title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/5/ES ze dne 27. ledna 1997 o přeshraničních převodech

eurovoc_concepts:
consumer information
consumer protection
credit transfer
financial institution
financial transaction
frontier region

text: 06/sv. 2 CS Úřední věstník Evropské unie 305 31997L0005 L 43/25 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ 14. 2. 1997 SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 97/5/ES ze dne 27. ledna 1997 o přeshraničních převodech EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy, s ohledem na návrh Komise (1), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (2), s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu, v souladu s postupem uvedeným v článku 189b Smlouvy (3), ve smyslu společného textu, který schválil dohodovací výbor dne 22. prosince 1996, (1) (2) vzhledem k tomu, že objem přeshraničních plateb stále roste v souvislosti s tím, jak konečné dotváření vnitřního trhu a postup k plné hospodářské a měnové unii přináší rozšiřování obchodu a větší pohyb osob uvnitř Společen- ství; že přeshraniční převody představují značnou část objemu a hodnoty přeshraničních plateb; vzhledem k tomu, že pro fyzické osoby a podniky, zejména malé a střední velikosti, je podstatné, aby mohly provádět rychlé, spolehlivé a levné převody z jedné části Společen- ství do druhé, přičemž v souladu se sdělením Komise o uplatňování pravidel hospodářské soutěže ve Společen- ství na přeshraniční převody (4) by měla větší soutěž na trhu přeshraničních převodů vést ke zlepšení služeb a niž- ším cenám; (3) vzhledem k tomu, že by tato směrnice měla sledovat pokrok dosažený při vytváření vnitřního trhu, zejména (1) Úř. věst. C 360, 17. 12. 1994, s. 13 a Úř. věst. C 199, 3. 8. 1995, s. 16. (2) Úř. věst. C 236, 11. 9. 1995, s. 1. (3) Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 19. května 1995 (Úř. věst. C 151, 19. 6. 1995, s. 370), společný postoj Rady ze dne 4. pro- since 1995 (Úř. věst. C 353, 30. 12. 1995, s. 52) a rozhodnutí Evrop- ského parlamentu ze dne 13. března 1996 (Úř. věst. C 96, 1. 4. 1996, s. 74). Rozhodnutí Rady ze dne 19. prosince 1996 a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 16. ledna 1997. (4) (5) (6) (7) (8) ve směru liberalizace pohybu kapitálu, s cílem uskutečnit hospodářskou a měnovou unii; že se tato směrnice má vztahovat na převody v měnách členských států a v ECU; vzhledem k tomu, že Evropský parlament ve svém usne- sení ze dne 12. února 1993 (5) požadoval vypracování směrnice Rady, která by určila pravidla v oblasti transpa- rentnosti a kvality provádění přeshraničních plateb; vzhledem k tomu, že otázkami, které upravuje tato směr- nice, je nutno se zabývat odděleně od systémových otázek, jež Komise nadále zkoumá; že se může stát nezbytným vypracování dalšího návrhu, který by upravoval tyto systémové otázky, zejména otázku neodvolatelnosti zúč- tování a vypořádání (settlement finality); vzhledem k tomu, že účelem této směrnice je zlepšit služby v oblasti přeshraničních převodů, a tím napomoci Evrop- skému měnovému institutu (EMI) při plnění jeho úkolu podporovat účinnost přeshraničních plateb v rámci přípravy třetí etapy hospodářské a měnové unie; vzhledem k tomu, že v souladu se záměry uvedenými ve druhém bodu odůvodnění by se tato směrnice měla vztahovat na všechny převody o objemu nižším než 50 000 ECU; vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 3b třetím pododstav- cem Smlouvy a s ohledem na zajištění transparentnosti sta- noví tato směrnice minimální požadavky potřebné k zajiš- tění přiměřené úrovně informovanosti klientů jak před provedením přeshraničního převodu, tak i po něm; že tyto požadavky zahrnují údaj o postupech pro vyřizování stíž- ností a zjednávání nápravy, jež má klient k dispozici, spolu s podrobnostmi o přístupu k nim; že tato směrnice stanoví minimální požadavky na provádění, zejména z hlediska kvality, které by měly splňovat instituce nabízející služby přeshraničních převodů, včetně povinnosti provádět takové převody v souladu s pokyny klienta; že tato směr- nice splňuje podmínky vyplývající ze zásad obsažených (4) Úř. věst. C 251, 27. 9. 1995, s. 3. (5) Úř. věst. C 72, 15. 3. 1993, s. 158. 306 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 2 Komise doporučení 90/109/EHS dne v 14. února 1990o transparentnosti bankovních podmínek týkajících se přeshraničních finančních transakcí (1); že touto směrnicí není dotčena směrnice Rady 91/308/EHS ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz (2); ze (9) vzhledem k tomu, že by tato směrnice měla přispět ke zkrácení maximální k provedení přeshraničního převodu a povzbudit instituce, které již dosahují velmi krátkých lhůt, k udržení takové praxe; doby potřebné PŘIJALY TUTO SMĚRNICI: ODDÍL I OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE Článek 1 Oblast působnosti (10) (11) vzhledem k tomu, že Komise by ve zprávě, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě do dvou let od provedení této směrnice, měla přezkoumat zejména lhůtu, která má být použita, nebyla-li dohodnuta mezi příkazcem a jeho institucí, přičemž vezme v úvahu technický rozvoj i stáva- jící situaci v každém členském státě; Tato směrnice se vztahuje na přeshraniční převody v měnách členských států a v ECU až do částky odpovídající 50 000 ECU uskutečněné na příkaz osob jiných, než jsou uvedeny v čl. 2 písm. a), b) a c), které provádějí úvěrové instituce nebo jiné instituce. vzhledem k tomu, že instituce by měly mít povinnost poskytnout náhradu v případě, že převod nebyl úspěšně proveden; že tato povinnost náhrady může zahrnovat odpovědnost institucí, která by mohla při nedostatku jaké- hokoli omezení poškodit jejich způsobilost dostát poža- davkům platební schopnosti; že tato povinnost náhrady by měla platit pro částky do výše 12 500 ECU; Článek 2 Definice Pro účely této směrnice se: (12) vzhledem k tomu, že se článek 8 nedotýká obecných usta- novení vnitrostátních právních předpisů, podle nichž nese instituce odpovědnost vůči příkazci v případě, kdy přeshraniční převod nebyl úspěšně proveden z důvodu pochybení, jehož se dopustila tato instituce; (13) vzhledem k tomu, že je nutné rozlišit mezi okolnostmi, se kterými se mohou setkat instituce účastnící se provádění přeshraničního převodu, včetně okolností spojených s pla- tební neschopností, ty okolnosti, které byly způsobeny vyšší mocí; že by pro tento účel mělo být použito vyme- zení vyšší moci uvedené v čl. 4 odst. 6 směrnice 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných služ- bách pro cesty, pobyty a zájezdy (3); (14) vzhledem k tomu, že je zapotřebí, aby na úrovni členských států existovaly účinné postupy pro vyřizování stížností a zjednávání nápravy za účelem urovnání případných sporů mezi klienty a institucemi, případně za použití stávajících postupů, a) rozumí instituce, „úvěrovou institucí“ jak je vymezena v článku 1 směrnice Rady 77/780/EHS (1), jakož i pobočka úvěrové instituce, která má ústředí mimo Společenství a která v rámci své činnosti provádí přeshraniční převody, jedná-li se o pobočku ve smyslu čl. 1 třetí odrážky zmíněné směrnice nacházející se ve Společenství; b) „jinou institucí“ rozumí jakákoli fyzická či právnická osoba jiná než úvěrová instituce, která v rámci své činnosti provádí přeshraniční převody; c) „finanční institucí“ rozumí instituce, jak je vymezena v čl. 4 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 3604/93 ze dne 13. pro- since 1993, kterým se upřesňují definice pro uplatňování zákazu přednostního přístupu obsaženého v článku 104a Smlouvy (2); d) „institucí“ rozumí úvěrová instituce nebo jiná instituce; pro účely článků 6, 7 a 8 se pobočky téže úvěrové instituce, které se nacházejí v různých členských státech a které se podílejí na provádění přeshraničního převodu, považují za samostatné instituce; e) „zprostředkující instituce, která není ani institucí příkazce, ani institucí příjemce a která se podílí na provádění přeshraničního převodu; institucí“ rozumí (1) Úř. věst. L 67, 15. 3. 1990, s. 39. (2) Úř. věst. L 166, 28. 6. 1991, s. 77. (3) Úř. věst. L 158, 23. 6. 1990 s. 59. (4) Úř. věst. L 322, 17. 12. 1977, s. 30. Směrnice ve znění směrnice 95/26/ES (Úř. věst. L 168, 18. 7. 1995, s. 7). (5) Úř. věst. L 332, 31. 12. 1993, s. 4. 06/sv. 2 CS Úřední věstník Evropské unie 307 f) „přeshraničním převodem“ rozumí operace prováděná z pod- nětu příkazce prostřednictvím instituce nebo její pobočky nacházející se v témže členském státě, jejímž účelem je pou- kázat peněžní částku příjemci do některé instituce nebo její pobočky, která se nachází v jiném členském státě; příkazce a příjemce mohou být táž osoba; g) „příkazem k přeshraničnímu převodu“ rozumí bezpod- mínečný pokyn v jakékoli formě daný přímo příkazcem insti- tuci, aby provedla přeshraniční převod; h) „příkazcem“ rozumí fyzická nebo právnická osoba, která dává příkaz k provedení přeshraničního převodu ve prospěch příjemce; i) „příjemcem“ rozumí konečný příjemce přeshraničního převodu, kterému jsou odpovídající peněžní prostředky připsány na účet, ke kterému má přístup; j) „klientem“ rozumí podle souvislostí příkazce nebo příjemce; k) „referenční úrokovou sazbou“ rozumí úroková sazba pro odškodnění stanovená na základě předpisů členského státu, ve kterém se nachází instituce, která je povinna klienta odškodnit; l) „dnem akceptace“ rozumí den splnění všech podmínek, které instituce požaduje k provedení příkazu k přeshraničnímu převodu a které se týkají poskytnutí dostatečného finančního krytí a údajů nezbytných k provedení tohoto příkazu. ODDÍL II TRANSPARENTNOST PODMÍNEK PŘESHRANIČNÍCH PŘEVODŮ Článek 3 Předběžné informace o podmínkách přeshraničních převodů Instituce poskytují svým stávajícím i možným klientům písemně a případně též elektronickými prostředky ve snadno srozumitelné podobě informace o podmínkách přeshraničních převodů. Tyto informace obsahují alespoň: — uvedení doby, která je při provádění příkazu k přeshraničnímu převodu daného instituci nezbytná k tomu, aby byly peněžní prostředky převedeny na účet instituce příjemce; počátek této lhůty musí být jasně označen, — uvedení doby, která je při akceptaci přeshraničního převodu nezbytná k tomu, aby byly peněžní prostředky převedeny z účtu instituce příjemce na účet příjemce, — způsob výpočtu veškerých cen za zprostředkování a jiných cen, které má klient platit instituci, včetně případných sazeb, — případný den připsání (valutu) použitý institucí, — podrobné údaje o postupech pro vyřizování stížností a zjed- návání nápravy, které má klient k dispozici, a podrobnosti o přístupu k nim, — uvedení použitých referenčních směnných kurzů. Článek 4 Informace následující po přeshraničním převodu Nevzdají-li se klienti výslovně tohoto nároku, poskytne jim insti- tuce po provedení nebo akceptaci přeshraničního převodu písemně a popřípadě též elektronickými prostředky jasné infor- mace ve snadno srozumitelné podobě. Tyto informace obsahují alespoň: — odkaz umožňující klientovi identifikovat přeshraniční převod, — původní částku přeshraničního převodu, — výši veškerých cen za zprostředkování a dalších cen, jež musí klient uhradit, — případný den připsání (valutu) použitý institucí. Jestliže příkazce blíže určil, že ceny za přeshraniční převod mají být zcela nebo částečně hrazeny příjemcem, vyrozumí o tom příjemce jeho instituce. Byla-li jakákoli částka přepočtena na jinou měnu, uvědomí insti- tuce, která tento přepočet uskutečnila, klienta o použitém směn- ném kurzu. ODDÍL III MINIMÁLNÍ POVINNOSTI INSTITUCÍ VE VZTAHU K PŘESHRANIČNÍM PŘEVODŮM Článek 5 Zvláštní přísliby poskytnuté institucí Kromě případu, kdy si nepřeje klientovi službu poskytnout, musí instituce na žádost klienta o provedení přeshraničního převodu, k němuž uvede bližší údaje, poskytnout příslib ohledně lhůty k provedení převodu a ohledně cen za zprostředkování a dalších splatných cen kromě cen souvisejících s použitým směnným kurzem. 308 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 2 Článek 6 Povinnosti týkající se lhůt 4. Ustanoveními odstavců 1, 2 a 3 nejsou nijak dotčena jiná práva klientů a institucí, které se podílely na provedení příkazu k přeshraničnímu převodu. 1. Instituce příkazce provede daný přeshraniční převod ve lhůtě sjednané s příkazcem. Článek 7 Není-li sjednaná lhůta dodržena nebo, neexistuje-li taková lhůta, nejsou-li do konce pátého bankovního pracovního dne následu- jícího po dni akceptace příkazu k přeshraničnímu převodu peněžní prostředky připsány na účet instituce příjemce, poskytne instituce příkazce příkazci odškodnění. Odškodnění zahrnuje výplatu úroku vypočteného pomocí refe- renční úrokové sazby z částky přeshraničního převodu za období mezi: — koncem sjednané lhůty nebo, neexistuje-li taková lhůta, kon- cem pátého bankovního pracovního dne následujícího po dni akceptace příkazu k přeshraničnímu převodu a — dnem připsání peněžních prostředků na účet instituce příjemce. Obdobně v případě, kdy lze zprostředkující instituci přičítat neprovedení přeshraničního převodu ve sjednané lhůtě nebo, neexistuje-li taková lhůta, do konce pátého bankovního pracov- ního příkazu po k přeshraničnímu převodu, je tato instituce povinna poskytnout odškodnění instituci příkazce. následujícího akceptace dne dni Povinnost provádět přeshraniční převod v souladu s pokyny 1. Instituce příkazce, jakákoli zprostředkující instituce a instituce příjemce jsou po dni akceptace příkazu k přeshraničnímu převodu povinny provést tento převod v její plné částce, pokud příkazce blíže neurčil, že náklady na přeshraniční převod má nést zcela nebo zčásti příjemce. Prvním pododstavcem není dotčena možnost instituce příjemce účtovat příjemci cenu související s vedením jeho účtu v souladu s příslušnými pravidly a zvyklostmi. Tuto cenu však instituce nesmí použít k tomu, aby obešla své povinnosti podle zmíněného pododstavce. 2. Aniž je tím dotčen jakýkoli jiný uplatnitelný nárok, provede-li instituce příkazce či zprostředkující instituce srážku z částky přeshraničního převodu v rozporu s odstavcem 1, poukáže insti- tuce příkazce na jeho žádost na vlastní náklady a bez jakékoli srážky odečtenou částku příjemci, nepožádá-li příkazce, aby byla tato částka poukázána v jeho prospěch. 2. Instituce příjemce poskytne příjemci peněžní prostředky, jež vyplývají z přeshraničního převodu, ve lhůtě s ním sjednané. Zprostředkující instituce, která provedla srážku v rozporu s odstavcem 1, poukáže sraženou částku bez jakýchkoli srážek a na vlastní náklady instituci příkazce nebo, požádá-li o to insti- tuce příkazce, příjemci přeshraničního převodu. Není-li sjednaná lhůta dodržena nebo, neexistuje-li taková lhůta, nejsou-li peněžní prostředky do konce bankovního pracovního dne následujícího po dni jejich připsání na účet instituce příjemce připsány na účet příjemce, poskytne instituce příjemce příjemci odškodnění. Odškodnění zahrnuje výplatu úroku vypočítaného pomocí refe- renční úrokové sazby z částky přeshraničního převodu za období mezi: — koncem sjednané lhůty nebo, neexistuje-li taková lhůta, kon- cem bankovního pracovního dne následujícího po dni připsání peněžních prostředků na účet instituce příjemce a — dnem připsání peněžních prostředků na účet příjemce. přičíst porušení povinnosti 3. Lze-li příkaz k přeshraničnímu převodu v souladu s pokyny příkazce instituci příjemce a aniž je tím dotčen jakýkoli jiný uplatnitelný nárok, je instituce příjemce povinna poukázat příjemci na vlastní náklady jakékoli protiprávně odečtené částky. provést Článek 8 Povinnost institucí k náhradě v případě neprovedení převodů 3. Povinnost odškodnění podle odstavců 1 a 2 nenastane, pokud může instituce příkazce, popřípadě instituce příjemce, doložit, že zpoždění lze přičítat příkazci, popřípadě příjemci. 1. Nejsou-li poté, co instituce příkazce akceptovala příkaz k pro- vedení přeshraničního převodu, příslušné částky připsány na účet instituce příjemce, a aniž jsou tím dotčeny jakékoli jiné uplatni- telné nároky, poukáže instituce příkazce příkazci částku přeshraničního převodu až do výše 12 500 ECU a dále: 06/sv. 2 CS Úřední věstník Evropské unie 309 — úrok vypočtený pomocí referenční úrokové sazby z částky přeshraničního převodu za dobu ode dne akceptace příkazu k přeshraničnímu převodu do dne připsání a — výši cen souvisejících s přeshraničním převodem, zaplacených příkazcem. důvody prokázat převodu osvobozeny od povinností stanovených touto směrnicí, mohou-li (tj. neobvyklé a nepředvídatelné okolnosti, jež nastaly nezávisle na vůli osoby dovolávající se vyšší moci a jejímž následkům by nemohla přes veškeré úsilí zabránit), které jsou významné v souvislosti s ustanoveními této směrnice. vyšší moci Tyto částky budou příkazci poskytnuty do čtrnácti bankovních pracovních dnů následujících po dni, kdy o ně požádal, pokud mezitím nebyly peněžní prostředky odpovídající přeshraničnímu převodu připsány na účet instituce příjemce. Článek 10 Řešení sporů Tuto žádost nelze podat před uplynutím lhůty pro provedení přeshraničního převodu sjednané mezi institucí příkazce a příkazcem nebo, neexistuje-li taková lhůta, před uplynutím lhůty stanovené v čl. 6 odst. 1 druhém pododstavci. Obdobně je každá zprostředkující instituce, která akceptovala příkaz k přeshraničnímu převodu, povinna nahradit na vlastní náklady částku převodu, včetně souvisejících nákladů a úroku, instituci, která jí dala pokyn k provedení příkazu. Nebyl-li přeshraniční převod proveden v důsledku chyb či neúplnosti v poskytnutých pokynech, vyvine zprostředkující instituce veš- keré úsilí, aby nahradila částku převodu. 2. Odchylně od odstavce 1, nebyl-li přeshraniční převod prove- den v důsledku jeho neprovedení zprostředkující institucí, kterou vybrala instituce příjemce, je instituce příjemce povinna poskyt- nout příjemci peněžní prostředky až do výše 12 500 ECU. 3. Odchylně od odstavce 1, nebyl-li přeshraniční převod prove- den v důsledku chyb či neúplnosti v pokynech, které dal příkazce své instituci, nebo v důsledku neprovedení přeshraničního převodu zprostředkující institucí výslovně vybranou příkazcem, vyvinou instituce příkazce a ostatní zúčastněné instituce veškeré úsilí, aby nahradily částku převodu. Pokud instituce příkazce částku znovu získala, je povinna ji připsat ve prospěch příkazce. V tomto případě nejsou instituce, včetně instituce příkazce, povinny nahradit související ceny a úrok a mohou odečíst náklady vzniklé z tohoto opětovného získání, jsou-li blíže určeny. Členské státy zajistí, aby existovaly vhodné a účinné postupy vyřizování stížností a zjednávání nápravy při řešení sporů mezi příkazcem a jeho institucí nebo mezi příjemcem a jeho institucí, případně za použití stávajících postupů. ODDÍL IV ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ Článek 11 Provedení 1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. srpna 1999. Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. 2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitros- tátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 12 Zpráva pro Evropský parlament a Radu Článek 9 Případ vyšší moci Nejpozději do dvou let ode dne provedení této směrnice předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, případně doplněnou návrhy změn. jsou Aniž jsou dotčena ustanovení směrnice 91/308/EHS, instituce podílející se na provedení příkazu k přeshraničnímu Tato zpráva se bude s ohledem na stávající situaci v jednotlivých členských státech a dosažený technický pokrok zabývat zejména lhůtami stanovenými v čl. 6 odst. 1. 310 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 2 Článek 13 Vstup v platnost Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Článek 14 Určení Tato směrnice je určena členským státům. V Bruselu dne 27. ledna 1997. Za Evropský parlament předseda J. M. GIL-ROBLES Za Radu předseda G. ZALM


title: Verordening (EG) nr. 142/97 van de Commissie van 27 januari 1997 betreffende de verstrekking van informatie over bepaalde bestaande stoffen krachtens Verordening (EEG) nr. 793/93 van de Raad (Voor de EER relevante tekst)

eurovoc_concepts:
European Commission
chemical industry
chemical product
consumer protection
dangerous substance
exchange of information

formats: html pdfa1b print


title: Uredba Komisije (EZ) br. 142/97 od 27. siječnja 1997. o dostavi informacija o određenim postojećim tvarima u skladu s Uredbom Vijeća (EEZ) br. 793/93  Tekst značajan za EGP

text: L_1997025HR. 01001101. xml 15/Sv. 001 HR Službeni list Europske unije 18 31997R0142 L 025/11 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE 27. 01. 1997. UREDBA KOMISIJE (EZ) br. 142/97 od 27. siječnja 1997. o dostavi informacija o određenim postojećim tvarima u skladu s Uredbom Vijeća (EEZ) br. 793/93 (Tekst značajan za EGP) KOMISIJA EUROPSKIH ZAJEDNICA, uzimajući u obzir Ugovor o osnivanju Europske zajednice, uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EEZ) br. 793/93 od 23 ožujka 1993. o procjeni i kontroli rizika od postojećih tvari (1), a posebno njezin članak 12. stavak 2. , budući da Komisija treba relevantne informacije o određenim tvarima kako bi, prema člancima 69. , 84. i 112. Ugovora o pristupanju, pokrenula postupak revizije odredbi koje još nisu primjenjive u novim državama članicama; budući da te informacije moraju biti na raspolaganju prije svih informacija koje se traže na temelju članaka 3. i 4. Uredbe (EEZ) br. 793/93; budući da članak 12. predviđa da bi za određene tvari za koje se sumnja da predstavljaju ozbiljan rizik po čovjeka ili okoliš, proizvođači i uvoznici mogli imati obvezu dostave raspoloživih informacija; budući da se Uredbom Komisije (EEZ) br. 1488/94 (2) daje opći pregled načela za procjenu rizika od postojećih tvari po čovjeka i okoliš u skladu s Uredbom (EEZ) br. 793/93; budući da su odredbe ove Uredbe u skladu s mišljenjem Odbora uspostavljenog člankom 15. Uredbe (EEZ) br. 793/93, DONIJELA JE OVU UREDBU: Članak 1. U roku od četiri mjeseca od stupanja na snagu ove Uredbe proizvođač(i) i uvoznik(-ci) tvari navedenih u Prilogu ovoj Uredbi moraju dostaviti Komisiji sve korisne i dostupne informacije koje se odnose na izloženost ljudi i okoliša tim tvarima. Informacije o izloženosti su one informacije koje se odnose na emisiju pojedine kemikalije ili na izloženost ljudske populacije ili sastavnica okoliša kemikaliji u raznim fazama tijekom životnog vijeka te kemikalije, u skladu s člankom 3. stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 1488/94 i njezinim Prilogom 1. A, gdje: — ljudsku populaciju čine radnici, potrošači i ljudi izloženi putem okoliša, — sastavnice okoliša su akvatička, terestička i atmosferska, kao i informacije povezane s na sudbinom kemikalije u stanicama za pročišćavanje otpadnih voda i njezine akumulacije u hranidbenom lancu, — životnim vijekom tvari smatraju se proizvodnja, prijevoz, skladištenje, oblikovanje u pripravak ili neka druga vrsta prerade, uporaba i zbrinjavanje ili oporaba. Članak 2. Ova Uredba stupa na snagu na dan objave u Službenom listu Europskih zajednica. Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama. Sastavljeno u Bruxellesu 27. siječnja 1997. Za Komisiju Ritt BJERREGAARD Članica Komisije (1)  SL L 84, 5. 4. 1993. , str. 1. (2)  SL L 161, 29. 6. 1994. , str. 3. PRILOG EINECS br. CAS br. Naziv tvari 1 200-268-0 56-35-9 Bis(tributilkositrov) oksid 2 215-147-8 1306-23-6 Kadmijev sulfid 3 215-717-6 1345-09-1 Kadmijev živin sulfid 4 218-743-6 2223-93-0 Kadmijev distearat 5 220-017-9 2605-44-9 Kadmijev dilaurat 6 231-901-9 7778-39-4 Arsenova kiselina 7 232-466-8 8048-07-5 Kadmijev cink sulfid žuti 8 235-758-3 12656-57-4 Kadmijev sulfoselenid narančasti 9 261-218-1 58339-34-7 Kadmijev sulfoselenid crveni


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 145/97 of 27 January 1997 opening an invitation to tender for the reduction in the duty on maize imported into Portugal from third countries

eurovoc_concepts:
Portugal
award of contract
import licence
maize
tariff reduction
third country


title: Uredba Komisije (ES) št. 142/97 z dne 27. januarja 1997 o pošiljanju informacij o nekaterih obstoječih snoveh, kakor je predvideno v Uredbi Sveta (EGS) št. 793/93Besedilo velja za EGP.

formats: html pdf print

text: 110 SL Uradni list Evropske unije 15/Zv. 3 31997R0142 28. 1. 1997 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI L 25/11 UREDBA KOMISIJE (ES) št. 142/97 z dne 27. januarja 1997 o pošiljanju informacij o nekaterih obstoječih snoveh, kakor je predvideno v Uredbi Sveta (EGS) št. 793/93 (Besedilo velja za EGP) KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, Člen 1 ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 z dne 23. marca 1993 o oceni in nadzoru tveganja, ki ga predstavljajo obstoječe snoveh (1), in zlasti člena 12(2) Uredbe, ker potrebuje Komisija ustrezne informacije o nekaterih snoveh, da po členih 69, 84 in 112 Pristopne pogodbe lahko začne postopek pregleda določb, ki se še ne uporabljajo v novih drža- vah članicah; ker morajo biti te informacije na voljo, preden so na voljo vsi podatki, ki se zahtevajo s členoma 3 in 4 Uredbe (EGS) št. 793/93; ker člen 12 predvideva, da se za nekatere snovi, za katere se dom- neva, da predstavljajo resno tveganje za človeka ali okolje, od pro- izvajalcev in uvoznikov lahko zahteva obvezno pošiljanje razpo- ložljivih informacij; ker Uredba Komisije (EGS) št. 1488/94 (2) opisuje načela za oceno tveganj obstoječih snovi za človeka in okolje v skladu z Uredbo (EGS) št. 793/93; Proizvajalci in uvozniki snovi, uvrščeni na seznam Priloge k tej uredbi, pošiljajo Komisiji vse ustrezne in razpoložljive informacije o izpostavljenosti človeka in okolja tem snovem v roku štirih mesecev od začetka veljavnosti te uredbe. Informacije o morebitni izpostavljenosti zadevajo emisijo kemičnih snovi ali izpostavljenost skupin ljudi ali delov okolja v različnih fazah življenjskega ciklusa snovi v skladu s členom 3(3) in Prilogo 1A Uredbe (ES) št. 1488/94, pri čemer: — so skupine ljudi delavci, potrošniki in ljudje, izpostavljeni vpli- vom posredno preko okolja; — so deli okolja vode, kopno in zrak, kakor tudi informacije v zvezi z usodo kemikalij v napravah za čiščenje odpadnih vod in kopičenje kemikalij v prehrambeni verigi; — se življenjski ciklus snovi šteje kot proizvodnja, prevoz, shran- jevanje, priprava preparatov ali druga predelava, uporaba in odstranjevanje ali reciklaža. Člen 2 ker so določbe te uredbe v skladu z mnenjem odbora, ustanovlje- nega po členu 15 Uredbe (EGS) št. 793/93, Ta uredba začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 27. januarja 1997 Za Komisijo Ritt BJERREGAARD Članica Komisije (1) UL L 84, 5. 4. 1993, str. 1. (2) UL L 161, 29. 6. 1994, str. 3. 15/Zv. 3 SL Uradni list Evropske unije 111 Št. Einecs Št. CAS Ime snovi PRILOGA 1 2 3 4 5 6 7 8 9 200–268–0 215–147–8 215–717–6 218–743–6 220–017–9 231–901–9 232–466–8 56–35–9 Bis(tributilkositrov) oksid 1306–23–6 Kadmijev sulfid 1345–09–1 Kadmijev živosrebrov sulfid 2223–93–0 Kadmijev distearat 2605–44–9 Kadmijev dilaurat 7778–39–4 Arzenova kislina 8048–07–5 Kadmijev cinkov sulfid rumen 235–758–3 12656–57–4 Kadmijev sulfoselenid oranžen 261–218–1 58339–34–7 Kadmijev sulfoselenid rdeč


title: 97/378/EY: Neuvoston päätös, tehty 27 päivänä tammikuuta 1997, Euroopan yhteisön puolesta kirjeenvaihtona tehdystä yhteisymmärryksen kirjaamisesta tutkimus- ja kehitystoimintaa koskevan kansainvälisen yhteistyön periaatteista älykkäiden valmistusjärjestelmien alalla Euroopan yhteisön sekä Amerikan yhdysvaltojen, Japanin, Australian, Kanadan ja EFTA-maiden Norjan ja Sveitsin välillä

eurovoc_concepts:
exchange of information
industrial manufacturing
international cooperation
research and development
technological change
third country


title: Decisión del Consejo de 27 de enero de 1997 por la que se autoriza a determinados Estados miembros a aplicar, a determinados hidrocarburos utilizados para fines específicos, reducciones o exenciones del impuesto especial, de conformidad con el procedimiento previsto en el apartado 4 del artículo 8 de la Directiva 92/81/CEE

eurovoc_concepts:
environmental protection
excise duty
mineral oil
motor fuel
tax harmonisation
tax relief


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 145/97 av den 27 januari 1997 om öppnandet av anbudsförfarande för sänkning av importtullar på majs till Portugal från tredje land


title: Komission asetus (EY) N:o 144/97, annettu 27 päivänä tammikuuta 1997, Itävallassa, Suomessa ja Ruotsissa olevista, 1 päivänä tammikuuta 1995 tavanomaisen tasausvaraston tason ylittävistä maataloustuotteiden varastoista

eurovoc_concepts:
Austria
Finland
Sweden
olive oil
rice
surplus stock


title: Neuvoston 27 päivänä tammikuuta 1997 VAHVISTAMA YHTEINEN KANTA (EY) N:o 13/97 Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen (EY) N:o .../97/EY tekemiseksi Euroopan laajuisia energiaverkkoja koskevien suuntaviivojen vahvistamisesta tehdyn päätöksen N:o 1254/96/EY muuttamisesta

eurovoc_concepts:
electrical energy
energy grid
management of resources
natural gas
security of supply
trans-European network


title: Uredba (ES) št. 258/97 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 1997 v zvezi z novimi živili in novimi živilskimi sestavinami

eurovoc_concepts:
food inspection
food safety
foodstuff
genetically modified organism
health control
human nutrition
market approval

text: 244 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 18 31997R0258 14. 2. 1997 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI L 43/1 UREDBA (ES) št. 258/97 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 27. januarja 1997 v zvezi z novimi živili in novimi živilskimi sestavinami EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA (3) ker so živilski aditivi, arome za živila in ekstrakcijska topila zajeti v drugi zakonodaji Skupnosti ter bi jih bilo treba zaradi tega izključiti s področja uporabe te uredbe; ob upoštevanju pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti zlasti člena 100a Pogodbe, in ob upoštevanju predloga Komisije (1), ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora (2), v skladu s postopkom, določenim v členu 189b Pogodbe (3), ob upoštevanju skupnega besedila, ki ga je 9. decembra 1996 odobril Spravni odbor, (4) ker bi bilo treba ustrezno urediti dajanje na trg novih živil in novih živilskih sestavin, ki izhajajo iz rastlinskih sort, za katere veljata Direktiva Sveta 70/457/EGS z dne 29. septembra 1970 o skupnem imeniku sort kmetijskih rastlin (4) in Direktiva Sveta 70/458/EGS z dne 29. septembra 1970 o trženju semen vrtnin (5); (1) (2) ker lahko razlike med nacionalnimi predpisi v zvezi z in živilskimi sestavinami ovirajo prosto novimi živili gibanje živil; ker lahko ustvarijo pogoje nelojalne kon- kurence in s tem neposredno prizadenejo delovanje notranjega trga; (5) ker je za varovanje javnega zdravja treba zagotoviti, da so nova živila in nove živilske sestavine po postopku Skupnosti podvrženi enotni presoji varnosti, preden se dajo na trg Skupnosti; ker bi bilo treba v primeru novih živil in novih živilskih sestavin, ki so snovno enako- vredne obstoječim živilom in živilskim sestavinam, po- skrbeti za poenostavljen postopek; ker se tveganje za okolje lahko povezuje z novimi živili in novimi živilskimi sestavinami, ki vsebujejo gensko jih ti sestavljajo; ker Direk- spremenjene organizme ali tiva Sveta 90/220/EGS z dne 23. aprila 1990 o namer- nem izpustu gensko spremenjenih organizmov (6) do- loča, da je treba za zagotovitev varnosti okolja za take izdelke vedno opraviti presojo tveganja za okolje; ker je za vzpostavitev enotnega sistema Skupnosti za presojo izdelati določbo za teh izdelkov treba v tej uredbi posebno presojo tveganja za okolje, ki mora biti v skladu s postopkom, predvidenim v členu 10 Direktive 90/220/EGS, podobna tisti, določeni v navedeni direkti- vi, vendar mora vključevati tudi presojo, ali je izdelek primeren za uporabo kot živilo ali živilska sestavina; (1) UL C 190, 29. 7. 1992, str. 3 in UL C 16, 19. 1. 1994, str. 10. (2) UL C 108, 19. 4. 1993, str. 8. (3) Mnenje Evropskega parlamenta z dne 27. oktobra 1993 (UL C 315, 22. 11. 1993, str. 139). Skupno stališče Sveta z dne 23. oktobra 1995 (UL C 320, 30. 11. 1995, str. 1) in Sklep Evropskega parlamenta z dne 12. marca 1996 (UL C 96, 1. 4. 1996, str. 26). Sklep Sveta z dne 19. decembra 1996 in Sklep Evropskega parlamenta z dne 16. januarja 1997. (4) UL C 225, 12. 10. 1970, str. 1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 90/654/EGS (UL L 353, 17. 12. 1990, str. 48). (5) UL C 225, 12. 10. 1970, str. 7. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 90/654/EGS (UL L 353, 17. 12. 1990, str. 48). (6) UL L 117, 8. 5. 1990, str. 15. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 94/15/ES (UL L 103, 22. 4. 1994, str. 20). 13/Zv. 18 SL Uradni list Evropske unije 245 (6) Ker bi se bilo treba z Znanstvenim odborom za živila, vzpostavljenim s Sklepom 74/234/EGS (1), posvetovati o vseh vprašanjih v zvezi s to uredbo, ki bi lahko vplivala na zdravje ljudi; (7) (8) junija ker se Direktiva Sveta 89/397/EGS z dne 14. 1989 o uradnem nadzoru živil (2) in Direktiva Sveta 93/99/EGS z dne 29. oktobra 1993 o dodatnih ukrepih v zvezi z uradnim nadzorom živil (3) uporabljata za nova živila ali živilske sestavine; ker bi bilo treba brez poseganja v druge zahteve v zakonodaji Skupnosti, ki se nanašajo na označevanje živil, določiti dodatne zahteve za označevanje; ker bi te zahteve morale biti urejene z natančnimi določbami, da bi tako zagotovili, da so potrošniku na voljo potrebne informacije; ker bi bilo treba informirati določene sku- pine prebivalstva, ki imajo dokaj ustaljene navade v zvezi z živili, kadar se pri teh skupinah pojavljajo etična vprašanja zaradi prisotnosti materiala, ki ni prisoten v obstoječih enakovrednih živilih, v novih živilih; ker morajo biti živila in živilske sestavine, ki vsebujejo gensko spremenjene organizme in se dajejo na trg, varni za človekovo zdravje; ker se to varovanje zagotavlja z upoštevanjem postopka za odobritev, vsebovanega v Direktivi 90/220/EGS in/ali s postopkom enotne presoje, določenim v tej uredbi; ker kolikor pravo Skupnosti določa, da se organizem posebno označi in da se potrošnika obvesti o prisotnosti organizma, ki je bil gensko spremenjen, to predstavlja dodatno zahtevo, ki se uporablja za živila in živilske sestavine, navedene v tej uredbi; (9) ker v zvezi z živili in živilskimi sestavinami, namenje- nimi dajanju na trg za oskrbo končnega potrošnika, ki lahko vsebujejo gensko spremenjene in običajne pridel- ke, brez poseganja v druge zahteve glede označevanja po tej direktivi, velja – kot izjema, zlasti v zvezi s pošiljkami v velikih količinah – da informacija potrošni- ku o možnosti prisotnosti gensko spremenjenih organi- zmov v živilih in živilskih sestavinah izpolnjuje zahteve člena 8; (1) UL L 136, 20. 5. 1974, str. 1. (2) UL L 186, 30. 6. 1989, str. 23. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 93/99/EGS (UL L 290, 24. 11. 1993, str. 14). (3) UL L 290, 24. 11. 1993, str. 14. (10) (11) (12) ker dobavitelju nič ne preprečuje, da ne bi potrošnika na oznaki živila ali živilske sestavine informiral, da zadevni izdelek ni novo živilo v smislu te uredbe in da metode za pridobitev novih živil, navedenih v členu 1(2), niso bile uporabljene v proizvodnji navedenega živila ali živilskih sestavin; izdelati določbo za ker bi bilo treba po tej uredbi postopek, ki vpeljuje tesno sodelovanje držav članic in Komisije s Stalnim odborom za živila, vzpostavljenim s Sklepom 69/414/EGS (4); je bil med Evropskim parlamentom, Svetom in Ker Komisijo v zvezi z ukrepi za izvajanje pravnih aktov, sprejetih po postopku, določenim v členu 189b Pogod- be, 20. decembra 1994 sklenjen modus vivendi (5), SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: Člen 1 Ta uredba zadeva dajanje novih živil ali novih živilskih 1. sestavin na trg znotraj Skupnosti. Ta uredba se uporablja za dajanje na trg znotraj Skup- 2. nosti živil in živilskih sestavin, ki se do sedaj še niso v pomembnem obsegu uporabljale za prehrano ljudi v Skupnosti in se razvrščajo v naslednje skupine: (a) živila in živilske sestavine, ki vsebujejo gensko spremenjene organizme v smislu Direktive 90/220/EGS ali jih ti sestav- ljajo; (b) živila in živilske sestavine, pridobljena iz gensko spreme- njenih organizmov, vendar brez njih; (c) živila in živilske sestavine z novo ali namerno spremenjeno primarno molekularno strukturo; (d) živila in živilske sestavine, ki jih sestavljajo ali so pridob- ljeni iz mikroorganizmov, gliv ali alg; (e) živila in živilske sestavine, ki jih sestavljajo rastline ali so iz rastlin, ter živilske sestavine, pridobljene iz pridobljeni živali, razen živil in živilskih sestavin, pridobljenih s tradi- cionalnim razmnoževanjem ali gojenjem, ki že iz preteklo- sti veljajo za varna živila; (4) UL L 291, 19. 11. 1969, str. 9. (5) UL C 102, 4. 4. 1996, str. 1. 246 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 18 (f) živila in živilske sestavine, za katere se je uporabil proiz- vodni postopek, ki se do zdaj še ni uporabljal in, kjer je navedeni postopek povzročil pomembne spremembe v sestavi ali strukturi živil ali živilskih sestavin, ki vplivajo na njihovo prehransko vrednost, metabolizem ali raven neželenih snovi. Člen 3 Živila in živilske sestavine, ki sodijo na področje uporabe 1. te uredbe, ne smejo: Po potrebi je mogoče po postopku iz člena 13 določiti, 3. ali vrsta živila ali živilske sestavine sodi na področje uporabe odstavka 2 tega člena. — predstavljati nevarnosti za potrošnika, Člen 2 — potrošnika, 1. Ta uredba se ne uporablja za: — se razlikovati od živil ali živilskih sestavin, ki naj bi jih nadomestile, v takem obsegu, da bi bilo njihovo običajno uživanje za potrošnika prehransko nekoristno. (a) živilske aditive, ki sodijo na področje uporabe Direktive Sveta 89/107/EGS z dne 21. decembra 1988 o približeva- nju zakonodaje držav članic v zvezi z aditivi za živila, ki se živilih, namenjenih za prehrano smejo uporabljati ljudi (1); v (b) arome za uporabo v živilih, ki sodijo na področje uporabe Direktive Sveta 88/388/EGS z dne 22. junija 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z aromami za uporabo v živilih in surovinah za njihovo proizvod- njo (2); (c) ekstrakcijska topila, ki se uporabljajo pri proizvodnji živil in sodijo na področje uporabe Direktive Sveta 88/344/EGS junija 1988 o približevanju zakonodaje držav z dne 13. članic o ekstrakcijskih topilih pri proizvodnji živil in živil- skih sestavin (3). Izključitve s področja uporabe te uredbe, navedene v 2. odstavku 1, alineah (a) do (c), se uporabljajo samo, dokler varnostne 89/107/EGS, 88/388/EGS in 88/344/EGS, ustrezajo varnostni ravni te ured- be. določene direktivah ravni, v Za dajanje živil in živilskih sestavin, ki sodijo na področje 2. uporabe te uredbe, na trg Skupnosti, se uporabljajo postopki iz členov 4, 6, 7 in 8 na podlagi meril, opredeljenih v odstavku 1 tega člena in drugih ustreznih dejavnikov, navedenih v teh členih. Vendar se v primeru živil in živilskih sestavin, navedenih v tej izhajajo iz rastlinskih sort, ki sodijo na področje uredbi, ki uporabe direktiv 70/457/EGS in 70/458/EGS, odločba o odo- britvi, navedena v členu 7 te uredbe, sprejme po postopkih, predvidenih v teh direktivah, če upoštevajo načela presoje, določena v tej uredbi, in merila, določena v odstavku 1 tega člena, razen določb, ki se nanašajo na označevanje teh živil in živilskih sestavin, ki bodo po členu 8 določene po postopku iz člena 13. Odstavek 2 se ne uporablja za živila in živilske sestavine, 3. navedene v členu 1(2)(b), kadar je bil gensko spremenjeni organizem, uporabljen v proizvodnji živila ali živilske sestavine, dan na trg v skladu s to uredbo. Ob upoštevanju člena 11 Komisija zagotovi, da varnostne 3. ravni, določene v zgornjih direktivah, pa tudi ukrepi za iz- vajanje teh direktiv in te uredbe, ustrezajo varnostni ravni te uredbe. (1) UL L 40, 11. 12. 1989, str. 27. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 94/34/ES (UL L 237, 10. 9. 1994, str. 1). (2) UL L 184, 15. 7. 1988, str. 61. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 91/71/EGS (UL L 42, 15. 2. 1991, str. 25). (3) UL L 157, 24. 6. 1988, str. 28. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 92/115/EGS (UL L 409, 31. 12. 1992, str. 31). Z odstopanjem od odstavka 2 se postopek iz člena 5 4. uporablja za živila ali živilske sestavine, navedene v členu 1(2)(b), (d) in (e), ki so na podlagi razpoložljivih in splošno priznanih znanstvenih dokazil ali na podlagi mnenja, ki ga je dal eden od pristojnih organov, navedenih v členu 4(3), snovno enakovredna obstoječim živilom ali živilskim aditivom glede njihove sestave, prehranske vrednosti, metabolizma, namera- vane uporabe in ravni neželenih snovi, ki jih vsebujejo. Po potrebi se lahko po postopku iz člena 13 določi, ali živilo ali živilska sestavina sodi na področje uporabe tega odstavka. 13/Zv. 18 SL Uradni list Evropske unije 247 Člen 4 1. Oseba, odgovorna za dajanje na trg Skupnosti (v nada- ljevanju „prosilec“), predloži zahtevek državi članici, na katere Istočasno mora kopijo zahtevka trg želi prvič dati izročiti Komisiji. izdelek. 2. Opravi se začetna presoja, kakor je predvidena v členu 6. Po postopku, navedenem v členu 6(4), država članica, nave- dena v odstavku 1, brez odlašanja obvesti prosilca: — da lahko da na trg živilo ali živilsko sestavino, kadar se ne zahteva dodatna presoja, kakor je navedena v členu 6(3), in da ni bil predložen upravičen ugovor v skladu s členom 6(4), ali — da je v skladu s členom 7 potrebna odločba o odobritvi. Vsaka država članica uradno sporoči Komisiji 3. imena in naslove organov za presojo živil, ki so na njenem ozemlju odgovorni za pripravo poročil o začetni presoji, navedenih v členu 6(2). Pred začetkom veljavnosti 4. priporočila v zvezi z znanstvenimi vidiki: te uredbe Komisija objavi — informacij, ki morajo spremljati zahtevke, in predstavitev teh informacij, — priprave poročil o začetni presoji, predvidenih v členu 6. Vsa podrobna pravila za izvajanje tega člena se sprejmejo 5. po postopku iz člena 13. Člen 5 V primeru živil ali živilskih sestavin, navedenih v členu 3(4), prosilec uradno obvesti Komisijo o dajanju na trg, ko to stori. Tako uradno obvestilo spremljajo ustrezne podrobnosti, pred- videne v členu 3(4). Komisija posreduje državam članicam v 60 dneh kopijo navedenega uradnega obvestila in, na zahtevo države članice, kopijo z navedenimi ustreznimi podrobnostmi. Komisija vsako leto objavi pregled teh uradnih obvestil v seriji „C“ Uradnega lista Evropskih skupnosti. V zvezi z označevanjem veljajo določbe člena 8. Člen 6 je na voljo kot dokazilo, da to živilo ali drugega gradiva, ki živilske sestavine izpolnjujejo merila, določena v členu 3(1), pa tudi ustrezen predlog za predstavitev in označevanje živil ali živilskih sestavin v skladu z zahtevami člena 8. Poleg tega mora zahtevek spremljati povzetek spisa. Po prejemu zahtevka država članica, navedena v členu 2. 4(1), zagotovi, da se opravi začetna presoja. V ta namen Komisiji sporoči ime pristojnega organa za presojo živil, odgo- vornega za pripravo poročila o začetni presoji, ali pa jo zaprosi, da v dogovoru z drugo državo članico uredi vse potrebno, da eden od pristojnih organov za presojo živil, navedenih v členu 4(3), pripravi tako poročilo. Komisija brez odlašanja posreduje državi članici kopijo po- vzetka, ki ga je pripravil prosilec, in ime pristojnega organa, odgovornega za pripravo začetne presoje. Poročilo o začetni presoji je treba sestaviti v treh mesecih 3. od prejema zahtevka, ki izpolnjuje pogoje iz odstavka 1, v skladu s priporočili, navedenimi v členu 4(4), in mora odločiti, ali živilo ali živilska sestavina zahteva dodatno presojo v skladu s členom 7. Zadevna država članica mora brez odlašanja posredovati 4. poročilo pristojnega organa za presojo živil Komisiji, ki ga posreduje drugim državam članicam. V 60. dneh od dneva, lahko država članica ali ko je Komisija razposlala poročilo, Komisija da pripombe ali upravičeno ugovarja trženju zadevne- ga živila ali živilske sestavine. Pripombe ali ugovori lahko zadevajo tudi predstavitev ali označevanje živila ali živilske sestavine. Pripombe ali ugovore je treba posredovati Komisiji, ki jih potem razpošlje državam članicam v 60. dneh, navedenih v prvem pododstavku. Če tako zahteva država članica, prosilec priskrbi kopijo vseh informacij, ki se pojavljajo v zahtevku. Člen 7 1. informacije, vključno s kopijami opravljenih študij Zahtevek, naveden v členu 4(1), vsebuje vse potrebne in vsega Če se v skladu s členom 6(3) zahteva dodatna presoja ali 1. pride do ugovora v skladu s členom 6(4), se odločba o odobritvi sprejme po postopku iz člena 13. 248 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 18 Odločba opredeljuje področje uporabe odobritve in po 2. potrebi določa: tev ustrezne obveščenosti potrošnika o naravi živila ali živilske sestavine. — pogoje za uporabo živila ali živilske sestavine, — označbo živila ali živilske sestavine in njegovo specifikacijo, Vsa podrobna pravila za izvajanje tega člena se sprejmejo 3. po postopku iz člena 13. — posebne zahteve glede označevanja, navedene v členu 8. Komisija brez odlašanja obvesti prosilca o sprejeti od- 3. ločbi. Odločbe se objavijo v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Člen 8 Brez poseganja v druge zahteve prava Skupnosti v zvezi z 1. označevanjem živil se za živila uporabljajo naslednje dodatne zahteve po posebnem označevanju, da bi tako zagotovili obveščenost končnega potrošnika v zvezi z: (a) vsemi značilnostmi ali lastnostmi živil, kot so: — sestava, — prehranska vrednost ali prehranski učinki, — predvidena uporaba živila, zaradi česar novo živilo ali živilska sestavina ni več enako- vredna obstoječemu živilu ali živilski sestavini. Šteje se, da novo živilo ali živilska sestavina ni več enako- vredna za namene tega člena, če znanstvena presoja na podlagi ustrezne analize obstoječih podatkov lahko dokaže, da so presojene značilnosti drugačne v primerjavi z običaj- nim živilom ali živilsko sestavino ob upoštevanju sprejetih omejitev naravnih variacij teh značilnosti. V tem primeru mora označevanje navesti značilnosti ali navedeno značilnost ali lastnost pridobili; spremenjene lastnosti, skupaj z metodo, po kateri so (b) prisotnostjo materiala v novem živilu ali živilski sestavini, ki ni prisoten v obstoječem enakovrednem živilu in ki lahko ima posledice za zdravje nekaterih skupin prebival- stva; (c) prisotnostjo materiala v novem živilu ali živilski sestavini, ki ni prisoten v obstoječem enakovrednem živilu in ki povzroča etično zaskrbljenost; (d) prisotnostjo organizma, gensko spremenjenega s tehnikami genske spremembe, katerih nepopolni seznam je določen v delu 1 Priloge I A k Direktivi 90/220/EGS. Člen 9 Ko živilo ali živilska sestavina, ki sodi na področje 1. uporabe te uredbe, vsebuje gensko spremenjene organizme v smislu člena 2(1) je iz njih sestavljena, morajo informacije v zahtevku za dajanje na trg, navedenem v členu 6(1), spremljati: in (2) Direktive 90/220/EGS ali — kopija pisnega soglasja pristojnega organa, če obstaja, za izpust gensko spremenjenih organizmov za na- namerni mene raziskav in razvoja, predvidenih v členu 6(4) Direkti- ve 90/220/EGS, s tveganji za človekovo zdravje in okolje; skupaj z rezultati izpustov v zvezi — popoln tehnični spis, ki daje ustrezne informacije, zahte- vane v členu 11 Direktive 90/220/EGS, in ocena tveganj za okolje na podlagi teh informacij, rezultate vseh morebitnih študij, opravljenih za namene raziskave in razvoja, ali po potrebi odločba, ki dovoljuje dajanje na trg, predvidena v delu C Direktive 90/220/EGS. Členi 11 do 18 Direktive 90/220/EGS se ne uporabljajo za živila in živilske sestavine, ki vsebujejo gensko spremenjene organizme ali so iz njih sestavljena. V primeru živil ali živilskih sestavin, ki sodijo na pod- 2. ročje uporabe te uredbe in vsebujejo gensko spremenjene organizme ali so iz njih sestavljena, mora odločba, navedena v členu 7, upoštevati zahteve po varnosti za okolje, določene v Direktivi 90/220/EGS, za zagotovitev sprejetja vseh ukrepov za preprečitev škodljivih učinkov na človekovo zdravje in okolje, lahko prišlo zaradi namernega izpusta gensko do katerih bi spremenjenih organizmov. Med ovrednotenjem zahtevkov za dajanje izdelkov, ki vsebujejo gensko spremenjene organizme ali so iz njih sestavljeni, na trg, Komisija ali države članice z organi, ki jih je vzpostavila Skupnost ali države članice, opravi potrebna posvetovanja v skladu z Direktivo 90/220/EGS. Člen 10 Ko ni obstoječega enakovrednega živila ali živilske sesta- 2. vine, je treba po potrebi sprejeti ustrezne določbe za zagotovi- Podrobna pravila za zaščito informacij, ki jih zagotovi prosilec, se sprejmejo po postopku iz člena 13. 13/Zv. 18 SL Uradni list Evropske unije 249 Člen 11 O vsaki zadevi, ki sodi na področje uporabe te uredbe in bi lahko vplivala na zdravje ljudi, se posvetuje z Znanstvenim odborom za živila. Člen 12 Kadar ima država članica na podlagi novih informacij ali 1. ponovne presoje obstoječih informacij izčrpne razloge za mne- nje, da uporaba živila ali živilske sestavine, ki izpolnjuje to lahko začasno uredbo, ogroža človekov zdravje ali okolje, omeji ali ustavi trgovanje in uporabo tega živila ali živilske sestavine na svojem ozemlju. O tem nemudoma obvesti druge države članice in Komisijo ter navede razloge za svojo odloči- tev. Komisija v okviru Stalnega odbora za živila, kakor hitro 2. je mogoče, preuči razloge, navedene v odstavku 1; po postop- ku iz člena 13 sprejme ustrezne ukrepe. Država članica, ki je sprejela odločitev, navedeno v odstavku 1, jo lahko ohrani, dokler ukrepi ne začnejo veljati. Člen 13 Če je treba ravnati po postopku, opredeljenem v tem 1. členu, Komisiji pomaga Stalni odbor za živila, v nadaljnjem besedilu „odbor“. Zadeve preda odboru predsednik na lastno pobudo ali na 2. zahtevo predstavnika države članice. glede na nujnost zadeve določi predsednik. Mnenje se sprejme z večino, ki jo določa člen 148(2) Pogodbe za sprejemanje odločitev Sveta na predlog Komisije. Glasovi predstavnikov držav članic v odboru se ponderirajo na način iz navedenega člena. Predsednik ne glasuje. 4. (a) Komisija sprejme predlagane ukrepe, če so v skladu z mnenjem odbora. (b) Če predlagani ukrepi niso v skladu z mnenjem odbora ali če mnenje ni dano, Komisija brez odlašanja predloži Svetu predlog ukrepov, ki naj se sprejmejo. Svet odloča s kvalificirano večino. Če Svet ne odloči v treh mesecih po prejemu predloga, pred- lagane ukrepe sprejme Komisija. Člen 14 Najpozneje pet let od začetka veljavnosti te uredbe in ob 1. upoštevanju pridobljenih izkušenj Komisija predloži Evropske- mu parlamentu in Svetu poročilo o izvajanju te uredbe, ki ga po potrebi spremlja ustrezni predlog. Ne glede na poročilo, predvideno v odstavku 1, Komisija 2. spremlja uporabo te uredbe in njen vpliv na zdravje, varstvo potrošnika, obveščanje potrošnika in delovanje notranjega trga ter po potrebi čimprej predstavi predloge. Člen 15 Predstavnik Komisije predloži odboru osnutek potrebnih 3. ukrepov. Odbor da svoje mnenje o osnutku v roku, ki ga lahko Ta uredba začne veljati 90 dni po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 27. januarja 1997 Za Evropski parlament Predsednik J. M. GIL-ROBLES Za Svet Predsednik G. ZALM


title: VERORDNUNG (EG) Nr. 147/97 DER KOMMISSION vom 27. Januar 1997 zur Eröffnung einer Ausschreibung über die Kürzung des Zolls bei der Einfuhr von Sorghum aus Drittländern nach Spanien

eurovoc_concepts:
Spain
award of contract
import licence
sorghum
tariff reduction
third country


title: 97/97/EG, Euratom: Besluit van de Raad van 27 januari 1997 houdende benoeming van een lid van het Economisch en Sociaal Comité

eurovoc_concepts:
European Economic and Social Committee
Sweden
appointment of staff


title: Dyrektywa 97/5/WE parlamentu europejskiego i rady z dnia 27 stycznia 1997 r. w sprawie transgranicznych przelewów bankowych

text: 06/t. 2 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 305 31997L0005 L 43/25 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH 14. 2. 1997 DYREKTYWA 97/5/WE PARLAMENTU EUROPEJSKIEGO I RADY z dnia 27 stycznia 1997 r. w sprawie transgranicznych przelewów bankowych PARLAMENT EUROPEJSKI I RADA UNII EUROPEJSKIEJ, uwzględniając Traktat ustanawiający Wspólnotę Europej- ską, w szczególności jego art. 100a, uwzględniając wniosek Komisji (1), uwzględniając opinię Komitetu Ekonomiczno-Społecznego (2), uwzględniając opinię Europejskiego Instytutu Walutowego, działając zgodnie z procedurą ustanowioną w art. 189b Trakta- tu (3) w świetle tekstu jednolitego zatwierdzonego dnia 22 listo- pada 1996 r. przez Komitet Pojednawczy, a także mając na uwadze, co następuje: jak (1) Wolumen transgranicznych przelewów bankowych stale rośnie, w miarę rynku wewnętrz- nego i postęp w kierunku pełnej unii gospodarczej i walu- towej wpływają na nasilenie handlu i ruchu osób wewnątrz Wspólnoty; transgraniczne przelewy bankowe stanowią znaczną część ilościowego i wartościowego wolumenu płatności zagranicznych. budowa (2) Zarówno dla osób fizycznych, jak i dla przedsię- biorstw, w szczególności małych i średnich, istotna jest możliwość dokonywania przelewów bankowych z jednej części Wspólnoty do drugiej w sposób szybki, nieza- wodny i tani; zgodnie z informacją Komisji w sprawie sto- sowania prawa konkurencji WE do transgranicznych prze- lewów bankowych (4), zwiększenie konkurencji na rynku transgranicznych przelewów bankowych powinno dopro- wadzić do poprawy jakości usług i obniżenia cen. (3) Niniejsza dyrektywa ma na celu rozwój rynku wewnętrz- przepływów nego, w szczególności liberalizację (1) Dz. U. C 360 z 17. 12. 1994, str. 13 oraz Dz. U. C 199 z 3. 8. 1995, str. 16. (2) Dz. U. C 236 z 11. 9. 1995, str. 1. (3) Opinia Parlamentu Europejskiego z dnia 19 maja 1995 r. (Dz. U. C 151 z 19. 6. 1995, str. 370), wspólne stanowisko Rady z dnia 4 grudnia 1995 r. (Dz. U. C 353 z 30. 12. 1995, str. 52) i decyzja Par- lamentu Europejskiego z dnia 13 marca 1996 r. (Dz. U. C 96 z 1. 4. 1996, str. 74). Decyzja Rady z dnia 19 grudnia 1996 r. i decyzja Parlamentu Europejskiego z dnia 16 stycznia 1997 r. (4) (5) (6) (7) (8) kapitału, w kierunku realizacji unii gospodarczej i waluto- wej; przepisy niniejszej dyrektywy powinny dotyczyć prze- lewów bankowych w walutach Państw Członkowskich oraz ecu. Parlament Europejski w swojej uchwale z dnia 12 lutego 1993 r. (5) wezwał Radę do wydania dyrektywy określają- cej wymogi w zakresie przejrzystości i właściwego fun kcjonowania transgranicznych przelewów bankowych. Kwestie będące przedmiotem niniejszej dyrektywy wyma- gają uregulowania odrębnego od kwestii systemowych, które pozostają przedmiotem rozważań Komisji; istnieje możliwość pojawienia się konieczności wystąpienia z kolejną systemo- uregulowania wych, w szczególności kwestii nieodwracalności rozliczeń (settlement finality). inicjatywą kwestii jest poprawa Celem niniejszej dyrektywy jakości usług w zakresie transgranicznych przelewów bankowych, a przez to wsparcie Europejskiego Instytutu Walutowego (EIW) w jego wysiłkach na rzecz poprawy funkcjonowa- nia transgranicznych przelewów bankowych w perspekty- wie przygotowań do trzeciego etapu unii gospodar- czej i walutowej. Zgodnie z celami wyszczególnionymi w akapicie drugim, niniejszą dyrektywę stosuje się do wszelkich przelewów bankowych nieprzekraczających kwoty 50 000 ECU. Zgodnie z art. 3b ust. 3 Traktatu i dla zapewnienia przej- rzystości niniejsza dyrektywa ustala minimalne wymogi, których spełnienie jest niezbędne dla zapewnienia odpo- wiedniego poziomu informacji dla klienta zarówno przed realizacją, jak i po realizacji transgranicznego przelewu bankowego; wymogi te obejmują wskazanie oferowanych klientom procedur reklamacyjnych i odszkodowawczych, łącznie z procedurami dostępu do nich; niniejsza dyrek- tywa ustanawia minimalne wymogi co do realizacji trans- granicznych przelewów bankowych, w szczególności wymogi, do których powinny się stosować instytucje ofe- rujące usługi w zakresie transgranicznych przelewów ban- kowych, w tym obowiązek realizacji transgranicznego przelewu bankowego zgodnie z instrukcjami klienta; niniejsza dyrektywa spełnia warunki wypływające z zasad (4) Dz. U. C 251 z 27. 9. 1995, str. 3. (5) Dz. U. C 72 z 15. 3. 1993, str. 158. 306 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 06/t. 2 ustalonych w zaleceniu Komisji 90/109/EWG z dnia 14 lutego 1990 r. w sprawie przejrzystości warunków bankowych związanych z zagranicznymi transakcjami finansowymi (1); niniejsza dyrektywa nie narusza dyrek- tywy Rady 91/308/EWG z dnia 10 czerwca 1991 r. w spra- wie uniemożliwienia korzystania z systemu finanso- wego w celu prania brudnych pieniędzy (2). (9) Niniejsza dyrektywa powinna się przyczynić do skrócenia maksymalnych terminów realizacji transgranicznych prze- lewów bankowych i zachęcenia tych instytucji, które już obecnie realizują je w bardzo krótkich terminach, do utrzy- mania tej praktyki. (10) Komisja w sprawozdaniu, które przedstawi Parlamentowi Europejskiemu i Radzie w ciągu dwóch lat od wejś- cia w życie niniejszej dyrektywy, powinna w szczególności omówić terminy, jakie powinny obowiązywać w przy- padku nieustalenia terminu między zleceniodawcą a jego instytucją, biorąc pod uwagę jednocześnie rozwój techno- logii oraz warunki istniejące w każdym z Państw Człon- kowskich. (11) Instytucje powinny być obowiązane do wypłaty odszko- dowania w razie niedokonania przelewu bankowego; obo- wiązek odszkodowawczy nakłada na instytucje zobowią- zanie warunkowe, które w razie braku pułapu kwotowego mogłoby zaszkodzić ich wypłacalności; ów obowiązek odszkodowawczy powinien zatem być ograniczony do kwoty 12 500 ECU. (12) Artykuł 8 nie narusza ogólnych przepisów prawa narodo- wego, zgodnie z którymi instytucja odpowiada wobec zleceniodawcy za niedokonanie transgranicznego prze- lewu bankowego wskutek popełnionego przez siebie błędu. (13) Konieczne jest wyróżnienie spośród okoliczności, z którymi mogą mieć do czynienia instytucje biorące udział w realizacji transgranicznego przelewu bankowego — włącznie z okolicznościami związanymi z niewypłacal- nością — sytuacji siły wyższej; dla tych celów należy opie- rać się na definicji siły wyższej zawartej w art. 4 ust. 6 dyrektywy 90/314/EWG z dnia 13 czerwca 1990 r. w spra- wie grupowych podróży, wczasów i wycieczek (3). (14) Dla rozwiązywania ewentualnych sporów między klien- tami a instytucjami muszą istnieć w poszczególnych Pań- stwach Członkowskich odpowiednie i skuteczne proce- dury reklamacyjne i odszkodowawcze, z wykorzystaniem istniejących procedur tam, gdzie jest to właściwe, PRZYJMUJĄ NINIEJSZĄ DYREKTYWĘ: SEKCJA I ZAKRES OBOWIĄZYWANIA I DEFINICJE Artykuł 1 Zakres obowiązywania Przepisy niniejszej dyrektywy stosuje się do transgranicznych przelewów bankowych w walutach Państw Członkowskich oraz w ECU do równowartości 50 000 ECU, zlecanych przez podmioty inne niż wymienione w art. 2 lit. a), b) i c) i realizowane przez instytucje kredytowe lub inne. Artykuł 2 Definicje Do celów niniejszej dyrektywy: a) określenie „instytucja kredytowa” oznacza instytucję zdefinio- waną w art. 1 dyrektywy Rady 77/780/EWG (4) i obejmuje znajdujące się na terenie Wspólnoty oddziały w rozumieniu tiret trzeciego tego artykułu instytucji kredytowych mających siedzibę poza obszarem Wspólnoty i realizujących transgra- niczne przelewy bankowe w ramach swej działalności gospo- darczej; b) określenie „inna instytucja” oznacza dowolną osobę fizyczną lub prawną, inną niż instytucja kredytowa, która realizuje transgraniczne przelewy bankowe w ramach swej działalno- ści gospodarczej; c) określenie „instytucja finansowa” oznacza instytucję zdefinio- waną w art. 4 ust. 1 rozporządzenia Rady (WE) nr 3604/93 z dnia 13 grudnia 1993 r. , określającego definicje do celów sto- sowania zakazu uprzywilejowanego dostępu, wymienio- nego w art. 104a Traktatu (5); d) określenie „instytucja” oznacza instytucję kredytową lub inną instytucję; do celów art. 6, 7 i 8 oddziały tej samej instytucji znajdujące się w różnych Państwach Członkowskich, biorące udział w realizacji transgranicznego przelewu bankowego, traktuje się jako odrębne instytucje; e) określenie „instytucja pośrednicząca” oznacza instytucję, która uczestniczy w realizacji transgranicznego przelewu bankowe- go, nie będąc ani instytucją zleceniodawcy, ani beneficjenta; (1) Dz. U. L 67 z 15. 3. 1990, str. 39. (2) Dz. U. L 166 z 28. 6. 1991, str. 77. (3) Dz. U. L 158 z 23. 6. 1990, str. 59. (4) Dz. U. L 322 z 17. 12. 1977, str. 30. Dyrektywa ostatnio zmieniona dyrektywą 95/26/WE (Dz. U. L 168 z 18. 7. 1995, str. 7). (5) Dz. U. L 332 z 31. 12. 1993, str. 4. 06/t. 2 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 307 f) określenie „transgraniczny przelew bankowy” oznacza trans- akcję przeprowadzaną z inicjatywy zleceniodawcy za pośred- nictwem instytucji lub jej oddziału w jednym Państwie Człon- kowskim w celu udostępnienia pewnej kwoty pieniędzy beneficjantowi w instytucji lub oddziale instytucji na teryto- rium innego Państwa Członkowskiego; zleceniodawcą i be- neficjentem może być ta sama osoba; — określenie terminu niezbędnego do przekazania na rachunek instytucji beneficjenta kwoty, na jaką opiewa przekazane instytucji do wykonania zlecenie transgranicznego przelewu bankowego, — sposób obliczania wszelkich prowizji i opłat należnych insty- tucji od klienta, o ile jest to właściwe — łącznie ze stawkami, g) określenie „zlecenie transgranicznego przelewu bankowego” oznacza bezwarunkową instrukcję realizacji transgranicznego przelewu bankowego przekazaną w dowolnej postaci instytu- cji bezpośrednio przez zleceniodawcę; h) określenie „zleceniodawca” oznacza osobę fizyczną lub prawną zlecającą realizację transgranicznego przelewu banko- wego na rzecz beneficjenta; i) określenie „beneficjent” oznacza końcowego odbiorcę transgranicznego przelewu bankowego, któremu dane środki zostają udostępnione na rachunku, do którego ma on dostęp; j) określenie „klient” oznacza zleceniodawcę lub beneficjenta, zależnie od kontekstu; k) określenie „podstawowa stopa procentowa” oznacza stopę procentową stosowaną przy wymiarze odszkodowania, usta- laną zgodnie z przepisami ustanawianymi przez Państwo Członkowskie, w którym ma siedzibę przedsiębiorstwo, które musi wypłacić odszkodowanie klientowi; l) określenie „data przyjęcia przelewu” oznacza datę wypełnie- nia wszystkich stawianych przez instytucję warunków, od których uzależnione jest wykonanie zlecenia transgranicznego przelewu bankowego, związanych z zapewnieniem odpo- wiedniego pokrycia finansowego oraz udostępnienia informa- cji niezbędnych do wykonania zlecenia. SEKCJA II PRZEJRZYSTOŚĆ WARUNKÓW DOKONYWANIA TRANSGRANICZNYCH PRZELEWÓW BANKOWYCH Artykuł 3 Wstępne informacje o warunkach dokonywania transgranicznych przelewów bankowych Instytucje udostępniają swym bieżącym i potencjalnym klien- tom w przystępnej formie na piśmie, w tym w miarę potrzeb w postaci elektronicznej, informacje o warunkach reali- zacji transgranicznych przelewów bankowych. Informacje te powinny zawierać co najmniej: — ewentualna data waluty stosowana przez instytucję, — opis gwarantowanych klientowi sposobów składania zaża- leń i skarg oraz procedur odszkodowawczych, a także sposo- bów dostępu do nich, — określenie stosowanych kursów wymiany. Artykuł 4 Informacja po dokonaniu transgranicznego przelewu bankowego Po zrealizowaniu lub otrzymaniu transgranicznego przelewu ban- kowego instytucje udostępniają klientom, o ile ci wyraźnie z tego nie zrezygnują, jasne informacje na piśmie, w tym w miarę potrzeb w postaci elektronicznej, i w przystępnej formie. Infor- macje te powinny obejmować co najmniej: — odniesienie umożliwiające klientowi zidentyfikowanie danego transgranicznego przelewu bankowego, — początkową kwotę danego transgranicznego przelewu banko- wego, — kwotę wszystkich opłat i prowizji należnych ze strony klienta, — ewentualną datę waluty stosowaną przez instytucję. Jeśli zleceniodawca zaznaczył, że opłaty z tytułu transgranicznego przelewu bankowego mają być częściowo lub w całości pokryte przez beneficjenta, instytucja beneficjenta zawiadamia go o tym. Jeśli miała miejsce jakakolwiek wymiana waluty, instytucja, która dokonała wymiany, powiadamia klienta o zastosowanym kursie wymiany. SEKCJA III MINIMALNE OBOWIĄZKI INSTYTUCJI W ODNIESIENIU DO TRANSGRANICZNYCH PRZELEWÓW BANKOWYCH Artykuł 5 Szczególne obowiązki instytucji — określenie terminu niezbędnego do realizacji polecenia transgranicznego przelewu bankowego wydanego instytucji dla kwoty, jaka ma być zapisana na dobro rachunku instytu- cji beneficjenta. Data początkowa tego okresu musi być jasno określona, Dla danego transgranicznego przelewu bankowego instytucja, o ile pragnie zawrzeć z klientem transakcję, musi na żądanie klienta złożyć przyrzeczenie dotyczące czasu, jaki zajmie realizacja przelewu, oraz należnych opłat i prowizji, niezależnie od kosztów związanych z zastosowanym kursem wymiany. 308 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 06/t. 2 Artykuł 6 Zobowiązania dotyczące czasu realizacji zlecenia 4. Ustępy 1, 2 i 3 nie naruszają pozostałych praw klientów i insty- tucji, które uczestniczyły w realizacji transgranicznego przelewu bankowego. 1. Instytucja zleceniodawcy realizuje dany transgraniczny prze- lew bankowy w terminie uzgodnionym ze zleceniodawcą. Artykuł 7 instytucja nie dotrzyma umownego terminu lub jeśli Jeśli — w braku umownego terminu — środki nie zostaną przelane na rachunek instytucji beneficjenta do końca piątego dnia roboczego po dacie przyjęcia zlecenia na transgraniczny przelew bankowy, instytucja zleceniodawcy wypłaca zleceniodawcy odszkodowanie. Odszkodowanie obejmuje wypłatę odsetek obliczonych od kwoty transgranicznego przelewu bankowego przy użyciu referencyjnej stopy procentowej za okres: Obowiązek wykonania transgranicznego przelewu bankowego zgodnie z instrukcjami zleceniodawcy, wszelkie 1. Po otrzymaniu zlecenia na transgraniczny przelew bankowy pośredni- instytucja czące i instytucja beneficjenta są, każda z osobna, obowiązane zrealizować przelew bankowy w pełnej kwocie, o ile zlecenio- dawca nie określił, że koszty transgranicznego przelewu banko- wego ma pokryć w całości lub w części beneficjent. instytucje — od końca umownego terminu lub — w przypadku jego braku — od końca piątego dnia roboczego po dacie przyjęcia zlece- nia na transgraniczny przelew bankowy, — do dnia, w którym środki zostały wpłacone na rachunek instytucji beneficjenta. Akapit pierwszy nie narusza możliwego prawa instytucji benefi- cjenta do nałożenia na beneficjenta opłat z tytułu zarządzania jego rachunkiem zgodnie z właściwymi przepisami i zasadami. Instytucja nie może jednak wykorzystywać takich opłat dla unik- nięcia obowiązku nałożonego na nią na mocy powyższego aka- pitu. Odpowiednio w przypadku, gdy instytucja pośrednicząca odpo- wiada za niewykonanie transgranicznego przelewu banko- wego w umownym terminie lub — w przypadku jego braku — do końca piątego dnia roboczego po dacie przyjęcia zlecenia na transgra- niczny przelew bankowy, instytucja ta obowiązana jest wypłacić zleceniodawcy odszkodowanie. 2. Bez uszczerbku dla żadnych innych możliwych roszczeń, jeśli instytucja zleceniodawcy lub instytucja pośrednicząca dokonała potrącenia z kwoty transgranicznego przelewu bankowego wbrew przepisom ust. 1, instytucja zleceniodawcy na jego wnio- sek zapisuje bez jakichkolwiek opłat i na własny koszt potrąconą kwotę na dobro beneficjenta, o ile zleceniodawca nie zażyczy sobie, by kwotę tę zapisano na jego dobro. 2. Instytucja beneficjenta udostępnia beneficjentowi środki z tytułu banko- wego w ustalonym z beneficjentem terminie. transgranicznego otrzymanego przelewu Jeśli instytucja nie dotrzyma umownego terminu lub jeśli — w braku umownego terminu — środki nie zostaną przelane na rachunek beneficjenta do końca następnego dnia roboczego po dacie wpłynięcia środków na rachunek instytucji beneficjenta, instytucja ta wypłaca beneficjentowi odszkodowanie. Odszkodowanie obejmuje wypłatę odsetek obliczonych od kwoty transgranicznego przelewu bankowego przy użyciu referencyjnej stopy procentowej za okres: — od końca umownego terminu lub — w przypadku jego braku — od końca następnego dnia roboczego po dacie wpłynięcia środków na rachunek instytucji beneficjenta, — do dnia, w którym środki zostały wpłacone na rachunek beneficjenta. 3. Klient nie ma prawa do odszkodowania zgodnie z ust. 1 i 2, jeżeli instytucja zleceniodawcy lub odpowiednio instytucja bene- ficjenta może udowodnić, że za opóźnienie odpowiada zlecenio- dawca lub odpowiednio beneficjent. Instytucja pośrednicząca, która dokonała potrącenia wbrew prze- pisom ust. 1, zapisuje bez jakichkolwiek opłat i na własny koszt potrąconą kwotę na dobro instytucji zleceniodawcy lub, na życze- nie instytucji zleceniodawcy, na dobro beneficjenta transgranicz- nego przelewu bankowego. 3. Jeśli pogwałcenie obowiązku wykonania transgranicznego przelewu bankowego zgodnie z instrukcjami zleceniodawcy zostało spowodowane przez instytucję beneficjenta, nie narusza- jąc żadnych innych ewentualnych roszczeń, instytucja benefi- cjenta obowiązana jest do zwrotu beneficjentowi wszelkich bez- zasadnie potrąconych kwot. Artykuł 8 Obowiązek odszkodowawczy w wypadku niezrealizowania przelewu przez instytucję 1. Jeśli po przyjęciu zlecenia na transgraniczny przelew bankowy przez instytucję zleceniodawcy odpowiednie kwoty nie wpłyną na rachunek instytucji beneficjenta, nie naruszając żadnych innych ewentualnych roszczeń, instytucja zleceniodawcy zapisze na dobro zleceniodawcy, w granicach 12 500 ECU, kwotę transgranicznego przelewu bankowego powiększoną o: 06/t. 2 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 309 — odsetki obliczone przy użyciu referencyjnej stopy procento- wej od kwoty transgranicznego przelewu bankowego za okres od dnia zlecenia transgranicznego przelewu bankowego do dnia wypłaty, oraz o — opłacone przez zleceniodawcę koszty transgranicznego prze- lewu bankowego. zostają zwolnione od obowiązków wymienionych w niniejszej dyrektywie, jeśli mogą się powołać na istotne dla przepisów niniejszej dyrektywy względy siły wyższej, mianowicie na wystąpienie nienaturalnych i nieprzewidywalnych okoliczności niepodlegających kontroli osób powołujących się na działanie siły wyższej, a których skutki byłyby nieuniknione mimo wszelkich wysiłków w celu zapobieżenia im. Kwoty powyższe zostaną udostępnione zleceniodawcy w ciągu czternastu dni roboczych od daty złożenia wniosku przez zlece- niodawcę, o ile kwota transgranicznego przelewu bankowego nie została wcześniej złożona na rachunku instytucji beneficjenta. Artykuł 10 Rozstrzyganie sporów Wniosku takiego nie można składać przed upływem terminu rea- lizacji transgranicznego przelewu bankowego ustalonego umow- nie między instytucją zleceniodawcy a zleceniodawcą, a w przy- padku braku umownego terminu, przed upływem terminu określonego w art. 6 ust. 1 akapicie drugim. Państwa Członkowskie zapewniają wdrożenie odpowiednich i skutecznych procedur skargowych i odszkodowawczych dla rozstrzygania sporów między zleceniodawcą a jego instytucją lub między beneficjentem a jego instytucją, z wykorzystaniem istniejących procedur, o ile jest to stosowne. Każda instytucja pośrednicząca, która przyjęła zlecenie transgra- nicznego przelewu bankowego, obowiązana jest odpowiednio do wypłacenia, na własny koszt, kwoty objętej zleceniem wraz ze związanymi opłatami odsetkami na rzecz instytucji, która prze- kazała jej zlecenie do realizacji. Jeśli zlecenie transgranicznego przelewu bankowego nie zostało zrealizowane z powodu błędów lub przeoczeń w instrukcjach przekazanych przez tę instytucję, instytucja pośrednicząca podejmuje starania, w miarę możliwo- ści, wypłaty kwoty objętej zleceniem. SEKCJA IV PRZEPISY KOŃCOWE Artykuł 11 Wykonanie dyrektywy 2. W drodze wyjątku od ust. 1, jeśli transgraniczny przelew ban- kowy nie został zrealizowany z powodu niewykonania go przez wybraną przez instytucję beneficjenta instytucję pośredniczącą, instytucja beneficjenta obowiązana jest udostępnić beneficjentowi środki do wysokości 12 500 ECU. 1. Państwa Członkowskie wprowadzą w życie przepisy ustawo- we, wykonawcze i administracyjne niezbędne do wykonania niniejszej dyrektywy nie później niż do dnia 14 sierpnia 1999 r. Niezwłocznie powiadomią o tym Komisję. 3. W drodze wyjątku od ust 1, jeśli zlecenie przelewu trans- granicznego nie zostało zrealizowane z powodu błędów lub prze- oczeń w instrukcji udzielonej przez zleceniodawcę lub z przyczyn leżących po stronie instytucji pośredniczącej wskazanej przez zleceniodawcę, instytucja zleceniodawcy i inne instytucje uczest- niczące w wykonaniu zlecenia powinny tak szybko jak to moż- liwe podjąć starania w celu zwrotu kwoty objętej zleceniem. Instytucja zleceniodawcy, która odzyska kwotę objętą zleceniem, obowiązana jest zapisać ją na dobro zleceniodawcy. Instytu- cje, w tym instytucja zleceniodawcy, nie są w tym wypadku obo- wiązane do zwrotu kwot opłat i narastających odsetek oraz mogą potrącić koszty związane z odzyskaniem kwoty objętej zlece- niem, jeśli zostały one wyszczególnione. Przepisy przyjmowane przez Państwa Członkowskie zawierać będą odniesienie do niniejszej dyrektywy lub będą zaopa- trzone w takie odniesienie przy okazji ich oficjalnej publikacji. Metody dokonywania takiego odniesienia określane są przez Pań- stwa Członkowskie. 2. Państwa Członkowskie przekazują Komisji teksty głównych przepisów ustawowych, wykonawczych i administracyjnych przyjmowanych w zakresie objętym niniejszą dyrektywą. Artykuł 12 Sprawozdanie dla Parlamentu Europejskiego i Rady Artykuł 9 Przypadek siły wyższej Bez uszczerbku dla przepisów dyrektywy 91/308/EWG instytucje uczestniczące w realizacji transgranicznego przelewu bankowego Nie później niż dwa lata po wejściu w życie niniejszej dyrektywy Komisja przedstawi Parlamentowi Europejskiemu i Radzie sprawozdanie z załączeniem w razie potrzeby propozycji zmian. stosowania dyrektywy, niniejszej ze Sprawozdanie dotyczyć będzie w szczególności kwestii terminu wyznaczonego w art. 6 ust. 1 w świetle sytuacji w poszczególnych zmian Państwach technologicznych. Członkowskich zaistniałych oraz 310 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 06/t. 2 Artykuł 13 Wejście w życie Niniejsza dyrektywa wchodzi w życie z dniem jej opublikowania w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich. Artykuł 14 Adresaci Niniejsza dyrektywa skierowana jest do Państw Członkowskich. Sporządzono w Brukseli, dnia 27 stycznia 1997 r. W imieniu Parlamentu Europejskiego J. M. GIL-ROBLES Przewodniczący W imieniu Rady G. ZALM Przewodniczący


title: 97/96/EC, Euratom: Council Decision of 27 January 1997 appointing a member of the Economic and Social Committee

eurovoc_concepts:
European Economic and Social Committee
Luxembourg
appointment of staff


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 149/97, annettu 27 päivänä tammikuuta 1997, asetuksessa (EY) N:o 2512/96 säädettyjä naudanlihan tariffikiintiöitä koskevien, tammikuussa 1997 esitettyjen tuontitodistushakemusten hyväksyttävyydestä Puolan tasavallan, Unkarin tasavallan, Tsekin tasavallan, Slovakian, Bulgarian ja Romanian osalta

eurovoc_concepts:
CCT duties
Central and Eastern Europe
beef
export licence
quantitative restriction
tariff quota


title: Richtlijn 97/5/EG van het Europees Parlement en de Raad van 27 januari 1997 betreffende grensoverschrijdende overmakingen


title: 97/101/CE: Decisión del Consejo de 27 de enero de 1997 por la que se establece un intercambio recíproco de información y datos de las redes y estaciones aisladas de medición de la contaminación atmosférica en los Estados miembros

eurovoc_concepts:
air quality
applied research
disclosure of information
exchange of information
pollution control
statistics


title: 97/121/CE, CECA, Euratom: Décision de la Commission du 27 janvier 1997 portant adaptation des coefficients correcteurs applicables à partir des 1er février, 1er mars, 1er avril, 1er mai et 1er juin 1996 aux rémunérations des fonctionnaires des Communautés européennes affectés dans les pays tiers

eurovoc_concepts:
Community budget
European official
implementation of the budget
pay
ratio
third country


title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 258/97, 27. jaanuar 1997, uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade kohta

text: 244 ET Euroopa Liidu Teataja 13/18. kd 31997R0258 14. 2. 1997 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 43/1 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EÜ) nr 258/97, 27. jaanuar 1997, uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade kohta EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, 3) lisaaineid, ja maitse- toiduainetes kasutatavaid lõhna- aineid ning ekstrahente hõlmavad muud ühenduse õigusaktid ja seetõttu tuleb need käesoleva määruse reguleerimisalast välja jätta; võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 100a, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (1) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) 4) toimides asutamislepingu artiklis 189b sätestatud korras (3) lepituskomitee poolt kinnitatud 9. detsembril 1996. aastal ühise teksti alusel kui uuendtoit ja toidu uuendkoostisosad on saadud taimesortidest, mille kohta kehtivad nõukogu 29. sep- tembri 1970. aasta direktiiv 70/457/EMÜ põllumajan- duskultuuride üldise sordikataloogi kohta (4) ja nõukogu 29. septembri 1970. aasta direktiiv 70/458/EMÜ köögi- viljaseemnete turustamise kohta, (5) tuleb nende turule viimiseks sätestada asjakohased menetlused; ning arvestades, et: 1) 2) uuendtoitu või toidu uusi koostisosi käsitlevate siseriikli- ke õigusaktide erinevused võivad takistada toiduainete vaba liikumist; see võib tekitada ebaausat konkurentsi, sellega otseselt mõjutades siseturu toimimist; 5) läbiksid uuendtoit tagada, et enne rahva tervise kaitsmiseks on tarvis ühenduses ja toidu turule viimist uuendkoostisosad ühenduse menetluse kohase ühtse ohutushindamise; uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosade suhtes, mis oma põhiolemuselt on olemasoleva toidu ja toidu koostisosadega samasugused, tuleks ette näha liht- sustatud menetlus; uuendtoidu ja toidu uuendkoostisosadega, mis sisaldavad geneetiliselt muundatud organisme või koosnevad nen- dest, võib kaasneda oht keskkonnale; nõukogu 23. ap- rilli 1990. aasta direktiiviga 90/220/EMÜ geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise koh- ta (6) on kindlaks määratud, et kõnealused tooted peavad läbima keskkonnaohtlikkuse hindamise, mis tagab nende keskkonnaohutuse; ühenduse ühtlustatud ohutushinda- mismenetluse kehtestamiseks tuleb selliste toodete jaoks käesoleva määrusega ette näha spetsiaalne keskkon- direktiivi naohtlikkuse 90/220/EMÜ artikli 10 kohaselt olema nimetatud direk- tiivis sätestatuga ühesugune, kuid peab sisaldama ka toote toiduks või toidu koostisosaks sobivuse hindamist; hindamine, peab mis (1) EÜT C 190, 29. 7. 1992, lk 3 ja EÜT C 16, 19. 1. 1994, lk 10. (2) EÜT C 108, 19. 4. 1993, lk 8. (3) Euroopa Parlamendi 27. oktoobri 1993. aasta arvamus (EÜT C 315, lk 139). Nõukogu 23. oktoobri 1995. aasta ühine 22. 11. 1993, seisukoht (EÜT C 320, 30. 11. 1995, lk 1) ja Euroopa Parlamendi 12. märtsi 1996. aasta otsus (EÜT C 96, 1. 4. 1996, lk 26). Nõukogu 19. detsembri 1996. aasta otsus ja Euroopa Parlamendi 16. jaanuari 1997. aasta otsus. (4) EÜT L 225, 12. 10. 1970, lk 1. Viimati muudetud direktiiviga 90/654/EMÜ (EÜT L 353, 17. 12. 1990, lk 48). (5) EÜT L 225, 12. 10. 1970, lk 7. Viimati muudetud direktiiviga 90/654/EMÜ (EÜT L 353, 17. 12. 1990, lk 48). (6) EÜT L 117, 8. 5. 1990, lk 15. Viimati muudetud direktiiviga 94/15/EÜ (EÜT L 103, 22. 4. 1994, lk 20). 13/18. kd ET Euroopa Liidu Teataja 245 6) 7) 8) 9) kõikides käesoleva määrusega seotud küsimustes, millel võib olla mõju rahva tervisele, tuleb konsulteerida otsuse 74/234/EMÜ (1) kohaselt moodustatud toidu teadusko- miteega; juuni 1989. nõukogu 14. uuendtoidu või toidu uuendkoostisosade suhtes kohalda- direktiivi takse 89/397/EMÜ toiduainete ametliku kontrolli kohta (2) ja nõukogu 29. oktoobri 1993. aasta direktiivi 93/99/EMÜ toiduainete ametlikku kontrolli käsitlevate lisameetmete kohta; (3) aasta tagada tarbijale vajaliku teabe kättesaadavus, ilma et see piiraks ühenduse õigusaktides toiduainete märgistamisega seotud muude nõuete kohaldamist, tuleb märgistuse suhtes kehtestada teatavad lisanõuded; selleks et tuleb kõnealused nõuded täpselt sätestada; kui uuendtoit sisal- dab mingit ainet, mida olemasolevas samasuguses toi- duaines ei leidu, ning see põhjustab eetilisi probleeme teatavate kindlate toitumistavadega elanikkonnarühmade seas, tuleb neid sellest teavitada; geneetiliselt muundatud organisme sisaldav ning turule suunatav toit ja toidu koostisosad peavad olema inimeste tervisele ohutud; selline kindlus tagatakse direktiivis 90/220/EMÜ sisaldu- va loaandmismenetluse ja/või käesolevas määruses ette- nähtud ühtse ohutushindamismenetluse abil; kui ühen- duse õigusaktides on organism määratletud, esitatakse tarbijale märgistuses teave geneetiliselt muundatud orga- nismi sisaldumise kohta, millega kaasnevad käesolevas määruses nimetatud toidu ja toiduainete märgistuse suh- tes kohaldatavad lisanõuded; lõpptarbija jaoks turule suunatava toidu ja toidu koostis- osade puhul, mis võivad sisaldada nii geneetiliselt muun- datud kui ka tavapäraseid tooteid, peab teave, mis esita- takse tarbijale geneetiliselt muundatud organismide või- maliku esinemise kohta kõnealuses toidu koostisosades, vastama artiklis 8 sätestatud nõuetele, välja arvatud eelkõige lahtise kauba saatmise korral, piiramata sisalduvate seejuures käesolevas määruses muude märgistusnõuete kohaldamist; toidus või (1) EÜT L 136, 20. 5. 1974, lk 1. (2) EÜT L 186, 30. 6. 1989, lk 23. Viimati muudetud direktiiviga 93/99/EMÜ (EÜT L 290, 24. 11. 1993, lk 14). (3) EÜT L 290, 24. 11. 1993, lk 14. 10) 11) 12) toidu või toidu koostisosa märgistuses ei takista miski tarnijat teavitamast tarbijat, et kõnealune toode ei ole uuendtoit käesoleva määruse tähenduses ja et kõnesoleva toidu või selle koostisosa tootmisel ei ole kasutatud artikli 1 lõikes 2 nimetatud uuendtoitude tootmiseks kasutatavaid tehnoloogiaid; käesolevast määrusest lähtudes tuleb ette näha menetlus, millega luuakse tihe koostöö liikmesriikide ja komisjoni vahel otsuse 69/414/EMÜ (4) kohaselt moodustatud ala- lises toiduainekomitees; 20. detsembril 1994. aastal sõlmiti Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni vaheline modus vivendi, mis käsit- leb asutamislepingu artiklis 189b sätestatud korras vas- tuvõetud õigusaktide rakendusmeetmeid, (5) ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE: Artikkel 1 Käesolev määrus käsitleb uuendtoidu ja toidu uuendkoos- 1. tisosade turule viimist ühenduses. Käesolevat määrust kohaldatakse sellise toidu ja toidu 2. koostisosade ühenduses turule viimise korral, mida siiani pole ühenduses inimeste toiduna olulisel määral kasutatud ning mis kuuluvad järgmistesse kategooriatesse: a) toit ja toidu koostisosad, mis sisaldavad geneetiliselt muun- datud organisme direktiivi 90/220/EMÜ tähenduses või koosnevad nendest; b) geneetiliselt muundatud organismidest toodetud toit ja toidu koostisosad, mis kõnealuseid organisme ei sisalda; c) toit või toidu koostisosad, mis on uue molekulaarstruktuu- riga või mille algset molekulaarstruktuuri on tahtlikult muu- detud; d) mikroorgamismidest, seentest või vetikatest koosnev või nendest saadud toit või neist koosnevad või saadud toidu koostisosad; e) taimedest koosnev või taimse päritoluga toit ja toidu koos- tisosad ning loomse päritoluga toidu koostisosad, välja arvatud traditsiooniliste paljundamis- või kasvatusmeetodite abil saadud toit ja toidu koostisosad, mida kogemuste põhjal võib pidada ohutuks; (4) EÜT L 291, 19. 11. 1969, lk 9. (5) EÜT C 102, 4. 4. 1996, lk 1. 246 ET Euroopa Liidu Teataja 13/18. kd f) toit ja toidu koostisosad, mille tootmisel on kasutatud protsessi, mida üldiselt ei kasutata ja mis põhjustab kõne- aluse toidu või toidu koostisosade koostise või struktuuri olulisi muutusi, mis mõjutavad nende toiteväärtust või eba- soovitavate ainete sisaldust või inimese ainevahetust. 3. Vajaduse korral võib artiklis 13 ettenähtud korras kind- laks määrata, kas teatavat liiki toit või toidu koostisosa kuulub käesoleva artikli lõike 2 reguleerimisalasse. — kujutada endast ohtu tarbijale, — eksitada tarbijat, Artikkel 2 — erineda asendatavast toidust või toidu koostisosadest sellisel määral, et nende tavapärane tarbimine võib põhjustada tarbijale toitainevaegust. 1. Käesolevat artiklit ei kohaldata järgmiste toodete suhtes: a) lisaained, mis kuuluvad nõukogu 21. detsembri 1988. aasta direktiivi 89/107/EMÜ (toiduainetes lubatud lisaaineid käsit- levate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) (1) regu- leerimisalasse; Selleks et ühenduses turule viia käesoleva määruse regu- 2. leerimisalasse kuuluvat toitu ja toidu koostisosi, kohaldatakse artiklites 4, 6, 7 ja 8 sätestatud menetlusi käesoleva artikli lõikes 1 määratletud kriteeriumide ning muude kõnealustes artiklites nimetatud asjakohaste tegurite alusel. b) toiduainetes kasutatavad lõhna- ja maitseained, mis kuulu- vad nõukogu 22. juuni 1988. aasta direktiivi 88/388/EMÜ (toiduainetes kasutatavaid lõhna- ja maitseaineid ning nende tootmiseks vajalikke lähtematerjale käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) (2) reguleerimisalasse; c) toiduainete tootmisel kasutatavad ekstrahendid, mis kuulu- vad nõukogu 13. juuni 1988. aasta direktiivi 88/344/EMÜ (toiduainete ja toidu koostisosade tootmisel kasutatavaid ekstrahente käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustami- se kohta) (3) reguleerimisalasse. Lõike 1 punktides a–c nimetatud erandeid käesoleva 2. määruse reguleerimisalast kohaldatakse ainult sel juhul, kui direktiivides 89/107/EMÜ, 88/388/EMÜ ja 88/344/EMÜ sätes- tatud ohutustase vastab käesoleva määrusega kehtestatud ohu- tustasemele. Pidades silmas artiklit 11, 3. tagab komisjon, et eespool nimetatud direktiivides sätestatud ohutustase ning kõnealuste direktiivide ja käesoleva määruse rakendusmeetmed vastavad käesoleva määrusega kehtestatud ohutustasemele. Artikkel 3 Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluv toit ja toidu 1. koostisosad ei tohi: (1) EÜT L 40, 11. 2. 1989, lk 27. Viimati muudetud direktiiviga 94/34/EÜ (EÜT L 237, 10. 9. 1994, lk 1). (2) EÜT L 184, 15. 7. 1988, lk 61. Viimati muudetud direktiiviga 91/71/EMÜ (EÜT L 42, 15. 2. 1991, lk 25). (3) EÜT L 157, 24. 6. 1988, lk 28. Viimati muudetud direktiiviga 92/115/EMÜ (EÜT L 409, 31. 12. 1992, lk 31). toidu koostisosade Käesolevas määruses nimetatud toidu või korral, mis on saadud direktiivide 70/457/EMÜ ja 70/458/EMÜ reguleerimisalasse kuuluvatest taimesortidest, võetakse käes- oleva määruse artiklis 7 nimetatud loaandmisotsus vastu siiski kõnealuste direktiividega ettenähtud menetluste kohaselt, tingi- musel et need arvestavad käesolevas määruses sätestatud hin- damispõhimõtteid ning käesoleva artikli esimeses lõikes kehtes- tatud kriteeriume, välja arvatud sellise toidu või toidu koostis- osade märgistust käsitlevad sätted, mis vastavalt artiklile 8 töötatakse välja artiklis 13 ettenähtud korras. 3. Lõiget 2 ei kohaldata artikli 1 lõike 2 punktis b nimeta- tud toidu ja toidu koostisosade suhtes, kui kõnealuse toidu või toidu koostisosa tootmisel kasutatud geneetiliselt muundatud organism on turule viidud käesoleva määruse kohaselt. Erandina lõikest 2 kohaldatakse artiklis 5 sätestatud me- 4. netlust artikli 1 lõike 2 punktides b, d ja e nimetatud toidu ja toidu koostisosade suhtes, mis olemasolevate ja üldtunnustatud teaduslike tõendite või ühe artikli 4 lõikes 3 nimetatud pädeva asutuse arvamuse põhjal on oma koostise, toiteväärtuse, inime- se ainevahetusele avaldatava mõju, kavandatava kasutuse ja ebasoovitavate ainete sisalduse poolest olemasoleva toidu või toidu koostisosadega põhimõtteliselt samasugused. Vajaduse korral võib artiklis 13 ettenähtud korras kindlaks määrata, kas teatavat toidu koostisosa kuulub toit või käesoleva lõike alla. liiki 13/18. kd ET Euroopa Liidu Teataja 247 Artikkel 4 1. loa Ühenduses turule viimise eest vastutav isik (edaspidi taotleja) esitab taotluse sellele liikmesriigile, kus toode kõige- saadab ta taotluse koopia pealt komisjonile. turule viiakse. Samal ajal 2. Toimub artiklis 6 ettenähtud esmane ohutushindamine. Artikli 6 lõikes 4 nimetatud menetluse kohaselt teavitab lõikes 1 nimetatud liikmesriik loa taotlejat viivitamata järgmistest asjaoludest: — loa taotleja võib turule viia toidu või toidu koostisosa, kui ei nõuta artikli 6 lõikes 3 nimetatud täiendavat ohutushin- damist ega esitata põhjendatud vastuväiteid vastavalt artikli 6 lõikele 4, — nõutakse loaandmisotsust vastavalt artiklile 7. 3. Kõik liikmesriigid teatavad komisjonile oma territooriu- midel asuvate ja artikli 6 lõikes 2 nimetatud esmase ohu- tushindamise aruande koostamise eest vastutavate toidu hinda- misasutuste nimed ja aadressid. 4. Enne käesoleva määruse jõustumise kuupäeva avaldab komisjon oma soovitused, mis käsitlevad järgmisi teaduslikke aspekte: — taotlust toetavad andmed ning nende esitamise kord, — artiklis 6 ettenähtud esmase ohutushindamise aruannete koostamine. Käesoleva artikli üksikasjalikud rakendusnormid võetakse 5. vastu artiklis 13 ettenähtud korras. ning kõiki olemasolevaid andmeid selle kohta, et kõnealune toit või toidu koostisosa vastab artikli 3 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele, samuti toidu või toidu koostisosa esitlemist ja märgistamist käsitlevat asjakohast ettepanekut, mis on kooskõ- las artikli 8 nõuetega. Peale selle lisatakse taotlusele toimiku kokkuvõte. 2. Taotluse saamise korral tagab artikli 4 lõikes 1 nimetatud liikmesriik esmase ohutushindamise. Selleks teatab ta komisjo- nile hindamisasutuse nime, kes on pädev toidu ohutust hinda- ma ja vastutab esmase ohutushindamise aruande koostamise eest, või palub komisjonil koos mingi teise liikmesriigiga teha mõnele artikli 4 lõikes 3 nimetatud toidu hindamisasutusele ülesandeks sellise aruande koostamine. Komisjon saadab viivitamata liikmesriikidele loa taotleja esita- tud kokkuvõtte koopia ja teatab esmase ohutushindamise eest vastutava pädeva asutuse nime. Kolme kuu jooksul pärast lõikes 1 sätestatud tingimustele 3. vastava taotluse saamist tuleb koostada artikli 4 lõikes 4 nimetatud soovituste kohaselt esmase ohutushindamise aruan- ne, milles otsustatakse, kas kõnesoleva toidu või toidu koostis- osa puhul on vaja täiendavat ohutushindamist vastavalt artiklile 7 või mitte. 4. Asjaomane liikmesriik saadab toidu ohutuse pädeva hin- damisasutuse aruande viivitamata komisjonile, kes edastab selle teistele liikmesriikidele. Liikmesriik või komisjon võivad esitada oma märkused või põhjendatud vastuväited asjaomase toidu või toidu koostisosa turustamise kohta 60 päeva jooksul pärast seda, kui komisjon on kõnealuse aruande ringlusse saatnud. Märkused või vastuväited võivad puudutada ka toidu või toidu koostisosa esitlemist või märgistust. Artikkel 5 Märkused või vastuväited tuleb saata komisjonile, kes edastab need liikmesriikidele eelmises lõigus nimetatud 60 päeva jook- sul. Artikli 3 lõikes 4 nimetatud toidu või toidu koostisosade turule viimisest peab loa taotleja komisjonile teatama. Teatele lisatakse artikli 3 lõikes 4 ettenähtud asjakohased üksikasjad. 60 päeva jooksul edastab komisjon liikmesriikidele kõnealuse teate koo- pia, ja kui mõni liikmesriik nõuab, siis kõnesolevate asjakohas- te üksikasjade koopia. Igal aastal avaldab komisjon selliste teadete kokkuvõtte Euroopa Ühenduste Teataja C-seerias. Liikmesriigi nõudmise korral esitab loa taotleja taotluses sisal- duvate asjakohaste andmete koopia. Märgistuse suhtes kohaldatakse artikli 8 sätteid. Artikkel 7 Artikkel 6 1. Artikli 4 lõikes 1 nimetatud taotlus peab sisaldama vajalikku teavet, kaasa arvatud läbiviidud uuringute koopiat, 1. Kui artikli 6 lõike 3 kohaselt on vaja täiendavat ohu- tushindamist või on esitatud artikli 6 lõike 4 kohane vastu- väide, võetakse loaandmisotsus vastu artiklis 13 ettenähtud korras. 248 ET Euroopa Liidu Teataja 13/18. kd Otsusega määratletakse loa ulatus ja vajaduse korral järg- 2. mised asjaolud: tarbijatele piisav teave toidu või kohta. toidu koostisosa olemuse — toidu või toidu koostisosa kasutamistingimused, — toidu või toidu koostisosa märgistus ja iseloomulikud tun- nused, Käesoleva artikli täpsemad rakendusnormid võetakse vas- 3. tu artiklis 13 ettenähtud korras. — artiklis 8 nimetatud erinõudmised märgistuse kohta. Artikkel 9 Komisjon teavitab loa taotlejat viivitamata võetud otsu- 3. sest. Otsused avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas. Artikkel 8 Ilma, et see piiraks 1. toiduainete märgistust käsitlevate ühenduse õigusaktide nõuete kohaldamist, kohaldatakse toidu- ainete suhtes täiendavaid märgistuse erinõudeid, et teavitada lõpptarbijat järgmistest asjaoludest: a) toidu tunnus või omadus, näiteks: — koostis, — toiteväärtus või mõju toitumisele, — kõnealuse toidu kavandatav kasutus, mis viitavad sellele, et uuendtoit või toidu koostisosa ei ole samasugune nagu olemasolev toit või toidu koostisosa. Uuendtoitu või toidu koostisosa ei peeta käesoleva artikli tähenduses samasuguseks, kui olemasolevatel andmetel põ- hinev teaduslik hindamine näitab, et hinnatud tunnused on tavapärase toidu või toidu koostisosaga võrreldes erinevad, võttes arvesse kõnealuste tunnuste lubatud piirides esinevaid loomulikke erinevusi. Sel juhul peab märgistus osutama muundatud tunnusele või omadusele ning selle saamiseks kasutatud viisile; b) uuendtoidus või toidu koostisosas sisalduv aine, mida sama- sugune olemasolev toiduaine ei sisalda ja mis võib mõjutada elanikkonna teatavate rühmade tervist; c) uuendtoidus või toidu koostisosas sisalduv aine, mida sama- sugune olemasolev toiduaine ei sisalda ja mis võib põhjus- tada eetilisi probleeme; d) sisalduv geneetiliselt muundatud organism, mida on muun- datud direktiivi 90/220/EMÜ I A lisa I osa mittetäielikus loendis esitatud geenitehnoloogiate abil. Kui käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluv toit või 1. toidu koostisosa sisaldab geneetiliselt muundatud organisme või koosneb nendest direktiivi 90/220/EMÜ artikli 2 lõigete 1 ja 2 tähenduses, peavad artikli 6 lõikes 1 nimetatud turule viimise taotluses nõutud andmetega kaasnema järgmised doku- mendid: — pädeva asutuse kirjaliku nõusoleku olemasolu korral selle koopia geneetiliselt muundatud organismide keskkonda vii- mise kohta direktiivi 90/220/EMÜ artikli 6 lõikega 4 ette- nähtud uurimis- ja arenduseesmärkidel ning nimetatud keskkonda viimise tulemused inimeste tervisele ja keskkon- nale kaasneva ohu seisukohalt, — täielik tehniline toimik, mis sisaldab direktiivi 90/220/EMÜ artikli 11 kohaselt nõutud andmeid ning nendel põhinevat keskkonnaohtlikkuse hindamist, samuti kõikide uurimis- ja arenduseesmärkidel läbiviidud uuringute tulemusi või vaja- duse korral direktiivi 90/220/EMÜ C osas ettenähtud otsust, millega antakse turule viimise luba. Geneetiliselt muundatud organisme sisaldava või nendest koos- neva toidu või toidu koostisosade suhtes direktiivi 90/220/EMÜ artikleid 11–18 ei kohaldata. 2. Käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluva toidu või toidu koostisosade korral, mis sisaldavad geneetiliselt muunda- tud organisme või koosnevad nendest, võetakse artiklis 7 nimetatud otsuses arvesse direktiivis 90/220/EMÜ ettenähtud keskkonnaohutuse nõudeid, tagamaks kõikide vajalike meetme- te võtmist, et ennetada geneetiliselt muundatud organismide keskkonda viimisest tuleneda võivat negatiivset mõju inimeste tervisele ja keskkonnale. Geneetiliselt muundatud organisme sisaldavate või nendest koosnevate toodete turule viimiseks liikmesriigid esitatud taotlusi hinnates peavad komisjon või vajaduse korral nõu asutustega, mis ühendus või liikmesriigid on loonud vastavalt direktiivile 90/220/EMÜ. Artikkel 10 2. võetakse vajaduse korral vastu asjaomased sätted, et Kui samasugust toitu või toidu koostisosa pole olemas, tagada Loa taotleja esitatud andmete kaitsmise üksikasjalikud eeskirjad võetakse vastu artiklis 13 ettenähtud korras. 13/18. kd ET Euroopa Liidu Teataja 249 Artikkel 11 Kõikides käesoleva määruse reguleerimisalasse kuuluvates küsi- mustes, mis võivad mõjutada rahva tervist, peetakse nõu toidu teaduskomiteega. Artikkel 12 1. Kui uute andmete või olemasolevate andmete ümberhin- damise tulemusena on liikmesriigil piisavalt põhjust arvata, et käesolevale määrusele vastava toidu või toidu koostisosa kasu- tamine ohustab inimeste tervist või keskkonda, võib kõnesolev liikmesriik nimetatud toiduga või toidu koostisosaga kauplemist ja selle kasutamist oma territooriumil ajutiselt piirata või selle peatada. Ta teatab sellest viivitamata teistele liikmesriikidele ja komisjonile ning põhjendab oma otsust. 2. Komisjon uurib lõikes 1 nimetatud põhjusi võimalikult kiiresti alalises toiduainekomitees; ta võtab vajalikud meetmed artiklis 13 ettenähtud korras. Lõikes 1 nimetatud otsuse vastu- võtnud liikmesriik võib sellest kinni pidada kuni kõnealuste meetmete jõustumiseni. Artikkel 13 Kui on tarvis rakendada käesolevas artiklis määratletud 1. korda, abistab komisjoni alaline toiduainekomitee, edaspidi komitee. Komitee eesistuja suunab küsimuse komiteele kas omal 2. algatusel või liikmesriigi esindaja taotluse peale. 3. Võetavate meetmete eelnõu esitab komiteele komisjoni esindaja. Tähtaja jooksul, mille määrab eesistuja lähtuvalt küsi- muse kiireloomulisusest, esitab komitee eelnõu kohta oma arvamuse. Arvamus esitatakse sellise häälteenamusega, nagu on sätestatud asutamislepingu artikli 148 lõikes 2 nõukogu otsuste vastuvõtmiseks komisjoni ettepaneku põhjal. Liikmesrii- kide esindajate hääli komitees arvestatakse nimetatud artiklis sätestatud viisil. Eesistuja ei hääleta. 4. a) Kui kavandatavad meetmed on komitee arvamusega kooskõlas, võtab komisjon need vastu. b) Kui kavandatavad meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas või kui komitee ei esita oma arvamust, esitab komisjon võetavate meetmete kohta viivitamata ettepane- ku nõukogule. Nõukogu teeb otsuse kvalifitseeritud hääl- teenamusega. Kui nõukogu ei ole otsust teinud kolme kuu jooksul alates nõukogu poole pöördumisest, võtab komisjon ettepandud meetmed vastu. Artikkel 14 Hiljemalt viis aastat pärast käesoleva määruse jõustumist 1. ja lähtudes omandatud kogemustest saadab komisjon Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande käesoleva määruse rakenda- mise kohta koos asjakohaste sobivate ettepanekutega. Hoolimata lõikes 1 ettenähtud ülevaatest, kontrollib ko- 2. misjon käesoleva määruse kohaldamist ning selle mõju tervise- le, tarbija teavitamisele ja siseturu toimimisele ning esitab vajaduse korral ettepanekud niipea kui võimalik. tarbijakaitsele, Artikkel 15 Käesolev määrus jõustub 90 päeva pärast Euroopa Ühenduste Teatajas. selle avaldamist Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides. Brüssel, 27. jaanuar 1997 Euroopa Parlamendi nimel president J. M. GIL-ROBLES Nõukogu nimel eesistuja G. ZALM


title: POSIZIONE COMUNE (CE) N. 13/97 definita dal Consiglio il 27 gennaio 1997 in vista dell'adozione della decisione n. .../97/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del ..., che modifica la decisione n. 1254/96/CE che stabilisce un insieme di orientamenti relativi alle reti transeuropee nel settore dell'energia


title: 97/97/EG, Euratom: Beschluß des Rates vom 27. Januar 1997 über die Ernennung eines Mitglieds des Wirtschafts- und Sozialausschusses


title: Οδηγία 97/5/ΕΚ του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου της 27ης Ιανουαρίου 1997 για τις διασυνοριακές μεταφορές πιστώσεων


title: 97/97/CE, Euratom: Decisión del Consejo de 27 de enero de 1997 por la que nombra a un miembro del Comité Económico y Social


title: RÈGLEMENT (CE) N° 140/97 DE LA COMMISSION du 27 janvier 1997 relatif à la fourniture de céréales au titre de l'aide alimentaire

eurovoc_concepts:
EU aid
award of contract
cereal product
food aid
rice
third country