommissionen, utrikeshandelsstatistik. 1978 1983 1988i 1993 Gemenskapen har deltagit aktivt och positivt i denna globaliseringsprocess. Den har också klarat det ökade konkurrenstrycket relativt bra. Sedan början av 1970-talet har gemenskapens andel av världens export av handelsvaror krympt men är fortfarande hög med ca 24 % (exklusive handeln inom EG). I den mån som den krympande andelen av världshandeln speglar framträdandet av nya handelspartners på världsscenen och ökande integration bland medlemsstaterna är detta inte ett oroväckande fenomen. Det kan i detta sammanhang vara värt att notera att den största delen av de asiatiska6 ländernas växande andel av världshandeln har tillkommit på andra utvecklingsländers bekostnad. s Inklusive handel inom l'Xî. 0 De dynamiska ssiaiiska ekonomiernas andel av världscxporten har ökat från 5-6% i början av 1970-talet till ca 15% lör närvarande. 37 Tabell 12 Geografisk struktur i handeln med länder utanför gemenskapen (varor) %av total 1995 100. 0 49. 7 15. 8 5. 0 50. 3 10. 6 2. 2 4. 0 10. 7 100. 0 53. 2 17. 1 8. 8 46. 8 9. 4 4. 3 3. 9 10. 9 Som % av nominell BNP Värde förändring i procent 1976 1) 19822) 19953) 82/771) 87/822) 95/873) Export till: • Totalt • OECD varav: USA Japan • Ej OECD varav: DAE4) Kina Rest. av Asien5) CCEE6) Import frän: • Totalt • OECD varav: USA Japan • Ej OECD varav: DAE Kina Rest. av Asien CCEE Handelsbalans • Totalt • OECD varav: USA Japan • Ej OECD varav: DAE Kina Rcsl. av Asien CCEE 10. 9 4. 6 11. 5 5. 0 1. 2 0. 2 6. 2 0. 3 0. 1 0. 2 0. 9 1. 7 0. 3 6. 4 0. 4 0. 1 0. 5 0. 7 12. 1 4. 9 12. 9 5. 7 1. 9 0. 5 7. 2 0. 5 0. 1 0. 3 0. 8 -1. 3 -0. 3 -0. 7 -0. 3 -1. 0 -0. 2 0. 0 -0. 1 0. 1 2. 2 0. 7 7. 2 0. 6 0. 1 0. 3 1. 0 -1. 4 -0. 7 -0. 4 -0. 5 -0. 7 -0. 1 0. 0 0. 1 -0. 3 9. 8 4. 9 1. 6 0. 5 4. 9 1. 1 0. 2 0. 4 1. 0 9. 6 5. 1 1. 6 0. 8 4. 5 0. 9 0. 4 0. 4 1. 0 0. 3 12. 5 13. 0 17. 9 14. 6 12. 1 17. 7 10. 5 25. 9 5. 7 12. 6 14. 3 13. 5 18. 8 11. 4 14. 7 12. 0 13. 3 15. 9 (7) -1. 2 -0. 2 -0. 4 -0. 1 -0. 3 0. 5 0. 1 -0. 2 0. 0 0. 0 -0. 5 -0. 4 -0. 8 -0. 2 0. 0 0. 0 -0. 1 3. 3 9. 3 10. 9 15. 5 -2. 5 11. 3 18. 7 3. 7 1. 4 0. 8 5. 6 0. 9 12. 4 -3. 9 10. 3 14. 2 5. 8 0. 8 (7) -0. 5 -0. 1 0. 2 -0. 5 -0. 4 -0. 1 0. 0 0. 1 -0. 3 8. 7 4. 9 3. 3 10. 2 12. 9 16. 4 11. 3 8. 5 16. 4 8. 2 5. 9 7. 2 4. 8 10. 7 9. 3 21. 5 10. 0 13. 2 (7) -0. 5 -0. 4 -0. 1 -0. 5 -0. 1 -0. 1 -0. 1 0. 0 -0. 1 1) IÎUR9: F. UR15 exklusive HL, L\ P, FIN och S. 2) IUJRI0:1-URI5 exklusive K, A, P, KIN och S. 3) KURI2: IÎ1JR15 exklusive A, FIN och S. 4) 1 long Kong, Korea, Malaysia, Singapore, Taiwan och Thailand. 5) Afghanistan, Pakistan, Indien, Bangladesh, Maldiverna, Sri Lanka, Nepal, Bhutan, Myanmar, Laos, Vietnam, Kampuchea, Indonesien, Brunei, Filippinerna, Mongoliet, Macao. 6) Albanien, Bulgarien, Tjeckiska republiken, Slovakien, Ungern, Polen, Rumänien, f. d. Sovjetunionen och Slovenien. 7) Genomsnittlig handelsbalans över perioden i % av BNP Källa: Kommissionen. 38 Gemenskapen har en jämförelsevis låg andel av exporten utanför EG riktad till de asiatiska marknaderna, vilka har växt snabbt och troligen kommer att fortsätta att växa inom överskådlig framtid. 1995 representerade gemenskapens export till Asien (inklusive Kina) bara 17 % av den totala exporten från EG jämfört med 20 % respektive 44 % från USA och Japan. Det bör emellertid noteras att gemenskapens export till dessa länder har stigit kraftigt sedan slutet av 1980-talet (se tabell 12). Vidare är gemenskapens andel av exporten till CCEE - som också har marknader med hög tillväxt - betydligt större än USA:s och Japans. Det finns emellertid skäl till viss oro. Gemenskapen uppvisar en relativt låg grad av specialisering inom vissa sektorer med hög efterfrågan, nämligen de högteknologiska. Den totala EG-exportens andel av sektorer med hög efterfrågan uppgick till 30 % 1994, vilket skall jämföras med 39 % för USA och 34 % för Japan. Motsvarande siffror för alla högteknologiska branscher var (1993) 23 % för gemenskapen att jämföra med ca 37 % för USA respektive Japan. Ett av de mest framträdande dragen i den senaste tidens globaliseringsprocess är att nyligen industrialiserade länder dyker upp som stora leverantörer och exportörer av internationella handelsvaror (speciellt industriprodukter). Importen från asiatiska länder till EG ökade dramatiskt under det senaste decenniet, vilket lett till en stark uppgång i deras andel av importen från länder utanför EG. Även om importen från asiatiska länder bara stod för 1,3 % av gemenskapens BNP under 1995, håller dessa länder i ökande omfattning på att etablera sig som seriösa konkurrenter på EG-marknaderna. 1995 stod de för ca 18 % av EG:s totala import från resten av världen (tabell 12). Tabell 13 visar att tillväxten av den asiatiska exporten till gemenskapen inte är begränsad till traditionella branscher med lågutbildad arbetskraft som kläder och textilier. Högutbildad arbetskraft, kapitalintensiva, kompetenskrävande branscher som maskiner och transportutrustning och högteknologiska produkter representerar en växande andel av den asiatiska exporten till gemenskapen. Större global rörlighet för finansiellt kapital och lättare tillgång till teknik sedan 1980-talet har bidragit starkt till denna utveckling. Det kan också vara så att ett begränsat tillträde till marknader i Europa för "känsliga" produkter (t. ex. textilier och kläder, stål och järn) kan ha drivit på övergången i de asiatiska länderna till större specialisering på mera sofistikerade marknadssegment. Detta innebär att när EG- länderna nu genomför den nödvändiga men svåra anpassningen till den nya tekniken måste de inrikta sig på branscher där Europa tills helt nyligen inte behövde möta direkt konkurrens från asiatisk export. 39 Tabell 13 Den regionala strukturen i EG:sn import av industriprodukter från länder utanför gemenskapen Totalt % av den totala importen av industriprodukter från varje land eller grupp av länder. % av EG:s totala import av industriprodukter Maskiner Transport utrustning Kemikalier Kläder och textilier Hög teknologi USA Japan Utveckl. - länder2) varav: DAE Kina 1980 1995 1980 1995 1980 1994 1980 1995 1980 1995 22. 9 21. 6 8. 6 12. 4 27. 4 36. 4 7. 6 12. 2 0. 9 5. 7 26. 4 30. 8 37. 6 47. 4 4. 7 13. 7 3. 1 30. 8 0. 8 9. 6 9. 1 8. 9 3. 5 5. 0 6. 2 4. 7 0. 4 1. 7 13. 5 5. 8 4. 3 2. 2 3. 1 1. 4 23. 7 23. 7 31. 3 11. 1 44. 1 23. 9 24. 3 33. 5 38. 9 36. 1 7. 4 17. 3 20. 2 34. 3 1. 9 21. 3 2. 5 4. 6 Övr. Asien 1980 1995 1980 1995 "KUR 9 tor 1980 och HUR 12 för 1995. 21 Afrikanska, Karibiska och Stillahavs-länder som undertecknat Lomékonventionen, Central- and Syd 16. 9 17. 5 12. 7 7. 3 9. 8 14. 0 5. 2 11. 6 CCEE 50. 2 42. 2 1. 5 4. 1 1. 1 2. 9 2. 9 8. 6 3. 6 9. 0 amerika, Mellanöstern, DAE, Kina, övriga Asien, CCEE. Källa: Kommissionen. Tillväxten i gemenskapens export till och import från andra regioner i världen har varit och är fortfarande i balans. Samtidigt har gemenskapens handelsbalans gentemot utvecklingsländerna vänts från ett underskott i storleksordningen 1 % av BNP strax efter den första oljeprischocken till ett blygsamt överskott i nuläget. Å andra sidan har handeln med de nya ekonomierna i Asien och CCEE på det hela taget befunnit sig i balans under de senaste två decennierna. 2. 2. 2 i Itländska direktinvesteringar (I JD1) Sedan andra hälften av 1980-talet har UDI-flödena runt världen växt mycket snabbt, både i absoluta tal och i förhållande till handelsflöden och produktionstillväxt. De årliga flödena steg från 50 miljarder dollar i genomsnitt under perioden 1981-1985 till i genomsnitt 155 miljarder dollar under perioden 1986-1990 och nådde 200 miljarder dollar 1990. I början av 40 1990-talet sjönk UDI- flödena kraftigt i takt med nedgången i världsekonomin och svaga balansräkningar i många industrialiserade länder, men har sedan återhämtat sig starkt från 1994 och framåt. Under de senaste 10 åren steg de globala UDI-flödena i nominella termer i medeltal mer än dubbelt så snabbt som världens samlade BNP. 14). Gemenskapen (inklusive interna Inflöden Gemenskapen har både varit en betydande källa till och destination för UDI-flöden. Trots en avmattning i början av 1990-talet under inverkan av den ekonomiska nedgången var nivån på såväl in- som utflödena av UDI historiskt höga (se tabell flöden) var källa till 42 % av de globala UDI-flödena under 1995 och tog emot 36 % av inflödet. Sedan den inre marknaden startats i mitten av 1980-talet har gemenskapen blivit en alltmer attraktiv destination för såväl traditionella investerare i Förenta staterna som för nykomlingarna i Sydostasien i deras försök att stärka sin position på den inre marknaden. Avskaffandet av icke- tariffara handelshinder, förenklade administrativa formaliteter, tillgången till en stor och växande marknadsefterfrågan och utrymme för stordriftsfördelar verkar Tabell 14 Utländska direktinvesteringar (miljarder dollar) 1975 1980 1985 1990 1995 | EUR15 externa + interna) 97. 4 15. 4 21. 3 9. 9 45. 9 2. 6 9. 9 36. 0 2. 6 0. 0 2. 6 0. 9 14. 2 5. 1 40. 9 2. 8 27. 0 46. 8 3. 6 5. 7 16. 9 3. 1 21. 9 4. 0 111. 9 35. 5 7. 0 132. 3 41. 6 8. 3 20. 4 31. 1 2. 9 25. 5 42. 6 4. 8 10. 1 47. 8 7. 0 133. 0 55. 4 9. 5 35. 6 USA 19. 2 2. 5 15. 2 1. 9 47. 9 5. 1 27. 2 2. 9 60. 2 4. 9 95. 5 7. 8 % Världen % GFCP' Utflöden % världen % GFCP' Nettoflöden Inflöden % GFCP> Utflöden % GFCP) Japan 0. 6 0. 2 6. 4 1. 7 0. 2 0. 1 1. 8 1. 1 Inflöden % GFCP) Utflöden % GFCP' " Gross fixed capital formation = bruttoinvesteringar. Källa: UNCTAD7. 1. 7 0. 2 48. 0 5. 1 0. 3 0. 1 2. 4 0. 7 0. 5 0. 0 21. 3 1. 5 ha fungerat som en stark stimulans att investera i EG. Den inre marknaden har också lockat fram oväntat stora mängder UDI mellan medlemsstaterna i EG. Som andel av de totala utflödena av UDI från EG sköt interna flöden i höjden från 20 % 1983 till 59 % för 1994. I INCTAl) ( 1996), World investment report, Geneve. 41 Då det gäller utåtriktade investeringsflöden från EG till icke-EG-länder är en stor andel (ca 60 % 1994) riktade till andra industrialiserade länder. Denna siffra är på väg nedåt, från ca 75 % vid mitten av 80-talet. Bland utvecklingsländerna blir de asiatiska länderna allt viktigare mottagare av investeringar från EG. Detsamma gäller Kina, vars andel av EG: s UDI-utflöden har vuxit starkt under senare år. Det är värt att notera att EG:s UDI-utflöden är små jämfört med bruttoinvesteringarna inom gemenskapen (ca 2 till 3 % för de samlade UDI-uttlödena från EG)8. Direktinvesteringar utomlands är ett normalt inslag i företagens tillväxtstrategi som gör det möjligt för ett företag att utnyttja sin speciella styrka i större skala. Sett ur det perspektivet kan UDI-utflöden till dynamiska, snabbväxande ekonomier ses som en konkurrensfördel. Det är bara när denna omlokalisering inte matchas av motsvarande inflöden eller när den åtföljs av svaga inhemska investeringar som ett lands dragningskraft som produktionsland kan börja ifrågasättas. Hittills har gemenskapen klarat sig ganska bra i den internationella konkurrensen om direktinvesteringar, vilket framgår både av den starka tillväxten av inflöden och av ett (ganska blygsamt) överskott i Diagram 16 Utländska direktinvesteringar inom EUR12 MriEOU 50 Flöden till, frän och inom Eö Flöden inom EG 1984 19BS 19S6 19B7 1988 19B9 1990 1991 1992 1993 1994 nettoflödena, av UDI. Det förefaller som Källa: Kommissionen. om etablering inom gemenskapen och utländsk produktion kompletterar varandra mot bakgrund av den starka, om än avtagande, korrelationen mellan exportens inriktning och UDI-utflöden. Vidare finns inga tecken på att x Denna analys är begränsad till trender som gäller gemenskapen i dess helhet, vilket döljer skillnadner mellan länderna. I Tyskland t. ex. har UDI-inllödena traditionellt varit små i förhållande till utflödena. Medan stora UDI-utflöden under 1080-talet var en spegelbild av ett stort överskott i bytesbalansen, har det vidgade gapet sedan återföreningen - när bytesbalansen plötsligt blev negativ - givit bränsle åt den aktuella debatten om Tysklands dragningskratt som produktionsland. Den starka apprecieiingen av den tyska marken under senare år har otvivelaktigt spätt på den nuvarande oron i detta hänseende. Omvän! upplevde lorenade kungariket en stark ökning i UDI-inllöden, särskilt från japanska loretag. under del sena ll)S0-talel som en följd av avreglering och privatisering. 42 utländsk omlokalisering av produktion framför allt bestäms med hänsyn till lönekostnaderna, även om detta gäller för vissa arbetsintensiva branscher som I Tabell 15 | Strukturen på utländska direkt investeringar inom EG (Miljarder ECU) kläder, skor eller leksaker. 2. 2. 3 Finansiella kapitalrörelser Inte bara UDI-flödena har växt markant under de senaste 20 åren, utan även internationella, finansiella kapitalrörelser har expanderat enormt som ett resultat av finansiell avreglering och innovation. Så har till exempel gränsöverskridande handel med obligationer och aktier ökat i större industriländer från under 10 % av BNP under 1980 till mellan 150 och 250% för 1995. Volymen på den världsomfattande valutahandeln har också ökat oerhört snabbt, med en daglig omsättning som för närvarande ligger på 1500 miljarder dollar. Det bör anmärkas att dessa transaktioner primärt rör sig om värdepappertillgångar (inklusive statsobligationer) 1984'> 1990*> 19942) Inflöden till EG 8. 5 9. 2 1. 4 5. 4 0. 5 9. 5 3. 0 0. 4 18. 2 2. 8 Från: -USA -Japan - Asien3) - Övriga Till: 11. 5 0. 3 Utflöden från EG 6. 4 7. 2 0. 9 0. 3 2. 4 0. 5 3. 3 8. 6 -USA -Japan - Asien3) - Kina -CCEE - Övriga Inom EG (I)EUR12. (2)EUR15. (3) Asien: Thailand, Malaysia, 0. 2 12. 2 0. 0 5. 6 39. 3 37. 4 4. 2 Indonesien, Singapore, Filippinerna, Sydkorea, Taiwan, Hong Kong och Indien. som byggts upp under lång tid och som reagerar Källa: Kommissionen. blixtsnabbt på minsta marginella skillnad i avkastning. Liberaliseringen av de finansiella marknaderna bidrar även till en förbättrad resursallokering. Eftersom innehav av värdepapper är mycket känsliga för stämningar på de internationella marknaderna har de en starkt disciplinerande effekt på växelkurser och den ekonomiska politiken. Att ignorera marknadens signaler leder ofelbart till turbulens på valuta- och obligationsmarknaderna, vilket i sin tur - som visas i kapitel 1 - utgör ett avgörande hinder för makroekonomisk tillväxt. 2. 2. 4 Ekonomiska konsekvenser Det finns föga belägg för att globalisering i sig, och speciellt ökad handel med och investeringar i utvecklingsländer, är en avgörande orsak till arbetslöshet inom gemenskapen. Tvärtom är ökad handel en viktig källa till ekonomisk tillväxt och stigande levnadsstandard tack vare förbättrad resursallokering. 43 För det första bör man komma ihåg att gemenskapens grad av öppenhet9 mot världsekonomin är relativt liten och rätt lik Förenta staternas och Japans. 1995 var öppenhetsgraden inom gemenskapen ca 10 %, jämfört med 12 % i Förenta staterna och 9 % i Japan. Detta innebär att globaliseringen av handeln påverkar bara en begränsad del av gemenskapens ekonomi direkt. För det andra skall man lägga märke till att största delen av EG:s ekonomiska förbindelser är inom gemenskapen och med dess största industriella partners. Detta betyder att globaliseringen primärt sker mellan länder med liknande ekonomiska strukturer, tillgångar till produktionsfaktorer och löne- och produktivitetsnivåer. Av detta framgår att den största effekten av internationell handel och UDI-flöden på sysselsättningsskapandet märks inom triaden (dvs mellan gemenskapen, Förenta staterna och Japan). Intensifierandet av de ekonomiska förbindelserna mellan industriländer bör inte uppfattas som en nackdel utan snarare som en välsignelse för gemenskapens välstånd. Detta har varit motivationen för en rad EG-åtgärder, inte minst det nya "initiativet för tillträde till marknader", som skall försöka maximera de fördelar som kommer gemenskapen till del genom globaliseringen. För det tredje är gemenskapens handel med låglöneekonomier fortfarande mycket liten: EG- importen från låglöneländer uppgår till mindre än 3 % av gemenskapens BNP för närvarande, och gemenskapens handel med dessa ekonomier är i stort sett i balans. Man hör ibland argumentet att även en neutral handelsbalans med dessa länder skulle kunna medföra förlust av arbetstillfällen för gemenskapen, eftersom importen från låglöneekonomier tenderar att ha högre (lågkvalificerad) arbetsintensitet än gemenskapens export till dessa länder. Detta argument tar emellertid inte hänsyn till de dynamiska effekterna av en förbättrad resursallokering, och inte heller till det förhållandet att billig import betyder ökad inhemsk efterfrågan och högre realinkomster för gemenskapen. Generellt förkroppsligar denna handel utbytet av lågkvalificerat arbete mot högkvalificerat och bättre betalt arbete. För det fjärde bör man inte överdriva mängden och frekvensen av dessa utlokaliseringar. Inte heller är dessa processer nödvändigtvis av ondo. Ett arbetstillfälle som skapas i låglöneländerna betyder inte att ett arbetstillfälle förloras i ett EG-land; det kan inte förutsättas att denna utländska produktion och sysselsättning skulle kunna omlokaliseras till något av gemenskapens länder. Försäljningsorienterade investeringar utomlands kan - i stället för att tränga ut gemeskapsexport som många tror - i själva verket öppna marknader och leda till ökad export från konkurrenskraftiga gemenskapsindustrier. Gemenskapens företag utnyttjar dessa möjligheter, vilket framgår av att gemenskapen sedan länge haft ett handelsöverskott gentemot de Central- och Östeuropeiska länderna och de nyligen industrialiserade länderna i Asien. Aritmetiska medelvärdet av export och import av varor och tjänster som procent av nominell BNP. 44 Globaliseringen av produkt- och finansmarknaderna påskyndar inte desto mindre branschomvandlingen och pressar ner den lågutbildade arbetskraftens löner. Den tvingar gemenskapens ekonomi att tillämpa ny teknik, att bibehålla och förbättra konkurrenskraften, att optimera resursallokeringen och att driva en sund ekonomisk politik. 2. 3 Konkurrenskraft De tekniska framstegen och globaliseringen utövar ett konstant tryck på medlemsstaterna att bibehålla och förbättra sin konkurrenssituation. Konkurrenskraft är ett komplext och mångtydigt begrepp som ofta förväxlas med andra företeelser, till exempel lönsamhet. På företagsnivå är betydelsen av ordet konkurrenskraft glasklar: ett företag är konkurrenskraftigt om det kan sälja sina produkter till marknadspris och vara lönsamt på medellång och lång sikt. På nationell nivå är begreppet mindre okomplicerat. För ett land är politikens Tabell 16 slutmål att förbättra medborgarnas levnadsstandard och välstånd. I detta sammanhang anses vanligen ett lands utrikeshandel vara viktig som indikator på dess långsiktiga förmåga att höja produktiviteten och förvandla en internationell ekonomisk tillväxt till inhemsk sysselsättning. Därför bedöms ett lands konkurrenskraft ofta på basis av exporttrender. Som framgår av tabell 16 har gemenskapens exportmarknadsandelar sjunkit i jämn och långsam takt sedan mitten av 1980-talet. Vad gäller andra regioner i Exportutfall, alla varor % vinst eller förlust av marknadsandelar i reala termer1), (årlig genomsnittlig förändring) 1981-85 1986-90 l99l-95 I «)9d ^J EUR USA JAP Icke-OECD varav: - DAE<3) - Övr. Asien 1. 6 -2. 8 1. 6 -1. 4 3. 0 2. 5 -1. 9 4. 3 -3. 9 1. 0 3. 3 2. 4 -0. 1 -0. 2 -7. 8 1. 6 1. 7 5. 5 -1. 6 1. 7 -5. 9 1. 9 3. 1 3. 6 U Mätt som kvoten mellan exportvolymcns tillväxt och exportmarknadens tillväxt. 2) Beräknat värde. •*) DAE exkl. Thailand och Malaysia. Källa: OECD. tabellen kan noteras att Japan sedan länge också tappat marknadsandelar i stor omfattning, medan Förenta staterna (under andra hälften av 1980-talet) och de asiatiska ekonomierna (sedan början av 1980-talet) har gjort avsevärda vinster. 45 Diagram 17 Exportutveckling och real effektiv växelkurs, EUR 1987 = 100 Exportutveckling** L (interna and externa EG-marknader) Real effektiv växelkurs* 140 ;13ö: 120 110: 100 90 80 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 * Relativt 0«ttt*mttf:$ imtu*Wia«t<l*r uUMtftfr EO, dubbla «xportvttcter. Deflator; nominate »nh*t*artwtskostn*i«r. ** Matt vont kvoten mrtten »xportvo|ymer»$ och «portmarfcnadnns tillväxt» K*//a; Kommissionen <Kh OECD. 1996 " ' " " •' w r m -. „. „. — , „ • „. „. „ Dessa förändringar i marknadsandelarna kan delvis bero på förändringar i den internationella kostnadsmässiga konkurrenskraften (mätt med reala effektiva växelkurser). 1 detta sammanhang avslöjar diagram 17 att tillbakagången för gemenskapens export under de senaste 10 åren delvis varit en följd av den kraftiga apprecieringen av dess reala effektiva växelkurs. En negativ korrelation mellan dessa två variabler kan ses tydligt vid de två växelkurstopparna vid mitten av 1980-talet och i början av 1990-talet. Även om dessa trender inom exporten och den kostnadsmässiga konkurrenskraften må innehålla intressanta insikter, kan de bara kasta begränsat ljus över ett lands konkurrenskraft. I makroekonomiska termen och sett ur medellångt till långt perspektiv, lyder en lämplig, uttömmande definition av begreppet konkurrenskraft10 sålunda, ett land har internationell konkurrenskraft om det samtidigt: kan öka sin produktivitet lika snabbt eller snabbare än dess stora handelspartners pä jämförbar utvecklingsnivå, kan hålla extern balans i en öppen ekonomi med fria marknader och kan hålla en hög sysselsättningsnivå. Se även Competitive Policy Council (1993), "A Competitiveness strategy for America' 46 Tabell 17 visar att gemenskapen enligt denna definition har en blandad meritlista. Gemenskapen har haft högre tillväxt för arbetsproduktiviteten än Förenta staterna och (på senare år) Japan, med bibehållen extern balans, men beträffande sysselsättningen ligger gemenskapen långt efter sina två viktigaste handelspartners. Tabell 17 Makroekonomisk konkurrenskraft inom triaden 1961-73 1974-85 1986-95 1986-90 1991-95 EUR USA Japan EUR USA Japan EUR USA Japan EUR USA Japan 4. 4 1. 9 8. 2 0. 3 0. 5 0. 6 1960 67. 0 62. 7 74. 3 2. 4 5. 5 1. 7 Arbetsproduktivitetens tillväxt (% per år. ) 1. 9 0. 8 2. 0 2. 0 0. 5 2. 7 1. 9 0. 6 3. 6 Bytesbalans (% av GDP) -0. 2 -1. 9 2. 7 0. 1 -2. 5 2. 8 -0. 3 -0. 4 0. 9 1990 1973 1985 Sysselsättningsgrad (%)!) 59. 1 68. 5 70. 6 62. 2 72. 6 72. 6 64. 8 66. 7 70. 8 Arbetslöshet (%) 10. 0 7. 2 2. 6 2. 6 4. 9 1. 3 7. 8 5. 5 2. 1 | I 1. 9 1. 1 0. 6 -0. 4 -1. 3 2. 7 1995 59. 6 73. 0 73. 9 10. 9 5. 4 3. 3 n Andelen i sysselsättning av den totala arbetsföra befolkningen (15-64 ar). Källa: Kommissionen. | Alla industriländer har blivit påverkade av ett strukturellt avbrott i arbetsproduktivitetens tillväxt i kölvattnet av den första oljeprischocken. Inom gemenskapen har arbetsproduktiviteten stigit i en stadig takt av 2 % per år i medeltal under de senaste 20 åren, vilket är ungefär tre gånger snabbare än i Förenta staterna. I Japan, som hade den starkaste utvecklingen under perioden 1960-1990, föll arbetsproduktivitetens tillväxt dramatiskt under första hälften av 1990-talet till nivåer som var klart lägre än gemenskapens och till och med Förenta staternas. Siffrorna för Japan speglar den japanska traditionen att inte avskeda arbetskraft, vilken tillämpades under den starka och långdragna ekonomiska nedgången i början av 1990-talet. 47 Den relativt sett bättre utvecklingen av dess arbetsproduktivitet har resulterat i att gemenskapen i stadig takt håller på 1D0 Diagram 18 Nivåer av arbetsproduktivitet att komma ikapp Förenta staternas produktivitetsnivå (se diagram 18). Gemenskapens produktivitetsnivå (på basis av köpkraft) i relation till Förenta staternas ökade från 45 % år 1960 till 82% för 1995, fortfarande en bra bit över den japanska nivån trots detta lands ledande ställning inom vissa delar av tillverkningsindustrin. Under denna tid lyckades dock inte gemenskapen minska gapet i levnadsstandard till Förenta staterna i samma utsträckning. BNP per capita jämfört med Förenta staterna steg från 55 % år 1960 till inte mer än 71 % för 1995. Detta återspeglar framför allt BNP per anställd, 1390 års priser (PP$;U$A*1ÖÖ) BNP per anställd, löpande priser och växelkurs. (ECU; USA-100) 1995 1995 1965 1970 Hälla: Kommissionen. divergerande sysselsättningsgrader i de två ekonomierna (se nedan). Gemenskapens produktion per anställd mätt i löpande priser och växelkurser ligger nu pä samma nivå som i Förenta staterna men betydligt lägre än i Japan. Detta betyder att en anställd inom gemenskapen vid nuvarande växelkurser skapar i genomsnitt lika mycket ekonomiskt välstånd som en anställd i Förena staterna. Historiskt sett har gemenskapen aldrig haft några större problem beträffande den externa balansen. Från 1960 till slutet av 1980-talet var gemenskapens bytesbalans i allmänhet balanserad eller redovisade ett mindre överskott. Detta goda resultat skyms i viss mån i tabell 17 (vilken visar periodiska genomsnitt) av de kortlivade men icke negligerbara underskotten i gemenskapens bytesaffärer med den övriga världen vid tiden för de två oljeprischockerna. I efterdyningarna till överhettningen under 1989-1990 och den tyska återföreningen blev bytesbalansen temporärt negativ, men sedan 1995 har gemenskapen återigen visat överskott i storleksordningen 0,75 % av BNP. Förenta staterna har däremot uppvisat betydande underskott i bytesbalansen sedan början av 1980-talet, medan Japan har haft stora externa överskott som speglar en strukturell övervikt för nationellt sparande över inhemska investeringar. 48 Utvecklingen av sysselsättning inom gemenskapen är en dyster historia, inte minst jämfört med dess viktigaste handelspartners. Sysselsättningen var inte något större problem inom gemenskapen förrän i början av 1970-talet. Men sedan dess har, bortsett från tillväxtperioden under senare hälften av 1980-talet, sysselsättningsskapandet gått för långsamt och har inte nått upp till den förhållandevis måttliga ökningen av arbetskraften. Förenta staterna har däremot haft en stark tillväxt av sysselsättningen sedan början av 1960-talet, en tillväxt som gått hand i hand med en stark ökning av arbetskraften. Följden har blivit att de två regionerna uppvisat helt motsatta trender för sysselsättningsgraden (dvs. antalet sysselsatta i förhållande till den totala arbetsföra befolkningen). Från en nivå som låg något lägre än gemenskapens har sysselsättningsgraden i Förenta staterna stigit till ca 73 % för närvarande samtidigt som den sjunkit till under 60 % i gemenskapen. 2. 4 Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital samt sysselsättningstillväxt. 2. 4. 1 Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital. Mot bakgrunden av snabba tekniska framsteg och ökad globalisering krävs ständiga ansträngningar för att uppehålla och förstärka konkurrenskraften. Gemenskapen och dess två största handelspartners har konfronterats med liknande anpassningsproblem, men resultaten för arbetsmarknaderna har blivit slående olika. En viktig förklaring till de divergerande sysselsättningstrenderna på båda sidorna av Atlanten tycks ligga i samspelet mellan arbetsproduktivitet, substitution mellan arbetskraft och kapital samt tillväxt". Som diskuterats i föregående avsnitt har gemenskapen under de senaste 35 åren haft starkare tillväxt av arbetsproduktiviteten än den viktigaste handelspartnern, Förenta staterna, och har på sistone även gått om Japan. Det verkar emellertid som om nära hälften av denna ökning har varit resultatet av substitution mellan arbetskraft och kapital. Tillväxten av arbetsproduktiviteten kan består av två komponenter: tillväxt av inkorporerade tekniska framsteg (totalfaktorproduktivitet) och substitution mellan arbetskraft och kapital. Tabell 18 visar att i gemenskapen ungefär 3 procentenheter av den ärliga ökningen av arbetsproduktiviteten på 4,5 % under perioden 1961-1973 kan hänföras till en ökning i totalfaktorproduktiviteten, och återstoden, eller 1,5 procentenhet, till substitution mellan arbetskraft och kapital. Under de 20 år som följde på den första oljeprischocken ökade arbetsproduktiviteten i en stadig, årlig takt av 2 %. Bara något över hälften av denna ökning kan förklaras med tekniska framsteg. Nära hälften av arbetsproduktivitetens tillväxt kommer till genom substitution mellan arbetskraft och kapital 11 Ingen jämförelse anställs med den japanska situationen eftersom den är alltför annorlunda kulturellt oeh socialt för att vara tillämplig på gemenskapen. 49 Tabell 18 EUR USA Japan EUR USA Japan EUR USA Japan EUR USA Japan EUR USA Japan Produktion, sysselsättning, produktivitet och substitution arbetskraft/kapital (årlig % förändring) 1961-73 1974-85 1986-95 1986-90 1991-95 I. Tekniska framsteg = 2. 8 1. 6 6. 3 1. 0 0. 4 1. 1 btalfaktorproduktivitct = cndogcn tillväxt 1. 2 0. 8 0. 9 1. 5 0. 6 2. 3 1. 0 0. 9 -0. 5 2. Makroekonomiskt substitution arbetskraft/kapital = arbetsbesparande tillväxt (2 = 3- l ) 0. 7 0. 1 1. 1 0. 4 0. 0 1. 2 1. 0 0. 1 1. 6 3. Arbetsproduktivitet = BNP per anställd ekonomisk tillväxt utan sysselsättningen (3 = 1+2) 1. 9 0. 8 2. 0 1. 9 0. 6 3. 6 2. 0 0. 5 2. 7 1. 1 0. 2 1. 1 1. 9 1. 1 0. 6 1. 5 0. 3 1. 8 4. 4 1. 9 8. 2 4. Sysse 0. 3 1. 9 1. 3 4. 7 3. 9 9. 7 sättning = sysselsättningsskapande tillväxt ( 0. 4 1. 7 0. 9 1. 3 2. 1 1. 0 0. 0 1. 8 0. 7 5. Faktisk BNP-tillväxt (5 = 1+2+4 = 3+4) 2. 3 2. 5 2. 9 2. 0 2. 3 3. 4 3. 3 2. 8 4. 6 = 5 - 3) -0. 5 1. 2 0. 7 1. 4 2. 3 1. 3 En anmärkningsvärt avvikande bild möter i Förenta staterna. Under 1961-1973 och 1974- 1996 var tillväxten i arbetsproduktiviteten ungefär en tredjedel av gemenskapens, och substitution mellan arbetskraft och kapital utgjorde bara en obetydlig del. Den amerikanska ekonomin har alltså ökat sin insats av kapital och arbetskraft parallellt. Det är värt att lägga märke till att TFP-tillväxten i Förenta staterna sedan mitten av 1980-talet tycks ha stigit från den mycket låga nivån under det föregående decenniet, vilket delvis speglar starkt ökade investeringar. 50 Diagram 19 Sysselsättning, produktivitet och substitution mellan arbetskraft och kapital Real BNP Realkapitaj :*wo::::::w;;::^w:::::7s::•'-:••. *• : •::. #-•••::*:• : *r Substitution mellan arbetskraft och kapital ;w««;;:;;:tti;::::::n;:::i;:)«: ;*:;:::;:•*;;;;;;!»: : :M: : : : : : : ÏB: : : : : : : ti :: ; : : : «0: : ; : : : :»S : ^ : I : : * :. : : : M : Real ersättning per anställd Total faktorproduktivitet EUR 10» I960 «8 70 rs Ka/7a: Kommissionéh. ::i«t(): :;:::»*::•:•:: ::«>:'::::•:?«' I sig är substitution mellan arbetskraft och kapital inte ett oroande fenomen. En hög grad av sådant utbyte medger fortsatt hög tillväxt i den ekonomiska aktiviteten och levnadsstandarden. Men då en stor del av den tillgängliga arbetskraftsreserven var arbetslös, vilket i allt högre grad varit fallet i gemenskapen sedan den första oljeprischocken (se tabell 18), uppstod ett tvåfaldigt problem: en brist på anpassning pä arbetsmarknaden tvingade företagen att i stor utsträckning ersätta arbete med kapital för att säkra sin konkurrenskraft genom produktivitetsökningar. den makroekonomiska tillväxten var inte tillräckligt stark i förhållande till den givna och stabila arbetsproduktiviteten för att kunna skapa de nya arbetstillfällen som behövdes. 51 Den potentiella arbetskraftsreserven, som uppgår till ca 17 miljoner personer om den genomsnittliga sysselsättningsgraden för perioden 1961-1973 används som måttstock, eller ca 26 miljoner om referensmåttet är sysselsättningsgraden i de skandinaviska länderna, USA och Japan, representerar en viktig tillväxtpotential. Av detta följer att en adekvat politik borde genomföras för att dra fördel av denna arbetskraftsreserv. Tabell 19 Sysselsättningspotential, EUR (1960-1995 in mio) 1. Befolkning i arbetsför ålder 193. 8 208. 4 229. 7 234. 2 235. 4 246. 0 249. 0 1960 1973 1985 1990 1991») 19912) 1995 (15-64 år) 2. Aktivitetsgrad i % (= 3 / 1) 3. Aktiv befolkning (=4 + 5) 4. Arbetslöshet 5. Total sysselsättning 6. Sysselsättningsgrad ( = 5 / 1) 7. Potentiell sysselsättning vid 1961-73 års genomsnittliga sysselsätt- ningsgrad (66. 2%) 8. Sysselsättningsgap 1 ( = 5 - 7) 9. Potentiell sysselsättning vid 70% sysselsättningsgrad-*) 68. 9 66. 9 65. 7 67. 2 67. 3 67. 7 133. 4 139. 5 150. 9 157. 5 158. 3 166. 6 3. 1 '3. 5 14. 8 12. 0 12. 7 13. 6 66. 6 165. 9 17. 9 130. 4 136. 0 136. 2 145. 4 145. 6 153. 0 148. 1 67. 3 65. 2 128. 4 138. 1 59. 3 152. 2 62. 1 61. 9 62. 2 59. 5 155. 2 155. 9 163. 0 165. 0 2. 0 135. 6 -2. 1 -16. 0 -9. 7 145. 9 160. 8 163. 9 -10. 3 164. 8 -10. 0 172. 2 -16. 9 174. 3 10. Syssclsättningsgap 2 (= 5 - 9) -5. 3 -10. 0 -24. 6 -18. 5 -19. 1 -19. 3 -26. 2 ') I960-1991 med Västtyskland. 2) 1991 -1995 med återförenat Tyskland. 3) Jämfört med de högsta sysselsättningsgraderna som registrerats i norra Europa, USA and Japan. Källa: Kommissionen. 2. 4. 2 Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital samt löneutveckling Som belysts ovan ligger substitution mellan arbetskraft och kapital bakom halva gemenskapens tillväxt i arbetsproduktivitet. I Förenta staterna, där den tekniska utvecklingen bara går en aning långsammare, har nästan ingen makroekonomisk substitution av arbetskraft ägt rum. Frågan är därför om det är möjligt att bromsa denna utbytesprocess utan att försämra konkurrenskraften. Ett första svar på denna fråga tillhandahålls av utvecklingen av de relativa faktorpriserna på makroekonomisk nivå. Efter de överdrivna löneökningarna i efterdyningarna till de tvä oljeprischockerna, vilka lade grunden till den snabba ökningen av arbetslösheten, har det makroekonomiska lönebeteendet så småningom blivit föredömligt inom gemenskapen. Sedan 1982 har, med undantag för 1990-1992, trenden för de samlade lönekostnaderna per capita (inklusive sociala avgifter) hållit jämna steg med den fallande inflationen. Ökningen av enhetsarbetskostnaderna har legat under ökningen av BNP:s prisdeflator, och ökningen 52 av reallönerna har stannat ca en procentenhet under tillväxten av den totala arbetsproduktiviteten (diagram 20). Denna utveckling har lett till remarkabelt förbättrad lönsamhet för kapital (se diagram 9 i kapitel 1) och bildar en solid grund för en högre, investeringsledd ekonomisk tillväxt allt eftersom bilden ljusnar för efterfrågan. En konsekvens av detta är att en väl avpassad makroekonomisk löneutveckling är viktig om man skall lyckas minska arbetslösheten med hjälp av en investeringsledd tillväxt (i överensstämmelse med den makroekonomiska delen av de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken). Ekonomiska analyser tyder emellertid på att förmånliga lönetrender bara obetydligt kan bromsa makroekonomisk subsitution mellan arbetskraft och kapital. Diagram m 2oJ: Löneutveckling - EUR (årlig förändring) Real ersättning per an »tänd, deflator för privat konsumptlon 62 64 06 68 70 7Î 74 76 tö 8Ù 82 04 86 «8 90 M 94 06 98 Ett snabbare sätt att bromsa substitutionsprocessen är att vidga löne(kostnads)skalan nedåt. De marknadskrafter som verkar i denna riktning är starka och kommer troligen att förstärkas ännu mera som ett resultat av globaliseringen, särskilt i och med öppnandet av de Central- och Östeuropeiska länderna och det forna Sovjetunionen. Med en mycket spridd lönestruktur blir tillväxten mer sysselsättningsskapande eftersom den stora lönespridningen möjliggör för lågproduktiva aktiviteter att förbli eller bli livskraftiga. 62 64 66 68 70 72 74 76 76 90 82 94 86 99 90 82 94 86 99 Kélia Kammtssiortea 53 Under 1970- och 1980-talen utsattes i Förenta staterna löneskalan för manliga anställda för Dia9ram21 i Utveckling av Inkomstspridning (män, D9/P1) en nedåtriktad vidgning med över 30 %12. Detta betyder att den i relativt obetydliga ökningen genomsnittliga reallöner som förekommit i Förenta staterna (en ärlig tillväxttakt på ca 0,5 % i medeltal under perioden 1974- 1990) åtföljdes av en dramatisk sänkning av reallönerna i den lägre delen av löneskalan. Det är möjligt att den stora lönespridningen i Förenta staterna har varit det pris man måste betala för hög sysselsättning. Den nedåtriktade flexibiliteten hos lönerna har medfört ett närmande mellan relativlöner och de vidgade differentialerna i arbets produktiviteten (som är följden av tekniska framsteg och globalisering). 197$ 1983 1987 Förändring mellan 1979* and 1995** Kvoten av Övre och nedre decilerna av inkomstspridningen i 1991 1996 förhållande till genomsnittet «n-J** MOI BD9 20 m 10 M. m Frankrike Tyskland * Tyskland 1983 « 100, " Data for Italy tillgängliga fram til! 1992, Frankrike Japan Italien UK 1994, USA Tyskland 1993, Japan 1994. Källa: OECQ. Även om denna tendens kan ha försvagats något i Förenta staterna under senare år är dock lönespridningen fortfarande mycket stor och påverkar fortfarande sysselsättningsintensiteten i produktionstillväxten positivt. Vidare håller Förenta staterna på att genomföra åtgärder inriktade på ökade investeringar, högre produktivitetstillväxt och högre löner för lågutbildad arbetskraft. 1 detta sammanhang bör påpekas att det finns mycket som tyder pä att den största delen av de jobb som skapats under senare år har varit koncentrerade till högkvalificerade aktiviteteter. I själva verket skapades 68 % av nettotillväxten för heltidsanställda mellan 1994 och 1996 i anställningskategorier med löner över medianlönen'\ '' Se HiiKïï IÏSS, o. (1993, "The contribution of employment and hours change to family income inequality", American hconomic Revue, Papers and Proceedings, Vol. X3, no 2, pp. 131-135. |; US Council of economic Advisers (I9X(>), "Job creation and employment opportunities: The United States labour- market. 1993-96". 54 I gemenskapen däremot förblev lönespridningen på det hela taget oförändrad eller vidgades bara obetydligt trots förändringarna i mönstret för efterfrågan på arbetskraft. Undantag har förekommit i Förenade kungariket och - i mindre omfattning - Italien, sedan 1991 (se även ruta 3). En viktig förklaring till att den inkomstmässiga ojämlikheten är så mycket större i Förenta staterna än i gemenskapen är att arbetsmarknadens institutioner inte arbetar pä samma sätt. Skillnaden består väsentligen i att man litar mycket mera på marknadskrafterna i Förenta staterna än i gemenskapen. Jämfört med gemenskapen är till exempel minimilönerna låga och arbetslöshetsförmånerna och andra sociala transfereringar betydligt mindre generösa i Förenta staterna. Andra skillnader är att kollektiva löneförhandlingar förekommer i mycket mindre utsträckning, att en mindre andel av arbetskraften är sysselsatt i den offentliga sektorn och att det ges mindre stöd till olika typer av utbildning i Förenta staterna än i gemenskapen. Av sociala och politiska skäl är det varken möjligt eller lämpligt att imitera det amerikanska systemet, eftersom det skulle innebära en dramatisk förändring av den europeiska sociala modellen. Så skulle exempelvis tillämpningen av den amerikanska modellen inom gemenskapen fordra en kraftig sänkning av arbetslöshetsersättningen och andra sociala förmåner. Detta skulle - allt annat lika - innebära en vidgning av lönestrukturen och generera större inkomstmässig ojämlikhet. Det skulle innebära att Europa skulle fa en ny social problemgrupp: de arbetande fattiga, en form av utstötning som är lika skadlig för samhällsstrukturen som arbetslöshet. Dessa synpunkter innebär dock inte att man inte bör försöka hitta utvägar genom pragmatiska lösningar, i linje med den strategi som antogs av Europeiska rådet i Essen och som går ut på att höja sysselsättningsintensiteten i tillväxten. Följande principer är särskilt värda att följa i detta sammanhang: Löneavtalen mellan arbetsmarknadens parter bör tillåta större differentiering efter kvalifikationer, mellan regioner och, i viss utsträckning, mellan branscher. Indirekta löner (eller inkomstskatter) för den lägre delen av löneskalan bör sänkas och inkomstbortfallet för staten kompenseras genom strängare kontroll av statliga utgiftsökningar och/eller höjningar av andra skatter (t. ex. miljöavgifter). På liknande sätt borde man prova att införa tidsbegränsade ingångslöner för lågutbildad arbetskraft, ungdomar eller långtidsarbetslösa. Sådan åtgärder bör målinriktas med omsorg och sedan avvecklas gradvis. Vidare kan man troligen skapa både nya arbeten och högre förvärvsfrekvens genom att införa flexiblare arbetstider som specialanpassas efter företagens och de anställdas behov, mer deltidsarbete och slutligen genom att uppmuntra lokala sysselsättningsinitiativ. Lösningen på gemenskapens arbetslöshetsproblem måste alltså i första hand sökas i hög ekonomisk tillväxt, strukturreformer och mikroekonomisk flexibilitet. 55 2. 5 Politiska konsekvenser Sedan början av 1960-talet har arbetslösheten inom gemenskapen stigit från ca 2,25 % av arbetskraften till ca 11 % för närvarande. Under denna period har sysselsättningen bara växt med i genomsnitt 0,3 %, medan såväl förvärvsfrekvensen som sysselsättningsgraden haft en nedåtgående trend. Resultatet har blivit att gemenskapen för närvarande har en stor reserv av oanvänd arbetskraft. Som diskuterats ovan finns det få tecken som tyder på att gemenskapens dystra arbetsmarknadssituation har ett nära samband med den tekniska utvecklingen, globaliseringen och konkurrenskraften. De inneboende konsekvenserna av tekniska framsteg och globalisering, med andra ord hård internationell konkurrens och genomgripande branschomvandling, understryker den tvingande nödvändigheten av att vidta åtgärder för att förbättra konkurrensförmågan å ena sidan och modernisera produkt- och varumarknaderna å den andra. De åtgärder som krävs är de som presenterades redan i vitboken om "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" och därefter i en rad allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som antagits sedan 1993. I full enighet om giltigheten i dessa krav har medlemsstaterna genomfört - i vissa fall mycket djärva - reformprogram som syftar till att reagera positivt på de viktiga strukturella utmaningarna som deras ekonomier står inför. Dessa ansträngningar måste fortsätta och förstärkas, speciellt på de områden där framstegen syns minst eller saknas helt. För att säkra och stärka EG:s konkurrensförmåga och sysselsättning i en värld av frihandel och teknisk omvandling är det viktigt att medlemsstaterna och gemenskapen intensifierar sina ansträngningar att modernisera sina marknader för varor och tjänster, allt i enlighet med de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Detta omfattar i första hand det slutliga genomförandet av den europeiska inre marknaden, vars betydelse har belysts på ett klart sätt i den utvärdering som kommissionen nyligen lagt fram14. Enligt denna studie har den inre marknaden hittills bidragit till en höjning av BNP med upp till 1,5 % och har skapat upp till 900 000 arbeten genom ökad handel och konkurrens. Ytterligare åtgärder behövs för att fullborda det juridiska regelverket inom skatte- och aktiebolagslagstiftningen liksom beträffande liberaliseringen av telekommunikations- och energimarknaderna. Och vad som är ändå viktigare: det är nödvändigt att se till att existerande EU-lagar genomförs och tillämpas på ett effektivt sätt, och att minska den börda av överreglering, speciellt men inte bara pä nationell nivå, som fortfarande hindrar den inre marknaden från att fungera fullt ut. I europeiska kommissionen ( 1996), "Den inre marknadens följder och effektivitet", KOM(96) 520 slutlig. 56 För att kunna skapa en flexiblare ekonomi måste man också genomföra strukturreformer på andra viktiga områden. Man måste bl. a. förverkliga de transeuropeiska transport- och kommunikationsnäten, stödja forskning och utveckling, främja informationssamhällets utveckling och undanröja marknadshinder och onödiga lagar och regler som försvårar verksamheten för de små och medelstora företagen. Dessa åtgärder kommer att förstärka den endogena tillväxten och leda till stora förbättringar i EG-ekonomins totala produktivitet. Under förutsättning att det rätta regelverket finns på plats är det fullt möjligt att en hållbar, investeringsledd tillväxt kan förenas med bevarandet av en hälsosam miljö (se ruta 4). Som betonas i 1996 års gemensamma sysselsättningsrapport från rådet och kommissionen "Sysselsättning och tillväxt inom gemenskapen - vägen framåt" som antogs av Europeiska rådet i Dublin finns det ett konstant behov av att ytterligare förbättra arbetsmarknadens förmåga att svara på förändringar i ekonomin genom att modernisera arbetsorganisationen, öka den geografiska och yrkesmässiga rörligheten och införa ökad differentiering av de produktrelaterade arbetskostnaderna. I synnerhet är det viktigt att förstärka yrkesutbildningen så att arbetskraften får den kompetens som krävs för anpassningen till den nya tekniken och andra förändringar. Dessa insatser är också nödvändiga för att undvika flaskhalsar på arbetsmarknaden och en ny löneinflation då arbetslösheten börjar sjunka. Vidare bör pragmatiska lösningar i syfte att öka arbetsinnehållet i tillväxten (se avsnitt 2. 4. 2) sökas aktivt. De kan inte bara bidra till ökad sysselsättning utan kan också bidra till att mildra smärtsamma anpassningsåtgärder. 15 'Arbetslöshetens sammansättningen lian ett ekonomiskt perspektiv", European Economy, nr 59, 1995 och "Tillväxt, sysselsättning och sysselsattningsintensiv tillväxt", European Economy, nr 62, 1996. 57 Ruta 2: Den inre marknadens följder och effektivitet -1996 års undersökning Inre marknads-programmet - (The Single Market Programme) är det ambitiösaste och mest omfattande programmet på utbudssidan som någonsin startats. Det syftade till att undanröja alla återstående icke-tariffära hinder för handeln mellan EG:s medlemsstater. Kommissionens nyligen genomförda utvärdering - Den inre marknadens följder och effektivitet (KOM(96) 520 slutlig) som lades fram i oktober 1996 - och en mer detaljerad analys som kommer att publiceras i ett kommande nummer av European Economy under titeln Economic Evaluation of the Internal Market1 (En ekonomisk utvärdering av den inre marknaden) lägger fram vissa ekonomiska belägg för effekten av den inre marknaden fram till idag. Studien visar att det går att se klart positiva effekter på gemenskapens ekonomi, speciellt inom tillverkningssektorn. Problem återstår att angripa och vaksamhet fordras fortfarande mot tendenser till en ny fragmentering av EG-marknaden, men den inre marknaden håller utan tvekan på att bli en realitet. De positiva effekterna av den inre marknaden återfinns inom tre områden: • Förändringar i handelsflöden och utländska direktinvesteringar. Enligt teorin skulle undanröjandet av handelshinder mellan länderna få handeln mellan medlemsstaterna att växa och ersätta mindre effektiv inhemsk produktlon med importvaror som produceras mer effektivt och därmed öka välfärden. Den inre marknaden kan också antingen leda till större specialisering för medlemsstaterna baserad på komparativa fördelar, ökad inter-industriell handel mellan medlemsstaterna eller till uttnyttjande av stordriftsfördelar, bristande konkurrens och produktdifferentiering, ökad intra-industriell handel (dvs. samtidig import och export av liknande produkttyper, som bilar mot bilar). Den tidigare alternativet medför effektivitetsvinster då medlemsstaterna specialiserar sig på aktiviteter där de är relativt effektivare, och konsumenterna får fördelen av låga priser, men den vägen kan också leda till smärtsamma industriella omstruktureringar. Den intra-industriella handeln erbjuder däremot konsumenterna ett bredare produktsortiment och producenterna får lägre anpassningskostnader. Den inre marknaden förväntade också ha en positiv effekt på de utländska direktinvesteringarna (UDI) genom att göra EG attraktivare jämfört med andra områden runt världen för lokalisering av de multinationella företagens produktionsapparat. • Förändringar i medlemsstatemas produktionsstrukturer, konkurrensnivåer och därmed följande konsekvenser för priserna. Det förväntades att många av de gynnsamma effekterna av den inre marknaden på gemenskapens ekonomi skulle uppstå genom den konkurrenskraft som skulle frigöras genom integrationen, och som skulle stimulera till större effektivitet med lägre kostnader och priser och ökat produkturval. Det som skulle driva fram dessa krafter var utnyttjandet av stordriftsfördelar och ökad konkurrens. Resultatet skulle bli att ineffektiva företag elimineras och industrin omstruktureras. Större konkurrens skulle dessutom se till att de sänkta produktionskostnaderna som är resultatet av effektivitetsvinsterna leder till lägre konsumentpriser. • Förändringar i EG:s totalafaktorproduktivitet, tillväxt, sysselsättning och konvergens. Den inre marknaden kan förväntas ha positiv effekt på ackumuleringen av produktionsfaktorer och därmed leda till högre tillväxttakt inom EG. För det första: effektivitetsvinsterna av den inre marknaden resulterar i högre inkomster, vilka kan generera investeringar och höja tillväxten på medellång sikt. För det andra: Den inre marknaden kan sänka kostnaderna för innovationer inom EG, vilket stärker tillväxten på lång sikt. Förändringar i handelsflöden och utländska direktinvesteringar. 1. Man uppskattar att den inre marknaden genom att undanröja handelshinder bidragit till att öka handelsvolymerna mellan medlemsstaterna med 20-30 %. Dessutom ökade från 1985 till 1995 den interna EG-importen sin andel av den totala importen av industrivaror med 6,7 procentenheter, från 61,2% för 1985 till 67,9% för 1995. För tjänster under samma period ökade den interna EG- importens andel av den totala importen av tjänster med 3,1 procentenheter, från 46,9 % för 1985 till 50,0% för 1995. Denna ökade handel mellan medlemsstaterna har emellertid inte tillkommit på bekostnad av handeln med tredje land - den externa EG-importen av industrivaror har ökat sin andel av konsumtionen under perioden 1980 - 93 från 12 till 14 %, och det beräknas att 70 % av denna ökning berör på den inre marknaden. I början av 1980-talet värden interna EG-handeln huvudsakligen (ca 45 % av den totala handeln med industriprodukter) baserad på de olika medlemsstaternas komparativa fördelar med åtföljande specialisering till vissa branscher. Genom införandet av den inre marknaden började denna handel att 1 Economic Evaluation of the Internal Market, European economy - Reports and Studies, 1997, Office for Official Publications of the 1 European Communities, Luxembourg. 58 minska vid mitten av 1980-talet i och med att den intra-industriella handeln ökade. Denna typ av intern handel kan emellertid indelas i underavdelningar: antingen som handel med produkter som är lika både till pris och kvalitet, eller handel med produkter som har olika pris och kvalitet (när t. ex. ett land exporterar dyra märkesskjortor och ett annat billiga skjortor av låg kvalitet). Ökningen av den intra-industriella handeln har mest bestått av den senare typen (från mindre än 35 % av den totala handeln i industriprodukter under 1985 till över 42 % år 1994, medan den förra typen i stort sett har legat stilla (ca 20 % av den totala interna EG-handeln i industriprodukter). Med andra ord verkar medlemsstaternas produktionsstrukturer vara på väg att konvergera som en följd av specialiseringen inom alltmer likartade branscher, men inom olika pris/kvalitet-nischer. Detta kommer att underlätta övergången till EMU. Den inre marknadens inverkan på UDI tycks ha blivit ännu positivare än dess inverkan på handeln. EG absorberade 44,4 % av UDI-inflödet från alla världens länder i början av 1990-talet, jämfört med 28,2 % under perioden 1982-1987. Mellan 1984 och 1992 ökade interna UDI fyra gånger snabbare än externa. 2. Förändringar i medlemsstaternas produktionsstrukturer, konkurrensnivåer och därmed följande konsekvenser för priserna i förvärv av förändringar industriella omstruktureringen industrier har upplevt koncentrationsökningar på över inom EG har utmärkts av en explosion av antalet Den sammanslagningar och i företag. Denna Ökning har varit speciellt stark gränsöverskridande aktiviteter, även om den största delen har varit inhemsk (drygt 70 % för EUR15 mellan 1990 och 1995). Detta tyder på att omstruktureringen åtminstone initiait kommer till stånd genom inhemska marknadsstrukturer. Mellan 1988 och 1992 var det tillverkningsindustrin som var det aktiva målet för sammanslagningar och företagsförvärv. På senare tid har tjänstesektorn tagit ledningen, vilket har att göra med att det dröjde innan den inre marknaden kom i gång inom detta område. Detta har lett till större industriell koncentration på EG-nivå (men inte på medlemsstatsnivå). Många fem procentenheter, speciellt teknikintensiva industrier. En sådan ökad koncentration skulle kunna resultera i minskad ekonomisk välfärd om den hindrade konkurrens. Det är därför särskilt viktigt att bedriva en aktiv konkurrenspolitik. Vissa tecken, bl. a. prismarginalerna, tyder dock på att effektivitetsvinsterna som uppstår vid stordriften kommer konsumenterna till godo tack var ökad konkurrens. Problemets lösning tycks här ligga i intensifierad handel över gränserna. 3. Förändringar i EG:s totalafaktorproduktivitet, tillväxt, sysselsättning och konvergens Gemenskapens inkomster under 1994 beräknas ha varit 1,1 till 1,5 procentenhet högre än den skulle ha varit i frånvaro av den inre marknaden. Medlemsstater i gemenskapens ytterområden har generellt sett dragit mest nytta av denna förbättring. Med andra ord har det inträtt en konvergens av medlemsstatemas realinkomster per capita. Sysselsättningsnivåerna är också högre, med någonstans mellan 300 000 och 900 000 extra arbetstillfällen skapade tack vare den inre marknaden, även om denna effekt överskuggats av ogynnsamma ekonomiska villkor som inte har någonting med den inre marknaden att göra. Strukturfondemas starka tillväxt bekräftar den inre marknadens inverkan på tillväxten. För att komma fram till denna slutsats harden ekonomiska utvärderingen av den inre marknaden destillerat fram de ekonomiska resultaten av nära 40 undersökningar som utfördes inför 1996 års analys av den inre marknaden. - ett tvåårigt forskningsprojekt om den inre marknaden startat av kommissionen på anmodan av rådet i slutet av 1992. Ungefär hälften av undersökningarna ägnades åt att analysera utvecklingen inom några relevanta tillverknings- och tjänstebranscher (dvs. branscher där gemenskapens marknad 1985 var synnerligen fragmenterad på grund av just de icke-tariffära handelshinder som skulle elimineras enligt programmet för den inre marknaden). Andra hälften av undersökningarna ägnades åt horisontala frågor (dvs bl. a. prisutvecklingen runt om i gemenskapen som effekt av den inre marknaden, framsteg i undanröjandet av icke-tariffära handelshinder och inverkan på handeln såväl inom gemenskapen som med tredje land). De flesta av undersökningarna utfördes av oberoende konsulter, var och en under överinseende av en utvärderingskommitté bestående av kommissionens egna experter. För att komplettera utvärderingskommittéernas i huvudsak kvalitetskontrollerande roll och för att förbättra undersökningamas objektivitet bildades en rådgivande panel av oberoende akademiska experter från gemenskapens olika delar. Dessa experter spelade också en nyckelroll som rådgivare vid utformningen av den ekonomiska utvärderingen av den inre marknaden. 59 Ruta 3: Lönespridning i gemenskapen 1994 EG:s nya hushållsstudie (The EC Household Panel-94 = ECHP) ger en god möjlighet att få en färsk och ganska detaljerad bild av spridningen av bruttolönerna inom EG. Tabell B3. 1 visar data om fördelningen av bruttoinkomsterna för heltidsarbetande år 1994. Genom att studera dessa mått på ojämlikhet i lönesättningen kan man dra några viktiga slutsatser: • Den totala lönespridningen är stor i E, F, L, UK och alldeles särskilt IRL och P, vilka ligger långt över genomsnittet för gemenskapen. Närvaron i denna grupp av länder med hög såväl som låg sysselsättningstillväxt verkar peka på att på makroekonomisk nivå är graden av lönespridning bara en, om än viktig, faktor bakom sysselsättningtillväxten. • Relativt stor spridning återfinns inom både de högre och de lägre decilerna för samma länder utom P och F, där den lägre hälften av inkomstskalan verkar vara relativt komprimerad (sannolikt på grund av förekomsten av relativt höga minimilöner). • Fördelningen av bruttolönerna är påtagligt hoptryckt i B, DK, NL, FIN och S, speciellt beträffande de lägsta lönerna i B, DK och S. En större homogenitet i den ekonomiska strukturen i dessa länder kan, tillsammans med historiska och sociala faktorer, förklara den plattare lönehierakin. Tabell R3. 1. lönespridning i EG ECHP OECD(96) ECHP OECD (96) ECHP OECD (96) | Total spridning (D9/D1) Total spridning (D9/D1) (2) Spridning övre hälften (D9/D5) Spridning övre hälften(D9/D5) Spridning lägre hälften(D5/D1 Spridning lägre hälften (D5/D1) B DK D(D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR12 US 2. 42 2. 10 2. 95 2. 50 3. 64 3. 20 4. 18 2. 13 3. 38 2. 33 n. a. 4. 20 n. a. n. a. 3. 73 3. 05 n. a. 2. 25 2. 17 2. 32 n. a. n. a. 3. 28 n. a. 2. 80 n. a. 2. 59 3. 66 4. 05 2. 38 2. 13 3. 38 n. a. 4. 39 1. 64 1. 53 1. 76 1. 60 2. 04 1. 98 2. 00 1. 52 1. 94 1. 62 n. a. 2. 63 n. a. n. a. 1. 94 1. 83 n. a. 1. 57 1. 57 1. 61 n. a. n. a. 1. 99 n. a. 1. 60 n. a. 1. 66 1. 82 2. 47 1. 70 1. 59 1. 87 n. a. 2. 10 1. 47 1. 37 1. 68 1. 56 1. 78 1. 62 2. 08 1. 40 1. 74 1. 44 n. a. 1. 60 n. a. n. a. 1. 92 1. 66 n. a. 1. 43 1. 38 1. 44 n. a. n. a. 1. 65 n. a. 1. 75 n. a. 1. 56 2. 01 1. 64 1. 40 1. 34 1. 81 n. a. 2. 09 Nyckel: i OECD- data gäller endast Västtyskland. (2) (D9/D1) = (D9/D5) * (D5/D1) Obs: Baserade på (provisoriska) data i ECHP-94, har inkomstspridningen beräknats pä normala månatliga bruttoinkomster (för NL: netto) för heltidsanställda. Siffrorna är kvoter av övre/lägre deciler av inkomstfördelningen. Kvoterna för EU12 beräknats som summan av spridningstalen för varje medlemsstat, vägd med dess respektive andel i den totala sysselsättningen (från Arbetskraftstudien 1994). Källa: Kommissionen och OECD. 60 Ruta 4: Den ekonomisk tillväxten och miljön Kommer en ihållande ekonomisk tillväxt att automatiskt leda till en miljökatastrof? Empiriska studier tyder på att det inte finns något linjärt samband mellan ekonomisk tillväxt och dess inverkan på miljön. Även om en ökad produktion av varor och tjänster a priori skulle leda till ökad resursanvändning och nedsmutsning så finns det motkrafter - tekniska framsteg, strukturomvandlingar och ökande preferenser för en ren miljö - som ofta kompenserar för denna ökning. Ekonomisk tillväxt kräver investeringar, och om ett adekvat miljöpolitiskt regelverk tillskapas kommer de nya investeringarna att karakteriseras av en högre grad av resurssnålhet och effektivitet och av renare teknik. Under samma förhållanden kommer tillväxten att underlätta strukturomvandlingar som innebär en gradvis avveckling av traditionella, miljöförstörande och tunga industrier och en ökning av mer miljövänliga tjänsteföretag. Det finns alltså ingen anledning att betrakta den ofta omtalade kompromissen (inklusive en hög sysselsättningsnivå) mellan ekonomisk tillväxt och miljöskydd som oundviklig. Dessutom bör man inte glömma att BNP som den mäts traditionellt i stort sett bortser från de ekonomiska kostnaderna för miljöförstörelse och nedsmutsning. Beslutsfattarna har en rad instrument och metoder till hands som tillåter en integration av dessa intressen. Det finns t. o. m. övertygande indikationer på att ekonomisk tillväxt och en god miljöpolitik kan stödja varandra ömsesidigt. I varje fall kan en ekonomi inte förbli framgångsrik i det långa loppet om den har förstört sin miljö och tömt sina naturresurser. Det måste emellertid understrykas att frikoppling av den ekonomiska tillväxten från det stigande miljötrycket bara kan göras om miljömässigt och ekonomiskt effektiva åtgärder vidtas, dvs. ett adekvat miljöpolitiskt regelverk kommer till stånd. Element i ett sådant adekvat regelverk skall (1) ge de ekonomiska aktörerna de rätta prissignalerna för ett miljömässigt hållbart beteende, och skall (2) utforma de miljöpolitiska reglerna på bästa möjliga kostnadseffektiva sätt, med hänsyn tagen till lokala miljöförhållanden och den sannolika effekten av den inre marknaden, och skall slutligen (3) sträva efter att integrera miljömålen med andra politiska åtgärder. Genom att internalisera tillhandahålla de miljökostnaderna i marknadspriserna har marknadsbaserade politiska instrument, som t. ex. miljöskatter eller utsläppstillstånd med prislapp, många fördelar över en traditionell regleringspolitik. De ger till exempel ett permanent ekonomiskt incitament till att minska trycket på miljön och att satsa på innovativa och kostnadseffektiva, långsiktiga lösningar. De har också egenskapen att kunna komprimera kostnaderna för politiska åtgärder genom att samtidigt utnyttja flera olika kanaler för att reducera ett givet miljöproblem. En koldioxidskatt för att begränsa global uppvärmning uppnår en minskning av utsläppen på fungerande marknader genom att ge incitament till förbättrat energiutnyttjande, till ändrat beteende (t. ex. köra bil mindre) och till positiva strukturella förändringar (t. ex. att skapa "rena" branscher inom ekonomin). Men det är meningslöst att införa prissignaler för miljöskyddet om existerande priser är snedvridna, dvs. om existerande skatter eller skattebestämmelser och bidrag ger oavsiktliga och oönskade miljöeffekter. I rapporten om skattesystemens utveckling - Beskattningen inom Europeiska unionen (KOM(96) 546) - framlagd i London i oktober 1996 redovisade kommissionen sina synpunkter om den framtida miljöbeskattningen inom Unionen. Dokumentet belyser nödvändigheten av att de nationella miljöskatteprogrammen blir väl utformade och kompatibla med den inre marknadens funktion. Det definierar också energibeskattningen som ett område för EG- åtgärder som har en viktig anknytning till begränsningen av koldioxidutsläppen. Följaktligen för håller kommissionen på att energibeskattning. Det siktar på en vidgad harmonisering av energiavgifter liksom på att utforska hur medlemsstaterna skall kunna integrera miljömål i sina energiskattesystem. Inom transportområdet föreslog kommissionen i juli 1996 ett rådsdirektiv om att ta ut avgifter av tunga fordon vid användning av vissa infrastrukturer (KOM(96) 331). En viktig syfte med detta lagförslag är att få till stånd ett harmoniserat regelverk som skall göra det möjligt för medlemsstaterna att få kostnadsersättning i samband med vägutnyttjande, inklusive externa effekter, och att medge större differentiering av avgifterna i överensstämmelse med kostnaderna. rätta prissignalerna, dvs genom att framtida EU-system förbereda nya till ett förslag 61 En kostnadseffektivt utformad miljöpolitik är en huvudförutsättning för att miljöskyddet skall bli ekonomiskt hållbart. Målet måste vara att åstadkomma miljöpolitiska förbättringar till minsta kostnad för samhället. Detta kan man göra genom att utföra en ekonomisk utvärdering av de olika åtgärderna, till exempel genom att tillämpa kostnads- och nyttoanalys eller kostnads effektivitetsanalys. Ett färskt exempel på en sådan utvärdering på planeringsstadiet utgörs av gemenskapens Auto-Oil-program - ett sa m arbetsprojekt med industrin - som blev färdigt i juni 1996. Detta program förberedde en strategi för kontroll av utsläpp vid vägtransporter med fokus på utsläppsnormer för personbilar och kvalitetsnormer för bensin och dieselolja (KOM(96) 248 slutlig). Innan strategin lades fast utfördes en omfattande kostnads-effektanalys av de olika tekniska och icke-tekniska åtgärder som övervägdes. Genom att bredda sortimentet av politiska styrmedel bättre för att göra det möjligt att anpassa politiken både till lokala miljöförhållanden och till den inre marknadens speciella fordringar ökar man ofta även miljöpolitikens konstnadseffektivitet. En primär uppgift för EG är att förklara det juridiska och institutionella regelverk som gäller för olika åtgärder på nationell nivå. I sitt meddelande om miljöavtal (KOM(96) 561) diskuterar t. ex. kommissionen en uppsättning riktlinjer för en miljömässigt effektiv tillämpning av vissa åtgärder baserade på frivillighet. Ett liknande meddelande om miljöskatter och avgifter på den inre marknaden är under utarbetande. En integrering av miljöpolitiken med andra politiska områden skulle ge möjligheter att utnyttja existerande potential för förbättrad ekonomisk effektivitet, vilket skulle förbättra den europeiska ekonomins miljömässiga och ekonomiska situation samtidigt. Ett antal medlemsstater är t. ex. för närvarande sysselsatta med att undersöka möjligheten av att göra synergivinster och sysselsättningspolitik. I vissa länder som t. ex. Danmark, Nederländerna, Belgien och Sverige har man bildat kommissioner för gröna skatter med uppgift att bedöma, genomföra och övervaka sådana skattereformer. En viktig potential för sådan synergi genom integrering av åtgärder hittar man inom industrin. 11996 års konkurrensrapport (SEK(96) 2121), kommissionens arbetsdokument, betonas det att en god miljöpolitik kan skapa goda affärsmöjligheter genom att tvinga fram ekonomisk effektivitet och innovation. Rapporten pekar på en betydande effektivitetspotential som skulle kunna användas för att t. ex. effektivisera utnyttjandet av våra vatten- och energiresurser. Produktionen av miljövänliga varor och tjänster liksom processen att göra industrin "grön" hör hemma i en expanderande sysselsättningstrend. En bestämd men ekonomiskt sund miljöpolitik kan ge incitament till ett utbud av konkurrenskraftiga och innovativa miljötekniker och skapa en motsvarande efterfrågan efter sådan teknik på marknaden. Tabell B4. 1 visar storleken på sysselsättningen med anknytning till miljöskydd i Tyskland 1994 jämfört med 1990. integrera miljömässiga skattereformer genom att Tabell B4. 1. Uppskattning av sysselsättningseffekterna av miljöskyddet i Tyskland 1990 och 1994 1990(1) 1990(1) 1994(2) 1994(2) Miljöskyddsaktiviteter (t. ex. naturvård, vatten ren ing) Produktion av miljövänliga varor och tjänster - direkt - indirekt Total (1) Västtyskland (2) Det återförenade Tyskland i 1000-tal I % av den totala sysselsättningen i 1000-tal i % av den totala sysselsättningen 255 341 203 137 597 0. 9 1. 2 0. 7 0. 5 2. 1 508 448 256 192 956 1. 5 1. 3 0. 7 0. 6 2. 8 Obs! Siffrorna måste tolkas med försiktighet. Speciellt sysselsättningssiffrorna för 1994 kan vara påverkade av den tyska återföreningen. Dessutom motsvarar inte den definition av "miljösektor" som används i den underliggande IFO-studien OECD/Eurostats definition. Källor: IFO Schnelldienst 28/1986 och kommissionen. 62 3. KONSOLIDERING OCH OMSTRUKTURERING AV DE OFFENTLIGA FINANSERNA INOM GEMENSKAPEN En beslutsam korrigering av rådande statsfinansiella obalanser är en oundgänglig makroekonomisk och strukturell nödvändighet för praktiskt taget alla medlemsstater idag. Denna korrigering behövs för att skapa förutsättningar för en stark och varaktig expansion av investeringarna, produktionen och sysselsättningen på kort och medellång sikt, för att minska de offentliga skulderna och räntekostnaderna för dessa. Dessutom behövs korrigeringen för att återge budgetpolitiken dess flexibilitet gentemot cykliska fluktuationer utan att den offentliga skuldbördan fortsätter att öka. Vidare är målet att nå budgetdisciplin integrerat i det mer omfattande målet att minska den offentliga sektorns andel av ekonomin, att skapa en miljö som utgör en bättre stimulans för näringsverksamhet och att förbättra konkurrensförmågan i ett globalt perspektiv. Detta mål är slutligen, vilket är av lika stor betydelse, nödvändigt för att trygga övergången till, och en varaktig framgång för, EMU. Under senare år har flertalet medlemsstater gjort framsteg i avvecklingen av de store budgetunderskott som byggts upp under ett par decennier sedan tiden för den första oljeprischocken. Men det står klart att mer behöver göras. Även om konsolideringsåtgärderna måste anpassas till länderspecifika förhållanden vad gäller omfattning, tidpunkt och utformning har nedanstående huvudprinciper fastslagits som övergripande riktlinjer för den ekonomiska politiken, innefattande även 1996 års rekommendation. • Utgiftsbegränsningar prioriteras framför höjning av det allmänna skattetrycket. • De offentliga utgifterna styrs över mot produktiva områden som t. ex. investeringar i infrastruktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsinsatser. • Förbättrad effektivitet inom offentlig service. • Minskning av det generella skattetrycket, särskilt avseende arbete, dock först sedan avveckling av budgetunderskottet definitivt inletts. Genom att basera sina konsolideringsprogram på dessa principer kommer medlemsstaterna att säkerställa budgetdisciplinen och samtidigt göra stora vinster ifråga om effektivitet och sysselsättning. Till följd av ökad kontroll och rationalisering av de offentliga utgifterna samt genom minskning och omfördelning av skattetrycket medför konsolideringsprocessen värdefulla möjligheter för medlemsstaterna att se över utgiftsprogrammens och skattesystemens utformning och struktur. 63 3. 1 Långsiktiga trender beträffande offentliga sektorns finanser inom gemenskapen De nuvarande stora budgetunderskotten inom gemenskapen måste ses mot bakgrund av vissa långsiktiga trender ifråga om utgifter och beskattning som i stor utsträckning har varit gemensamma för alla, eller nästan alla, medlemsstater. 3. 1. 1 Offentliga sektorns utgifter Under de senaste 35 åren har gemenskapen upplevt en snabb tillväxt av den offentliga sektorns andel av ekonomin. De offentliga utgifterna, som 1961 utgjorde 34% av BNP, steg till mer än 52 % år 1993 för att under senare år minska något. Även om den offentliga sektorns ökande andel av BNP var ett allmänt fenomen i alla industriländer åtminstone fram till början av 1980-talet var ökningen mer markant inom gemenskapen än hos dess viktigaste handelspartners (se tabell 20). De offentliga utgifterna inom gemenskapen har i själva verket stigit kraftigt i varje ekonomisk nedgångsfas inom ekonomin under det att de därpå följande perioderna av återhämtning inte lyckats vända denna trend. Tabell 20 De offentliga finansernas storlek, USA och J a p an (%avBNP) 1961 1973 1982 1996 Summa utgifter 33. 6 30. 3 17. 3 38. 7 32. 9 22. 3 49. 3 38. 9 33. 6 50. 6 36. 7 36. 6 Summa löpande inkomster 34. 3 44. 3 38. 2 29. 5 19. 7 33. 2 22. 8 35. 0 30. 0 46. 2 34. 6 31. 6 Utlåning(+)/ inlåning(-) netto 0. 7 -0. 6 2. 4 -0. 6 0. 3 0. 5 -5. 1 -3. 9 -3. 6 -4. 4 -2. 2 -5. 0 EUR USA JAP EUR USA JAP EUR USA JAP Källa: Kommissionen. Den snabbast växande utgiftsposten har sedan 1960-talet varit de löpande transfereringarna. vilkas ökning svarat för mer än halva ökningen av de offentliga utgifternas andel av ekonomin inom gemenskapen (se tabell 21). För närvarande utgör de löpande transfereringarna den största utgiftsposten motsvarande nästan en fjärdedel av BNP och omkring hälften av de totala offentliga utgifterna. Den snabba ökningen av de löpande transfereringarna har nästan uteslutande bestått av växande transfereringar till hushållen medan direkt företagsstöd som andel av BNP stadigt legat kring 3 %. Ökningen av transfereringar till hushållen berodde främst pä att tre viktiga socialpolitiska områden expanderat - pensioner, sjukvård och arbetslöshetsersättningar. Välfärdsstatens expansion under 1960- och 70-talen, som kännetecknades av bredare utbud av bidrag, generösare kriterier för att bli bidragsberättigad och höjda förmånsnivåer, bidrog till en 64 markant uppgång i utbetalningarna på dessa områden. Dessutom har den demografiska och ekonomiska utvecklingen (åldrande befolkning, högre arbetslöshet samt stigande kostnader och hög inkomstelasticitet vad gäller efterfrågan på sjukvård) spelat en betydelsefull roll. Sedan mitten på 1980-talet har stigande oro för ökad belastning på den offentliga budgeten och för bristande incitament att acceptera erbjudanden från arbetsmarknaden lett till en åtstramning av transfereringsprogrammen i många medlemsstater. Detta har resulterat i avtagande tillväxttakt för denna typ av utgifter under det senaste årtiondet, men oförminskad efterfrågan på välfärdstjänster och förnyad uppgång i arbetslösheten under 1990-talet har lett till att utgiftstrycket har vidmakthållits. För att kontrollera ökningenav sociala transfereringar i framtiden måste politiken inriktas på att nå en stadig och hög ekonomisk tillväxt, ökande sysselsättning samt på omstrukturering och/eller samordning av pensioner, sjukvård och arbetslöshetspolitik - det sistnämnda för att ha beredskap för stigande tryck av demografisk natur. Tabell 21 Offentliga sektorns inkomster och utgifter - EUR»> ( % av BNP) Nivå Förändring 1961 1973 1982 1989 1993 1996 73/61 82/73 89/82 93/89 96/93 33. 6 38. 7 49. 3 47. 2 52. 4 S0. 6 5. 1 10. 6 -2. 1 11. 5 16. 0 21. 6 20. 7 23. 7 23. 3 4. 5 5. 6 -0. 9 Totala utgifter varav: 1. Löpande transfereringar 1. 1 varav: 1 lushåll 2. Faktiska räntebetalningar 3. Offentlig konsumtion 4. Kapitaltransfereringar netto 5. Kapitalbildning brutto Löpande inkomster varav: 6. Indirekta skatter 7. Direkta skatter X. Socialförsäkrings- avgirter 9. Andra löpande inkomster Övriga poster 10. Hrutlosparande Nettoullaning(+)/ neltoupplâningl-) 12. Offentlig bruttoskuld1^ 13. 0 1. 7 16. 4 0. 9 3. 7 38. 2 12. 9 10. 7 11. 8 17. 9 4. 1 19. 6 1. 0 17. 1 4. 6 18. 2 0. 9 19. 9 5. 4 19. 6 1. 1 19. 8 5. 4 18. 9 0. 6 2. 9 44. 3 2. 8 44. 8 2. 8 46. 3 2. 4 46. 2 13. 2 12. 4 14. 7 13. 5 13. 3 14. 6 13. 6 12. 9 16. 0 14. 0 12. 8 16. 1 -1. 4 2. 7 0. 1 -0. 8 3. 9 -1. 0 2. 0 1. 6 3. 1 13. 7 0. 8 4. 5 34. 3 13. 9 8. 7 10. 2 1. 5 2. 8 4. 0 3. 4 3. 7 3. 4 1. 3 4. 9 2. 4 3. 2 0. 1 -0. 8 6. 1 0. 3 1. 7 2. 9 1. 2 •6. 0 0. 7 41 -0. 6 -1. 0 -5. 1 1. 2 -2. 4 -2. 5 -6. 3 -1. 3 -4. 4 -1. 9 -1. 3 -5. 1 -4. 5 65. 2 35. 3 45. 6 54. 1 66. 1 73. 5 -29. 9 10. 3 5. 2 3. 0 2. 8 0. 8 1. 4 0. 2 0. 0 1. 5 0. 1 -0. 4 1. 4 -1. 8 -0. 4 -0. 1 0. 0 -0. 7 -0. 5 -0. 4 -0. 1 0. 4 -0. 1 0. 1 -0. 8 0. 5 -1. 4 -0. 1 -0. 1 0. 5 0. 3 0. 9 -0. 1 -0. 6 0. 3 -0. 3 2. 2 2. 7 8. 5 -3. 7 -3. 9 12. 0 1. 2 1. 9 7. 4 11 ) 1961 : KUR 15 exkl. Grekland, Portugal, Österrike, Sverige och Finland; 1973 : EUR 15 exkl. Luxemburg, Grekland och Portugal. b>) 1973 : LUR 15 exkl. Frankrike och Nederländerna. Källa: Kommissionen. 65 Räntebetalningar på den utestående statsskulden har varit en annan viktig komponent i statsutgifterna. Efter att ha minskat till mindre än 2 % av BNP i början av 70-talet har räntebetalningarna därefter stigit snabbt för att nå nuvarande 5,5 % av BNP. Denna starka ökning visar att en ökad återgång till upplåning föredras framför höjning av skatterna då behov uppkommit att finansiera en snabb uppgång i statsutgifterna, en samtidig brant stegring av statsskuldens andel av BNP och höga räntor. Den växande andelen av räntekostnaderna för statsskulden har allvarligt hindrat budgetflexibiliteten och ökat budgetens sårbarhet för räntehöjningar. Om man skall kunna vända denna trend är det nödvändigt att skapa en stabil makroekonomisk struktur som befrämjar minskade lånekostnader. Den offentliga konsumtionen bidrog i hög grad (ca 6 procentenheter) till att de offentliga utgifternas andel av BNP steg under 1960- och 70-talen, men sedan dess har dess andel varit relativt stabil och fluktuerat runt 19 % av BNP genomsnittligt inom gemenskapen. Till skillnad från andra utgiftsposter har de offentliga investeringarnas andel av BNP fallit stadigt under de senaste 35 åren. Deras nuvarande andel på 2,5 % av BNP ligger nätt och jämt över halva den nivå som uppnåddes under 1961. Samtidigt som detta i viss mån indikerar att de viktigare infrastruktursystemen nu är fullt utbyggda blottas också den politiska realiteten att det har visat sig vara lättare att strama åt de offentliga investeringarna än att ha kontroll över de löpande utgifterna. Privatiseringen av vissa allmännyttiga företag kan också ha spelat en roll. Att skära ner offentliga investeringar kan föra med sig avsevärda ekonomiska kostnader på längre sikt, eftersom dessa utgifter i hög grad bidrar till produktivitetstillväxten i den privata sektorn, vilket klart visas av aktuella analyser av de potentiella vinsterna av att genomföra de transeuropeiska transportnäten16. 3. 1. 2 Offentliga sektorns inkomster Ökningen av de offentliga utgifterna inom gemenskapen har medfört en stark uppgång av det samlade skattetrycket (d. v. s. summan av indirekta skatter, direkta skatter och sociala avgifter). Under de senaste 35 åren har statsinkomsternas andel av BNP vuxit med 12 procentenheter till 46 % år 1996. Merparten av uppgången i de offentliga inkomsternas andel av BNP inträffade under perioden 1960-1982 medan skattetrycket förblev i stort sett konstant under resten av 80- talet. I början av 90-talet åtföljdes en stark ökning av utgifterna - delvis orsakad av den ekonomiska nedgången - av en ytterligare höjning av skattetrycket. De statliga ansträngningarna sedan början av 80-talet att stabilisera eller minska skattetrycket avspeglar - utan att till fullo bli lyckosamma - olika bakgrundsfaktorer. Till en början har en större medvetenhet om de snedvridande och sysselsättningshämmande effekterna av ett högt " Se "Transeuropeiska nät: årsrapport för 1996", KOM(96) 645 slutlig. 66 skattetryck samt motstånd från väljarnas sida gjort många regeringar obenägna att införa ytterligare skattehöjningar. För det andra har såväl en sammanpressning av skatteskalorna som indexering av skattesystemen tillsammans med lägre inflation resulterat i ett långsammare inkomstflöde för det allmänna. För det tredje kan också skattereformer, ökad skattekonkurrens mellan stater och i vissa fall framväxten av en illegal ekonomi ha bidragit till en långsammare inkomstökning. Ökningen av skattetrycket har beledsagats av avsevärda förändringar i skattesystemet. De huvudfaktorer som låg bakom den sammanlagda tillväxten av offentliga inkomster var socialförsäkringsavgifter och, i något mindre omfattning, direkta skatter. Nedgången i andelen anställda i förhållande till antalet arbetsföra (från 67 % av befolkningen i arbetsför ålder 1961 till 59% 1996) medförde en minskning av antalet personer som betalade skatt och sociala avgifter samtidigt som antalet bidragsmottagare steg. Den stora ökningen av erlagda socialförsäkringsavgifter var inte tillräcklig för att balansera den enorma uppgången av utbetalda sociala förmåner, vilket ledde till att en växande andel av dessa måste finansieras med andra offentliga medel, främst direkta skatter. Indirekta skatter förblev nära nog oförändrade som andel av BNP under större delen av perioden men under senare år har det funnits en tendens att öka de indirekta skatterna medan den relativa betydelsen av andra oftentliga inkomster har minskats. Förändringar i skattestrukturen har resulterat i en ökande skattebörda för anställd arbetskraft medan den motsatta trenden är tydlig för andra produktionsfaktorer, såsom kapital, energi och naturresurser. Under perioden 1980-1994 steg den genomsnittliga implicita skattesatsen avseende anställd arbetskraft inom gemenskapen (d. v. s. skatteinkomsterna dividerade med skattebasen) från den redan höga nivån 35 % till över 40 %. Diagram 22 Implicit skattesats för anställd arbetskraft och andra produktionsfaktorer, EUR 50 45 40 36 30 1980 Andra produktionsfaktorer Anställda 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 ffftf/fl. Komml»«ilon»n. 67 Å andra sidan föll den implicita skattesatsen på andra produktionsfaktorer från omkring 44 % till strax över 35 % (se diagram 22). Den uppåtriktade trenden ifråga om beskattning av arbete motverkar tillkomsten av ny sysselsättning eftersom den ökar de indirekta lönekostnaderna, bidrar till att pressa ner lönerna och minskar incitamentet till arbete. Höga sociala avgifter och inkomstskatter samverkar med transfererings- och förmånssystemen vilket resulterar i höga faktiska marginalskatter för arbetare med låg inkomst, höga lönekrav och stora "kilar" mellan arbetsgivarnas lönekostnader och den nettoinkomst som de anställda erhåller. En underliggande orsak till förändringen av skattestrukturen har varit den fortskridande urholkningen av skattebasen i medlemsstaterna, som i sin tur varit kopplad till faktorer av såväl inhemskt som internationellt ursprung. På det nationella planet förefaller högt skattetryck och stora skattekilar för lönarbete ha stimulerat framväxten av en svart ekonomi. Internationellt har skattekonkurrensen mellan staterna lett till lägre intäkter från de rörliga beskattningsobjekten, såsom kapital, med möjlighet till internationell omplacering av skattebaser för att utnyttja skillnaderna i effektiv skattesats mellan olika stater. Denna utveckling har framkallat en förändring i många medlemsstaters skattestruktur, varvid skattebördan flyttats över till lönearbete, som är relativt orörligt, i syfte att återvinna den skatt som gått förlorad genom den tilltagande urholkningen av mer "utflyttningsbara" objekt för statlig beskattning. Det råder en utbredd enighet bland medlemsstaterna att den långsiktiga trenden mot högre skattesatser för arbete måste vändas. Detta kan uppnås både genom riktade insatser (exempelvis reduktion av indirekta lönekostnader för specifika grupper såsom lågutbildade, unga eller nyanställda) och genom allmänna åtgärder, främst en sänkning av de offentliga utgifternas andel av BNP och en omläggning av skattebördan till andra produktionsfaktorer, särskilt energi och kapital. Åtgärder på detta område måste stå i överensstämmelse med - och bör bidra till - uppfyllandet av andra mål inom gemenskapen, nämligen stabilisering av medlemsstaternas skattesystem, avlägsnande av skattehinder på den inre marknaden och skapande av en skattemiljö som gynnar en stark, sysselsättningsfrämjande tillväxt och en effektiv miljöpolitik17. 1 Behovet av cll omfattande betraktelsesätt underströks i kommissionens meddelande "Beskattningen inom i Vcrona i april 1996 och i Europeiska unionen" som framlades för det informella Ecofm-mötet kommissionens meddelande "Andra rapporten om beskattningen inom Europeiska unionen", oktober 1996. 68 3. 2 Budgetutvecklingen 1996 och utsikterna för 1997 och 1998 Ansträngningarna att återupprätta sunda offentliga finanser har nyligen trappats upp inom hela gemenskapen. I sina budgetar för 1996 och 1997 har det stora flertalet medlemsstater vidtagit betydande åtgärder för att reducera sina underskott till 3 % av BNP eller lägre som ett steg mot budgetbalans på medellång sikt. Drivkrafterna bakom detta är tvåfaldiga. För det första har erfarenheterna från senare år understrukit de negativa konsekvenserna för räntor, valutakurser och ytterst för den ekonomiska tillväxten som kraftiga budgetunderskott och otillräcklig trovärdighet för konsolideringsarbetet kan leda till. För det andra har behovet att göra framsteg vad gäller uppfyllande av konvergenskriterierna för deltagande i EMU satt medlemsstaternas budgetansträngningar i omedelbart fokus och har i många länder ansetts erbjuda en unik möjlighet att redan i förväg göra signifikanta vinster ifråga om trovärdigheten av sådana bemödanden. Till följd av dessa åtgärder och med utgångspunkt från prognoserna för tillväxt i ekonomin och för räntorna väntas det genomsnittliga budgetunderskottet inom gemenskapen halveras mellan 1995 och 1998 och falla till 2,5 % av BNP. Detta innebär ett stort steg mot återupprättandet av sunda offentliga finanser. 3. 2. 1 Snabbare framsteg mot minskade budgetunderskott Nästan alla medlemsstater vidtog åtgärder för att minska sina budgetunderskott under 1996. De enda undantagen var Tyskland, där underskottet ökade för andra året i rad, och Luxemburg där överskottet sjönk. Särskilt stora minskningar av underskottet åstadkoms i Sverige, Spanien och Finland men reduktion av underskottet med 1 % av BNP eller mer nåddes också i flera andra länder (tabell 22). Budgetunderskottet stannade väl under 3 % av BNP i de tre länder som för närvarande inte är föremål för rådsbeslut beträffande stora underskott (Danmark, Irland och Luxemburg). I Nederländerna reducerades budgetunderskottet till en nivå som understeg Maastrichtfördragets referensvärde. Enligt kommissionens prognos hösten 1996 förväntas praktiskt taget alla medlemsstater göra ytterligare framsteg under 1997; de väntas bli högst betydande i Italien (ca 3,5 procentenheter av BNP). Prognoserna innebär en sänkning med 1-1,5 procentenheter i nästan alla övriga medlemsstater. 69 Mot denna bakgrund av allmänt utbredda och av betydande minskningar budgetunderskotten väntas inte mindre än 12 medlemsstater uppnå ett underskott på eller under 3 % av BNP. De enda undantagen där är budgetunderskottet högt men avtagande, samt Italien och Förenade kungariket som båda väntas fa underskott på ungefär 3,5 % av BNP enligt nuvarande prognoser18. Bland de länder vilkas budgetunderskott är lägre än 3 % kommer sannolikt både Danmark och Irland att närma sig budgetbalans. Grekland är Inga budgetar 1998 är ännu för tillgängliga. I scenariot för 1998 som baseras på en extrapolering av väntade förutsätts trender budgetunderskotten avta ytterligare och alla medlemsstater utom Grekland väntas som 1998 senast understiger 3 % av BNP. underskott under 1997 ha Tabell 22 Offentlig nettoutlåning (+) eller nettoupplåning (-) j% av BNP) Nivå Forändring 1995 1996 1997 1998 1996 1997 1998 -4. 1 -1. 6 -3. 5 -3. 3 -1. 4 -4. 0 -9. 1 -6. 6 -4. 8 -7. 9 -4. 4 -4. 0 -2. 9 -0. 3 -2. 9 -6. 5 -3. 0 -3. 0 -2. 5 -0. 3 -2. 4 -5. 3 -2. 8 -2. 9 0. 8 0. 2 -0. 5 1. 2 2. 2 0. 8 0. 4 1. 1 1. 1 1. 4 1. 4 1. 0 -2. 0 -7. 1 1. 5 -1. 6 -6. 6 0. 9 -0. 9 -3. 3 0. 5 -0. 5 -3. 0 0. 9 0. 4 0. 5 -0. 6 0. 7 3. 3 -0. 4 -4. 0 -5. 9 -5. 1 -2. 6 -4. 3 -4. 0 -5. 2 -8. 1 -5. 8 -3. 3 -3. 9 -4. 6 -2. 5 -3. 0 -2. 9 -2. 2 -2. 9 -3. 5 -2. 0 -2. 9 -2. 9 -1. 4 -1. 0 -2. 2 1. 4 1. 6 1. 1 1. 9 4. 2 1. 2 0. 1 1. 3 1. 1 1. 1 1. 0 1. 1 0. 4 0. 0 0. 5 1. 2 0. 2 0. 1 0. 4 0. 3 0. 4 0. 5 0. 1 0. 0 0. 8 1. 9 1. 3 B DK EL2) E F3) IRL2) I4) L NL5) A P FIN S UK2) -5. 0 -4. 4 -3. 0 -2. 5 0. 6 I 1. 4 I 0. 5 EUR !) Inkluderar ej återfbreningsrelaterade kostnader eller tillgångar övertagna av förbundsregeringen 1995 (Treuhand, fastighetsbolag i öst och Deutsche Kreditbank), motsvarande 229 miljarder DEM. 2) Vid den tidpunkt då kommissionens prognos gjordes hade Grekland, Irland och Förenade kungariket ännu inte framlagt sina budgetar för 1997. Antagandet om "oförändrad politik" användes också för 1997. Hnligt nya data för Grekland är underskottet uppskattat till 7. 6% lor 1996. 3) Inklusive en utbetalning 1997 av France Telecom till franska staten på 37,5 miljarder franc. 4) År 1997 inkluderar minskade transfereringar till statliga företag på 6 triljoner lire, men inte andra transaktioner på 6,5 triljoner lire vilkas överensstämmelse ined ESA- reglerna f. n. granskas. ** Inkluderar för 1995 ej ett nettobelopp på 32,84 miljarder nederländska gulden avseende extraordinära utgifter i samband med finansiering av fastigheter för sociala ändamål. Källa: Kommissionen. ls Kommissionens prognos hösten 1996 för underskottet i Italien inkluderar inte 6,5 Iriljoner italienska lire avseende underskottsreducerande algiirdcr vilkas överensstämmelse med ESA-rcglcrna för närvarande utreds. Vad gäller Förenade kungariket innefattar prognosen inte de åtgärder som aviserades i budgeten frän november 1996. Dessa åtgärder väntas enligt de brittiska myndigheterna i en ytterligare budgetkonsolidcring under budgetaret 1997/98. resultera 70 Diagram 23 % ÖV BNP Den offentliga sektorns faktiska och konjunkturrensade nettoupplåning ,EUR -3 -5 -6 Faktisk nettoupplåning Konjunkturrensad 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 1998 ftff/fa/ Kommissionen. — " — • — •• —" • B i U ä i ab 3. 2. 2 Konsolideringsarbetets takt och omfattning För gemenskapen som helhet hade försämringen i konjunkturläget 1996 en negativ inverkan på utgifter och skatteinkomster. Medan de faktiska underskotten genomsnittligt reducerades med 0,6 procentenheter av BNP år 1996 förbättrades de offentliga budgetsaldona - justerat för av budgeteffekten ( det "konjunkturrensade" saldot) - något mer, med uppskattningsvis 0,9 procentenheter av BNP1 \ Under 1997 förväntas förändringar i konjunkturen fa en i stort sett neutral budgeteffekt för produktionens konjunkturrella avvikelser trenden från gemenskapen som helhet och den väntade reduktionen av underskotten på ca 1,3 procentenheter av BNP avspeglar till fullo en minskning av det konjunkturjusterade underskottet. Detta är ett enastående resultat som klart framhäver medlemsstaternas starka beslutsamhet att skapa en sund grundval för de offentliga finanserna. '" Beräkningar av det konjunkturrensade saldot omges av betydande osäkerhet som hänför sig bade till trendmässsig (potentiell) BNP och till budgeteffekten av konjunkturberoende avvikelser frän trendmässig (potentiell BNP). Kommissionens metod för konjunkturjustcring är försiktig genom att den tar fram nivåer av konjunkturjusterade underskoll vilka tenderar att bli högre i jämförelse med dem som erhålls med andra metodet såsom dem som används av OECD och IMF. Förutsatt att dessa diskrepanser huvudsakligen hänför sig till skillnader i den beräknade nivån för trendmässig (potentiell) BNP varierar inte de ärliga förändringarna av del konjunkturjusterade underskottet signifikant mellan de olika metoderna. 71 Det Tabell 23 budgetunderskottet väntas under 1997 Konjunkturrensade offentliga budgetsaldona konjunkturrensade uppgå till 3 % av BNP eller lägre i 13 länder enligt den metod kommissionen använt. som För gemenskapen som helhet väntas den sammanlagda minskningen av det konjunkturrensade underskottet mellan 1992 och 1998 uppgå till mer än 3 procentenheter av BNP, varav den största delen infaller 1996 och 1997. För 1996 och 1997 sammantaget väntas det konjunkturrensade budgetunderskottet minska i alla medlemsstater (utom Luxemburg). Fyra stater (Spanien, Italien, Österrike och Sverige) väntas fa extraordinära minskningar av det underliggande underskottet, mellan 3,5 och 4,5 procentenheter av BNP under två år. I (% av BNP) Nivå Forändring 1995 1996 1997 B DK D2) EL E F IRL I L NL A P FIN S UK -3. 7 -1. 5 -3. 5 -8. 3 -5. 8 -4. 6 -3. 2 -7. 1 1. 7 -3. 7 -6. 1 -4. 6 -3. 8 -6. 8 -5. 1 -2. 7 -1. 2 -3. 5 -7. 5 -3. 5 -3. 4 -3. 9 -6. 1 1. 3 -2. 3 -4. 1 -3. 5 -2. 2 -3. 0 -4. 0 -2. 4 -0. 6 -2. 3 -6. 4 -2. 2 -2. 6 -3. 1 -2. 7 0. 9 -2. 3 -2. 3 -2. 5 -2. 2 -2. 5 -3. 3 1998 1996 1997 1998 -2. 5 -1. 1 -2. 0 -0. 1 -0. 5 0. 3 1. 0 0. 3 0. 0 0. 3 0. 6 1. 2 -5. 7 -2. 3 -2. 9 -2. 4 -2. 8 0. 6 -2. 1 -2. 5 -2. 9 -2. 1 -1. 3 -2. 2 0. 8 2. 3 1. 2 -0. 7 1. 0 -0. 4 1. 4 2. 0 1. 1 1. 6 3. 8 1. 1 1. 1 1. 3 0. 8 0. 8 3. 4 -0. 4 0. 0 1. 8 1. 0 0. 0 0. 5 0. 7 0. 7 -0. 1 -0. 3 0. 7 -0. 1 -0. 3 0. 2 -0. 2 -0. 4 0. 1 1. 2 1. 1 -AJ -2. 4 -3. 8 -2. 5 0. 1 EUR x) De offentliga budgetsaldona har justerats för den beräknade effekten av BNP:s konjunkturberoende avvikelse från sin trendnivå; kommissionens beräkningar. Metodiken förklaras i European Economy; nr 60, 1995, ss. 35 - 90. 1. 3 0. 9 2) Se fotnot 1 i tabell 22. Källa: Kommissionen. Dessutom väntas stora reduktioner på mellan 1 och 2 procentenheter av BNP i de åtta andra medlemsstater vilkas faktiska underskott 1995 understeg 3 % av BNP. Flera av dessa stater har koncentrerat merparten av sin konsolidering till 1996. Detta gäller särskilt Belgien, Nederländerna, Finland och Sverige där endast en modest åtstramning - om en sådan överhuvudtaget vidtas - förväntas under 1997. Däremot inträdde ingen underliggande förbättring i Tyskland under 1996 och konsolideringsinsatserna kommer att genomföras enbart under 1997, medan Italiens mycket ambitiösa budget för 1997 innebär särskilt stora åtaganden detta år. 72 3. 2. 3 Konsolideringsinsatsernas sammansättning och varaktighet I gemenskapen som helhet åstadkoms budgetjusteringarna till lika delar genom minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP och ökning av den redan höga andelen skatteinkomster i förhållande till BNP. Förutsatt att nuvarande utgiftsplaner för 1997 följs kommer budgetkonsolideringen detta år att uppnås huvudsakligen genom utgiftsbesparingar. Den måttliga höjningen av skattetrycket kommer sannolikt att vändas i sin motsats under 1998. Gemenskapen väntas sålunda under de tre åren som helhet uppnå en signifikant minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP (med Tabell 24 Offentliga sektorns inkomster och utgifter (%avBNP) B DK D EL» E FD Inkomster 1996 1997 50. 1 50. 5 58. 0 58. 8 46. 0 45. 7 38. 4 38. 0 40. 5 40. 3 50. 5 50. 6 34. 3 34. 7 47. 7 46. 3 41. 2 41. 7 47. 7 48. 3 48. 7 48. 2 41. 3 40. 4 54. 3 55. 3 61. 7 63. 0 37. 7 37. 6 46. 4 46. 2 1995 50. 3 58. 1 46. 3 37. 6 39. 7 49. 5 35. 4 IRL» 44. 8 I" 40. 8 L 49. 1 NL» 46. 9 A 40. 1 P 53. 5 FIN 60. 1 S 37. 8 UK» 45. 8 EUR 0 Se fotnoter i tabell 22. Källa: Kommissionen. Utgifter 1998 49. 7 56. 4 45. 9 38. 7 40. 2 50. 2 33. 9 47. 1 40. 8 47. 0 48. 3 41. 1 53. 9 60. 5 38. 0 46. 1 1995 54. 5 59. 7 49. 9 46. 7 46. 3 54. 3 37. 4 51. 8 40. 0 53. 2 52. 8 45. 3 58. 8 68. 2 43. 5 50. 9 1996 53. 8 60. 3 49. 7 46. 0 44. 8 54. 7 36. 3 52. 9 40. 7 50. 9 52. 5 44. 5 58. 7 66. 9 42. 3 50. 6 1997 53. 0 58. 2 48. 9 44. 9 43. 5 53. 5 35. 2 51. 0 40. 7 50. 1 51. 7 44. 3 56. 5 64. 6 41. 3 49. 4 1998 52. 1 56. 7 48. 2 44. 0 43. 0 53. 1 34. 3 50. 1 39. 9 49. 0 51. 2 44. 0 55. 3 61. 5 40. 2 48. 5 omkring 2,5 procentenheter) medan skattetrycket förblir i stort sett oförändrat. Såväl med hänsyn till balansen mellan åtgärder på utgifts- och inkomstsidan och med hänsyn till varaktigheten av åtgärderna kan olikheter mellan medlemsstaterna urskiljas. Inte desto mindre väntas de offentliga utgifterna som andel av BNP minska markant i alla medlemsstater utom Portugal och Luxemburg. Förhoppningarna om återhållsamhet ifråga om utgifterna kan endast infrias om de strikta utgiftsplanerna följs. Större delen av den väntade minskningen av utgiftsstegringarna speglar ansträngningarna att hålla tillbaka ökningen av den offentliga konsumtionen och transfereringarna. I allmänhet förefaller dessa åtgärder att fa varaktiga effekter. I flera länder där statsskuldens andel av BNP befinner sig i avtagande och där räntorna fallit avsevärt kommer lägre kostnader för förräntning av statsskulden sannolikt att markant bidra till konsolideringen av budgeten under kommande år. I Italien förväntas räntebetalningarna 73 falla med 3 procentenheter av BNP mellan 1995 och 1998. Räntebetalningarna väntas minska signifikant också i andra medlemsstater där skuldandelen skall nedbringas. Under 1998 väntas räntekostnaderna för statsskulden minska i alla medlemsstater. Tabell 25 Offentliga sektorns utgifter (förändringar i % av BNP) Offentlig konsumtion Offentliga investeringar Transfereringar till hushåll Transfereringar till företag Kapital- transfere ringar Räntebetal ningar Summa 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 97/95 98/97 B DK D EL E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EUR -0. 4 -0. 3 -0. 2 0. 2 -0. 9 -0. 2 -0. 7 0. 0 0. 4 -0. 4 -0. 6 0. 8 -0. 4 -0. 6 -0. 9 -0. 3 -0. 4 -0. 4 -0. 1 -0. 3 -0. 2 -0. 2 -0. 2 -0. 2 -0. 1 -0. 3 -0. 2 -0. 5 -0. 7 -0. 4 -0. 4 -0. 3 0. 0 0. 0 -0. 4 -0. 1 -0. 9 -0. 3 0. 0 -0. 1 0. 2 -0. 1 -0. 1 0. 5 0. 2 -0. 2 -0. 4 -0. 3 0. 0 0. 0 -0. 1 0. 1 0. 1 0. 0 0. 0 0. 1 0. 1 0. 0 0. 0 0. 3 0. 0 -0. 1 -0. 1 0. 0 -0. 3 -1. 2 0. 1 0. 3 -0. 6 -0. 1 -0. 9 0. 8 0. 0 -1. 7 -0. 4 0. 6 -1. 7 -1. 8 -0. 5 -0. 2 -0. 3 -0. 7 -0. 1 -0. 1 -0. 2 -0. 3 -0. 3 0. 1 -0. 4 -0. 8 -0. 3 0. 1 -0. 8 -1. 0 -0. 4 -0. 3 -0. 3 -0. 6 -0. 3 -0. 1 -0. 2 0. 3 -0. 3 -0. 7 -0. 2 -0. 2 -0. 4 -0. 1 -0. 2 -0. 7 0. 0 -0. 2 -0. 1 -0. 1 0. 0 0. 0 0. 0 -0. 1 -0. 1 0. 1 -0. 2 -0. 1 -0. 1 0. 0 -0. 1 -0. 2 -0. 1 0. 0 0. 1 1. 0 -0. 1 -0. 2 -0. 2 -0. 5 -0. 1 0. 3 0. 0 -0. 2 -0. 1 -0. 5 -0. 5 -0. 1 -0. 4 -0. 2 0. 0 0. 0 0. 0 -0. 1 0. 0 0. 4 0. 0 0. 4 0. 0 0. 0 0. 0 -0. 1 -0. 1 0. 0 -0. 1 0. 1 -1. 0 -0. 8 0. 2 -1. 9 -0. 1 0. 1 -0. 8 -1. 6 0. 1 -0. 6 0. 3 -1. 1 0. 4 -0. 1 0. 2 -0. 1 -0. 2 -0. 3 0. 0 -0. 6 -0. 1 0. 0 -0. 3 -1. 5 0. 0 -0. 1 0. 1 -0. 3 0. 0 -0. 8 0. 0 -0. 3 -1. 5 -1. 5 -1. 0 -1. 8 -2. 8 -0. 8 -2. 2 -0. 8 0. 7 -3. 1 -1. 1 0. 2 -2. 3 -3. 6 -2. 2 -1. 5 -0. 9 -1. 5 -0. 7 -0. 9 -0. 5 -0. 4 -0. 9 -0. 9 -0. 8 -1. 1 -0. 5 -0. 2 -1. 2 -3. 1 -1. 1 -0. 9 Källa: } Commis sionen. Transfereringarna till hushållen väntas falla som andel av BNP i nästan alla medlemsländer, vilket speglar de åtgärder som vidtagits för att hålla tillbaka utgifterna och i en del fall vikande arbetslöshet. Offentlig konsumtion som andel av BNP förväntas minska i alla medlemsländer under perioden 1995-1998, detta kommer särskilt att ske i Spanien, Sverige, och Förenade kungariket. Antalet offentligt anställda kommer sannolikt att minska i åtskilliga länder (Tyskland, Spanien, Italien, Sverige, Österrike, Förenade kungariket) och att förbli i stort sett oförändrat i andra (Belgien, Frankrike). Vissa medlemsstater har gjort besparingar genom att hålla tillbaka löneökningarna i den offentliga sektorn. Ett antal länder sätter i avsevärd omfattning sin tillit till nerdragning eller senareläggning av oftentliga investeringar. Detta är särskilt fallet i Spanien (även om det sker från en hög nivå) och i mindre grad i Tyskland, Frankrike och Förenade kungariket. I vissa länder kan sådana 74 minskningar relateras till ökad effektivitet i användningen av offentliga medel, men i allmänhet kan besparingar i offentliga investeringar visa sig bli kortvariga eller på annat sätt dyrbara i längden. I Förenade kungariket speglar denna trend en privatisering av offentlig verksamhet. Enligt de antaganden som låg till grund för kommissionens prognos hösten 1996 har budgetåtgärderna i några medlemsstater i viss utsträckning utgjorts av engångsåtgärder, vilka i Frankrike innefattat kapitalöverföring från France Telecom som en del av restrukturering och privatisering av verksamheten och i Italien statsfinansiella transaktioner. Det säger sig självt att den temporära karaktären av sådana åtgärder inte medför någon förbättring av det bakomliggande statsfinansiella läget. I början av 1998 kommer beslut att fattas beträffande vilka stater som har uppnått den grad av varaktig konvergens som erfordras för deltagande i EMU:s tredje steg fr. o. m. den I januari 1999, varvid en utvärdering skall ske för att fastställa i vilken omfattning engångsåtgärder i vissa länder under 1996-1997 har kompletterats med varaktiga budgetförstärkningar. På inkomstsidan ökade skattetrycket i flertalet länder under 1996 och i vissa fall kan det stiga ytterligare under 1997. De offentliga inkomsternas andel av BNP befinner sig på klar nedgång endast i Irland och Nederländerna. Å andra sidan väntas den totala skattebördan under 1998 minska i nästan alla medlemsstater. I vissa fall har inkomsthöj ande åtgärder innefattat ökningar av socialförsäkringsavgifterna, vilket lägger en ännu större börda på sysselsättningen (t. ex. Tyskland, Österrike). Men många länder har höjt olika konsumtionsskatter som kan väntas ge mindre snedvridande effekter på sysselsättningen, i den utsträckning som lönekraven inte justeras uppåt i motsvarande mån för att kompensera för prisstegringar. 3. 2. 4 Den offentliga sektorns skulder som andel av BNP - några trender De offentliga skuldernas andel av BNP ökade genomsnittligt inom gemenskapen 1996 med ungefär 2 procentenheter och nådde 73,5 % av BNP. Men den uppåtriktade trenden kommer sannolikt att avstanna under 1997 och de offentliga skuldernas andel av BNP väntas sjunka något under 1998. Detta är resultatet av påtagliga ansträngningar som gjorts av praktiskt taget alla medlemsstaters regeringar för att minska budgetunderskottet men också av förväntad tillväxt i ekonomin och minskande räntebetalningar. Dessutom kommer privatiseringsåtgärder att spela en viktig roll för att minska statsskuldens andel av BNP i åtskilliga medlemsstater. 75 I Frankrike, Luxemburg och Tabell 26 Förenade kungariket väntas statsskuldens andel av BNP stanna kvar under 60 % av BNP under de närmaste åren. I Tyskland och Finland steg statsskuldens andel av BNP under 1996 till mer än 60 % och enligt nuvarande prognoser kan den ligga kvar strax över den nivån under 1997 och 1998. Flertalet länder som har en statsskuld vars andel av BNP överstiger 60 % väntas kunna reducera skuldbördan under åren 1996-1998. I Danmark och Irland väntas statsskuldens andel av BNP snabbt närma sig referensvärdet på 60 % (genom att minska med 6,5 respektive 16 procentenheter till omkring 6 5% av BNP). I Offentlig bruttoskuld (%avBNP) Nivå Ändring 1993 1995 1996 1997 1998 95/93 98/95 B DK» D EL2) E F IRL2) I L NL A P FIN S UK2) 137. 0 80. 1 48. 2 111. 8 60. 5 45. 6 94. 5 119. 3 6. 2 80. 8 62. 8 68. 2 57. 3 76. 0 48. 5 133. 7 71. 9 58. 1 111. 8 65. 7 52. 8 81. 6 124. 9 6. 0 79. 7 69. 0 71. 7 59. 2 78. 7 54. 1 130. 6 70. 2 60. 8 110. 6 67. 8 56. 4 74. 7 123. 4 7. 8 78. 7 71. 7 71. 1 61. 3 78. 1 56. 2 127. 0 67. 8 61. 9 109. 3 67. 1 58. 1 70. 0 122. 3 8. 8 76. 8 72. 2 69. 0 61. 5 77. 6 57. 0 123. 9 65. 5 61. 9 107. 2 65. 8 59. 2 -3. 3 -8. 2 9. 9 0. 0 5. 2 7. 2 -98 -6. 4 3. 8 -4. 6 0. 1 6. 4 65. 4 119. 4 9. 2 -12. 9 5. 6 -0. 2 -16. 2 -5. 5 3. 2 75. 1 72. 2 67. 8 61. 7 74. 9 56. 5 -1. 1 6. 2 3. 5 1. 9 2. 7 5. 6 5. 2 -4. 6 3. 2 -3. 9 2. 5 -3. 8 2. 4 1. 6 EUR 66. 1 71. 3 73. 5 73. 7 72. 9 »Statliga tillgodohavanden hos riksbanken, statligt innehav av icke-statliga obligationer och skulder hänförliga till ollentligt ägda företag uppgick till ca 18 % av BNP under 1995. 2) Se fotnot 2 i tabell 22. Källa: Kommissionen. Belgien, Grekland och Italien där statsskuldens andel av BNP är särskilt hög - samt i Nederländerna, Sverige och Portugal - väntas skuldkvoten falla med mellan 4 och 10 procentenheter under perioden 1996-1998. 3. 3 De ekonomiska effekterna av budgetkonsolideringen inom gemenskapen 3. 3. 1 Effekter av budgetkonsolideringen 1996-1997på tillväxten på kort sikt Den avsevärda omfattning som de planerade budgetåtstramningarna far under 1996-1997 har hos vissa betraktare föranlett farhågor att ansträngningarna att uppfylla Maastrichtfbrdraget finanskriterier skulle ha en signifikant återhållande effekt pä produktionsökning och sysselsättning under de närmaste åren. Dessa farhågor beaktar emellertid inte det generella ekonomisk-politiska sammanhang inom vilket budgetkonsolideringen genomförs och inte heller den absoluta nödvändigheten att oavsett Maastrichtfbrdraget konsolidera de offentliga finanserna inom gemenskapen. 76 I flertalet medlemsstater är budgetåtstramningar oundvikliga om uppgången i den offentliga skuldsättningen och kostnaderna för att förränta denna skuld skall kunna hejdas. Om de stora underskotten fortsätter skulle detta leda till en snabb stegring av ränteutgifterna under kommande år vilket skulle medföra ytterligare skärpning av skattetrycket till skada för sysselsättningen och krympa utrymmet för mer produktiva och angelägna offentliga utgifter. Därför varken kan eller bör det rådande behovet av en tillväxtbefrämjande inriktning av den ekonomiska politiken mötas med en "expansionistisk" budgetpolitik. I flertalet medlemsstater är budgetkonsolideringen nödvändig och önskvärd i sig. Förberedelserna för deltagande i EMU förstärker den struktur inom vilken de nödvändiga åtgärderna vidtas. Till yttermera visso skulle högst sannolikt alla förhoppningar på gynnsamma effekter av en minskad åtstramning visa sig illusoriska. Ett avbrott i budgetkonsolideringen skulle ta omedelbara och allvarliga skadliga konsekvenser på de finansiella marknaderna och leda till extra ränteuppgång och högst sannolikt föranleda förnyad valutaoro. Som klart visades efter valutakursförändringarna under 1995 (se kapitel 1) skulle nettoeffekten för tillväxten inom gemenskapen av en sådan oro kortsiktigt bli negativ och medföra ökade problem för den redan höga arbetslösheten i flertalet länder. I praktiken finns det därför inget alternativ till att fortsätta den nuvarande besparingspolitiken. Den samlade effekten av pågående och planerade budgetåtgärder på efterfrågan och tillväxt kan inte betraktas isolerat från återverkningen på räntor och valutakurser, och inte heller från inriktningen av finanspolitiken och andra delar av den ekonomiska politiken eller de internationella och cykliska förhållanden under vilka åtstramningarna genomförs. Den direkt återhållande verkan som konsolideringen under 1996-1997 far kommer sannolikt att balanseras av ett antal faktorer som kan hänföras till två större kategorier. För det första utgör konsolideringen en integrerande del av den totala omstrukturering av den ekonomiska policymixen som ägt rum inom gemenskapen och som bl. a. avspeglas i lägre räntor och förbättrad valutastabilitet. Dessa vinster kommer praktiskt taget alla medlemsstater till del och har resulterat i en särskilt stor räntenedgång i länder som tidigare var utsatta för höga riskpremier. De mest slående exemplen är Spanien, Italien och Sverige där den långa räntedifferensen gentemot Tyskland föll med omkring 380 respektive 430 och 340 punkter frän sin topp 1995 till december 1996. I samtliga dessa fall uppnåddes merparten av denna nedgång i kölvattnet på aviseringen av trovärdiga och signifikanta åtgärder för att reducera budgetunderskottet till 3 % av BNP eller lägre och nedbringa det 77 ytterligare under följande år. Räntenedgången innebär en avsevärd lättnad både för de offentliga finanserna och för den privata sektorns ekonomi i nästan alla länder. Lägre realräntor befrämjar sannolikt tillflödet av investeringsobjekt. Eftersom lönsamheten av investeringar för närvarande är god och då nuvarande och prognoserad efterfrågan understöds av en lättnad i finanspolitiken förefaller utgångsläget för att investeringarna skall skjuta fart vara gynnsamt. För det andra kommer en trovärdig och väl utformad konsolideringspolitik sannolikt att resultera i förbättrad framtidstro såväl inom näringslivet som hos konsumenterna. Särskilt i länder med stora obalanser i budgeten och/eller där de offentliga utgifterna har stigit snabbt har det bildats en allmän uppfattning att avsevärda skattehöjningar skulle bli följden - vilket i förening med osäkerhet om vilka åtgärder som skulle komma att vidtas och om vilka som skulle tvingas bära bördorna av åtstramningen - bidragit till en försiktig attityd och till privat sparande i den privata sektorn. I denna situation kan åtgärder för att bryta uppgången i de offentliga utgifterna och höja skatterna mindre än som tidigare förväntats mycket väl resultera i förbättrad framtidstro i den privata sektorn och stimulera både konsumtion, investeringar och företagens vilja att nyanställa personal. Ifråga om den privata konsumtionen föreligger en stor mängd empiriska data som visar på betydelsen av framtidstro eller av "icke-keynesianska" effekter, särskilt i lägen då stora budgetunderskott blir föremål för trovärdiga besparingsåtgärder som syftar till att hålla tillbaka ökningen av de offentliga utgifterna. Den negativa korrelationen mellan det konjunkturjusterade budgetläget och hushållens sparkvot under perioder av stor budgetåtstramning eller budgetexpansion belyses med exempel från två länder i diagram 24. Lägre räntor och minskad ekonomisk osäkerhet medför vidare ett uppsving i priserna på tillgångar (bl. a. aktier, obligationer och fastigheter) och stigande förmögenhetsvärden inom den privata sektorn, som sannolikt far den privata konsumtionen att skjuta fart, åtminstone i några länder. 78 Diagram 24 Budgetunderskott och hushållens sparkvot % av BNP " % av nustialiens cUsponHPla lnkom«t tP Konjunkturrensat budgetunderskott (tv. ) -10 1982 1984 1988 Källa: Kommissionen och OECD. 1996 % av BNP M. av hushalleh» disponibla Inkomst Italien -10. 12 -14 1982 Konjunkturrensat budgetunderskott (tv. ) 1984 198$ !:fS88: 1980: rifi»»:; 1984 KäM: Kommissionen och 0ËCÛ. Mot bakgrund av låg inflation, sunda grundförutsättningar och en gynnsam internationell situation utvisar kommissionens prognoser att den nuvarande och förväntade inriktningen av budget- och finanspolitiken är förenlig med en välbalanserad återhämtning och uppgång i den ekonomiska tillväxten till dess trendmässiga nivå under 1997 och till en än högre nivå 1998. Denna värdering ligger i stort sett i linje med andra internationella institutioners - och de flesta enskilda experters - prognoser. Även om den ekonomiska återhämtningen inte skulle fa den omfattning som förväntas bör konsolideringsarbetet inte avbrytas. Avvikelser från budgetmålen skulle medföra risker för den gynnsamma ränte- och valutautvecklingen och således underminera utsikterna till starkare ekonomisk tillväxt. 79 3. 3. 2 Budgetpolitiken i medellångt perspektiv Att fa till stånd och upprätthålla sunda och välordnade offentliga finanser i medlemsstaterna är nödvändigt för att skapa lämpliga förutsättningar för en stark och varaktig produktionsökning med på medellång sikt förbättrad sysselsättning. Detta allmänt accepterade faktum föranledde gemenskapen att i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken sätta upp målet att nå balans i de offentliga finanserna på medellång sikt20. Denna målsättning har upprepats flera gånger och fatt ökad trovärdighet och tillväxtpakten" som skall säkerställa betydelse för "stabilitets- och ramen inom budgetdisciplin i EMU:s tredje steg. Medlemsstaterna har således åtagit sig att under åren efter 1997 vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa en fortsatt förbättring av budgeten för att på medellång sikt nå det uppställda målet - ungefärlig balans eller överskott under normala förhållanden. Det har ibland hävdats att åtagandet att föra en disciplinerad budgetpolitik skulle ha en återhållande verkan på den ekonomiska aktiviteten under åren efter 1997. Sådana farhågor tycks emellertid vara grundade på en missuppfattning beträffande de medellånga tillväxteffekter som följer av en sund budgetpolitik och bortse från att budgetdisciplin är en väsentlig förutsättning för att säkerställa EMU:s livskraft och för att skörda de potentiella frukterna av den enhetliga valutan. När dessutom det genomsnittliga budgetunderskottet inom gemenskapen väl har reducerats till 3 % av BNP senast 1997 kommer uppnåendet av budgetbalans under loppet av de närmast följande åren att underlättas av återgången till stark tillväxt på medellång sikt. Att sträva mot ett medellångt budgetmål som innebär i stort sett balans eller överskott är i själva verket nödvändigt för att: (i) (ii) nå en varaktig investeringsledd produktionstillväxt och sysselsättningsökning på medellång sikt under bibehållande av en adekvat balans mellan sparande och investeringar, skapa sådant utrymme att budgetpolitiken kan anpassas till cykliska störningar utan att föranleda underskottet att överstiga 3 % av BNP under "normala" cykliska nedgångar, (iii) vända utträngningseffekterna av andra utgifter än räntor och underlätta skattereduktioner och / (iv) förbereda medlemsstaternas oftentliga finanser för budgetkonsekvenserna av en åldrande befolkning. 11 I linje med den policy som rekommenderas i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska polilikcn hnr fastställt som mäl i sinn fyra länder, nämligen Danmark, Finland, Sverige och Förenade kungariket konvergensprogram att eliminera budgetunderskottet eller skapa överskott. 80 Sunda offentliga finanser är nödvändiga för varaktig tillväxt på medellång sikt och för sysselsättningen Den centrala programpunkten i gemenskapens strategi för att säkerställa en varaktig uppgång i den ekonomiska tillväxten och nya arbetstillfällen på medellång sikt är att skapa de rätta förutsättningarna för investeringar i syfte att trygga en tillräckligt snabb expansion av produktionskapaciteten. Enligt prognoserna kommer investeringarna att öka markant under 1997 och 1998 och förväntas fortsätta att växa under de följande åren förutsatt att de rätta förutsättningarna kan vidmakthållas. Detta uppsving för investeringarna måste åtföljas av en uppgång i medlemsstaternas nationella sparande om det inte skall leda till en allvarlig försämring av de löpande betalningarna inom gemenskapen som helhet och med en allvarlig press uppåt på realräntorna. Med hänsyn till att den privata sektorns sparkvot är relativt konstant (hushåll plus företag) som andel av BNP inom gemenskapen måste detta ökade sparande väsentligen tillskapas genom sunda offentliga finanser och genom återställande av ett positivt offentligt sparande21. Empiriska data visar att den offentliga sektorns växande skuldsättning i de industrialiserade länderna under de två senaste årtiondena har varit en väsentlig faktor bakom den konstaterade globala uppgången av reala långräntor (uppskattningarna varierar mellan ca 1 och 2,5 procentenheter)22. Omvänt kommer de förväntade lägre budgetunderskotten inom gemenskapen under kommande år att, i linje med Maastrichtfbrdraget och det förbättrade regelverket för budgetdisciplin enligt stabilitets- och tillväxtpakten, leda till lägre lånekostnader inom gemenskapen. Då gemenskapen är en tillräckligt stor aktör i världsekonomin skulle detta också bidra till lägre långräntor globalt. Förbättrade utsikter till budgetdisciplin hos gemenskapens internationella partner, och särskilt i Förenta staterna, skulle likaså bidra till lägre reala långräntor över hela världen. :l Se Trender och struktur i det nationella brutlosparandel inom gemenskapen", European Economy. Supplement A, nr 11/12, 1992. " Se IMF. World Economie Outlook (maj 1996) och Tiogmppcn (1995), "Sparande, investeringar och realräntor", oktober 1995, och däri nämnda referenser. 81 Återställande av budgetpolitikens stabiliseringsfunktion Inom EMU kommer sannolikt budgetpolitiken att i ökad omfattning användas i stabiliserande syfte, åtminstone av länder som hittills i viss grad fört en oberoende finans- eller valutapolitik. För att samtidigt säkerställa budgetdisciplin föreskriver Maastrichtfördraget att de deltagande medlemsstaternas budgetunderskott inte far tillåtas överstiga 3 % av BNP utom under "exceptionella och tillfälliga" förhållanden. Sådana förhållanden innefattar inte normala konjunkturnedgångar. Att uppnå budgetbalans eller, beroende på förhållandena i det enskilda landet, budgetöverskolt i "normala" tider är således en nödvändig förutsättning för att återställa flexibiliteten i budgetpolitiken inom ramen för en sund och trovärdig budget på medellång sikt. Detta kommer att skapa det utrymme som behövs för att budgetpolitiken skall kunna låta de automatiska stabilisatorerna fungera utan att referensvärdet på 3 % av BNP for budgetunderskottet under normala konjunkturnedgångar överskrids och utan att detta ofrånkomligen leder till en trend uppåt av offentlig skuldsättning och räntekostnader för denna skuld uttryckt som andel av BNP. Under perioden 1960-1996 översteg i själva verket den konjunkturberoende komponenten av budgetunderskottet aldrig 3 % av BNP vare sig uppåt eller nedåt i någon av medlemsstaterna - med två undantag - och den stannade på mindre än 2 % av BNP i flertalet medlemsstater (se ruta 5). Dessutom kommer de automatiska stabilisatorerna sannolikt att fungera mer effektivt när den grundläggande budgetsituationen är sund eftersom riskerna för negativa reaktioner på finansmarknaden eller för underminering av förtroendet för budgeten då är mindre. Erfarenhetsmässigt har länder med sunda grundförutsättningar för budgeten kunnat använda automatiska stabilisatorer och en anticyklisk budgetpolitik på ett positivt sätt medan länder med stora underskott och skulder gång på gång har tvingats strama åt budgetpolitiken vid den lägsta punkten av en konjunkturnedgång. Att vända trenden mot "utträngning" av andra utgifter än räntor och trenden mot ökad beskattning Under de senaste två årtiondena har de stigande statsskuldsräntorna "trängt ut" andra offentliga utgifter. Om budgetbalans eller överskott under "normala" tider uppnås kommer detta att leda till en självgäende lönsam kretsgång av minskade underskott, minskad skuld och lägre förräntningskostnader. Budgetdisciplinen kommer att reducera sistnämnda kostnader, vilket möjliggör en omläggning av de offentliga utgifterna i riktning mot produktionsbefrämjande utgiftsändamål, såsom infrastruktur, utbildning och aktiv arbetsmarknadspolitik. 82 Försöket att återställa sunda och disciplinerade offentliga finanser erbjuder en möjlighet att införa bestående reformer för att hejda trycket uppåt på de offentliga utgifterna i många medlemsstater. Minskad utgiftsstegring och lägre kostnader för statsskulden kommer att göra det möjligt att vända den sedan länge bestående trenden uppåt vad gäller skattesatserna. Lägre skatter kommer tillsammans med en lägre andel av BNP för de offentliga utgifterna att medföra positiva effekter på utbudssidan. Lägre effektiva skattesatser och i vissa fall en mer konkret inriktning av de sociala utgifterna kommer att förbättra incitamenten att spara och att investera liksom att öka arbetsinsatserna och skapa nya arbetstillfällen - och därigenom bidra till högre sysselsättning. Budgetkonsekvenser av befolkningens "åldrande " Det är brådskande och nödvändigt att skapa ett större offentligt sparande för att sätta medlemsstaternas finanser i stånd att möta den stora utmaning som sammanhänger med befolkningens åldrande under 2000-talet och därmed följande budgetrestriktioner. Denna demografiska trend kommer att medföra ett tryck uppåt på socialutgifterna, särskilt för pensioner och sjukvård (se ruta 6). Detta måste delvis kompenseras genom ansträngningar att strama åt socialpolitikens utgiftssida medan högre sparande inom den privata sektorn till följd av ett ökat utbud av alternativ för privat pensionssparande kan bidra till att mildra trycket på budgeten i dessa avseenden. 83 Ruta 5. Automatiska stabilisatorer inom gemenskapen Är Ar Värde Värde Minimum Maximum 2. 0 2. 5 1. 9 1. 0 1. 1 0. 9 -1. 8 -2. 3 -1. 6 Tabell B5. 1. kungariket. 1986 1981 1967 1974 1986 1991 Omfattningen Standard avvikelse Storleken på den konjunkturberoende delen av budgetsaldona inom EG (1960-1996) Konjunkturberoende fluktuationer i den ekonomiska aktiviteten påverkar signifikant statsbudgetens saldo - skatteintäkterna avtar och de sociala transfereringarna ökar under recessioner och visar motsatt rörelse vid uppgång. Dessa cykliskt orsakade förändringar av budgetsaldot utövar i sin tur ett stabiliserande inflytande på den ekonomiska aktiviteten, d. v. s de spelar rollen av automatiska stabilisatorer. Kommissionen har utvecklat en egen metod för att beräkna den cykliska effekten på en statsbudget1. Dessa beräkningar visar att omfattningen av automatiska stabilisatorer inom gemenskapen, mätt som den konjunkturberoende delen av budgetsaldot, är betydande och varierar avsevärt över tiden och från den ena medlemsstaten till den andra (se tabell B5. 1). De automatiska stabilisatorerna är relativt sett högre och visar en relativt högre grad av osäkerhet i de mindre medlemsstaterna men även i Spanien och i och Förenade föränderligheten i den konjunkturberoende delen dämpas för gemenskapen som helhet eftersom den jämnas ut av de olika konjunkturlägen som medlemsstaterna befinner sig i vid en given tidpunkt. Som framgår av de konjunkturberoende delarnas minimi- och maximivärden under perioden 1960-1996 översteg aldrig den konjunkturberoende delen 3 % vare sig uppåt eller nedåt - utom i två fall - och låg till och flertalet medlemsstater. med under 2 % Konjunkturberoende delar kring 4 % - 5 % registrerades i början av 90-talet endast i Finland och Sverige. De automatiska stabilisatorernas omfattning påverkas av ekonomins öppenhet, omfattningen av den offentliga progressivitet, sektorn, arbetslöshetsförsäkringens och arbetslöshetens känslighet för produktionsförändringar. Olikheter mellan medlemsstaterna i dessa hänseenden förklarar de storleksskillnader som iakttagits ifråga om de automatiska stabilisatorerna. Schematiskt sett är det två faktorer som fångar upp de nu nämnda variablernas influenser: produktionsbortfallets storlek å ena sidan, samt budgetinkomsternas och de offentliga utgifternas känslighet för konjunktursvängningar å den andra sidan. produktionens trendmässiga Konjunkturvariationer kan beräknas genom att man bestämmer utveckling2 faktiska från de produktionstalen. Produktionsgapet definieras sedan som skillnaden mellan nivåerna för faktisk BNP och trendmässsig BNP, uttryckt som procent av trendmässig BNP. När produktionsgapet är positivt (negativt) har konjunkturen en positiv (negativ) inverkan på statsbudgetens saldo. Som framgår av tabell B5. 2 är produktionsgapets föränderlighet, mätt som standardavvikelse, relativt litet för gemenskapen som helhet eftersom konjunkturläget kan skilja sig från en medlemsstat till en B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK trendmässigt uppskattade värden och subtraherar dessa 1996 1980-90 1974 1974 1973-74 1973 1986 1975 1982-83 1987 1984-85 1985 skattesystemets 1993 1993 1982 1989 1990 1989 1973 1990 1990 1983 1987 1984 utformning -1. 0 -2. 1 -1. 2 -2. 8 -1. 4 -2. 4 -2. 2 -1. 2 -2. 8 -5. 2 -3. 8 -2. 7 1. 8 1. 4 2. 4 1. 0 0. 6 1. 2 1. 3 0. 8 1. 1 0. 7 1. 3 0. 6 2. 1 1. 1 4. 1 5. 2 3. 2 3. 1 2. 1 1. 8 1. 3 1. 6 2. 7 1. 5 EUR för 1983 1990 -1. 2 0. 7 1. 6 1 Se Lùiropciska kommissionen, "Teknisk! meddelande: kommissionens metod för konjunkturrensining av ställiga budgclsaldon". European Economy, nr 60, november 1995. : Den metod alt beräkna trender som används för att ta fram produktionsgap (Hodrick-Prcscott filtret) tidsserierna och därför summerar Ull noll producerar produktionsgap som är symmetriska över genomsnittligt för perioden 1960-1996. Dessutom är de negativa produktionsgap som erhålls genom denna metod relativt små jämfört med dem som produceras med andra metoder, t. ex. produktionsfunktioncn. och metoden verkar utjämnande pä stnikturbrotl av den typ som inträffade i Finland och Sverige i början av 90- talct. 84 annan, men det är relativt högt i gruppen av "eftersläntrare" (Grekland, Spanien, Irland och Portugal) samt i Luxemburg och Förenade kungariket. Produktionsgapets föränderlighet är, som framgår av minimi- och maximivärdena, stor i Finland och Sverige, vilket delvis kan tillskrivas de djupa recessioner som drabbade dessa iänder i början av 90-ta!et. Budgetinkomsternas respektive -utgifternas konjunkturberoende känslighet beräknas separat. Vad gäller inkomsterna tas hänsyn til! följande poster: bolagsskatter (som mestadels varierar med konjunkturcykeln beroende på vinsternas cykliska känslighet), inkomstskatter för fysiska personer, indirekta skatter och socialförsäkringsavgifter (som varierar minst med cykeln beroende på deras för regressiva natur). Den totala gemenskapen som helhet och sträcker sig från 1,38 för Förenade kungariket till 0,77 för Italien, vilket avspeglar skillnader i medlemsstaternas skattesatser och skattestrukturer. Om inkomstelasticiteten appliceras på kvoten mellan skatter och BNP erhålls värdet för budgetinkomsternas marginalkänslighet i förhållande till BNP. inkomstelasticiteten med avseende på BNP är nära 1,0 Budgetinkomsternas beräknade känslighet för konjunktureffekter är under 1995 för gemenskapen som helhet 0,4. Detta betyder att varje ökning av ett negativt produktionsgap med en procentenhet minskar statsbudgetens inkomstsida med 0,4 procentenheter. Inkomstkänsligheten varierar från 0,3 för Grekland till 0,6 för Sverige. för konjunktursvängningar är signifikant Offentliga transfereringar till hushållen för att täcka kostnader för arbetslösheten utgör den största utgiftskategori som automatiskt reagerar på konjunkturvariationer, vilket medför att statsutgifternas känslighet lägre än budgetinkomsternas känslighet. Statsutgifternas beräknade känslighet för konjunktureffekter är -0,1 för gemenskapen som helhet för 1995, vilket innebär att varje ökning av ett negativt produktionsgap med en procentenhet ökar statsutgifterna med 0,1 procentenheter av BNP. Utgifternas känslighet varierar inte nämnvärt mellan medlemsstaterna; den sträcker sig från -0,05 för Frankrike till -0,26 för Danmark. För gemenskapen som helhet utgör summan av marginalinkomstkänsligheten för konjunktureffekter i och marginalutgiftskänsligheten förhållande till BNP. Budgetsaldots känslighet för konjunktureffekter ligger runt 0,5 för gemenskapen som helhet Detta innebär att varje försämring av ett negativt produktionsgap med en procentenhet ökar det genomsnittliga budgetunderskottet med 0,5 procentenheter. Budgetsaldots känslighet för konjunktursvängningar varierar från 0,4 för Grekland till 0,85 för Sverige. förändringskoefficienten för budgetsaldot den marginella Tabell B5. 2. P r o d u k t i o n s g a p e ns s t o r l ek i n om EG ( 1 9 6 0 - 1 9 9 6) Standard avvikelse Minimum Maximum Tabell B5. 3. Konjunkturkänslighet för inkomster och utgifter i budgetarna inom EGÇI995)* Budget inkomster Budget- utgifter Budgetsaldo Vär de -2. 7 -3. 6 -3. 9 -3. 4 -4. 5 -2. 2 -4. 2 -3. 4 -4. 6 -3. 4 -2. 8 -5. 5 -7. 4 -4. 3 -4. 0 -2. 2 Ar 1986 1981 1967 1962 1960 1985 1966 1975 1967 1983 1987 1984-85 1993 1993 1982 1983 Vär de 3. 9 3. 7 4. 2 5. 8 5. 3 3. 0 4. 2 3. 1 8. 6 2. 4 3. 2 8. 2 9. 0 36 5. 1 3. 2 Ar 1974 1986 1991 1973 1974 1990 1978 1980 1974 1974 1974 1973 1989 1990 1988-89 1973 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 1. 7 1. 8 2. 0 2. 1 2. 5 1. 4 2. 2 1. 8 2. 8 1. 6 1. 6 2. 9 3. 5 1. 9 2. 2 1. 4 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 0. 5 0. 5 0. 4 0. 3 0. 5 0. 5 0. 4 03 0. 4 0. 5 0. 4 0. 4 0. 5 0. 6 0. 5 0. 4 * Siffrorna är avrundade. -0. 1 -0. 3 -0. 1 -0. 1 -0. 2 -0. 1 -0. 2 -0 1 -0. 2 -0. 2 -0. 1 -0. 1 -0. 2 -0. 2 -0. 2 -0. 1 0. 6 0. 7 0. 5 0. 4 0. 6 0. 5 05 0. 5 0. 6 0. 8 0. 5 0. 5 0. 6 0. 9 0. 6 0. 5 85 Ruta 6. Pensionsutgifter och pensionsåtaganden inom gemenskapen 1. Prognos för de offentliga pensionsutgifterna Den demografiska strukturen förändring. Beroendekvoten (d. v. s. förhållandet mellan de äldre och befolkningen i arbetsför ålder) ökar i de flesta länder och når nivåer som historiskt sett är utan motstycke. Även om de långsiktiga effekterna av åldringsprocessen för den offentliga budgetens vidkommande är osäkra och beroende av det sätt på vilket ekonomin och samhället anpassar sig till processen kommer sannolikt ett betydande tryck mot högre offentliga utgifter att uppstå under de kommande årtiondena. De offentliga pensionssystemen kommer att bli utsatta för stora påfrestningar eftersom utgifterna för dem i hög grad är beroende av befolkningens åldersstruktur. länder undergår en avsevärd i Europas För att studera dessa framtidsproblem har alla medlemsstater under senare år utarbetat prognoser för pensionskostnaderna. Dessa prognoser, som inte ger en enhetlig bild av utgifterna för pensioner, har granskats i en rapport som nyligen publicerats av kommissionen1. Rapporten är fokuserad på senast tillgängliga oförändrade prognoser som producerats av offentliga institutioner. Den innehåller jämförande skattningar av pensionsutgifternas effekt på den offentliga sektorns löpande betalningar på grundval av ländernas utgiftsprognoser och de offentliga utgifternas andel av BNP år 1995. Diagram B6. 1 redovisar det vägda medeltalet2 av ökningen av de offentliga pensionsutgifternas andel av BNP i de elva medlemsstater som gjort prognoser fram till år 2030. I Diagram B6. 1 j Uppskattning av tillväxten för de offentliga Jviktade medelvärden för utgifternas tillväxt i 11 medlemsstater) pensionsutgifterna inom EG 199$ 2000 20Ô6 SOI o: 2Ù1S 2020 2025 2030 Källa Kor xr iss or» Under perioden 1995-2030 kommer pensionsutgifterna som andel av BNP i de elva staterna att öka med 3-4 procentenheter (under gynnsamma respektive ogynnsamma antaganden). Utgiftstrycket väntas vara relativt begränsat under de närmaste fem åren, även om det inte är försumbart. Utsikterna för det första årtiondet under nästa århundrade försämras då utgiftemas andel av BNP väntas öka i flertalet stater och än mer efter år 2010 då baby-boomens generation går i pension. I flera länder kommer utgittstrycket att kulminera under perioden 2030-2040. 3 Åtgärder för att reformera de europeiska pensionssystemen - I de flesta EU-ländema skiljer sig från dem som tillämpats under de senaste årtiondena. nuvarande pensionssystem helt Utbyggnadsfasen är förbi liksom den tid då förmånerna förbättrades. Sedan mitten av 80-talet har flertalet pensionssystem omdanats i syfte att minska utgiftsökningen. Väsentliga reformer infördes i Österrike, Finland, Tyskland, Italien, Frankrike, Portugal, Sverige och Förenade kungariket. Enligt de nationella prognoserna kommer effekterna av den demografiska trenden (d. v. s. ökningen av Se D. FRANCO och T. Mun/i, 1996, "Prognos över de offentliga pensionsutgiflcrna inom Europeiska unionen: en översikt över nationella framskrivningår", European Economy, nr 3. Vägt med BNP för 1995 i köpkraftsstandardenheter. Under det senaste årtiondet har liera nationella prognoser reviderats uppät. Vissa förändringar har varit väsentliga. Tidigare granskningar ger ingen indikation om framtida revideringar av de nuvarande beräkningarna, men de tyder pä att det är motiverat att genomföra regelbundna granskningar av fnimskrh ningarnn och att analysera felaktigheter vid de tidigare prognoserna. 86 andelen äldre) i flera medlemsstater att i väsentlig grad motverkas av reformer som reducerar och transfereringamas andel av ekonomin. 4 Återhållsamhet på antalet pensionsberättigade kostnadssidan var reformemas huvudsyfte men de avsåg också att sätta pensionssystemen i stånd att bättre tåla demografiska förändringar, att göra dem mer tydliga vad avser fördelningseffekter och att minska risken för att individens val snedvrids. Trots dessa reformer kommer i ett flertal länder kravet på bibehållande av nuvarande förmånsnivåer och villkor för att omfattas av systemen att medföra avsevärda höjningar av de offentliga resursinsatserna. Alternativt kommer stabiliseringen av pensionsutgifternas nivå att kräva ytterligare genomgripande reformering av förmånsnivåerna och begränsningar i pensionsrätten. Sammanfattningsvis har således anpassningen av de europeiska pensionssystemen till nya demografiska scenarion kommit en bit på väg - med reformer som gradvis påverkar utgiftsdynamiken - men de stora förändringar som väntas i befolkningsstrukturen kräver ytterligare förändringar av systemen. 2. Pensionsåtaganden Pensionssystem som är baserade på fördelningsteknik (pay-as-you-go) saknar fonderade medel för sina åtaganden. I sådana system avsätter varje generation resurser för att betala pensionerna till äldre medborgare och får sedan i sin tur sin pension finansierad av yngre medborgare. Det finns således vid varje tidpunkt ett antal pensionärer som är berättigade att uppbära pension under återstoden av sin livstid (och ibland också för efterlevande make eller maka) och ett antal arbetande medborgare som kan göra anspråk på pension i en nära eller avlägsen framtid. Tabell B6. 1 Offentliga pensionsåtaganden: Nuvärdet av ackumulerade pensionsrätter Van Den Noord - Herd (1993, 1994) %av BNP för 1990 ABP (1993) % av BNP för 1990 IMF (1996) % av BNP för 1995 Stat Bruttoåtaganden Befintliga tillgångar Netto- åtaganden Bruttoåtaganden Pensio närer Arbets kraft S:a 54 103 157 77 139 216 94 148 242 B DK D1) EL E F IRL I L 157 216 242 68 69 122 118 109 69 54 107 138 137 221 265 357 81 58 139 139 42 51 42 NL P UK USA Japan Kanada 1) Västtyskland i Van Den Noord-Herd (1993, 1994) och ABP (1993). Källor. Kuné J. B. - Petit W. F. M. - Pinxt A. J. H. , "The Hidden Liabilities of Basic Pension Systems in the European Community", CEPS Working Document, nr 80, November, 1993. Van den Noord P. - Herd R. "Pension liabilities in the seven major economies", OECD, Economics Department Working Papers, nr 142,1993,. Van den Noord P. - Herd R. , "Estimating pension liabilities: A methodological framework", OECD, Economic Studies, nr 23, 1994. , ss. 131-166. IMF, Aging Populations and the Fiscal Consequences of Public Pension Schemes, 1996. 108 166 94 113 163 113 70 112 71 89 144 105 23 18 8 96 42 117 Antalet utbetalda pensioner i förhållande till antalet äldre medborgare respektive den genomsnittliga pensionens andel av genomsnittslönen. 87 Under senare år har man i ett antal studier sökt beräkna värdet av dessa åtaganden. Tabell B. 6. 1 redovisar vissa uppskattningar av ackumulerade pensionsåtaganden som representerar nuvärdet av framtida pensioner på denna grundval,5 Skattningarna varierar avsevärt och rangordningen mellan länderna förändras. Pensionsåtagandenas relevans - Beräkningar av värdet på pensionsåtaganden utgör ett värdefullt komplement till konventionell beräkning av värden på skulder och underskott. a) De ger ett mått på kostnaden för att avveckla ett pensionssystem med tillämpning av gällande förmånsregler. 6 b) De medför en bättre förståelse av finanspolitikens effekter (som en relevant del av hushållens tillgångar påverkar pensionsrätten beslut om konsumtion och sparande). c) De kan användas för att mäta ackumulerade budgetunderskott; tillgängliga beräkningar för vissa länder visar att de ackumulerade underskotten under de senaste årtiondena har varit mycket större än de konventionella kassamässiga underskotten. Å andra sidan är inte de ackumulerade pensionsåtagandenas andel av BNP någon indikator på pensionssystemens långsiktiga hållbarhet. En hög sådan andel behöver inte nödvändigtvis innebära att obalans föreligger i systemet. Inte heller innebär det att obalans uppkommer i framtiden. Varje bedömning av hållbarheten i pensionssystemen och det tryck de utövar på de offentliga budgetarna kräver beräkningar av de resurser som kommer att vara tillgängliga för att betala de utfallande pensionerna, bl. a. av sysselsättningens utveckling och utvecklingen av inkomsten per capita. För bedömning av systemens hållbarhet bör andra indikatorer användas, såsom kostnaderna för pensioner uttryckt som andel av BNP och den avgiftsandel som garanterar balans i pensionssystemen. Pensionsåtaganden och offentliga skulder - Ackumulerade pensionsåtaganden skiljer sig på många sätt från vanliga offentliga skulder och såväl praktiska som teoretiska skäl talar för att ackumulerade pensionsåtaganden inte skall inkluderas i den statistik över underskott och offentliga skulder som används för att definiera och utvärdera den gällande finanspolitiken. i) Den konventionella skulden kan mätas exakt och otvetydigt vid vilken tidpunkt som helst men pensionsåtaganden är osäkra och beroende av specifika antaganden ifråga om ett antal etc. Nuvärdeberäkningar är extremt känsliga för förändringar ifråga om uppställda antaganden. ii) Pensionsrätten innefattas inte i ett formellt kontrakt. Gäldenären kan ändra såväl tidpunkter som utbetalda belopp. Under senare år har förmånsreglerna ändrats i ett flertal länder varigenom rättigheterna för dem som nu arbetar och för nuvarande pensionärer ingå i den offentliga skulden kan försämrats. Genom att låta pensionsåtagandena ytterligare reformer försvåras. livslängd, pris- och såsom beräknad löneutveckling variabler iii) Medan statsobligationer vanligen säljs fritt på marknaden av privatpersoner och företag sektorns press på finansmarknaderna döljas. Detta innebär att en stor pensionsskuld inte innebär också att skulden utövar någon direkt press på finansmarknaderna. Det i skulden och automatiskt i underskottsåtgärderna sektorns press på finansmarknaderna. skulle det dölja den offentliga förnyas. Om pensionsåtagandena inkluderas iv) Pensionsrätter kan inte omsättas på marknaden. Detta medför att förändringar i pensionsrättens relativa avkastning och relativa risk i jämförelse med andra tillgångar inte har någon inverkan på finansmarknaderna. Att rättigheterna inte kan omsättas innebär också att socialförsäkringsförmåner kan ändras selektivt med utgångspunkt i individuella förhållanden (inkomst, demografiska förhållanden etc). För att ackumulerade pensionsåtaganden skall ingå i definitionen på offentlig skuld krävs en motsvarande ändring av underskottsdefinitionen. Anslag skulle redovisas som lån till den offentliga sektorn och pensioner skulle delvis betraktas som återbetalning av lån och delvis som en implicit räntebetalning. finanspolitiken De olika definitionerna pis pensionsåtagande och deras betydelse vid värderingen av undersöktes av D. FRANCO, 1995: "Pensionsåtaganden - bruk och missbmk vid värderingen av finanspolitiken". Economie Papers, kommissionen, N. I K). Om man gar över frän ett fördclningstekniskt system till ett system med premiercservteknik och alla nya avgifter betalas till det nya systemet mäter de ackumulerade rättigheterna de resurser som mästc finansieras genom beskattning. 88 4. VALUTASTABILITET OCH RÄNTEKONVERGENS INOM GEMENSKAPEN 4. 1 Översikt Den monetära utvecklingen inom gemenskapen under 1996 påverkades främst av tvä faktorer: (i) en allmän - ehuru instabil - förstärkning av den amerikanska dollarn och (ii) en mer positiv inställning på de finansiella marknaderna till utsikterna för EMU. Båda faktorerna avspeglades i stabila valutakurser och konvergerande räntenivåer. Penningpolitiken blev efterhand lättare inom EU generellt till följd av konjunkturläget och de klara nya åtaganden till budgetkonsolidering som gjordes i många medlemsstater inför EMU:s start den 1 januari 1999. Förstärkningen av den amerikanska dollarn kunde främst tillskrivas den amerikanska ekonomins relativa styrka. Marknadens känslighet för en möjlig nedgång och konsekvenserna av finanspolitiken ledde dock till en ojämn uppskrivning. Allteftersom dollarn steg sjönk den tyska marken mot de flesta andra EU-valutor vilket beredde utrymme för en krympning av korträntornas differens i förhållande till Tyskland. Den allmänna försvagningen av den tyska marken mot andra EU-valutor avspeglade också finansmarknadernas attityd till EMU. Optimismen om EMU inspirerades av ett förnyat stöd för projektet inom hela gemenskapen och av synliga framsteg i de tekniska förändringarna inför övergången till euron samt ett förnyat starkt åtagande i många medlemsstater att strama ät budgeten. Allteftersom utsikten ökade att ett betydande antal medlemsstater skulle gå över till den enhetliga valutan redan från början intensifierades en samtidig sänkning av korta och långa räntor till de nivåer som rådde i de medlemsstater med lägre räntenivåer. Mot bakgrund av den generella förbättringen av de monetära förhållandena och effekten av budgetkonsolideringen i termer av lägre långa räntor har den makroekonomiska policymixen kommit att i högre grad stötta under den ekonomiska tillväxten. En mer aggressiv budgetkonsolidering ger möjlighet till en "positiv spiral" med fallande räntor som befrämjar ekonomisk tillväxt och större trovärdighet för konsolideringsåtgärderna allteftersom ekonomin förstärks. Framgångsrik budgetkonsolidering är naturligtvis avgörande för att upprätthälla denna politik och det är väsentligt att budgetmålen uppfylls om nuvarande gynnsamma trend skall kunna bibehållas. 89 4. 2 Ryckig förstärkning av den amerikanska dollarn Tidigt uppsving för dollarn på grund av kraftig uppgång på obligationsmarknaden i USA I kölvattnet på den lättnad som den 14 december 1995 inträffade på penningmarknaden i Tyskland började den amerikanska dollarn året med en stigande trend mot den tyska marken. I början av februari stod dollarkursen i nära 1,49 mark; detta innebar en uppskrivning med ungefär 3,5 % sedan början av året och med omkring 7 % från en lägsta notering på 1,39 mark i oktober 1995. Dollarn steg mer försiktigt mot den japanska yenen i början av 1996 efter att ha stigit kraftigt under de sista veckorna 1995 då utsikterna för den japanska ekonomin tedde sig dystra. Efterfrågan på dollar under årets första veckor förstärktes av en stark optimism på de finansiella marknaderna i USA. Med inflationsförväntningar som var starkt dämpade av den måttliga expansionstakten i USA:s ekonomi diskonterade obligations- och aktiekurserna en fortsatt följsam penningpolitik. Marknadsförväntningarna bekräftades den 31 januari då USAs penningmarknadsräntor - som hade fallit stadigt under hela 1995 - åter sänktes av den amerikanska centralbanken. Förutom av räntefaktorerna hölls aktiviteten på finansmarknaderna i USA uppe genom fortsatt kapitalinflöde från japanskt håll på grund av den relativt höga avkastningen på placeringar i USA. Den amerikanska dollarn stöds av en allt starkare ekonomi då obligationsmarknaden försvagas I mitten av februari tydde tillgängliga data på att utsikterna för USA: s ekonomi hade ljusnat betydligt. Finansmarknadernas förväntningar på inflationen reviderades uppåt och utsikterna till ytterligare finanspolitiska lättnader från centralbankens sida försvann. USA:s penningmarknadsräntor steg och de långa räntorna rörde sig likaså uppåt allteftersom stämningen på obligationsmarknaden försämrades. Trots att den amerikanska dollarn förlorat sitt stöd från obligationsmarknaden stärktes den ytterligare mot både den tyska marken och yenen eftersom marknaderna nu började diskontera en nära förestående monetär åtstramning av Federal Reserve samtidigt som Bundesbank införde monetära lättnadsåtgärder. Kursen pä den amerikanska dollarn steg till omkring 1,55 tyska mark i början av maj och pendlade kring 1,53 i slutet av andra kvartalet, vilket innebar en uppskrivning med mer än 6% under det första halvåret. Samtidigt noterades dollarn till mer än 109 yen vid slutet på det andra kvartalet, vilket innebar en förstärkning av dollarn med mer än 5 % det första halvåret. 90 Diagram 25 Växelkurser för USD JahwäriilS95!=1ÖÖ 80 Källa: Kommissionen. 1935 1996 , w. ^J. w. ,. ^ w. w ^. w ~. ~. ~ ~ ~ *J~J~ ~ ~^ "" - - - - -• ' "" u ^ ^ v ^ ^ ^ ^. ^ ^. ^ -. ^ ^ ^ ^ ^ ^ ,. ^. Utförsäljning av aktier utlöser ett tillfälligt bakslag i dollaruppgången Apprecieringen av den amerikanska dollarn avbröts i början av det tredje kvartalet. En plötslig försämring av attityden till USA-valutan utlöstes av ett markant engångsfall i aktiekurserna i juli fastän obligationsmarknaden i USA var relativt opåverkad. Efterfrågan på dollar underminerades ytterligare av blandade signaler om styrkan i den amerikanska ekonomin och av en växande uppfattning på marknaden att räntecykeln i Tyskland hade bottnat sedan Bundesbanks viktigaste interventionsränta sänkts i april. Spekulationer om en möjlig finansiell åtstramning i Japan påverkade också dollarn när kursen sjönk under 1,48 mark och i slutet av augusti föll till 108 yen. Denna svaghetsperiod var dock kortlivad och den amerikanska dollarn återtog mycket av sina förluster till följd av nya tecken på en robust tillväxt i USA:s ekonomi. Med pånyttfödda marknadsförväntningar på en nära förestående penningpolitisk åtstramning i Förenta staterna slutade dollarkursen tredje kvartalet på 1,54 mark - understödd också av en allmän förstärkning av de andra EU-valutorna gentemot den tyska marken. Mot yenen slutade dollarn på omkring 111,6. / dollarn avslutar året starkt trots osäkerhet om USA:s ekonomi Dollarn konsoliderade sin uppgång gentemot yenen under fjärde kvartalet allteftersom den japanska ekonomins utveckling fortsatte att göra marknaderna besvikna. Dollarkursen slutade året på 116,1 mot yenen, en ökning med omkring 11,5 % från den I januari. Mot den tyska 91 marken följde dollarn en mer ojämn trend då marknaderna förblev synnerligen känsliga för utsikterna för USA: s ekonomi och för konsekvenserna av officiella kommentarer till penningpolitikens inriktning i Förenta staterna och Tyskland. Från mitten av oktober rörde sig dollarn långsamt gentemot den tyska marken på grund av en omvärdering av den förväntade styrkan i USA:s ekonomi och uppfattningen att de europeiska ekonomierna hade nått sina bottenlägen. Emellertid inträffade ny oro beträffande återhämtningstakten i Europa i slutet av november och dollarkursen fick ett uppsving mot den tyska marken på grund av marknadernas spekulation om ytterligare lättnader i den tyska penningpolitiken. Trots en tillfällig nedgång i början av december sammanhängande med en andra stark omgång av aktieutförsäljningar i USA slutade dollarkursen på 1,55 mot den tyska marken, en uppgång med omkring 8% i förhållande till den 1 januari. I nominella effektiva termer förstärktes den amerikanska dollarn med omkring 4 %23 under 1996. 4. 3 Stärkt dollarkurs och optimism om EMU gynnar monetär stabilitet inom gemenskapen 4. 3. 1 Stark dollar avspeglas i valutakursförändringar inom EG Förstärkningen av den amerikanska dollarn under loppet av 1996 bidrog till en generell lättnad av de monetära förhållandena inom gemenskapen. Den amerikanska dollarns styrka i förhållande till den tyska marken speglades i andra EG-valutor, särskilt i de "högavkastande" valutorna. Vid årets slut hade den tyska markens fall mot de övriga EG-valutorna i stort sett lett till att den tyska marken förlorade den nominella effektiva värdestegring som den erhöll i samband med valutaoron under våren 1995. För att underlätta framställningen är det lämpligt att här redovisa medlemsstaternas valutor med utgångspunkt från om de är anslutna till ERM eller ej. Kurstrenden för ERM-valutorna, i diagram 26. Den som rörde sig signifikant gentemot den "högavkastande" italienska liran24 (+11 %) och den portugisiska escudon (+3,3 %) upplevde en markant förstärkning tillsammans med det irländska pundet (+13,3 %) som rörde sig i linje tyska marken, visas med det brittiska pundet. Den franska francen (+1,3%) drog också fördel av den tyska markens generella nedgång trots att den upplevde ett kraftigt försäljningstryck kopplat till politisk ovisshet i augusti. De övriga ERM-valutorna25 var antingen stabila eller marginellt svagare i förhållande till den tyska marken under året. :i Mot 23 industriländers valutor. *•' Liran återinträdde i ERM den 25 november 19% ;s Inklusive den finska marken, som anslöts till ERM den 14 oktober 19%. 92 Diagram 26 Växelkurser: DEM gentemot ERM-valutorna ^mmt^9mM^m\ DEM nominell effektiv växelkurs* Irland \ \/ / / Italien 110 los 100 95 90 85 80 * I förhållande till 23 industriländer. Källa: Kommissionen. 1995 1996 *•••" w ~ w w ~ * >. w w~ v,^^r^^rrm. ^rrn^r^v. ^. rr,^. v„. m. „r„„. „ ^m n. , w w, ~„ •. •. w ^ - ^. w w w. w , -. • " " ' • • " " *• • • • • • • • • — ••. , • • • • • , , ,, Under 1996 noterades en allmän förbättring av förhållandena inom ERM. Spreaden mellan den starkaste och svagaste valutan i systemet - som hade minskat redan i slutet av 1995 - krympte mer och mer under större delen av de första tre kvartalen. Spreaden föll från ca 5,6 % (Spanien i förhållande till Irland) i början av januari till en lägsta siffra på ca 2. 0 % den 27 september (Irland i förhållande till Frankrike) men ökade igen till omkring 2. 3% (Irland i förhållande till Frankrike) den 30 september. Medan det stora flertalet ERM-valutor stannade kvar inom eller i närheten av sina tidigare smala fluktuationsband under fjärde kvartalet resulterade en fortsatt förstärkning av det irländska pundet i en breddning av spreaden till ett högsta läge klart över 9 % innan året avslutades på nivån 8,9 % (Irland i förhållande till Frankrike). Spreadens gap avspeglade det irländska pundets styrka snarare än den franska francens svaghet, som trots att den befann sig på botten av den sk. griden fortfarande låg relativt nära sin centrala paritet mot den tyska marken. Fortsatt förstärkning av det irländska pundet inom griden skulle kunna Diagram 27 Januari 1995* 100 Växelkurser: DEM gentemot icke ERM-anslutna valutor Sverige 115 110 105 85 DEM nominell effektiv växelkurs \ 1995 1996 * I förhållande till 23 industriländer. Källa: Kommissionen, «mtMtuaiHuMMwaMMMHua mt^tttÈMtHÊÊàÊaÈimtit 93 innebära ett politiskt problem för de inhemska myndigheterna; den irländska ekonomin har accelererat snabbt under senare år och behovet av ytterligare åtstramning av penningmarknaden - innebärande en ytterligare vidgning av spreaden - kan inte uteslutas. I allmänhet minskade emellertid spreaderna inom ERM så att de flesta deltagande valutor - inklusive den finska marken och den italienska liran som inte deltog under hela året - slutade året mycket nära det tidigare smala fluktuationsbandet på +/-2,25 %. De valutor som inte deltar i ERM - som är högavkastande och relativt dollarkänsliga - förstärktes också mot den tyska marken. Den traditionella kopplingen mellan pundets och dollarns rörelser medförde, stärkt av tecken på ett varaktigt uppsving i den inhemska ekonomin, en kraftig förstärkning av den brittiska valutan (+18,2%) samtidigt som den svenska kronan (+3,5 %) och den grekiska drachman (+3,7 %) också stadigt steg i värde under året. 4. 3. 2 Förstärkningen av andra EG-valutor mot den tyska marken följdes av konvergerande korta räntor Den generella förstärkningen av övriga EG-valutor mot den tyska marken följdes av en markant krympning av differensen på kortaräntor i förhållande till Tyskland. Den tyska korta räntan rörde sig måttligt nedåt under året; marknadsräntan (90 dagar) föll med omkring 65 punkter till 3,1 % under året i linje med den penningpolitiska utvecklingen. Som framgår av diagram 28 sänktes både Bundesbanks centrala diskonto och lombardräntan med 50 punkter till 2,5 % respektive 4,5 % den 19 april. Tempot i de tyska penningmarknadsräntornas nedgång dikterades emellertid av att reporäntan fastställdes till 3,3 % mellan den 1 februari och den 22 augusti innan den sänktes till en fast nivå på 3 % under återstoden av året. Den relativt måttliga takt i vilken Bundesbank lättade på räntorna avspeglade höga tillväxttal i den inhemska penningmängden (M3) som expanderade i enmånadstakt som låg över det uppställda målet - ett intervall på 4 %-7 %26 under året som helhet. Räntorna föll från en topp på 12,8% i februari till 8 % i november. |[ Diagram 28 Korta räntor ; I Tyskland < \ Diskontot \ 3-mànaders w m i | M i « i i H > ai ^ ^^ Reporäntan THumtMimiimiiiimm 1996 _ I "• - • rt-- *w<i: - -" Kommissionen - r ' - i- -* i T I -" • •-*-•••••• •• •. ••••. -. •. ••. •. ••. •. ~-~. nrrriTiWYirr " I föihällande till den genomsnittliga månatliga tillväxttakten under Ijardc kvartalet 1995. 94 Diagram 29 Differens mellan korta räntor I ERM-anslutna medlemsstater* ^W»K*KW«*S«Ktt' *iw»M*s»a*<***9ije„ Italien 1995 * Differens avseende marknadsränta (90 dagar) i förhållande till Tyskland, KMa: Kommissionen, J J L_ 1996 Nedgången i de korta räntorna var mer uttalad i andra medlemsstater och avspeglade mestadels en mer signifikant lättnad i penningpolitiken än den som genomfördes i Tyskland. Under året föll den genomsnittliga differensen - i alla övriga medlemsstater. 27 - för marknadsräntan gentemot Tyskland från omkring 230 punkter till omkring 145 punkter. Det fanns dock påtagliga olikheter mellan medlemsstaterna. Som framgår av diagram 29 var nedgången ifråga om korta räntor i de medlemsstater som deltar i ERM mest påfallande i Italien, Spanien och Portugal, där differensen för tremånadersräntan föll från 650 punkter till omkring 420 punkter respektive från 550 punkter till ca 325 punkter och från 500 punkter till ca 335 punkter. Budgetåtstramningar och andra åtgärder som bidragit till att fa ner inflationen har tillåtit centralbanker att sänka räntorna. I Frankrike föll differensen från ca 120 punkter till ca 30 punkter. Irland var ett anmärkningsvärt undantag till den konvergerande trenden i de medlemsstater som deltar i ERM. Där vidgades differensen från ca 170 punkter till ca 280 punkter. I Förenade kungariket vidgades differensen för marknadsräntan gentemot Tyskland från ca 280 punkter till ca 340 punkter. Förenade kungariket utgjorde ett undantag från trenden mot krympande differenser på korta räntor i de medlemsstater som inte deltar i ERM. Krympningen var särskilt påtaglig i Sverige, där differensen för marknadsräntan föll från ca 485 punkter till ca 90 punkter. Den svenska utvecklingen avspeglade en synnerligen aggressiv lättnad av penningpolitiken från riksbankens sida i början av året, bl. a. i form av en lång rad sänkningar av reporäntan. exklusive Luxemburg och Grekland. 95 4. 3. 3 Optimism om EMU bidrar till att de långa räntorna också konvergerar I likhet med vad som var fallet med korträntorna noterades en betydande konvergens ifråga om obligationsräntorna i de övriga medlemsstaterna i riktning mot den tyska nivån. Detta fenomen var återigen ganska iögonenfallande för de medlemsstater med hög avkastning. Diagram 30 visar att de tyska långa räntorna rörde sig måttligt uppåt under det första halvåret i linje med en liknande (men mer uttalad) trend i USA. Ränteuppgången i USA började med en omsvängning pä obligationsmarknaden i början av februari som bestod till början av september, dä räntorna började falla till följd av en reviderad förväntan på att centralbanken, Federal Reserve, skulle strama åt ekonomin. Avkastningen i tyskland hade legat över motsvarande USA-räntor sedan början av 1995, men i mitten av april vändes differensen från att vara positiv till att vara negativ, vilket avspeglar en partiell frikoppling av den amerikanska obligationsmarknaden från den tyska. Den negativa differensen vidgades under de följande månaderna och obligationsräntan på tioårsobligationen slutade året 15 punkter lägre än nivån i januari (motsvarande USA-ränta var omkring 70 punkter högre under samma period). Diagram30 Långa räntor i Tyskland och USA" 1995 1996 * Räntor pä 10 års "Benchmark". Källa: Kommissionen. t Trenderna ifråga om obligationsräntorna varierade i de övriga medlemsstaterna. De genomsnittliga differenserna för tioårsräntan i förhållande till Tyskland - i alla övriga medlemsstater28 - föll från ca 160 punkter i början av januari till ca 65 punkter i slutet av i huvudsak att december. Som framgår av diagram 31 avspeglar denna nedgång räntedifierenserna fallit starkt i Italien (frän ca 445 till ca 165 punkter), i Spanien (frän ca 360 till ca 105 punkter) och i Portugal (från ca 375 till ca 115 punkter). I samtliga dessa fall I exklusive Luxemburg och Grekland. 96 avspeglade räntefallet sänkta inflationsförväntningar och en fastare växelkurs mot den tyska marken. Vad gäller de medlemsstater som inte deltar i ERM ökade räntegapet i Förenade kungariket marginellt under årets tre första månader. Detta var en följd av stigande förväntningar att den inhemska penningpolitiken skulle stramas åt med hänsyn till den brittiska ekonomins starka konjunktur i förhållande till övriga medlemsstaters ekonomier (se diagram 32). Diagram 31 Differens mellan länga räntor för ERM-anslutna medlemsstater* *V Italien * Räntedifferensen avser 10-års "Benchrnark'1 i förhållande tiU Tyskland; Källa: /. Kommissionen,. ;:i;^'i' ' 1995. r,mrrm^. ^. rr„„. r,mrr„r ,mm«»m«««m»«im«. -w - W V W ^ H J ^W 1996 Längräntornas konvergens mot den tyska nivån accelererade snabbt under sista kvartalet. I Italien, Spanien och Portugal, men även i viss utsträckning i Grekland, har låginflationspolitik tillsammans med förstärkta budgetåtstramningar lyckats med att minska inflationen och stabiliserat förväntningar om en lägre framtida inflation. Som framgår av diagram 30 gick de tyska långa räntorna ner under sista kvartalet - återigen med hjälp av utvecklingen i USA - men nedgången i övriga långa räntor inom EU var mer dramatisk. Utvecklingen under sista kvartalet fick alla tioårsräntor inom EU att ligga mindre än 200 punkter från motsvarande tyska räntor för första gången sedan fria kapitalrörelser infördes inom gemenskapen. Diagram 32 Differens mellan långa räntor för icke ERM-anslutna medlemsstater* 1995 * Räntedifferensen avser 10-åriga benchmark i förhällande till Tyskland. K*ll« Kommissionen. 189$ 97 4. 4 En mer positiv attityd terminsräntorna till EMU bekräftad på ecumarknaden och av Trots de långa räntornas konvergens kvarstod stora, om än minskande, differenser gentemot Tyskland i många medlemsstater under de tre första kvartalen 1996. Dessutom tolkades en avsevärd negativ differens mellan den teoretiska valutakursen och motsvarande officiella kurs för ecun som om viss fortsatt tveksamhet rådde på marknaderna ifråga om EMU. Detta bekräftades av differensen i terminsräntorna som diskonterade betydande växelkursrörelser i många EG-valutor och i ecun långt efter planerad starttidpunkt för EMU. Från september och framåt inträdde en markant förbättring i stämningen pä marknaderna vad gäller EMU och utsikterna att ett betydande antal länder skulle delta i euro-samarbetet frän början ökade. Den gynnsammare inställningen på marknaderna var en följd av flera faktorer. För det första fanns det tecken på en stark politisk vilja att genomföra projektet, manifesterad i stabilitets- och tillväxtpakten och i de avtal som träffades i december om en ny växelkursmekanism och om den legala ramen för euron. För det andra ljusnade utsikterna tor tillväxt i EG:s ekonomi avsevärt. Slutligen förstärktes budgetkonsolideringen i flertalet medlemsstater i syfte att uppfylla Maastrichtkriterierna. Att stämningen gentemot EMU förbättrades på marknaden blev snabbt den viktigaste faktorn bakom de långa räntornas konvergens mot den (sjunkande) tyska nivån. De tyska långräntornas nedgång mitt i en stigande optimism om EMU tycks bekräfta att det inte finns någon specifik riskpremie för tyska obligationer. Vidare har den allt snabbare nedgången av räntegapet för medlemsstater med hög avkastningsränta tolkats som ett påtagligt vittnesbörd om att finansmarknaderna utgår från att ett betydande antal länder ansluter sig till euron från starten av EMU. Diagram 33 baspunkter: 50 Växelkurs* och rän te differens mellan ecuns teoretiska värde och marknadsvärde -300 _. l,,l. I. I. I I. 1 1,1. 1, 1 1. I. I. I. !,,! ,! I,. 1,1. 1. I. 1. I. I. J. , I I. I i _ L - L i - L J. X J- J—I—1_ Jan Feb Mar Apr Maj Jun Jul Aug Sep Okt Nov Dec ftff/fä; Kommissionen. 98 Ytterligare en indikator på ökande tilltro till EMU under det sista kvartalet var ecuns utveckling på marknaden. Även om de omsatta volymerna var måttliga indikerar diagram 33 att riskpremien ifråga om valutakursen föll under loppet av 1996, särskilt under fjärde kvartalet. Medan gapet mellan ecuns teoretiska värde och marknadsvärdet var 300 punkter i början av året hade det sjunkit till ca 86 punkter vid årets slut. Samtidigt försvann räntespreaden nästan helt efter att ha varit låg under hela året. Slutligen var den växande tilltron till EMU tydlig i terminsräntornas rörelse i alla medlemsstaternas valutor. Terminsräntorna avseende kontrakt med likviddag efter EMU:s starttidpunkt den 1 januari 1999 bord vara desamma för alla valutor som väntas delta i euro- zonen frän första början. Förekomsten av en markant divergens mellan sådana terminsräntor kan betraktas som en "trovärdighetsklyfta" vad gäller deras deltagande i eurosamarbetet. Tabell 27 visar differensen i förhållande till Tyskland (som säkert kommer att delta i euro- zonen) för femåriga terminsräntor på femårslån för ett urval av medlemsstaterna tor vilka data är tillgängliga. Terminsräntorna beräknas med Tabell 27 utgångspunkt från avkastningen på nollkupongobligationer i de relevanta medlemsstaterna^. Det framgår klart. 29 av tabellen att de relevanta terminsräntorna för den "hårda kärnan" av valutor har varit starkt konvergerande under någon tid medan en signifikant skillnad har förelegat för terminsräntorna i andra valutor. I likhet med utvecklingen på spotmarknaderna har denna divergens emellertid stadigt krympt sedan början av året och Datum Terminsräntan (fem år) på femåriga lån Räntegapct till Tyskland i räntcpunktcr Juli 1996 43 Dec. 1996 Jan-mar 1996 45 239 Okt. 1996 -2 83 62 -7 21 43 B E FIN F 1 NL A S UK ej not. -6 ej not. -7 ej not. 183 94 184 ej not -7 198 -5 2 ej not. 123 ECU 57 ej not. -24 -4 -4 2 96 79 -31 42 -10 -5 59 S2 10 särskilt under sista kvartalet. Gapet mellan ecuns terminsränta och den tyska räntan sägs i början som ett tecken pä marknadens skepticism beträffande EMU-projektet men denna differens har i stort sett torsvunnit vid årets slut. Vidare bekräftar konvergensen i leiminsräntorna för de skilda EU-valutorna en växande tilltro pä finansmarknaden för sannolikheten att ett betydande antal medlemsstater deltar i euro-zonen frän början av EMU:s tredje steg. :" Beräkningen av avkastningskurvan lör nollkupongare är inte exakt och Öljaktligen kan de härledda lerminsiänlorna vara föremal för en felaktig värdering. 99 4. 5 Lättnader på penningmarknaden i förening med budgetkonsolideringen medför en ny makroekonomisk policymix 4. 5. 1 Lättnader på penningmarknaden under året Den amerikanska dollarns styrka och den utbredda nedgången av korta räntor under större delen av 1996 medförde en förbättring av den monetära situationen inom Europeiska gemenskapen. Diagram 34 visar förändringen av index över de monetära förhållandena, MC\M) (Monetary Conditions Index, som kombinerar rörelserna i de korta räntorna och växelkurserna för att visa förändringen i ett lands monetära situation) för de större medlemsstaterna. Utvecklingen av MCI för Tyskland och Frankrike pekar mot en betydande lättnad på finansmarknaderna under 1996 i förhållande till 1995. En liknande Diagram 34 | index över monetära förhållanden (MCI)* förändring i förhållande till 1980 20 15 10 1993 1992 * Vägt genomsnitt av förändringar i real 3-mänaders ränta och förändringar i den effektiva växelkursen i förhållande till basåret(1990), Ett positivt (negativt) tal återspeglar en åtstramning (lättnad) i de monetära förhållandena. Källa: Kommissionen. 1994 1995 1996 tsssSiSSSSISIiBSIjaaaii MCI uttrycker förändringar i de inhemska monetära förhållandena relativt en i föniig specificerad baspenod uttryckt som ett vägt genomsnitt av korträntornas utveckling och utvecklingen av den effektiva växelkursen. MCI är attraktivt som löpande analysinstrument genom att det summerar effekten (kontraktiv eller expansiv) av rörelserna i de huvudsakliga mekanismerna för överföring av penningpolitiken till ekonomin, nämligen räntan och växelkursen. En ökning av korträntorna - initiait innebärande en uppgäng i realräntorna pä gmnd av långsamma prisjustcringar - resulterar i nedgång av det faktiska kassasaldot och minskar pä sä sätt efterfrågan i ekonomin. Självfallet gäller det omvända för det fall att korträntorna sjunker och valutan försämras. Rörelser i MCI bör därför spegla rörelser i produktionstillväxten över den ekonomiska politikens tidshorisont. Valet av basperiod för MCI är godtyckligt varför den absoluta index ni vän inte är signifikant i sig och de tvä komponenternas variabler kan uttryckas i antingen nominella eller reala termer. Den relativa vikten av de tvä variablerna erhålls som kvoten av realproduktioncns elasticitet i förhällande till korlränlan och elasliciteten för realproduktionen i förhållande till växelkursen. 100 trend konstaterades för de flesta av de andra ERM-länderna. Å andra sidan indikerar MCI en åtstramning av de penningpolitiska förhållandena i Italien (där växelkursen förstärktes) och i Förenade kungariket (där både korta och långa räntor samt växelkursen stärktes under året). Avkastningskurva i de större medlemsstaterna' * Räntedifferens mellan 10>ariga "Benchmark1' obligationer och marknadsräntor (90 dagar). Källa; Kommissionen. 1995 1996 Utrymmet för ytterligare lättnader i penningpolitiken i flertalet medlemsstater kommer givetvis att bero på utvecklingen av de långa räntorna. Medan den gynnsamma inflationsutvecklingen avspeglades i en allmän nedgång i avkastningen på obligationer inom EG var nedgångstakten för obligationsräntorna i många medlemsstater något lägre än för de korta räntorna. Till följd av detta resulterade lättnaderna i penningpolitiken inom gemenskapen under en stor del av året i en samtidig kraftig sänkning av obligationsräntorna som vad gäller de större medlemsstaterna framgår av diagram 35. "Kärvheten" i avkastningen för obligationer inom EU berodde inte på ett latent inflationstryck utan pä att EU-räntorna inte lyckats frigöra sig från kopplingen till motsvarande räntor i USA. USA- räntorna följde en trend uppåt under en stor del av året till följd av marknadsförväntningai pä en åtstramning av Federal Reserve. Diagrammet visar emellertid också en markant press pä räntorna inom EG (utom för Italien) under fjärde kvartalet eftersom de tyska räntorna rörde sig nedåt och optimismen om EMU gynnade konvergensen mellan de långa räntorna inom EG. 101 4. 5. 2 Lättnader i penningpolitiken ger utrymme för fortsatt budgetkonsolidering Många medlemsstater har utnyttjat de förbättrade tillväxtutsikterna tillsammans med en lättare penningmarknad för att omstrukturera sin makroekonomiska policymix genom att intensifiera budgetkonsolideringen. Trovärdigheten av konsolideringsåtgärderna - liksom förnyade åtaganden att bedriva och intensifiera dessa åtgärder i framtiden - förbättrades väsentligt genom utsikterna till en starkare ekonomi. Konsolideringsatgärdernas trovärdighet var i de flesta medlemsstater den avgörande faktorn bakom nedgången i de långa räntorna i förening med optimismen om EMU på de finansiella marknaderna mot slutet av året. Den makroekonomiska policymixen är nu mer inriktad pä att befrämja tillväxt. I inånga medlemsstater medför en mer aggressiv budgetkonsolidering utsikter till en "positiv spiral" av fallande räntor som bidrar till ekonomisk tillväxt och större trovärdighet för konsolideringsarbetet allteftersom ekonomin stärks. Framgångsrik budgetkonsolidering är givetvis nyckeln till en god långsiktig ekonomisk utveckling och det är väsentligt att budgetmålen uppfylls om den nuvarande positiva trenden skall bestå. 102 ISSN 1024-4506 KOM(97) 27 slutlig DOKUMENT SV 10 17 Katalognummer : CB-CO-97-026-SV-C ISBN 92-78-15240-4 Byrån I or Europeiska gemenskapernas officiella publikationer I ,-2985 I Aixemburg