title: Komission kertomus neuvostolle raakatupakka-alan yhteisestä markkinajärjestelystä

eurovoc_concepts:
EU aid
EU production
common organisation of markets
tobacco
tobacco industry

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 1 8. 1 2. 1 9 96 KOM(96) 554 lopull. KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE raakatupakka-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 28. 11. 96 (tabac/rapp/0009-7/3) SISÄLLYS I. TUOTE 1. Alkuperä 2. Ammattisanasto H. TUPAKANTUOTANNON TALOUDELLINEN JA YHTEISKUNNALLINEN MERKITYS EUROOPASSA A. Euroopassa viljellyt eri lajikkeet B. Tupakanviljely ja työllisyys 1. Vaativa ja työvoimavaltainen ala 1. 1. Tupakanviljelyn vuotuinen aikataulu 1. 2. Tupakanviljelyn työpaikat 2. Tupakanviljely on tilojen taloudellinen tukipylväs C. Tupakan viljelypinta-alat ovat Euroopassa pienet, mikä tekee sen tuotannon laajan koneistamisen mahdottomaksi 1. Pienet viljelyalat 2. Laajaa koneistamista ei voida ajatella 3. Tupakan jalostusalan työllisyys 4. Tupakkateollisuuden työllisyys D. Vaikeuksissa oleville alueille tyypillinen viljelykasvi 1 1 1 2 3 5 5 5 6 6 8 8 10 10 11 12 III. ANALYYSI YHTEISÖN TUOTANNON LAADUSTA JA SEN ASEMASTA KOKO MAAILMAN 13 TUOTANNOSSA heikko A. Euroopan tuotannon määrällinen kehitys 13 B. Sisämaikkinahintojen alhainen taso osoittaa, että yhteisössä tuotetun tupakan laatu on hyvin 15 16 18 C. Tuotanto ei vastaa yhteisön kulutustarpeita D. Maailmanmarkkinat PÄÄTELMÄT OSISTA I, II JA III 20 IV. YHTEISEN MARKKINAJÄRJESTELYN TOIMINTA VUODEN JÄLKEEN 1992 UUDISTUKSEN 21 A. Talousarvio ja valvonta 1. Hallitut talousarviomenot 2. Entistä pienempi petosten vaara B. Tupakka-alan talous 1. Liian alhaiset markkinahinnat palkkioihin nähden a) Hinnat ennen vuoden 1992 uudistusta ja sen jälkeen b) Hintojen ja palkkioiden suhde lajikkeittain c) Hintojen ja palkkioiden suhde maittain d) Miksi suhde on niin epätyydyttävä 2. Rakenneuudistusta läpikäyvä jalostusteollisuus 3. Euroopan yhteisössä edelleen merkittävä valmistusala C. Hallinta 21 21 21 23 23 23 23 24 24 26 26 27 /\âL 1. Järjestelmä on jäykähkö 2. Järjestelmä on myös melko monimutkainen 3. Siirtymäkausi 4. Tuotannonmuutosohjelmat PÄÄTELMÄT OSASTA IV 27 27 28 28 29 At> II V. EHDOTUKSIA TUPAKAN YHTEISEN MARKKINAJÄRJESTELYN TULEVAISUUTTA VARTEN A. Komission valinnat B. Tulevaisuuden skenaariot 1. Skenaario 1 - Vähittäinen vetäytyminen a) Yhteiskunnalliset ja taloudelliset seuraukset b) Tupakantuotannon vaihtoehdot 2. Muut hylätyt skenaariot 3. Skenaario 2 - Komission ehdotus: alan perusteellinen uudistus (1) Palkkiojärjestelmän muuttaminen tuotetun tupakan laadun parantamiseksi - suuri haaste (a) Miksi nykyistä palkkiojärjestelmää olisi muutettava? (b) Ehdotus: yhteisön tuen sovittelu tuotannon laadun mukaan laadun 30 30 32 32 32 32 34 36 36 36 38 edistämiseksi (bl) Yhteisön tuen sovitteluperiaate 38 (b2) Sovittelun paneminen täytäntöön lisäämällä tuottajaryhmittymän tukea 39 (b3) Tuottajaryhmittymän tuen kautta tapahtuvan sovittelun edut ja haitat 39 (b4) Tämän sovittelun toteuttaminen ei muuta nykyistä palkkio- ja kiintiötasoa (2) Vapaaehtoisen alalta poistumisen helpottaminen (3) Kiintiö- ja takuukynnysjärjestelmän joustavuuden lisääminen (4) Hallinnon yksinkertaistaminen (5) Kannustaminen laadusta maksettavan korvauksen parantamiseen (6) Ympäristönsuojelun huomioon ottaminen (7) Vaarattomampia lajikkeita markkinoille (8) Tarkastusten lujittaminen C. Muita seikkoja PÄÄTELMÄT OSASTA V 40 41 43 44 45 45 45 46 47 48 AC 1, TTOTE lt Alkuperä Tupakka on subtrooppinen kasvi, joka tuotiin Etelä-Amerikasta Eurooppaan 1500-luvulla. Tupakkaa on useita eri lajikkeita, jotka voivat sopeutua hyvin monenlaisiin ilmasto- ja maaperäoloihin; tupakkaa viljelläänkin kaikissa maanosissa, niin Puolassa kuin Kuubassa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa. 2. Ammattisanasto Ennen lopputuotetta (savuketta, piipputupakkaa, sikaria tai pikkusikana) tupakka käy sadonkorjuun jälkeen läpi kaksi jalostusvaihetta. Tupakan käsittely jaetaan kolmeen vaiheeseen: - aluksi tuottajat eli kasvattajat kasvattavat, korjaavat ja kuivaavat tupakan itse maatilalla; tässä vaiheessa on kyse "tupakanlehdistä" - sitten tupakanlehdet toimitetaan yrityksille eli "jalostajille", jotka pakkaavat ja paalaavat senja tekevät siitä varastointiin ja tehtaiden käyttöön kelpaavaa, jolloin siitä tulee "jalostettua tupakkaa" eli "paalattua tupakkaa", tämä on "alkujalostusvaihe" - seuraavaksi jalostetun tupakan käsittelevät "tehtaat", joissa tupakka "jatkojalostetaan" ja muunnetaan lopputuotteeksi. Tupakassa erotellaan siis tupakanlehdet, jalostettu tupakka ja lopputuote ja niiden käsittelijöinä kolme erillistä talouden toimijaa: tuottaja, jalostaja ja valmistaja. Vaikka nämä kolme taloudellista toimintaa eroavat toisistaan, niitä voi harjoittaa sama yritys sanan oikeudellisessa merkityksessä. Nämä kolme toimintaa muodostavat tupakan valmistusketjun, tätä sanaa käytetään erityisesti kuvaamaan tupakan tuotannon ja jalostuksen keskinäistä riippuvuutta. Alan ammattilaiset erottelevat lisäksi: - makua antavat tupakkalajikkeet, joiden aromi antaa halutun luonteen savukkeiden valmistuksessa käytettävälle sekoitukselle - täytelajikkeet (filler), jotka muodostavat pääosan sekoituksesta. Ainoastaan raakatupakka (lehtinä tai jalostettuna ja paalattuna) on maataloustuote (Rooman sopimuksen (liitteen II ulkopuolella). liite II). Lopputuotteet ovat teollisuustuotteita A l n. TUPAKANTUOTANNON TALOUDELLINEN JA YHTEISKUNNALLINEN MERKITYS EUROOPASSA Euroopan raakatupakan tuotanto (1000 tonnia) 19M 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 385,2 387,5 398,6 411,2 419,9 429,7 407,8 342,7 327,9 333,2 1 EUR 1 U Euroopan unionin raakatupakan tuotanto oli 4,6 prosenttia koko maailman tuotannosta vuonna 1994, mikä tekee unionista maailman viidenneksi suurimman raakatupakan tuottajan. Yhteisön tuotanto oli suurimmillaan vuonna 1991 ja on sen jälkeen vähentynyt jatkuvasti. Uuden yhteisen markkinajärjestelyn tultua voimaan tällä alalla vuonna 1992 tiettyjä tupakantuotannon osa-alueita, joilla ei ollut todellisia markkinoita, on voitu supistaa käyttöön otetun tuotantokiintiöjärjestelmän avulla. Kunkin jäsenvaltion osuus yhteisön raakatupakan tuotannosta vuonna 1995 Saksa 2% tavalta PortugaN 1% 0,1% ^ 8^ lafa 40% Italia ja Kreikka, joiden osuudet yhteisön tuotannosta vuonna 1995 olivat 39 ja 36 tulevat Espanja prosenttia, ovat selvästi suurimmat tuottajamaat; niiden jälkeen (13 prosenttia) ja alenevassa järjestyksessä Ranska, Saksa, Portugali, Belgia sekä Itävalta. Tämä kertomus koskee ainoastaan 12 jäsenvaltion yhteisön tupakantuotantoa. Uusista jäsenvaltioista ainoastaan Itävalta tuottaa tupakkaa (600 tonnin kiintiö). A, Euroopassa viljellyt eri lajikkeet Euroopassa viljellyt lajikkeet vuonna 1995 Lajikkeiden suuresta moninaisuudesta ja erilaisista ominaisuuksista huolimatta ne voidaan ryhmitellä sen mukaan, mitä tekniikkaa lehtien kuivauksessa eli "curingissa" käytetään. Kansainvälisesti tunnustetussa luokituksessa erotellaan: - lämpökuivatut ("flue-cured") Nämä tupakkalajikkeet kuivataan riihissä, joiden ilman kiertoa, lämpötilaa ja kosteutta valvotaan. Kyse on vaaleista tupakkalajikkeista, joista tunnetuin on Virginia (Italiassa nimeltään "bright"); sitä käytetään kevyempien, muun muassa amerikkalaistyyppisten savukkeiden valmistukseen. - vaaleat ilmakuivatut ("light air-cured") ilmassa kuivaussuojissa eikä niiden anneta Nämä tupakkalajikkeet kuivataan fermentoitua; ne kuuluvat vaaleiden lajikkeiden luokkaan, joita yhteisössä edustavat Burley- ja Maryland-lajikkeet. —> Lämpökuivattu ja vaalea ilmakuivattu tupakka ovat perustavia osia amerikkalaistyyppisissä savukkeissa, joiden kulutus on kasvamassa kaikissa maailman maissa; hyvälaatuisina tupakkalajikkeina lämpökuivattu ja vaalea ilmakuivattu tupakka ovat maailmanmarkkinoilla erittäin kysyttyjä, mutta kilpailu on näillä markkinoilla kovaa. - aurinkokuivatut ("sun-cured") Nämä tupakkalajikkeet kuivataan auringossa. Kyse on itämaisista lajikkeista, jotka ammattilaiset erottelevat vielä kahteen ryhmään: varsinaisiin itämaisiin lajikkeisiin, joiden arvo syntyy niiden aromaattisesta laadusta ja joista tärkeimpiä ovat Basmas, Kaba Koulak ja Katerini, sekä puoliaromaattisiin lajikkeisiin, joita ovat italialaiset aurinkokuivatut lajikkeet ja useimmat Kreikan itämaiset lajikkeet. —> Aurinkokuivattua tupakkaa käytetään lähes kaikissa sekoituksissa sen poikkeuksellisten makuominaisuuksien vuoksi, ja se on maailmanlaajuisesti erittäin kysyttyä; yhteisön lajikkeet ovat keskimääräiseltä laadultaan erinomaisia. - tummat ilmakuivatut ("dark air-cured") Nämä lajikkeet kuivataan kuten edellä mainitut, mutta niiden annetaan fermentoitua luonnostaan ennen niiden saattamista markkinoille. Näihin tummiin tupakkalajikkeisiin kuuluvat muiden muassa Paraguay, Badischer Geudertheimer, Havanna sekä fermentoitu Burley. —> Tummaa ilmakuivattua tupakkaa käytetään erityisesti tummissa savukkeissa, joiden kulutus on vähenemässä, tupakan joten maailmanlaajuinen kysyntä on nykyään voimakkaassa laskussa. ilmakuivatun tumman - savukuivatut ("fire-cured") Näistä savukuivatuista tupakkalajikkeista kasvatetaan yhteisössä lähinnä Kentucky- lajiketta, jonka tuotanto ja kulutus keskittyvät Italiaan (Toscanan sikarit). —> Tämän lajikkeen maailmanlaajuinen kysyntä on nykyään vähenemässä voimakkaasti. B. Tupakanviljely ja työllisyys 1. Vaativa ja työvoimavaltainen ala 1. 1. Tupakanviljelyn vuotuinen aikataulu Vaikka Euroopan tupakanviljelyssä on lajike- ja maakohtaisia eroja, sen tärkeimmät ajalliset vaiheet ovat yleensä seuraavat: - - lopputalvi kylvöjen valmistelu, kyntötyöt alkukevät maan valmistelu (rikkakasvien kitkeminen, kastelu, lannoitus. ) - kevät kasvien nostaminen ja siirtäminen peltoon (käsin tai istutuskoneella) - kevät-kesä kasvien hoito, maan hoito, kastelu, muokkaus, kitkeminen ja mullittaminen - kesä sadonkorjuu, joka suoritetaan pääosin käsin lehti lehdeltä, lehtikerros kerrallaan varren alaosasta alkaen, kuivaus syksy-talvi tupakan valikoiminen, sadon paalaaminen, toimitus Tupakanviljelyn tärkeimpiin ominaisuuksiin kuuluu se, että kasvi vaatii hyvin tarkkaa hoitoa: idätettyään taimet suojassa viljelijä siirtää ne peltoihin, ja nopeasti kypsyneet lehdet korjataan Euroopassa useimmiten käsin yksi kerrallaan. Vaikka maan valmistelu, rikkakasvien kitkeminen ja taimien uudelleen istuttaminen hoidetaankin usein koneellisesti, tupakka korjataan ja lajitellaan pääasiallisesti käsin. —>TupakanviIjelyssä uudelleenistuttamisvaiheessa ja korjuuvaiheessa. tarvitaan paljon työvoimaa erityisesti kasvin 1. 2. Tupakanviljelyn työpaikat Yhteisössä on noin 135 000 tupakanviljelyää, joista 52 prosenttia työskentelee Kreikassa ja 31 prosenttia Italiassa. Tupakanviljelystä elantonsa saavien ihmisten määrä ylittää 135 000 tuottajan määrän, sillä työvoiman tarpeeksi arvioidaan noin 170 000 kokopäiväistä työpaikkaa ja välillisesti syntyviä työpaikkojakin on paljon. tupakkalajikkeissa työvoimakustannukset Tupakanviljely kuuluukin yhteisön työvoimavaltaisimpiin maatalousaloihin, sillä eurooppalainen tuottaja tarvitsee keskimäärin 2 200 työtuntia vuodessa hehtaarin viljelemiseen, kun taas "yleismaanvilj ehjälle" riittää 147 tuntia hehtaarin viljelemiseen. prosenttia 50-70 Useimmissa tuotantokustannuksista; osuus vaihtelee maittain lajikkeittain. Kreikan osuus kokonaistyövoimasta on suurempi kuin sen osuus tuotantomäärästä, sillä suuri osa Kreikassa viljellystä tupakasta on itämaisia lajikkeita, joiden viljelyssä tarvitaan paljon työvoimaa prosenttia Basmas-lajikkeen ovat tuotantokustannuksista). Italiassa sitä vastoin viljellään paljon ilma- tai lämpökuivattuja vaaleita työvoimaa (työvoimakustannukset ovat 45 prosenttia lämpökuivatun tupakan tuotantokustannuksista). Tämä suuri työvoimatarve täytetään yli 80-prosenttisesti perhetyövoimalla. Usein koko perhe osallistuu viljelyyn ja Kreikassa erityisesti lehtien korjuuseen ja lajitteluun. Monet perheet voivat siis tupakan avulla pitää maaseudun elossa. (työvoimakustannukset tarvitaan vähemmän joiden viljelyssä tupakkalajikkeita, ovat 85 ja Viljelijät käyttävät yhä enemmän kausityöläisiä tupakantaimien uudelleenistutukseen ja sadonkorjuuseen. —> Tupakanviljely on hyvin tärkeä työpaikkojen luoja erityisesti Kreikassa ja vähemmässä määrin Italiassa. Tietyillä alueilla se tarjoaa elannon koko väestölle ja pitää siten osaltaan yllä maaseudun työllisyyttä. 2. Tupakanviljely on tilojen taloudellinen tukipylväs Tupakanviljelyät harjoittavat usein sekaviljelyä. Vaikka tupakka on monille viljelijöilleen joko ainoa tai ainakin tärkein työpaikkojen ja tulon lähde, useilla viljelijöillä on myös muita sivuelinkeinoja, jotka eivät yksinään riittäisi pitämään näitä perhetiloja elinkelpoisina. Raakatupakan viljely tuottaa noin 7 700 ecun tulot hehtaaria kohti vuonna 1995 (mukaan lukien yhteisön tuet, jotka ovat suuruudeltaan noin 6 380 ecua hehtaaria kohti), mikä tekee siitähehtaarituotoltaan yhden yhteisön tuottoisimmista viljelykasveista, mutta suuren työvoimatarpeen vuoksi tulot henkeä kohti jäävät yhteisön keskiarvoa pienemmiksi. Vaikka tupakkaa viljellään suppeilla peltoaloilla, se on usein sitä viljelevien maatilojen taloudellinen tukipylväs. Tupakanviljely tuottaa keskimäärin yli puolet sitä harjoittavien tilojen tuloista. Lisäksi sillä saadaan suuria hehtaari tuottoja, ja koska markkinoiden löytämisessä ei ole vaikeuksia, tupakka tuottaa suhteellisen vakaat tulot viljelijälleen. tuottajien ja jalostajien välisiin Tuotannon markkinoiden varmuus, joka perustuu tupakan valmistusketjun rakenteeseen ja tuottajille mahdollisuuden sijoittaa muihin elinkeinoihin, ja tiettyjen alueiden, kuten Ranskan Périgordin, maaseutumatkailun kehittäminen on suurelta osin rahoitettu tupakantuotannon tuloilla. tiiviisiin siteisiin, antaa tietyille —> Oman tupakkaa lähes kaikki sitä viljelevät maatilat menettäisivät taloudellisen elinkelpoisuutensa. C. Tupakan viljelvpinta-alat ovat Euroopassa pienet mikä tekee sen tuotannon laajan koneistamisen mahdottomaksi 1. Pienet viljelyalat Tupakan kokonaisviljelyala Euroopassa oli 158 945 hehtaaria vuonna 1994, ja vuoden 1995 sopimusten kattama viljelyala on yhteensä 149 578 hehtaaria. Viljelyala keskimäärin tuottajaa kohti Jäsenvaltio Viljelyala keskimäärin tuottajaa kohti Lämpökuivatut 3,87 ha Kreikka 0,97 ha Italia 0,83 ha Espanja 1,85 ha 0,67 ha Ranska Saksa Vaaleat ilmakuivatut Tummat ilmakuivatut Savukuivatut Aurinko kuivatut Kreikan itämaiset 0,92 ha 1,20 ha 2,07 ha 1,05 ha 1,70 ha 0,84 ha Portugali 3,16 ha YHTEENSÄ 1,11 ha Belgia 1,18 ha Keskimääräinen viljelyala tuottajaa kohti on pieni (noin 1,11 hehtaaria). Tämä arvo vaihtelee lajikkeittain ja maittain (italialaisen Virginia-lajikkeen tuottajan viljelyala on keskimäärin 7,88 hehtaaria, kun taas kreikkalaisen aurinkokuivatun lajikkeen tuottajan peltoala on 0,74 hehtaaria). Keskimääräinen tuotanto tuottajaa kohti on noin 2,4 tonnia, ja sen vaihteluväli on yhdestä kymmeneen tonniin Basmas-ja Virginia-lajikkeiden välillä; Espanjassa se on Kreikkaan verrattuna viisinkertainen. Nämä tiedot osoittavat, että ensisijaisesti tupakkaan keskittyvä maatila voi julkisen tuen avulla menestyä hyvinkin pienellä viljelypinta-alalla ja vähäisellä tuotannolla. On lisättävä, että useimpien sekaviljelyä harjoittavien kasvattajien viljelyala on kokonaisuudessaan paljon suurempi kuin tiukasti tupakalle varattu ala. Sekaviljelyä harjoitetaankin laajan viljelykierron vapauttaman alan hyödyntämiseksi (kahden tupakkasadon välinen kiertoaika samalla pellolla voi olla jopa seitsemän vuotta, millä pyritään välttämään maaperän köyhtymistä ja tupakalle tyypillisiä tauteja). tupakanviljelyn vaatiman Lisäksi etenkin lannoituksesta, liikakastelusta ja tuholaismyrkkyjen holtittomasta käytöstä. tupakanviljelyn kohdalla ympäristöhaitat johtuvat liiallisesta viljellään —> Tupakkaa taimien uudelleenistutuksen ja sadonkorjuun koneistamismahdollisuudet ovat rajalliset. Keskimääräinen hehtaarituotto onkin kasvanut vain niukasti noin kymmenen viime vuoden aikana. pienillä peltoaloilla, yleensä joten 2. Laaja koneistaminen ei nykyisellään vaikuta mahdolliselta Yhdysvalloissa lämpökuivattujen ja vaaleiden ilmakuivattujen lajikkeiden viljelyn tiettyjen vaiheiden (etenkin sadonkorjuun ja uudelleenistutuksen) koneistaminen on edennyt paljon pitemmälle kuin Euroopassa. Koneiden käyttö on teknisesti mahdollista, koska viljelypinta-alat ovat suuria ja viljellyt lajikkeet mahdollistavat sen, ja se on taloudellisesti kannattavaa, koska tuotannon lisäarvo pysyy hyvin suurena. Näin laajaa koneistamista ei voida keskipitkällä aikavälillä ajatella Euroopan yhteisössä, koska: - ensinnäkin tuotantokustannukset ovat jo hyvin suuret (palkkakustannukset, lehtien kuivaamiseen tarvittavien laitosten, kuten riihien ja kuivaamojen, hankinta. ), eikä saadulla voitolla pystyttäisi hankkimaan uusia koneita, - toiseksi Euroopan pienet tilakoot (keskimäärin 1,11 hehtaaria) vaikeuttavat pitkälle kehitettyjen koneiden käyttöä ja kuoletusta, - kolmanneksi ainoastaan lajikkeet, kuten kreikkalainen aurinkokuivattu tupakka, kypsiä korjattavaksi, tutkimalla jokaisen kasvin lehtien värin ja rakenteen. ihminen voi arvioida, ovatko tietyt Koneistamisen lisäämistä voidaan ajatella ainoastaan entistä laajemman osuustoiminnan yhteydessä. —> Tupakanviljely on siis hyvin vaativaa viljelyä, jossa tarvittavan runsaan työvoiman korvaamista entistä laajemmalla koneistamisella on vaikea toteuttaa keskipitkällä aikavälillä. 3. Tupakan jalostusalan työllisyys Tupakan korjuu luo automaattisesti työpaikkoja tupakankäsittelyalalle. Lehdet on lajiteltava ja puhdistettava, lehtiruodit on poistettava ja lopuksi lehdet on paalattava myytäväksi valmistajille. Alkujalostus on kausittaista toimintaa, joka keskittyy viiden kuukauden ajalle. toiminnan säilyminen Euroopassa on suoraan sidoksissa tupakanviljelyn Tämän jatkumiseen yhteisössä. Raakatupakan kuljetus aiheuttaa erityisen suuria kustannuksia, minkä vuoksi sen tuonti Eurooppaan jalostusta varten ei ole taloudellisesti kannattavaa. Eurooppalainen jalostaja ei voi saada elantoaan tuontitupakan jalostuksesta (lukuun tekijä ottamatta jalostustoiminnan menestymisessä. Jalostustehtaat sijaitsevatkin useimmiten samoilla alueilla, joilla tupakkaa viljellään. Vaikka suuri osa jalostusprosessista onkin koneistettu, työvoiman tarve on suuri etenkin lehtien lajittelussa. läheisyys on olennainen rajakauppaa), vaan tuotantopaikan 10 Yksityisen tutkimuslaitoksen vuonna 1992 tekemässä tutkimuksessa1 arvioitiin, että tupakan alkujalostusalalla työskenteli 30 000 ihmistä vuonna 1990 (lukuun sisältyvät sekä vakituiset että kausiluontoiset työpaikat). —> Jalostajat, tupakanviljelystä, työllistävät suuren määrän ihmisiä. taloudellinen toiminta on joiden suoraan riippuvainen 4. Tupakkateollisuuden työllisyys Edellä mainitussa tutkimuksessa arvioitiin myös, että Euroopan tupakkateollisuus työllisti vuonna 1990 suoranaisesti 83 400 ihmistä. Suuri enemmistö näistä työpaikoista on riippuvaisia Euroopan yksityisissä yhtiöissä, tupakanviljelystä. taloudellisesti eivät ole jotka Asia on toisin niiden työpaikkojen osalta, jotka ovat julkisissa yrityksissä tai entisissä julkisissa yrityksissä; tämä pätee suurelta osin Ranskaan, Italiaan, Portugaliin ja Espanjaan. Ranskaa lukuun ottamatta nämä yritykset ovat edelleen julkisia ja ottavat tupakanostopolitiikassaan huomioon julkisen palvelun näkökohdat, joten ne hankkivat suuren osan tarvitsemastaan tupakasta oman jäsenvaltionsa tuotannosta. Nämä yritykset ovat siis hyvin riippuvaisia yhteisön tuista, jotka mahdollistavat paikallisen tuotannon jatkumisen. Tupakkatehtaita on erikoistuneita, kuten Kanarian saarten sikarinvalmistajat. lähes kaikissa jäsenvaltioissa ja osa niistä on alueellisesti —tupakkateollisuuden kilpailukyky on suoraan sidoksissa Euroopan tupakanviljelyn jatkumiseen. julkisten yritysten tai entisten julkisten yritysten 1 "L'industrie du Tabac dans la Communauté européenne, 1990" (Euroopan yhteisön tupakkateollisuus, 1990). Pieda, tammikuu 1992. 11 D. Tupakanviljely tarjoaa elannon vaikeuksissa oleville maaseutualueille Vaikka tupakantuotannon osuus yhteisön koko maataloustuotannosta on melko pieni, 0,7 prosenttia koko bruttotuotannosta, tupakanviljelyn paikallinen taloudellinen merkitys on usein keskeinen niillä alueilla, joilla tupakkaa viljellään. Tupakanviljely tarjoaa elannon niille maaseutualueille, joilla sitä viljellään. Viljelyssä tarvitaan paljon perhetyövoimaa ja se tarjoaa siten kokonaisille perheille elannon maaseudulla. Tupakanviljely edistää väestön pysymistä kotiseudullaan ja pitää yllä merkittävää taloudellista toimintaa (kaupat, julkiset palvelut) auttaen siten vanhenemisen ja autioitumisen uhkaamia alueita selviytymään. On itse asiassa hätkähdyttävää, miten suuressa määrin tupakantuotanto keskittyy "tavoitteen 1" piiriin kuuluville alueille; tupakantuotannolla on hyvin merkittävä asema alueiden taloudessa Traakiassa pohjois-Kreikan vuoristoseuduilla, Etelä-Italian Campaniassa ja Apuliassa sekä Espanjan Extremadurassa. Myös kaikki tupakanjalostusalan synnyttämä taloudellinen toiminta ja työpaikat ovat suoraan riippuvaisia tupakanviljelystä. Jalostusta harjoitetaan useimmiten samoilla alueilla, joilla tupakkaa viljellään, ja se on siten osa alueiden teollista rakennetta. —> Tuotoltaan vähäiset pientilat, toimintaa, mahdollistavat suuren ihmismäärän työllistymisen ja monien perheiden pysymisen asuinsijoillaan alueilla, jotka ovat usein kehityksessä jälkeen jääneitä. synnyttävät teollista jotka Tämän väitteen todistamiseksi riittää, kun todetaan, että 46 prosenttia yhteisön tupakantuottajista on kreikkalaisia viljelijöitä, jotka viljelevät perheineen hyvin tuottoisia aurinkokuivattuja lajikkeita keskimäärin 0,8 hehtaarin kokoisilla tiloilla sellaisissa maaperä- kaikki muut tuotantovaihtoehdot hyvin hankaliksi, ja kaiken lisäksi "tavoitteen 1" piiriin kuuluvilla alueilla. ilmasto-oloissa, tekevät jotka ja tuki Yhteisön aluesuunnittelua. tupakanviljelylle edistää merkittävästi tuottajamaiden 12 m. ANALYYSI YHTEISÖN TUOTANNON LAADUSTA JA SEN ASEMASTA KOKO MAAILMAN TUOTANNOSSA Euroopassa tuotetun tupakan hinnat ovat alhaiset verrattuna samoista lajikkeista muilla markkinoilla, kuten Zimbabwessa ja Mal a wis sa, saataviin hintoihin. Vaikka jalostajien maksama keskihinta Euroopassa tuotetusta raakatupakasta on alhainen (0,6 ecua kilolta satovuonna 1995), on korostettava, että hinta on edelliseen satovuoteen nähden kaksi nkertai stunut. tuotannon Tämä tilanne, joka osoittaa tiettyjen yhteisössä viljeltävien lajikkeiden keskimääräisen laadun hyvin alhaiseksi, heijastaa myös maailmanmarkkinoiden tilannetta, joka on laman jälkeen kääntymässä nousuun. A. Euroopan tuotannon määrällinen kehitys Yhteisön raakatupakan tuotanto kasvoi rajusti vuoteen 1991 asti ja väheni sitten noin 24 prosentilla vuosina 1991-1995. Tämä kehitys johtuu pääosin kahdesta tekijästä: "palkkionmetsästyksestä", joka etenkin Virginia- ja Bâdischer-lajikkeiden viljelyssä johti entisen yhteisen markkinajärjestelyn aikana vuoteen 1992 asti tuotannon räjähdysmäiseen kasvuun, johon liittyi keinottelua ja petoksia, tupakka-alan uuden yhteisen markkinajärjestelyn toteutuksesta vuonna 1992; tämä yhdessä kiintiöiden käyttöönoton kanssa mahdollisti tuotannon rajoittamisen. lajikkeiden Vaikka yleisesti ottaen kaikkien tuotantomäärät ovat viime vuosina vähentyneet, yhteisön tuotannon kehityksen tärkein piirre on lämpökuivatun lajikkeen tuotannon voimakas lisääntyminen; tämän lajikkeen tuotanto lähes kolminkertaistui vuosina 1986-1992, ja nykyään se on yhteisön eniten viljelty tupakkalajikeryhmä, osuudeltaan 36 prosenttia tuotannosta. Tämä kehitys on ollut kaikkein vaikuttavinta Kreikassa, jossa lajikkeen tuotanto kasvoi 72-kertaiseksi kuudessa vuodessa. Lämpökuivatun lajikkeen tuotannon kehitys ilmentää toisaalta maailmanmarkkinoiden toisaalta yhteisössä esiintynyttä pyrkimystä keinottelevaan kehityssuuntauksia enemmän vuoteen tupakantuotantoon, "palkkionmetsästys" kuin yhteisön markkinoiden todelliset tarpeet. vaikuttimena jonka 1992 asti oli ja 13 Vuoden 1992 jälkeen tuotantotaso on määräytynyt pääosin takuukynnysten mukaan. Vuonna 1991 saavutetun 430 000 tonnin huipun jälkeen tuotanto oli 328 000 tonnia vuonna 1994 ja hiukan suurempi, 333 180 tonnia, satovuonna 1995. Vuosien 1996 ja 1997 takuukynnykset (tonnia) I Llmpft- kuivatut II Vaaleat ilma kuivatut III Tummat ilma kuivatut rv Savu- kuivatut V Aurinko kuivatut Muut VI Basmas VII Katerini VIII K. Koulak Italia Kreikka Espanja Portugali Ranska Saksa Belgia ItftvaHa 48 000 30 700 29 000 5 500 9 000 3 000 30 46 500 12 400 2 470 1 200 6 600 4 500 200 470 17 900 6 900 10 800 30 13 500 15 700 26 100 22 250 19 550 12 000 4 500 1 700 100 YH TEENSÄ 132 800 126 700 42 300 6 700 27 600 12 000 1 900 600 125 230 74 340 47 000 6 930 29 200 26 100 22 250 19 550 350 600 —> Yhteisön raakatupakan tyypillistä palkkionmetsästys, joka paisutti tuotantoa keinotekoisesti. Vuodesta 1992 alkaen käyttöön otettu kiintiöjärjestelmä on mahdollistanut tuotannon rajoittamisen. tuotannon kehitykselle oli osittain 14 B. Sisämarkkinahintojen alhainen taso osoittaa, että useimpien unionissa tuotettujen lajikkeiden laatu on hyvin heikko Euroopassa vallitsevat hinnat eivät riitä kattamaan tupakantuottajien tuotantokustannuksia. Jalostajien maksama keskihinta yhteisön tupakasta on erittäin alhainen (0,6 ecua kilolta vuonna 1995). Vaikka Euroopan hintojen suuresti maailmanmarkkinahintojen lasku, Euroopan nykyiset hinnat ovat selvästi alhaisemmat kuin tupakkakilon arvo esimerkiksi Malawin, Zimbabwen tai Yhdysvaltain markkinoilla. laskuun vaikutti Yhteisön heikko hintataso johtuu ensinnäkin Euroopan tupakkatuotannon huonosta laadusta. Vaikka Euroopan tupakkatuotannon laatu on keskimäärin alhainen, tarkempi tutkimus osoittaa kuitenkin, että useimmat Kreikan itämaiset lajikkeet (ryhmät VI, VT1 ja Vili) ovat hyvälaatuisia ja että niitä myydään korkein hinnoin. Muissa ryhmissä sitä vastoin hyvälaatuisten lajikkeiden osuus tuotannosta on pieni. Liian huono laatu on erityisen ilmeinen useimmissa kreikkalaisissa ja italialaisissa Virginia-ja Burley-lajikkeissa, joiden tuotanto on riippuvainen yhteisön palkkiosta, joka on joskus jopa 99-kertainen tupakkakilon ostohintaan nähden. Tämän tupakan ainoat markkinat ovat täytteenä huokeissa sekoituksissa. Tätä hintojen laskua tasapainottivat tiettyjen Kreikan itämaisten lajikkeiden hintatason pysyminen vakaana ja vähemmässä määrin myös tumman ilmakuivatun tupakan hyvä hintataso. Kahden tärkeimmän tuottajamaan keskimääräistä hintatasoa tarkasteltaessa käy ilmi, että: - Kreikassa tuotannon vahvuutena on erikoistuminen huippulaatuisiin tuotteisiin (Basmas, Katerini, Kaba-Koulak ja 36 prosenttia aurinkokuivatusta tupakasta), joiden korkeat myyntihinnat nostavat kansallisen keskiarvon yhteisön keskiarvoa ylemmäksi ja jossakin määrin tasapainottavat heikkoa lämpökuivatun tupakan tuotantoa. On korostettava, että Kreikan hinnat nousivat huomattavasti satovuonna 1995 (Basmas- lajikkeiden hinnat nelinkertaistuivat). kaksinkertaistuivat lämpökuivatun tupakan hinnat ja - Italiassa ei Kreikasta poiketen ole erityisen tuottavaa lajiketta, josta saataisiin selvästi keskimääräistä paremmat hinnat. Päinvastoin, 90 prosenttia kunkin lajikkeen tuotannosta myydään alle 0,442 ecun kilohintaan ja yli 75 prosenttia lämpökuivatun, vaalean ilmakuivatun, tumman ilmakuivatun ja aurinkokuivatun tupakan tuotannosta myydään alle 0,088 ecun kilohintaan. Etenkin pohjois-Italiassa tuotetaan kuitenkin hyvälaatuista lämpökuivattua tupakkaa; ainoastaan tämän lajikkeen ostohinnat nousivat vuonna 1995 maailmanmarkkinatilanteen kohennuttua, toisin kuin muiden italialaisten lajikkeiden ostohinnat, jotka ovat edelleen erittäin alhaiset. —> Tiettyjä erityisiä lajikkeita (etenkin Kreikan itämaisia lajikkeita) lukuun ottamatta Euroopan raakatupakan ostohintojen hyvin alhainen taso osoittaa, että yhteisön tuotannon laatu on yleisesti ottaen heikko. 15 - ~">/\ /XTKT\ C. Tuotanto ei laadullisesti vastaa yhteisön kulutustarpeita Vaikka yhteisön tuotantotaso voi periaatteessa tyydyttää lähes puolet kulutuksestamme, unionissa tuotettu tupakka kattaa ainoastaan 23 prosenttia tarpeistamme, ja loput yhteisössä kulutettavasta tupakasta tuodaan. aiemmin Viidentoista viime vuoden aikana yhteisön kulutuksessa on tapahtunut perusteellisia muutoksia, joihin tuotantomme ei ole osannut vastata tyydyttävästi. Kansalliset markkinat, ensisijaisesti jotka olivat pai kali istu otan nosta, ovat menettäneet suojansa ja niiden kulutus on yhdenmukaistunut amerikkalaistyyppisten tupakkamieltymysten suuntaan. Osa paikallisesta tuotannosta, etenkin ryhmän V osalta, ei ole onnistunut muuttamaan tuotantosuuntaansa ja mukautumaan kulutuksen kehitykseen. hankinnat suljettuja tehtiin joiden ja Kaikki raakatupakkalajikkeet yhteensä, tonnia vuodessa 200000 Vienti Tl Tase • Tuonti • Vienti • Tase Tuonti on y h t e i s ön V a i k ka tyydyttämiseksi kulutustarpeidensa joka tiettyjä tuotava tapauksessa tupakkalaatuja, joita se ei voi omalla maaperällään tuottaa kannattavasti, tuontimme on korostettava, että ylittää määrältään selvästi oman tuotantomme ja vientimme. Arvossa mitattuna ero on vielä selvempi: yhteisöön tuodun tupakan arvo on kaksinkertainen vientiin suunnattuun yhteisön tuotantoon verrattuna. Tämä negatiivinen tase koskee kaikkia yhteisössä viljeltyjä tupakkalajikkeita, Kreikan itämaisia lajikkeita lukuun ottamatta, ja ongelma on erityisen korostunut lämpökuivatun lajikkeen osalta. Yhteisön viennin kohdemaat, kaikki raakatupakkalajikkeet ytheensä FbhjoiB-Afrikka 17,8% Yhdysvatat 13,2% Huonolaatuisen tupakan tärkeimmät markkinat ovat viennissä alueille, joilla kulutetun tupakan laadulla on väestön alhaisen elintason vuoksi pienempi merkitys kuin tupakan ostohinnalla (Keski-ja Itä-Euroopan maat, Pohjois-Af rikka, entinen Neuvostoliitto). On kuitenkin korostettava, että lajike muodostaa aurinkokuivattu lajikkeena, poikkeuksen ainoana jonka kauppatase on määrissä mitattuna positiivinen. Tupakka-alalla on voimassa GATT-sopimuksessa vakiinnutettu tuontijärjestelmä, joka perustuu tavaran arvoon. Ulkoisen suojan viimeaikainen kehitys ei ole merkittävästi vaikuttanut yhteisön markkinoihin. 16 Tupakka kuuluu Uruguayn kierroksella tarkistetun tullisuojan yleisen vähentämissäännön piiriin. On syytä huomauttaa, että Lomén yleissopimuksen perusteella AKT-maat (esimerkiksi tupakkaa nollatuUein; erityisiä Zimbabwe ja Malawi) voivat viedä Eurooppaan myönnytyksiä myönnetään yhteisen tullietuusjärjestelmän sopimusten nojalla. —> Tuotannon suurelta osin riittämätön laatu ja sellaisen tuotannon kasvu ja tietyissä tapauksissa ylläpito, joka ei riittävästi mukaile yhteisön markkinoiden tarpeita, selittävät yhteisön hankintojen alhaisen omavaraisuusasteen. 17 D. Maailmanmarkkinat Raakatupakan maailmanmarkkinat ovat hyvin erityislaatuiset, koska tupakalle ei ole olemassa maailmanmarkkinakursseja ja koska markkinoita hallitsee neljä yhdysvaltalaista ja brittiläistä monikansallista yhtiötä (Philip Morris, BAT Industries, RJ Reynolds ja Rothmans international). Kiina 35,6% Maailman raakatupakan tuotanto Lähi-itä 4,2% RDhjois-Amerikka 13,2% Keski- ja Etelä- Amerikka 9,6% Euroopan unioni 5,4% lä-Eurooppa ja entinen NL 5,0% Saharan eteläpuolinen Afrikka 6,1% Aasia Kiinaa lukuun ottamatta 19,7% Kiina, joka tuottaa 42 prosenttia maailman tuotannosta, on selvästi suurin tuottajamaa, jonka jälkeen tulevat Yhdysvallat ja Intia; Euroopan unioni on viidennellä sijalla osuudellaan, joka vuonna 1994 oli 4,6 prosenttia maailman tuotannosta, kun se toisaalta on maailman suurin tupakan tuoja. Maailman ja Kiinan raakatupakan tuotanto, 1 000 tonnia 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995* 6000,5 6130 6710,6 7200 7053,1 Maail ma 7607,8 8324,9 8306,1 6515,3 7239,3 Kiina 1707 1943 2620 2870 2627,5 3030,7 3499 3451 2320 3100 * USDA:n arviot Maailman raakatupakan (etenkin lämpökuivatun lajikkeen ja Burley-lajikkeen) tuotannon huomattava kasvu vuoteen 1993 asti johtui kehitysmaiden (kuten Kiinan, Intian, Brasilian, Zimbabwen, Malawin taas maailmanlaajuinen kulutus ei kasvanut samassa suhteessa, joten maailman varastot kasvoivat ja hinnat laskivat vuoteen 1993 asti. tuotannon hyvin nopeasta kasvusta, kun ja Turkin) Sen jälkeen tuotannon väheneminen, maailmanlaajuisen kulutuksen kasvuja varastojen pieneneminen ovat saaneet hinnat jälleen nousuun, vaikka ne eivät olekaan vielä saavuttaneet vuoden 1991 tasoa. Kehitysmaissa tuotannon laatu on paranemassa, ja kun lisäksi työvoimakustannukset ovat tupakanviljelyn suurin tuotantokustannuserä, näillä mailla on selvä hintaetu puolellaan. Näiden maiden tuotannon hinta-laatusuhteen paraneminen heijastuu kilpailukyvyn vahvistumisena ja vienti markkinaosuuksien kasvamisena. Tässä suhteessa on merkittävää, että Malawi ja Brasilia ohittivat vuonna 1993 Yhdysvallat maailman suurimpana Burleyn ja lämpökuivatun tupakan viejämaana. suuntauksena on Maailmanmarkkinoiden yleisenä lisääntyvä hintakilpailu. On mielenkiintoista panna merkille, että vaikka Yhdysvallat, maailman toiseksi suurin tuottajamaa, tuottaa laadultaan erinomaista tupakkaa, se ei näytä osanneen vastata kilpailun korkeina, vientimarkkinaosuudet ovat pienenemässä ja kotimarkkinaosuudet seuraavat samaa kehitystä, ja lämpökuivatun tupakan ja Burleyn vienti Yhdysvaltoihin halvempaan hintaan kasvaa, vaikka näitä lajikkeita viljellään Yhdysvalloissakin. lisääntymiseen: Yhdysvaltain tuotannon pysyvät hinnat Lopuksi on mainittava Kiinan tuotannon aiheuttama epävarmuus maailmanmarkkinoilla. Kiina tuottaa yksin 40 prosenttia maailman tuotannosta, ja sen tuotannon kasvu on tähän mennessä suuntautunut ennen kaikkea jatkuvasti kasvavan kotimaisen kulutuksen tyydyttämiseen. Varastojen voimakas kasvu ja monikansallisten suuryritysten mittavat sijoitukset saattavat kuitenkin saada Kiinan suuntautumaan entistä enemmän vientiin. Jos tämä aluillaan oleva suuntaus lujittuu, se vaikuttaa tuntuvasti maailmanmarkkinoihin ja uhkaa vaarallisesti ennen kaikkea Euroopan tuotantoa, joka sekin painottuu suurelta osin halpaan täytetupakkaan. —> Raaka tupakan maailmanmarkkinoille on tyypillistä kehitysmaiden tuotannon hinta-laatusuhteen jatkuva paraneminen ja näiden maiden vientimarkkinaosuuksien huomattava kasvu. Kiina luo maailmanmarkkinoiden tasapainoon suurta epävarmuutta erityisesti lämpökuivatun tupakan tuotannossa. 19 PÄÄTELMÄT OSISTA I. n JA III Jos tietyt tuotannon erityisalueet, kuten Kreikan itämaiset lajikkeet, jätetään sivuun, voidaan todeta, että yhteisön tuotannon laatua on parannettava, jotta tuotanto voisi säilyä keskipitkällä aikavälillä. tuotantoala on laatu ei parane, Euroopan raakatupakan Jos yhteisön tuotannon keskipitkällä aikavälillä tuomittu häviämään. Yhteisön tuotannon nykyiset markkinat ovat väliaikaiset. Suuri osa viennistä suuntautuu nykyään entisen Itä-Euroopan maiden suurille markkinoille, mutta osan näiden markkinoiden kysynnästä uhkaa pian tyydyttää perinteinen paikallinen tuotanto saatuaan rakenneuudistuksensa loppuun, ja elintason noustessa tämä kysyntä muuttuu entistä vaativammaksi laadun suhteen. Tämä suuntaus laatuvaatimusten kasvuun on perustavanlaatuinen kehityssuunta koko maailmanmarkkinoilla liittyy amerikkalaistyyppisten savukkeiden kulutuksen kehitykseen ja laajemmin yhä kevyemmän tupakan kysynnän kasvuun ja yhä tiukemman hygienialainsäädännön yleistymiseen. Yhteisön tuotannon nykyinen erikoistuneisuus halvan täytetupakan markkinoihin saattaa saada vahvaksi kilpailijakseen maat, joissa tuotantokustannukset ovat hyvin alhaiset, ja erityisesti Kiinan, joka saattaa hyvinkin syrjäyttää Euroopan näiltä markkinoilta, jos sen vienti suuntaus vahvistuu. Lopuksi on korostettava, että jalostajan maksama ostohinta on Euroopassa ainoastaan 20,7 prosenttia tuottajalle myönnetystä palkkiosta. Tämä luku osoittaa, missä määrin ala on riippuvainen julkisesta tuesta. Ainoa tapa vähentää alan riippuvuutta julkisista tuista on parantaa tuotannon arvoa ja pienentää alhaiseen hintaan myytävän tupakan palkkiota. ja Yhteisön tuotanto voi kehittyä Vaikka alan ammattilaiset eivät voi väittää tuottavansa laadultaan Zimbabwen tai Yhdysvaltain tuotannon veroista tupakkaa, he ovat yhtä mieltä siitä, että Euroopan unionilla on kaikki edellytykset tuottaa sellaista keskilaatuista tupakkaa, jota nykyään myydään kansainvälisillä markkinoilla selvästi korkeampaan hintaan; esimerkiksi lämpökuivatun tupakan hinnat ylittävät 3 dollaria paalatulta tupakkakilolta. Tällainen tavoite on sitäkin helpompi saavuttaa, kun tietyt Euroopassa tuotetut tupakkalajikkeet, kuten italialaiset ja espanjalaiset lämpökuivatut lajikkeet ja ranskalaiset Burley-lajikkeet sekä suuri osa kreikkalaisesta aurinkokuivatusta tupakasta, ovat jo saavuttaneet täysin hyväksyttävän hintatason. Euroopassa on siis tarvittavat tekniikat ja tuotantoedellytykset laatutupakan viljelemiseen, jos julkinen tuki säilyy. 20 IV. YHTEISEN MARKKINAJÄRJESTELYN TOIMINTA VUODEN 1992 UUDISTUKSEN JÄLKEEN Vuoden 1992 uudistuksella lopetettiin erittäin petosalttiit säännökset, yhä kasvava markkina- arvoltaan kyseenalainen tuotanto sekä talousarviosta lipeämiset, jotka olivat 1980-luvun lopulta alkaen pahentuneet. A. Talousarvio ja valvonta 1. Hallitut talousarviomenot Vuonna 1992 toteutettu tupakka-alan yhteisen markkinajärjestelyn uudistus mahdollisti talousarviomenojen saamisen hallintaan ja lopetti siten entisen yhteisen markkinajärjestelyn aikaisen epäsuotuisan kehityksen. Menojen hallinta on ensinnäkin suora seuraus tuotantokiintiöjärjestelmän moitteettomasta soveltamisesta. Vahvistetuissa kynnyksissä määrättiin kiintiöt vähennettäväksi 370 000 tonnista vuonna 1993 350 000 tonniin vuodesta 1994 alkaen, kun entisen järjestelmän aikana tuotanto oli paisunut suurimmillaan 430 000 tonniin vuonna 1991; tuotanto on ollut jatkuvasti näitä kiintiöitä alhaisempi, 343 000 tonnia vuonna 1993, 328 000 tonnia vuonna 1994 ja 333 180 tonnia vuonna 1995. Tilanteen parantamisen on toisaalta mahdollistanut vientipalautus- ja interventiojärjestelmien lopettaminen. Talousarviomenojen kehitys 12 MAAN YHTEISÖ (miljoonaa ecua) 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 782,2 917,9 987,1 1 138,9 1 232,1 1 329,6 1 233,1 1 165,1 1 057,4 993,0 —> Vuonna 1992 toteutettu uusi yhteinen markkinajärjestely on supistanut tuotantoa ja poistanut tiettyjä kalliita järjestelmiä, mikä on mahdollistanut talousarviomenojen vakauttamisen ja jopa niiden vähentämisen. 2. Entistä pienempi petosten vaara Petosten vaara pieneni huomattavasti uuden yhteisen markkinajärjestelyn tultua voimaan: toimenpiteet, monimutkaiset jotka mahdollistivat petokset entisessä yhteisessä markkinajärjestelyssä, poistettiin; uuteen yhteiseen markkinajärjestelyyn ei sisälly enää interventiota, vientipalautuksia, hävikkiasteen huomioon ottamista, vertailukosteusastetta eikä menon aiheuttavia tosiseikkoja, jotka edistivät valuuttakeinottelua. Uudistuksessa myös vähennettiin palkkion piiriin kuuluvia lajikeryhmiä kolmestakymmenestäkuudesta 21 Mï kahdeksaan ja poistettiin erisuuruisiin palkkioihin oikeuttavien lajikkeiden sekava joukko, jota oli mahdoton valvoa. palkkionmaksumenettelyjä yksinkertaistettiin siten, että palkkio voidaan nykyään maksaa suoraan tuottajalle välikätenä toimineen jalostajan ohi. Lisäksi uudistuksen soveltamisen edetessä tarkastuksia on lujitettu: yksinkertaistamalla palkkionmaksumenettelyä, lisäämällä viljelypinta-alojen tarkastuksia, julkistamalla kunkin tuottajan kiintiö, jotta voitaisiin torjua valetuottajat, jotka hyötyvät ansiottomasti tilanteen suomasta edusta tuottamatta tupakkaa. Uudistukseen sisältyviä kansallisia tupakanvalvontaelimiä ei kuitenkaan eri syistä ole vielä voitu perustaa Italiaan ja Kreikkaan. —> Uudistuksen jälkeen esiintyneet sääntöjenvastaisuudet ovat luonteeltaan ja laajuudeltaan täysin erilaisia kuin aiemmassa tilanteessa. Ne johtuvat enimmäkseen sääntöjen jyrkästä muutoksesta, kiintiöjärjestelmän hallinnan monimutkaisuudesta ja tarkastusten puutteesta (valetuottajat). 22 B. Tupakka-alan talous Vaikka uudistus on talousarvion kannalta kiistatta onnistunut, alan talouden kannalta tulokset ovat vaihtelevammat. Markkinahinnat eivät näytä kehittyneen suotuisasti verrattaessa vuoden 1992 uudistusta edeltänyttä tilannetta, jolle oli tyypillistä tietojen niukka saatavuus, ja uudistuksen jälkeistä avoimempaa tilannetta. Tämän hintojen laskun tai paikallaan polkemisen ovat osittain korvanneet tukijärjestelmän muutos (palkkioiden maksaminen tuottajille) ja tietyt rajoitetut palkkioiden korotukset. Tiettyjen tuottajaryhmien tuloissa on kuitenkin ilmennyt jännitteitä etenkin pohjoisessa Euroopassa (Ranskassa, Saksassa ja Belgiassa). 1. Liian alhaiset markkinahinnat palkkioihin nähden a) Hinnat ennen vuoden 1992 uudistusta ia sen jälkeen Vuotta 1992 edeltänyttä tilannetta ei ole helppo verrata sen jälkeiseen tilanteeseen. Ennen vuoden 1992 uudistusta jalostajien tuottajille maksamaan hintaan sisältyivät jo samoille jalostajille suoritetut palkkiot. Jalostaja hyötyi muistakin julkisista tuista (interventiosta ja vientipalautuksista), joiden lisäksi käytössä oli ecuina ilmaistun palkkion muuntojärjestelmä, jonka avulla tietyt jalostajat hankkivat keinotteluvoittoja käyttämällä hyväkseen palkkion suoritusajankohtana ja suoritetun palkkion takaisin maksamisen ajankohtana voimassa olleiden valuuttakurssien välisiä eroja. Edellä mainitut vaikeudet yhteisön tuotannon markkinahintojen vertailussa vuotta 1992 edeltäneen ja sen jälkeisen tilanteen välillä eivät kuitenkaan saa hämärtää sitä tosiasiaa, että markkinahinnat ovat hyvin alhaiset ja että niiden osuus maksetuista palkkioista on useimpien lajikkeiden kohdalla aivan liian pieni (palkkiolla tarkoitetaan tässä summaa, johon sisältyy palkkio, pohjoisille maille myönnetty lisäsumma sekä tuki tuottajaryhmittymille, joihin 99 prosenttia tupakan tuottajista kuuluu). Esimerkiksi satovuonna 1995 markkinahinnat (palkkiota lukuun ottamatta) olivat ainoastaan noin 20,7 prosenttia maksetuista palkkioista. Vaikka yhdenmukainen, vaan vaihtelee huomattavasti lajikkeittain ja maittain. tilanne kokonaisuudessaan on epätyydyttävä, se ei kuitenkaan ole täysin b) Hintojen ia palkkioiden suhde lajikkeittain Lajikkeiden osalta hintojen ja palkkioiden suhde on alimmillaan lämpökuivatussa, vaaleassa ilmakuivatussa ja aurinkokuivatussa tupakassa (ryhmä V), joissa se jää alle 10 prosenttiin. Kreikan itämaisissa lajikkeissa suhde sitä vastoin ylittää edelleen 39 prosenttia, ja tummissa lajikkeissa se on 19 prosenttia ja savukuivatuissa lajikkeissa 24,6 prosenttia. 23 Tätä suhdetta on syytä tarkastella yksityiskohtaisemmin. Yhteisön hintojen keskiarvo, jota laskee hyvin alhaisten hintojen suuri osuus, ei saa estää havaitsemasta tiettyjen lajikkeiden selvästi suotuisampaa tilannetta. Riittää, kun todetaan, että niissäkin lajikkeissa, joissa hintojen ja palkkioiden suhde on alhaisimmillaan, parhaiden lämpökui vattujen laatujen markkinahinta on noin 50 prosenttia palkkiosta; parhaiden vaaleiden ilmakuivattujen laatujen markkinahinta oli vuosina 1993 ja 1994 noin 75 prosenttia palkkiosta ja ylitti 100 prosenttia vuonna 1995. Tupakanlehtien palkkiot satovuonna 1995 I Lftmpo- kuivatut II Vaaleat ilmakuivatut III Tummat ilmakuivatut IV Savukuivatut V Aurinko kuivatut VI Basmas VII Katerini VIII Kaba Koulak 2,70965 2,16748 2,16748 2,38362 2,16748 3,75415 3,18541 2,27615 Ecua kilona Belgiassa, Ranskassa ja Saksassa on säädetty ryhmien I, II ja III lajikkeille 0,1847-0,6786 ecun suuruisia lisäsummia. Nämä summat ovat suuruudeltaan puolet nykyisten palkkioiden ja satovuonna 1992 sovellettujen palkkioiden erotuksesta. c) Hintojen ja palkkioiden suhde maittain On syytä huomata, että pohjoisissa maissa maksetaan myös lisäpalkkio, jossa otetaan huomioon selvästi korkeammista työvoimakustannuksista johtuvat suuremmat tuotantokustannukset. Tarkasteltaessa hintojen ja palkkioiden suhdetta maittain käy ilmi, että maat jakautuvat pääpiirteittäin kahteen ryhmään: pohjoisissa maissa (Ranskassa, Belgiassa, Itävallassa ja Saksassa) markkinahinnat ovat korkeammat kuin eteläisissä maissa. Tämä voidaan selittää sillä, että pohjoisten maiden pientilat ovat muita paremmin mukautuneet teollisuuden tarpeisiin. Hintojen ja palkkioiden suhde vuonna 1995 ylittikin 20 prosenttia pohjoisten maiden ryhmässä (ja jopa 30 prosenttia Ranskassa, Itävallassa ja Belgiassa) ja jäi alle 10 prosenttiin eteläisten maiden ryhmässä, johon kuuluvat Italia, Espanja ja Portugali. Kreikassa arvokkaampien itämaisten lajikkeiden osuus nosti hintojen ja palkkioiden suhteen 36,2 prosenttiin, yhdeksi yhteisön korkeimmista vuonna 1995. d) Miksi suhde on niin epätyydyttävä Tilanteeseen on kaksi syytä, joista toinen on rakenteellinen ja toinen suhdanteisiin liittyvä: Ensinnäkin tilanteessa, jossa vallitsevat yleisesti suhteellisen alhaiset markkinahinnat, suhteellisten korkeiden ja tuotannon laadusta ja tuotosta riippumattomien kiinteiden palkkioiden järjestelmä ei kannusta parantamaan tuotannon laatua eikä siis korottamaan markkinahintoja. Nykytilanteessa tuottajan on kannattavampaa viljellä runsassatoista lajiketta (kuten lämpökuivattua tupakkaa), jonka laatu on alhainen ja joka vaatii vähemmän kustannuksia ja vaivannäköä. Toiseksi maailmanmarkkinoilla vuoden 1991 jälkeen vallinnut laskusuuntaus on painanut hintoja alas Euroopan yhteisössä. Yhteisön hinnat seuraavat maailmanmarkkinoiden 24 kehitystä yhden vuoden viiveellä, ja lamatilanne muuttui niiden osalta vasta satovuonna 1995, jolloin hinnat nousivat huomattavasti erityisesti Kreikassa. 25 2. Rakenneuudistusta läpikäyvä jalostusteollisuus Jalostusteollisuuden tilanteesta ei ole saatavilla yhtä yksityiskohtaisia tietoja, mutta voidaan kuitenkin todeta, että alalla on parhaillaan käynnissä laaja rakenneuudistus Euroopassa. (interventiot, Jalostusyritykset eivät enää saa entisen vientipalautukset), tuotanto on laskenut noin 15 prosenttia, ja vaikka jalostajat ovatkin voineet siirtää maailmanmarkkinahintojen laskun aiheuttamat tappiot tuottajille, niiden taloudellinen tilanne on nykyään epävakaa. järjestelmän aikaista tukea Rakenteellinen ylikapasiteetti, joka on erityisen selvää tietyissä lajikeryhmissä, on syynä parhaillaan toteutettavalle teollisuuden järkeistämiselle, jota tarvitaan tulevaisuudessa vielä nykyistä enemmän. Järkeistäminen on käynnistynyt melko kitkattomasti, ja sen avulla on myös päästy eroon lähinnä loiseläjän asemassa olleista yrityksistä, mistä on yksinomaan hyötyä alan kokonaistaloudelle. tietyillä alueilla ja Meneillään oleva teollisuuden järkeistäminen saattaa helpottaa tupakka-alan parempaa mukautumista markkinakysyntään. Se voi myös laskea keskimääräisiä jalostuskustannuksia, mikä luultavasti vaikuttaisi myönteisesti tuottajille maksettaviin hintoihin. 3. Euroopan yhteisössä edelleen merkittävä valmistusala Valmistusalalla suuret monikansalliset yhtiöt eivät ole kovin suoraan riippuvaisia Euroopan yhteisön tuotannon kehityksestä, koska niiden hankintastrategia on maailmanlaajuinen. On kuitenkin niiden edun mukaista, että saatavilla on tasalaatuista tupakkaa kilpailukykyisin hinnoin, ja yhteisön tuotanto saattaa siltä osin olla niille edullista. Näin ollen kyseisten yhtiöiden toimintaa Euroopan yhteisössä leimaa vakaus sekä yhteisön tupakan ostoissa että teollisuustuotannossa. Nykyiset tai entiset valtion tehtaat sitä vastoin ovat arkaluontoisemmassa kehitysvaiheessa, jossa yksityistämisten lisäksi toteutetaan jyrkempiä tuotantovälineiden järkeistämistoimia. —> Tiettyjä yksittäisiä tuotannon osa-alueita lukuun ottamatta markkinahinnat ovat erittäin alhaiset suhteessa maksettuihin palkkioihin. 26 C. Hallinta 1 Järjestelmä on jäykähkö Jokainen kiintiöjärjestelmä on aina jäykähkö ja hallinnoltaan melko monimutkainen. Tämä pätee myös tupakan yhteiseen markkinajärjestelyyn. Kiintiöiden luovutusmahdollisuudet ovat hyvin rajalliset. Perinteisten tuottajien suojelemiseksi, mikä sinänsä on arvokas tavoite, kiintiön lopullinen luovutus on tehty käytännössä mahdottomaksi lukuun ottamatta tilan luovutusta. Tämän lisäksi vuonna 1996 on hyväksytty toimenpiteitä, joiden avulla kiintiötodistuksen käyttämätön osa voidaan väliaikaisesti luovuttaa vuosittain. Jäykkyys ilmenee myös lajikeryhmäkohtaisten kiintiöiden huonossa mukautumisessa kysyntään ja ilmastollisiin ilmiöihin. Vaikka kiintiöiden vahvistaminen yhdeksi tai useammaksi vuodeksi tarjoaakin tuottajille vakaan toimintaympäristön, kysynnän vaihtelut ja ilmastolliset epävarmuustekijät eivät noudata hallinnollisia velvoitteita. Tämä onkin saanut yhteisön hyväksymään lajikeryhmien välisiä kiintiönsiirtojärjestelyjä sekä tuotannonsiirtojärjestelyjä edellä mainittujen tilanteiden varalta. 2. Järjestelmä on myös melko monimutkainen Hallinnon monimutkaisuus liittyy etenkin laskentaan, yksittäisten kiintiöiden jakoon ja viljelysopimusten rekisteröintiin. Vaikka tuottajia kannustetaan voimakkaasti muodostamaan ryhmittymiä, kiintiöt jaetaan yhä yksittäisille tuottajille. Tämä kasvattaa eri hallinnollisten toimenpiteiden määrän moni satakertaiseksi. Yksittäisten kiintiöiden laskenta tehdään joka vuosi kolmen edellisen vuoden toteutuneiden toimitusten perusteella. Näiden tuhansien vuotuisten toimien lisäksi kunkin todistuksen käyttämätön osa on palautettava kansallisille hallintoelimille, jotka sen jälkeen jakavat uudelleen käytettävissä olevat määrät. Huomionarvoista on, että kunkin kiintiötodistusten jaon jälkeen on käytettävissä tietty aika viljelysopimusten tekemiseen; näiden sopimusten rekisteröinti on pakollista. Satovuoteen 1996 asti tätä hallinnon monimutkaisuutta vielä lisäsi se, että tupakan tuotanto ja jalostusosuuskuntien osalta käytettiin kiintiötodistusten sijaan viljelytodistuksia. Tämän lisäksi on otettava huomioon tavanomaiset vaikeudet, joita ilmenee siirryttäessä vanhasta järjestelmästä uuteen, vuoden 1992 sivuuttaminen vertailuvuotena kiintiöitä laskettaessa sekä uudet tuottajat. 27 Nykyinen kiintiöjärjestelmä on liian rajoittava: se ei helpota tuotannon mukauttamista markkinoiden tarpeisiin, sen monimutkaisuus tekee sen hallinnoinnin hankalaksi. 3. Siirtymäkausi Vuoden 1992 uudistuksesta vuoden 1994 loppuun asti kestäneen siirtymäkauden aikana oli vielä mahdollista myydä satovuotta 1993 edeltävää tupakkaa interventioon tai saada siitä vientipalautuksia. Tämän interventiotupakkaa, joka on määrä myydä varainhoitovuoden 1996 aikana. siirtymäkauden päätyttyä on nykyään enää pieni jäljellä jäännösmäärä 4. Tuotannonmuutosohj el mat Kreikkalaisille Mavra- ja Tsebelia-lajikkeiden tuottajille sekä italialaisille Forchheimer Havanna Ile -lajikkeenja Geudertheimer-muunnosten tuottajille on tarjottu mahdollisuus siirtyä tuottamaan muita lajikkeita tai muita viljelykasveja. On huomattava, että näihin ohjelmiin osallistuminen on ollut erityisen runsasta Kreikassa. Kyseisten lajikkeiden markkinaongelmien vuoksi tuotannonmuutosohj elmia on kuitenkin täydennettävä aiheellisilla toimenpiteillä, joita käsitellään jäljempänä tässä kertomuksessa. 28 PÄÄTELMÄT OSASTA IV Analyysi osoittaa ensinnäkin, että kokonaistilanne on myönteinen. On korostettava, että uudistettu yhteinen markkinajärjestely on toiminut hyvin, talousarviomenot on saatu hallintaan, petoksia on laajalti rajoitettu ja järjestelmän monimutkaisuudesta huolimatta sitä hoitavat hallintoelimet ovat onnistuneet voittamaan soveltamisen erilaiset esteet, vaikka siinä onkin ilmennyt viivytyksiä. Toisaalta esiin on tullut puutteita, jotka vaativat aiheellisia korjauksia: ensiksikin markkinahintojen ja maksettujen palkkioiden alhainen suhde, joka on omiaan kyseenalaistamaan julkisen tuottajatuen tehokkuuden; toiseksi järjestelmän jäykkyys, joka vaikeuttaa alalle pääsyä, tuotantokiintiöiden luovutusta ja takuukynnysten mukauttamista lukemattomista markkinakysyntään; yksittäisten kiintiöiden laskentaan ja jakoon liittyvistä toimista. lopuksi hallinnan monimutkaisuus, joka johtuu Julkisen tuottajatuen jatkuessa tulevaisuuden panoksina olisivat alan taloudellisen tilanteen kohentaminen parantamalla laatua ja siten nostamalla tuotetun tupakan markkinahintoja; hallinnan joustavuuden lisääminen sallimalla kiintiöiden lopullinen luovutus ja laajentamalla mahdollisuuksia takuukynnysten siirtoon lajikkeiden kesken; sekä hallintomenettelyjen liiallisen byrokratiataakan yksinkertaistaminen keventämiseksi. toimijoiden ja kansallisten hallintojen 29 V. EHDOTUKSIA TUPAKAN YHTEISEN MARKKINAJÄRJESTELYN TULEVAISUUTTA VARTEN A. Komission valinnat —> Alustava poliittinen päätös Tupakantuotanto on sinänsä täysin verrattavissa muihin maatalouden aloihin. On kuitenkin tunnustettava, että tupakointi vahingoittaa ihmisten terveyttä. Euroopan unionin 15 maata ovat etulinjassa kannustamassa tupakoinnin ehkäisykampanjoita ja rajoittamassa tupakkamainontaa. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 129 artiklassa maarataankin, että terveyden suojelua koskevat vaatimukset kuuluvat osana yhteisön muuhun politiikkaan. Tupakankulutuksen vastaisten kampanjoiden yhteydessä esiintyy joskus hämmennystä siitä, että yhteisö jatkaa tupakantuottajien tukemista samaan aikaan, kun se osallistuu tupakoinnin torjuntatoimien edistämiseen. Komissio on aina korostanut, että tupakantuottajille myönnettävä tuki on täysin neutraalia suhteessa tupakankulutuksen tasoon Euroopan unionissa ja että tuottajatuen lopettamisen "ainoana" todellisena seurauksena olisi tupakantuonnin kasvu, koska tuen puutteessa lähes koko yhteisön tuotanto olisi tuomittu häviämään. Kyseisten tupakantuottajien suuri enemmistö sijaitsee muita huonommassa asemassa olevilla maaseutualueilla, joilla perinteisten elinkeinojen vaihtoehtoja on vähän. Tupakan markkinajärjestelyn olemassaolon oikeutuksena on näiden viljelijöiden tukeminen, eikä sitä ole missään tapauksessa katsottava tueksi tupakan kulutukselle. Vaikka komissio ilmaisee tämän eron selvästi, tietyt julkisen mielipiteen ja politiikan tahot suhtautuvat kaikesta huolimatta yhteisön tukeen kielteisesti. —> joka on johtanut valintaan kahden skenaarion välillä Skenaario 1: Päätetään, että yhteisö vetäytyy asteittain alalta. Tällöin olisi toteutettava erityisiä toimenpiteitä, joilla helpotettaisiin tuottajien mukautumista muihin elinkeinoihin tai toiminnan sekä pehmennettäisiin vetäytymisen vaikutusta alan jalostusteollisuuteen ja paikalliseen talouteen yleensä. lopettamiseen 30 Komission ehdotus: Koska tuottajatukea on päätetty jatkaa, tupakan yhteisen markkinajärjestelyn tulevaisuudesta on päätettävä aiemman kokemuksen ja yhteisön markkinoiden ennustettavissa olevan kehityksen perusteella. Vallitsevan tilanteen säilyttäminen on vaihtoehtona hylättävä, sillä vuoden 1992 uudistuksen myönteisestä kokonaistuloksesta huolimatta julkisten varojen käyttö jää yhä melko tehottomaksi yhteisön tuotannon keskimääräisen arvon perusteella arvioituna. Toimenpiteet, jotka tuovat sekä jatkuvuutta että uudistuksia, ovat perusteltuja, koska niiden avulla voidaan vakiinnuttaa vuoden 1992 uudistuksen myönteiset puolet ja korjata sen puutteet. Tavoitteena olisi alan taloudellisen tuottavuuden lisääminen kasvattamalla tuotannon lopullista arvoa, mikä edellyttää, että tuotetaan markkinoiden kysynnän mukaista, entistä korkealaatuisenipaa tupakkaa. Tämä on ainoa vaihtoehto, jonka avulla voidaan käytettävissä olevien talousarviovarojen rajoissa lisätä tuottajien tuloja ja parantaa alan julkisen tuen tehokkuutta. Lisäksi on tarpeen helpottaa vapaaehtoista alalta poistumista. 31 B. Tulevaisuuden skenaariot 1. Skenaario 1 - Asteittainen vetäytyminen Tarkasteltaessa yhteisön asteittaisen vetäytymisen seurauksia on yhtäältä arvioitava tällaisen toimenpiteen taloudellisia ja yhteiskunnallisia vaikutuksia ja toisaalta tutkittava mahdollisia vaihtoehtoja. On lisäksi painotettava, että tämä olisi ensimmäinen kerta, kun yhteisö purkaisi jonkin alan yhteisen markkinajärjestelyn. a) Yhteiskunnalliset ia taloudelliset vaikutukset Tuottajien tulot ovat yleensä nykyään suurelta osin riippuvaisia yhteisön talousarviosta, joten tuottajatukien lopettamisen taloudellisena seurauksena olisi yhteisön tuotannon suurimman osan häviäminen lyhyellä aikavälillä, lukuun ottamatta mahdollisesti joitakin hyvälaatuisen tupakan (itämaisten lajikkeiden) tuotantosaarekkeita pohjois-Kreikassa. Alan jalostusteollisuus olisi myös tuomittu häviämään, sillä tuotujen tupakanlehtien jalostus yhteisössä ei ole taloudellisesti kannattavaa. Tupakantuotanto kokonaisvaikutus alueiden talouteen saattaisi olla huomattava. jalostusteollisuus sijaitsevat yleensä ja samoilla alueilla, joten On muistettava, että kyse olisi noin 135 000 välittömästä työpaikasta tuotannossa ja 18 000 välittömästä työpaikasta jalostuksessa; nämä työpaikat ovat keskittyneet tuotantoalueille. Tämän lisäksi olisi otettava huomioon kyseisten toimintojen välillisten talousvaikutusten häviämisen seuraukset. Tietty osa valmistusteollisuudesta saattaisi selvitä vähemmin seurauksin. Monikansalliset yhtiöt voisivat melko vaivattomasti muuttaa maailmanlaajuisia hankintalähteitään ja jatkaa toimintaansa yhteisössä. Entiset valtionyritykset (Monopoli di Stato, SEITA, Tabacalera, tehneet suuren osan Tabaqueira) sitä vastoin kärsisivät, sillä ne ovat perinteisesti hankinnoistaan kansallisilta markkinoilta. Ensimmäinen kysymys olisikin se, mitä vaihtoehtoja tupakan tuotannolle ja jalostukselle olisi. b) Tupakantuotannon vaihtoehdot Ensinnäkin on otettava huomioon, että tupakkaa tuotetaan yleensä mailla, jotka sopivat muuhunkin maataloustuotantoon. Tästä on poikkeuksena Kreikan itämaisten lajikkeiden (ja osittain myös italialaisten puoliaromaattisten lajikkeiden) tuotanto, sillä niitä tuotetaan köyhemmillä, kuivilla ja mäkisillä mailla, joiden tuotantovaihtoehdot ovat epävarmemmat. Vaikka agronomiselta kannalta ei ole esteitä tupakantuotannon muuttamiselle muuksi maataloudeksi, ongelma on tuotannonmuutoksen taloudellisessa elinkelpoisuudessa. 32 Nykyisellään ei näytä mahdolliselta muuttaa toiseen tuotantokäyttöön noin 150 000 hehtaarin laajuista, hyvin työvoimavaltaista viljelyalaa, joka tuottaa korkeita bruttokatteita hehtaaria kohti, vaarantamatta vaihtoehtoisten maatalousalojen taloudellista tasapainoa (ja etenkään vihannesviljelyä, ja ty övoimaval tai suudel taan). tupakanviljelyä agronomisilta vaatimuksiltaan joka muistuttaa Ei ole olemassa todellisia viljelyvaihtoehtoja, joilla taattaisiin näin pienten tilojen taloudellinen elinkelpoisuus. Muita esteitä tuotannon muuttamiselle muihin maatalousaloihin, kuten suurviljelmiin tai karjankasvatukseen, ovat markkinatasapaino ja yhteisön tuen määrälliset rajoitukset, joita on esimerkiksi maitoalalla sekä kotieläintuotannon ja peltokasvi n viljely n aloilla. Lisäksi suurviljelmät vaativat paljon vähemmän työvoimaa, joten ne eivät koskaan pystyisi korvaamaan tupakanviljelyn loppuessa menetettyjä työpaikkoja, mistä seuraisi työttömyyden kasvu. olisi tässä Metsätalous sillä markki natasapai non kehitysnäkymissä kysynnän odotetaan kasvavan tarjontaan nähden. Tupakanviljelyn rakenteen — pienien tilojen ja työvoimavaltaisuuden — vuoksi metsitys olisi kuitenkin taloudellisesti tehotonta, eikä se missään tapauksessa pystyisi korvaamaan menetettyjä työpaikkoja. edullinen vaihtoehto, suhteessa Tämän perusteella on selvää, että alan kokonaisvaltainen ja pakollinen tuotannonmuutos johtaisi merkittävämpään ja nopeampaan mukautumiseen kuin vapaaehtoinen alalta poistuminen, mistä syystä ainoat todelliset vaihtoehdot olisi löydettävä koko maatalouden ulkopuolelta, muilta talouden aloilta; sama pätee jalostusteollisuuteen, jolla olisi edessään jyrkkä tuotannonmuutos. Tämä toteamus tuo esiin yhtenäisten liitännäistoimenpiteiden tarpeen pyrittäessä välttämään talouden lamaa ja sen mahdollisia yhteiskunnallisia seurauksia. Yhteisön vetäytymisen yhteydessä olisi sen vuoksi toteutettava siirtymäkauden aikana tuottajien ja jalostusteollisuuden tuotannonmuutoksen tukitoimenpiteitä. Kun ongelma on näin asetettu, tuotantorakenteen muutos olisi sitä helpompi, mitä kehittyneempiä ja taloudellisesti vireämpiä tupakanviljelyalueet olisivat. Tämä on kuitenkin harvinaista, sillä noin 80 % osalta tuotannosta nämä alueet ovat päinvastoin tavoitteen 1 piiriin kuuluvia alueita ja niistäkin usein vähiten kehittyneitä (Traakia ja Keski-Kreikka Kreikassa, Apulia ja Campania Italiassa, Extremadura ja Andalusia Espanjassa). Komissio on päätynyt tämän skenaarion hylkäämiseen seuraavista syistä: - yhteisön vetäytymisellä pois alalta ei olisi vaikutusta tupakan kulutukseen; taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset voisivat olla erittäin raskaita alueilla, jotka kärsivät jo taloudellisista ongelmista; poistetut yhteisön markkinajärjestelyt voitaisiin mahdollisesti lisäksi korvata luomalla kansallisia markkinajärjestelyjä. 33 2. Muut hylätyt skenaariot Edellä esitetty analyysi alasta ja yhteisen markkinajärjestelyn toiminnasta osoittaa, että vuoden 1992 uudistuksen jälkeen käyttöön otettu järjestelmä on tuloksiltaan kokonaisuudessaan onnistunut etenkin talousarvion hallinnan, markkinoiden tervehdyttämisen ja petoksen torjunnan osalta; toisaalta on otettava käyttöön taloudellisia kannustimia, joilla edistettäisiin entistä arvokkaampaa, markkinoiden sekä keinoja yhteisen tarpeita vastaavaa markkinajärjestelyn hallinnan yksinkertaistamiseksi ja sen joustavuuden lisäämiseksi. tuotantoa, (i) Ensimmäisenä vaihtoehtona olisi kiintiö- ja tuotantotukijärjestelmän korvaaminen hehtaaritukij ärj estel m äll ä. Tupakka-alalla tällaisen järjestelmän valvonta olisi erittäin vaikeaa ja se saattaisi houkutella "palkkionmetsästäjiä". Hehtaaritukij ärj estel män käyttöönotto edellyttäisi pinta-alojen tarkkaa valvontaa, mikä olisi erittäin vaikeasti toteutettavissa ottaen huomioon pienet pinta-alat (keskimäärin 1,1 hehtaaria tilaa kohden ja paljon vähemmän palstaa kohden) ja niiden lukumäärä (yli 135 000 tilaa) sekä palstojen välinen viljelykierto. Yhteisön tuki on keskimäärin 80 prosenttia maanviljelijän tupakasta saamasta tulosta (yli 95 prosenttia tiettyjen lajikkeiden osalta tietyissä jäsenvaltioissa) ja tästä syystä hehtaarituen käyttöönotossa on todellisena vaarana, että tuottajat istuttavat tupakkaa edes korjaamatta satoa. Tämän ongelman ratkaisemiseksi olisi tarpeen säilyttää pinta-alojen tarkan valvonnan lisäksi toimituksia koskeva valvonta, josta syystä järjestelmän hallinnosta tulisi raskas ja monimutkainen. (ii) Toinen vaihtoehtomalli, jota tilintarkastustuomioistuin ehdotti vuonna 1994 julkaistussa kertomuksessaan, olisi suoran tupakanviljelijöille heidän keskimääräisen nettotulonsa perusteella. Tuomioistuimen mukaan tällä tavoin säästettäisiin puolet nykyisestä tämän alan talousarviosta. tulotuen maksaminen Tuomioistuin laski, että "jos kaikki tupakanviljelystä luopuvat viljelijät olisivat vuosina 1988-1990 saaneet korvaavaa yhteisön tukea edellä mainittujen hehtaarikohtaisten keskimääräisten nettotulojen eli 2 655 ecun sijasta, yhteisön talousarviokulut olisivat olleet yhteensä 595 miljoonaa ecua. Yhteisö olisi siis voinut säästää 520 miljoonaa ecua vuodessa järjestelmän avulla (. )". Tuomioistuin lisää, että ". Tällaisen järjestelmän etuna olisi lisäksi se, että se vähentäisi tupakantuotantoa ja tukisi siten yhteisön ponnistuksia tupakoinnin torjumiseksi terveydellisistä syistä". 34 Tässä analyysissä on kuitenkin kaksi huomattavaa puutetta: - Ensinnäkin tilintarkastustuomioistuin on tehnyt metodologisen virheen keskimääräisten nettotulojen laskennassa. Virhe on hyvin yksinkertainen, mutta se aiheuttaa varsin merkittäviä seurauksia; tuomioistuin ei näet ole ottanut huomioon maatalouden kirjanpidon tietoverkon tulotietoja, vaan kahden pienen tuottajamaan alhaisemmat tulot ovat vääristäneet keskiarvon täysin. Todellisuudessa keskimääräinen nettotulo niiden kolmen vuoden aikana, joita tuomioistuin tarkasteli, on 4 275 ecua hehtaarilta (eikä 2 655 ecua), mikä johtaa siihen, että korvaava tuki olisi suuruudeltaan 954 miljoonaa ecua eli melko lähellä nykyisiä menoja. - Toiseksi, kun tuomioistuin vuoden 1994 kertomuksessaan väittää, että yhteisön tupakantuotannon väheneminen vaikuttaisi myönteisesti tupakoinnin torjuntaan, se toisin sanoen väittää, että tuonti muusta maailmasta ei pystyisi korvaamaan tuotannon vähenemistä tai että tupakan kulutus riippuu siitä, missä päin maailmaa tupakka tuotetaan. Tälle ei näytä olevan perusteita, vaan yhteisön tuotannon vähenemisen todellisina seurauksina olisivat kolmansista maista peräisin olevan tuonnin kasvu ja kielteinen vaikutus unionin tupakantuottaja-alueiden talouteen. - Lisäksi se, että tupakanviljelystä luopuville maanviljelijöille maksettaisiin tuomioistuimen ehdotuksen mukaan suoraa tulotukea, synnyttäisi poikkeuksellisen tilanteen, jossa maanviljelijöitä rahoitettaisiin julkisin varoin sillä edellytyksellä, että he eivät tuottaisi mitään. Tämä tilanne menisi paljon pellonpoistokorvauksen maksamista pitemmälle. Sen yhteiskunnallista ja poliittista hyväksyttävyyttä voidaan epäillä. (iii) Toisena vaihtoehtona olisi palkkioiden huomattava pienentäminen, joka kannustaisi tuottajia parantamaan tuotantonsa laatua, sillä he olisivat siinä tilanteessa paljon entistä riippuvaisempia markkinahinnoista. Tässä tapauksessa kuitenkin tuottajien suuren osan tulot vähenisivät jyrkästi, mikä pakottaisi monet heistä poistumaan alalta vailla muuta korvausta, sillä he eivät pystyisi lisäämään tuotantonsa arvoa ja joutuisivat vakavaan taloudelliseen tilanteeseen. Näin kävisi erityisesti tietyillä alueilla, jotka nykyään tuottavat kaupalliselta arvoltaan vähäisiä lajikkeita ja joilla ei olisi edellytyksiä parempilaatuisen tupakan tuottamiseen. Tämä vaihtoehto vähentäisi alan saamaa tukea kahdella tavalla, sekä pienentämällä palkkioita että vähentämällä tuottajien määrää. —> Tilintarkastuksen vuonna 1994 julkaisemassa kertomuksessaan esittelemät vaihtoehdot eivät tarjoa realistista ja kestävää vastausta niihin taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin ongelmiin, joista Euroopan tupakanviljelyala kärsii. 35 iv) Järjestelmän säilyttäminen sellaisena kuin se on nykyisin on selkeästi hylättävä vaihtoehto osaa IV koskevissa päätelmissä selvitetyistä syistä. Ensinnäkin, koska markkinahinnat ja maksetut palkkiot ovat keskenään epäsuhtaisia, tuottajille kohdistettavan julkisen tuen tehokkuus on asetettava kyseenalaiseksi. Toiseksi, järjestelmän ja takuukynnysten mukauttaminen markkinoiden kysynnän mukaan on vaikeata. Lopuksi on mainittava hallinnon monimutkaisuus monine laskentatoimineen ja yksityisten kiintiöiden jakamisineen. jäykkyyden vuoksi alalle pääsy, tuotantokiintiöistä luopuminen 3. Skenaario 2 - Komission ehdotus: alan perusteellinen uudistus Tupakantuottajien tuen jatkamisen olisi perustuttava nykyiseen yhteiseen markkinajärjestelyyn, johon tehtäisiin huomattavia parannuksia. Tehtävät muutokset olisivat kuitenkin laajempia kuin perusasetuksen säännökset, jotka koskivat ainoastaan osastoja I — palkkiojärjestelmä — ja II — tuotannonhallintajärjestelmä. (1) Palkkiojärjestelmän muuttaminen tuotetun tupakan laadun parantamiseksi - suuri haaste (a) Miksi nykyistä palkkiojärjestelmää olisi muutettava? tehtävällä muutoksella on tarkoitus vastata Palkkiojärjestelmän nykyiseen järjestelmään kohdistettuihin arvosteluihin, joista tärkein on se, että yhteisö rahoittaa suurelta osin huonolaatuista tuotetta, jolla ei ole todellista kysyntää yhteisössä, ja että tupakantuotannon rahoittaminen on sen vuoksi julkisten varojen tuhlausta. toimintaan Vaikka tämä arvostelu ei tiettyjen lajikkeiden (Kreikan itämaisten lajikkeiden) tuotannon osalta ole oikeutettua, se on kuitenkin perusteltua siinä suhteessa, että suuri osa tuotannosta on laadultaan erittäin heikkoa ja vähäarvoista. Siitä huolimatta tällaisellakin tupakalla on toistaiseksi markkinat (kuten markkinointivuosien 1993, 1994 ja 1995 palautukseton vienti Keski- ja Itä-Euroopan maihin ja Pohjois-Af rikkaan todistaa). Nykytilanteen analyysi osoittaa, että olisi syytä toteuttaa toimenpiteitä Euroopassa tuotetun tupakan laadun ja arvon parantamiseksi, jotta sisämarkkinoiden tarpeet voitaisiin tyydyttää entistä paremmin ja jotta alan lisäarvoa voitaisiin kasvattaa. Tämä toimi on tarpeen erityisesti sen vuoksi, että yhteisön huonolaatuisen tupakan nykyisiä markkinoita ei voida pitkällä aikavälillä säilyttää kuluttajien vaatimusten noustessa ja kehitysmaista peräisin olevien huokeiden tuotteiden kilpailukyvyn parantuessa. Kuten tässä kertomuksessa on jo selitetty, saman palkkion maksaminen tupakan laadusta riippumatta tilanteessa, jossa toinen osa tuottajien tuloista — markkinahinta — on yleensä suhteellisen merkityksetön palkkioon nähden, ei kannusta tuottamaan laadukkaampaa ja arvokkaampaa tupakkaa. 36 Tuotetun tupakan laadun parantaminen on ehdotettujen muutosten keskeinen tavoite, mutta se on myös kieltämättä suuri haaste. Tottumus on toinen luonto, ja toivotut muutokset tapahtuvat asteittain. —> Ehdotettujen muutosten tarkoituksena on parantaa alan taloudellista tilannetta, lisätä sen hallintoa, mahdollistaa ja yksinkertaistaa kiintiöjärjestelmän tarkastusten laatia lisääminen, alaltapoistumisjärjestelmä. ympäristönsuojelu ottaa huomioon joustavuutta sekä On erityisesti painotettava, että näiden ehdotusten onnistuminen on välttämätön edellytys tupakantuottajien tuen jatkumiselle. 37 (b) Ehdotus: yhteisön tuen mukauttaminen tuotannon laadun mukaan laadun edistämiseksi (bl) Yhteisön tuen mukauttamisperiaate Neuvosto on tästä tilanteesta tietoisena pyytänyt komissiota "tutkimaan mahdollisuutta tupakkatuen mukauttamiseen laadun mukaan. " (neuvoston päätelmät kesäkuussa 1995). Tilintarkastustuomioistuin esitti jo vuosien 1983 ja 1987 kertomuksissaan saman kysymyksen, joka on keskeinen alan häiriöttömän taloudellisen toiminnan kannalta: "Jos palkkiot vaihtelisivat laadun mukaan, se kannustaisi tuottajia ja jalostusyrityksiä parantamaan laatua. (. ) Ottaen huomioon ne hyödyt, joita laadun mukaan vaihtelevien palkkioiden soveltamisella voitaisiin saada, tuomioistuin katsoo, että tällaisen järjestelmän yleistä tai valikoivaa käyttöönottoa on syytä tutkia vakavasti. " Tuen mukauttaminen tarkoittaa palkkion yhden osan maksun sitomista tuotetun tupakan arvoon. Mukauttamisjäijestelmään kuuluisi kiinteä osa ja muuttuva osa, jotta siinä yhdistyisivät yhteisön tuen sosiaalinen tehtävä, vähimmäistulon tarjoaminen tupakantuottajille, ja sen taloudellinen tehtävä, sisämarkkinoiden tarpeisiin paremmin mukautetun laatutuotannon edistäminen. Mukauttamisesta on suljettava pois palkkion osan sitominen subjektiivisiin arvioihin tupakan laadusta (asiantuntijoiden lausuntoihin tai hallinnollisiin luokituksiin), sillä sellainen järjestelmä olisi hyvin monimutkainen ja sitä olisi hyvin vaikea valvoa. Komissio ehdottaa siis, että yhteisön tuki mukautettaisiin raakatupakan ostohinnan mukaan, sillä se on ainoa käytettävissämme oleva objektiivinen tieto tuotannon laadusta. —> Mikä osa tuesta olisi mukautettava? Palkkion mukautettavan osan olisi oltava suurempi niissä lajikkeissa, joissa hinnan ja palkkion suhde on nykyään alhainen. Mukauttaminen ei siis olisi välttämättä yhtä laajaa kaikissa lajikeryhmissä. laatujen entistä Palkkion kiinteän osan määrän olisi oltava interventiohintaa, sillä tämän summan on jo todettu sopivan vähimmäistuloksi. Tavoitteena olisi välttää huonolaatuisen tuotannon kannustamista. Yhdistämällä nämä vaatimukset päädymme ehdottamaan mukauttamishaarukkaa, joka olisi 35-45 prosenttia koko tuesta (kun se nykyään on tehottomat 9-10 prosenttia). lähellä huonoimpien 38 (b2) Tuen mukauttamisen paneminen täytäntöön lisäämällä tuottajaryhmittymien tukea Käytettävänä välineenä olisi nykyisen yhteisen markkinajärjestelyn yhteydessä perustettu erityistuki, jonka mukaan tuottajaryhmittymä maksaa jäsenilleen palkkionlisää. Ehdotuksen mukaan tätä tukea lisättäisiin ja ryhmittymän olisi tästä lähin maksettava sitä jäsenilleen niiden hintojen perusteella, joilla näiden yksittäiset tuotannot on myyty. Erityistuen lisääminen rahoitettaisiin pienentämällä palkkiota, joka puolestaan vahvistettaisiin ecuina kiloa kohti ja maksettaisiin riippumatta tuotannon laadusta. Näin ollen ratkaisussa on yksittäiset etunsa ja haittansa. (b3) Tuottajaryhmittymien tuen kautta tapahtuvan mukauttamisen edut ja haitat Aluksi on painotettava, että ainoat mukauttamisjärjestelmään liittyvät petosriskit koskevat yhteisön tuen jakamista tuottajien kesken ja etteivät ne voi vaikuttaa talousarviomenojen määrään. Vaikka tuottajan onkin ehkä houkuttelevaa paisuttaa keinotekoisesti tuotantonsa ostohintaa yhteisessä juonessa jalostajan kanssa saadakseen suuremman palkkion, tässä petoksessa olisi kyse yhteisön tuen kavalluksesta muiden tuottajien vahingoksi. Tällainen juoni olisi siis nollasummapeli, jossa tuottajat harjoittaisivat keskinäistä petosta. Järjestelmän moitteeton tuottajien soveltaminen riippuu siis hintojen mahdollisuuksista tarkistaa hinnat. todenmukaisuudesta sekä hallinnon ja Edut Tämän järjestelmän etuna on se, että sitä voidaan entistä yksinkertaisemmin valvoa. Kunkin tuottajaryhmittymän on maksettava kullekin jäsenelleen erityistukea kyseisen jäsenen perimän keskimääräisen markkinahinnan mukaan (lajikkeittain) verrattuna muiden jäsenten keskimääräiseen markkinahintaan. Tämä markkinahinta tunnetaan jo nykyään; se muodostuu tupakan toimitus- ja tarkastusmenettelyssä. Koska lisäksi kaikki tuet ja markkinahinnat on pakko maksaa pankki- tai postisiirrolla, tosiseikkojen tarkistus on helppoa. Ainoa tapa kiertää järjestelmä on kaikkien ryhmittymän jäsenten ja jalostajan keskinäinen sopimus siitä, että kaikkien tuottajien toimituksia väitettäisiin laadultaan samanlaisiksi. Hallinnan tasolla on selvää, että tämän vaihtoehdon etuna on sen helpompi hallinnointi, sillä kunkin tuottajaryhmittymän on itse tehtävä erityistuen mukauttamiseen tarvittavat laskelmat. Helpompi toteutus: erityistuki on jo osa nykyistä järjestelmää, jossa sen suuruudeksi on vahvistettu 10 prosenttia palkkiosta. 39 riijiwi Haitat Kokemus osoittaa, että erityistuki on nykyisessä muodossaan epäonnistunut laadunparannuksen välineenä. Sen olisi jo nyt palkittava tuottajia laadusta, sillä 90-100 prosentilla erityistuesta on tämä tarkoitus. On kuitenkin pakko todeta, että mitään myönteisiä laatuvaikutuksia ei ole ilmennyt. Tämä johtuu siitä, että nykyisessä erityistuessa on kaksi puutetta: sen määrä on liian pieni kannustaakseen todella laatutuotantoa, ja laadunarviointiperusteet ovat liian väljät ja mahdollistavat hyvän korvauksen saamisen liian heikosta laadusta. Ehdotettu uudistus muuttaisi sekä tuen määrää että sen jakoperusteita ja mahdollistaisi siten nykyisen järjestelmän puutteiden korjaamisen. Tässä järjestelmässä vertaillaan ainoastaan samassa tuottajaryhmittymässä tuotetun tupakan laatua. Siten kaikkien ryhmittymien tuottajien saaman palkkion ja erityistuen suuruus riippuu niiden oman ryhmittymän keskihinnasta. Tästä seuraa, että tuottaja, jonka tupakka on laadultaan huonompaa kuin toiseen ryhmittymään kuuluvan tuottajan tupakka, voi saada suuremmat kokonaistulot. On kuitenkin mekanismeja, joiden avulla voidaan parantaa tämän järjestelmän tehokkuutta. nostamalla Tuottajaryhmittymien vähimmäisjäsenmäärää edellytettäviä kiintiöiden vähimmäismääriä. hyväksymisen ja korottamalla ehtoja ryhmittymältä voidaan lujittaa (b4) Tämän mukauttamisen käyttöönotto ei muuta palkkioiden ja kiintiöiden nykyistä tasoa. Ehdotamme, että nykyistä palkkiotasoa ei muuteta, sillä kokemus osoittaa, että palkkioiden nykyinen lajikeryhmäkohtainenjakauma vai kuttaa kokonaisuudessaan oikealta. Markkinoiden kysytyimpiä lajikkeita tuotetaan, eikä merkittäviä tuotannon ylityksiä ole todettu, vaan 350 000 tonnin kiintiöstä käytetään päinvastoin ainoastaan noin 95 prosenttia. Myös kiintiön määrä voi säilyä nykyisellään, sillä tärkeintä on nykyisten talousarviomäärärahojen rajoissa lisätä yhteisön tuen taloudellista tehokkuutta palkkion mukauttamisen avulla; kiintiön maa-ja lajikeryhmäkohtainenjakauma on yleisesti ottaen riittävä. toimittava niin, että parhaimpien, varmat markkinat On kuitenkin ja korkeat markkinahinnat omaavien lajikkeiden kiintiötä suositaan vaikeammin markkinoitavien, markkinahinnaltaan sietämättömän alhaisten lajikkeiden kiintiön kustannuksella. Aivan erityisesti ryhmän V — aurinkokuivattu tupakka — kiintiön määrää olisi korjattava pienemmäksi ja kyseiset määrät siirrettävä muihin ryhmiin, kuten ryhmiin VI ja VII, talousarvion neutraaliutta noudattaen. 40 (2) Vapaaehtoisen alalta poistumisen helpottaminen Komissio on hylännyt ajatuksen pakollisesta ja kokonaisvaltaisesta alalta vetäytymisestä. Koska todelliset tuotannonmuutosvaihtoehdot ovat vähäisiä, tällaista noin 190 000 työpaikan siirtämiseen toisille aloille tähtäävää skenaariota ei voitaisi toteuttaa ilman merkittäviä sosiaalisia vaikutuksia. sijaan on mahdollista helpottaa Sen tuotannonmuutoksia vapaaehtoisesti ja yksittäin tai järjestää ne jopa kaikkien tuottajien osalta yhteisesti paikallisella tasolla. tupakanvilj el ij öiden Perusteelliset uudistustoimenpiteet ja erityisesti palkkion mukauttaminen ovat huomattava haaste alalle, ja niiden seurauksena tilat vahvistuvat ja tuotantonsa laadun parantamiseen kykenemättömät siirtyvät pois alalta. Tuotannonmuutoksen helpottamiseksi tarvittaisiin liitännäistoimenpiteitä, kuten tukea tai paikallista kehittämistä ja kiintiöiden takaisinostoa koskeva pysyvä järjestely, johon liittyy kokonaiskiintiön määrän vastaava vähennys. Mahdolliset tuotannonmuutostoimenpiteet olisi osana oltava keskeisenä Liitännäistoimenpiteiden kehitysstrategiasuunnitelmien edistäminen; näillä suunnitelmilla ohjattaisiin tuottajia muille aloille. Suunnitelmat olisi laadittava mahdollisimman lähellä kyseisiä alueita. Niihin olisi saatava tiiviisti mukaan tahot, joita asia koskee, ja ensisijaisesti tupakantuottajien ryhmittymät. Suunnitelmien olisi noudatettava samanlaista yhtenäistä lähestymistapaa kehitykseen kuin nykyään noudatetaan rakennerahastojen tavoitteiden 1 ja 5b alueiden kehitysohjelmissa. Suunnitelmiin voisi sisältyä valikoima tiedotus-, neuvonta-, koulutus- ja järjestäytymistoimenpiteitä, jotka painottuisivat mahdollisiin paikallisiin vaihtoehtoihin. Niiden avulla olisi tuotava saataville käytettävissä olevat varat, esimerkiksi rakenneohjelmien ja muiden yhteisön osittain rahoittamien ohjelmien varat, kuten varhaiseläkkeet. paikallisten rahoittamissa Useita toimenpiteitä voitaisiin toteuttaa, jotta: selviytymiskykyisten tilojen ja jalostuskeskusten elinkelpoisuus varmistettaisiin (sijoitus- ja ympäristönsuojelutuet). Kreikassa erityisen onnistuneeksi osoittautunutta mallia (katso kohta IV. 4) muuhun viljelyyn siirtymistä koskevista ohjelmista voitaisiin käyttää edelleen sillä edellytyksellä, että kiintiöiden kokonaismäärään tehdään vastaava vähennys. Tässä mallissahan niille tupakanviljelijöille, jotka luopuivat tupakasnviljelystä siirtyäkseen muuhun viljelyyn, maksettiin tukea kolmen vuoden ajan. "elinkelvottoman" tuotannon lopettamista helpotettaisiin yksittäisillä ja yleisillä toimilla: (a) yksittäisellä tasolla: * nämä tuet voisivat olla kiintiöiden takaisinostoja, jotka porrastettaisiin riittävän pitkälle ajalle (7-10 vuotta) ja joihin liittyisi asteittain vähenevien maksujen järjestelmä; 41 tuet voisivat olla kyseisille vaihtoehtoisesti tupakanviljelyöille myönnettäviä suorittaisi vuosittain maksuja joukkovelkakirjoja, velkakirjojen voimassaolon ajan (7-10 vuotta). Tupakanviljelyät voisivat joko pitää joukkovelkakirjan tai myydä ja joukkovelkakirjan yksityisillä markkinoilla. liittyvät vuotuiset maksut joiden perusteella yhteisö siihen saada * Tuet voisivat olla myös varhaiseläke-, pellonpoisto- tai metsitystukia. Tässä yhteydessä olisi tutkittava miten viljelijät saadaan kiinnostumaan asetuksessa (ETY) N:o 2079/92 säädetyistä varhaiseläkettä koskevista toimenpiteistä, ja erityisesti olisi selvitettävä mistä syystä viljelijät eivät vielä ole kiinnostuneet näistä toimenpiteistä. (b) yleisellä (alueellisella/paikallisella) tasolla * * tiedotus-, koulutus- ja neuvontatoimia sekä teknisiä avustustoimia muutoksen helpottamiseksi talouden kehittämistoimenpiteitä, joilla pyritään tarjoamaan vaihtoehtoisia työllistäviä toimintoja. Kaikista näistä toimenpiteistä olisi laadittava paikallinen kehitysstrategi asuunnitel ma, joka perustuisi useisiin oikeudellisiin perustoihin ja rahoituslähteisiin kunkin toimen luonteen mukaan: tiettyjen suunnitelman laatimiseen tarvittavien toimien (tiedotus, tutkimus, tekninen apu), täytäntöönpanoa helpottavien toimien (koulutus, neuvonta, tiedonlevitys) tai toimintaosaan suoraan kuuluvien toimien (esimerkiksi kiintiöiden takaisinosto) rahoittajana voisi olla EMOTRin tukiosasto; muiden toimien osalta eri ohjelmien täytäntöönpanosta vastaavien viranomaisten olisi tutkittava mahdollisuus käyttää osa niille myönnetyistä kokonaismäärärahoista seuraaviin toimenpiteisiin: * tiettyjen toimien oikeudellinen perusta ja rahoitus määriteltäisiin rakennerahastojen tavoitteiden 1 ja 5b toimien mukaisesti (useimmat kyseiset alueet on luokiteltu tämän tavoitteen piiriin); Vuonna 1997 tehtävän tarkastuksen yhteydessä on tilaisuus selvittää mitä erityisiä toimenpiteitä voitaisiin toteuttaa tulevina vuosina tupakanvilj eli joiden tuotannonmuutoksen helpottamiseksi. Tätä koskevia suuntaviivoja voitaisiin antaa kyseisille jäsenvaltioille ja seurantakomiteoille. * toisilla toimilla on jo vahvistettu oikeudellinen ja rahoituksellinen perusta, kuten varhaiseläkkeellä, metsityksellä ja maatalouden ympäristötoimenpiteillä sekä tavoitteen 5a toimenpiteillä. Näillä toimenpiteillä, joita sovellettaisiin riittävän pitkällä ajanjaksolla, olisi määrä helpottaa vaihtoehtoisten elinkeinojen etsintää ja tukea paikallista yhteiskunta-ja talousrakennetta. Toisaalta myös jalostusteollisuuden tuotannonmuutokseen olisi kiinnitettävä erityistä huomiota, jotta voitaisiin vähentää sen kielteisiä vaikutuksia alueiden talouteen. 42 (3) Kiintiö- ja takuukynny s järjestelmän joustavuuden lisääminen Nykyisen yhteisen markkinajärjestelyn tuotannon hallintajärjestelmän hoitoja etenkin sen joustamattomuus. toinen kehittämistä kaipaava piirre on Joustavuutta on lisättävä useilla tasoilla. Ensinnäkään maa-ja lajikeryhmäkohtaisen kiintiön määrä ei saisi olla kiinteä, sillä tarjonta on aina mukautettava kysyntään. Tätä varten on vakiinnutettava mahdollisuudet lajikeryhmien välisiin siirtoihin kasvattamatta talousarviomenoja. Nämä siirrot ovat jo nykyään mahdollisia niissä kiintiöissä, joista ei ole tehty viljelysopimuksia. Nämä siirrot olisi tärkeää järjestää ennen kiintiöiden jakamista, ja sitä varten olisi kannustettava alaa ennakoimaan markkinoiden tarpeet entistä paremmin. Kuten edellä on todettu, on myös edistettävä siirtoja vähäarvoisemmista lajikkeista, joiden markkinat ovat epävarmemmat, arvokkaampiin lajikkeisiin, joiden markkinakysyntä on suurempi. Toiseksi olisi helpotettava kiintiöiden vuosittaista tai pysyvää siirtoa lajikeryhmän sisällä. Tätä varten on käytettävissä erilaisia markkinamekanismeja; kiintiöiden pysyvää luovutusta perinteisten tuottajien kesken olisi syytä helpottaa. Tämän siirron tarkoituksena on ratkaista useita yksittäisiä tilanteita ja kannustaa motivoituneimpia tuottajia kehittämään taloudellisesti elinkelpoisia yrityksiä. Lisäksi on toteutettava erityisiä toimenpiteitä, joilla mahdollistettaisiin kansallisen kiintiövarannon perustaminen ja edistettäisiin siten haluttua järjestelmän joustavuuden lisäämistä. Kiintiöjärjestelmän joustavuuden lisääminen yhdessä palkkion mukauttamisen kanssa onkin voimakas houkutin rakenteiden vahvistamiseksi siten, että kasvatetaan tilojen keskimääräistä kokoa samalla kun viljelijöiden määrää vähenee, sillä tämän hetkinen tilojen hajasijoitus on vaikeasti hallittavissa. tupakantuotantotilojen (4) Hallinnon yksinkertaistaminen Hallinnon yksinkertaistaminen on myös viranomaisten huolenaiheena. Tupakkaj ärj estelmän nykyinen monimutkaisuus antaa aihetta ehdottaa eri menettelyjen tarkistamista, jonka tavoitteena olisi keventää erilaisia hallinnollisia säännöksiä. Ensinnäkin on tunnustettava, että kiintiötodistusten laskenta ja jako kymmenille tuhansille viljelijöille joka vuosi, joskus jopa toistamiseen vuoden aikana, ovat raskaita hoitaa. 43 Välttämättömänä ratkaisuna on kiintiöiden hallinnan siirtäminen yksittäisen tuottajan sijasta tuottajaryhmittymän tasolle. Tällä tavoin voitaisiin supistaa kymmenet tuhannet hallinnolliset toimet muutamiin kymmeniin toimiin suurimmissakin tuottajamaissa. Tällöin ryhmittymän olisi itse jaettava yksittäiset kiintiöt ja tehtävä kaikki niihin liittyvät laskelmat hallinnon valvonnassa ja yhteisön sääntelyn mukaisesti. Tältä osin on korostettava, että tuottajaryhmittymäkohtainen hallinta ei estäisi ryhmittymien ulkopuolisten yksittäisten tuottajien toimintaa (joka on kuitenkin jo nyt merkityksettömän pientä muun muassa erityistuen saantimahdollisuuksien kannalta) eikä poistaisi kunkin ryhmittymän velvoitetta rekisteröidä jokaisen jäsenensä toimitukset, jotta nämä voivat tarvittaessa myös irrottautua ryhmittymästä. Toiseksi kiintiöjärjestelmän vakauden vuoksi ei enää ole aihetta kunkin tuottajan kiintiöiden laskemiseen vuosittain. Kiintiöitä voitaisiin silloin tarkistaa ainoastaan kolmen vuoden välein, sanotun kuitenkaan rajoittamatta lajikeryhmien välisistä siirroista johtuvia mahdollisia vuotuisia mukautuksia. Lisäksi on syytä yksinkertaistaa tupakan toimitusvaiheessa tapahtuvaa tarkastusta. Kunkin tupakkaerän kosteusasteen toimituksen yhteydessä on järjestelmällinen mittaus osoittautunut tehottomaksi säännöksi, jonka täytäntöönpano on vaikeaa. Tämä säännös olisi hylättävä, ja tarkastajan tarvitsisi mitata kosteusaste ainoastaan silloin, kun toimitetun tupakan laadusta on epäilyksiä. Kaksi kiintiöiden jakoa saman vuoden aikana (joista toinen koskee jäännöski i nti öitä) ja niistä johtuvat kaksi viljelysopimusten rekisteröinnin määräaikaa eivät enää vaikuta tarpeellisilta, sillä mahdollisuudet luovuttaa kiintiötodistuksia tuottajien kesken tarjoaisivat riittävästi joustavuutta, jotta takuukynnykset voitaisiin käyttää kokonaisuudessaan. Ehdotettujen konkreettisten yksinkertaistamistoimenpiteiden avulla voitaisiin siis säästää useita tuhansia toimia vuodessa (kiintiöiden laskenta, kiintiötodistusten lähettäminen kahteen kertaan yksittäisille tuottajille, kosteusasteen järjestelmällinen mittaus toimituksen yhteydessä), mikä merkitsee varsin huomattavaa hallintokulujen vähennystä. (5) Kannustaminen laadusta maksettavan korvauksen parantamiseen Viljelysopimus on syytä säilyttää järjestelmän osana sen jalostusketjuun tuoman turvallisuuden vuoksi ja sen vuoksi, että se voi toimia välineenä tarjonnan sovittamiseksi paremmin kysyntään. Viljelysopimus vääristää kuitenkin markkinoiden viestit, sillä hinnat vahvistetaan joskus jopa vuotta ennen todellista myyntiä. Tarkkaan määritelty vahvistettujen sopimusten huutokauppausjärjestelmä voisi tarjota myönteisen vastauksen lisäämällä jalostajien välistä kilpailua ja nostamalla siten tuottajien perimiä markkinahintoja. 44 (6) Ympäristönsuojelun huomioon ottaminen Tupakanviljelyn ympäristöhaitat johtuvat etenkin liiallisesta lannoituksesta, liikakastelusta ja tuholaismyrkkyjen holtittomasta käytöstä. On korostettava, että laatutuotantoa edistävällä talousjärjestelmällä olisi hyödyllisiä ympäristövaikutuksia, sillä tupakanlehtien laatu on sidoksissa maltilliseen lannoitukseen. Tuholaismyrkkyjen käyttö puolestaan on vielä välttämätöntä lehtien laadun kannalta. Integroitujen tuholaistenhallintatekniikoiden (IPM, integrated pest management) käyttöä on kuitenkin voimakkaasti kannustettava samoin kuin jätteiden talteenottoa, joka koskee ensisijaisesti viljelyssä käytettäviä muoveja. Tätä varten erityistuen sitä osaa, joka on tarkoitettu tekniseen apuun, olisi käytettävä myös ympäristönsuojelutoimenpiteiden edistämiseen-lannoitteidenjärkevään käyttöön, integroituihin tuholaistenhallintatekniikkoihin, jätteiden talteenottoon ja tehokkaiden kastelutekniikoiden käyttöön. Näiden ympäristönsuojelutoimenpiteiden edistämistä olisi seurattava säännöllisesti aluetasolla, kansallisella tasolla ja yhteisön tasolla. Jotta toimet olisivat keskenään johdonmukaisia, ne olisi syytä toteuttaa jäsenvaltioiden määrittelemässä ja komission hyväksymässä kehyksessä. alojen Eri tiedonlevitystilaisuuksia. asiantuntijoiden avustuksella olisi järjestettävä koulutus- ja toteutettava näiden Lisäksi olisi jotta niiden konkreettisen soveltamisen tarjoamasta, väistämättä vaihtelevasta kokemuksesta voitaisiin tehdä aiheelliset päätelmät. toimenpiteiden arviointijärjestelmä, (7) Vaarattomampia lajikkeita markkinoille Terveysalan tutkimus- ja tiedotusrahastoa, jota rahoitetaan osalla tuottajille maksettavista palkkioista, olisi edelleen kehiteltävä. Terveydelle vaarattomampiin lajikkeisiin ja viljelytapoihin kohdistuvan tutkimuksen avulla rahasto voi auttaa tervaa, vähemmän sellaisen lisättävä raskasmetalleja ympäristönsuojelun tutkimusta koskeva osa-alue. ja vähemmän nikotiinia. Rahastoon olisi myös jossa on vähemmän tuottamisessa, tupakan lisäämällä Tupakoinnin vaaroista on syytä tiedottaa edelleen ja vahvistaa siihen käytettäviä varoja prosentilla. tehtävää Tupakantuottajien olisi ymmärrettävä terveyteen liittyvät ongelmat, jotka eivät vaikuta tupakanviljelyn jatkumiseen mitenkään, sillä se jatkuu niin kauan kuin maailmassa on tupakan kuluttajia. palkkiosta pidätystä kahdella 45 (8) Tarkastusten lisääminen Yhteisen markkinajärjestelyn valvonnan on pysyttävä keskeisenä huomionkohteena. Tämän kertomuksen II luvussa esitettiin selkeä päätelmä, että petosten määrä on laskenut jyrkästi vuoden 1992 uudistuksen jälkeen. Petoksille altteimmat tukijärjestelmät onkin purettu (intervention ja vientipalautusten lopettaminen), ja talousarviomenojen nykyinen hallinta vahvistaa tämän päätelmän. Valvonnasta saatu kokemus on kuitenkin osoittanut, että jäljellä on edelleen petoksen vaaroja, jotka liittyvät etenkin valetuottajiin (jotka toimivat tupakan mustassa pörssissä). Vaikka petosvaarat ovatkin paljon pienemmät kuin aikaisemmin, niitä esiintyy edelleen. Tämän vuoksi viljelyalojen tarkastuksia on tehostettu ja paikallistasolla on ruvettu julkistamaan kiintiöiden saajat. Lisäksi olisi syytä tarkentaa jalostajan oikeudellista määritelmää, jotta voitaisiin lopettaa lyhyeen yhteisön asetusten laajat tulkinnat, joiden avulla välikädet voisivat nykyisellään hyötyä järjestelmästä. Valvontavirastojen osalta on pakko todeta, että komission ponnistukset eivät vielä ole tuottaneet tulosta. Kyseiset maat (Italia ja Kreikka) eivät ole vielä pystyneet perustamaan suunniteltuja uusia valvontavirastoja. Tarkastuksia ovat näin ollen suorittaneet jo olemassa olevat elimet (AIMA ja EOK). Tulevaisuudessa olisi säilytettävä nykyisen valvontajärjestelmän keskeiset osat: viljelypinta-alojen valvonta valetuottajien toiminnan ehkäisemiseksi, toimitusten valvonta tupakan palkkiokelpoisuuden tarkistamiseksi sekä jalostusyritysten varastojen valvonta sen estämiseksi, että samasta tupakasta maksettaisiin palkkio useaan kertaan. Viljelyalojen valvontaa voidaan vielä tehokkaasti tehostaa integroidun viljelyalojen valvonnan järjestelmällä, joka on jo käytössä muilla maanviljelyksen aloilla. Muun valvonnan osalta toimitusten valvonnassa on säilytettävä nykyinen vaatimustaso (tarkastajien pakollinen läsnäolo kaikissa toimituksissa, vai von tavi raston antama kirjallinen lupa valvotun tupakan toimittamiseen ja siirtoon), ja jalostajien varastojen valvonnassa vaatimustasoa on tiukennettava (pakollinen vähimmäisnäytteenotto). Olisi myös aiheellista valvoa jaiostustehtaiden varastoista lähtevää tupakkaa sen takaamiseksi, että tupakka on todellakin jalostettu. Menojen valvonnan on edelleen säilyttävä tupakan yhteisen markkinajärjestelyn valvonnan olennaisimpana osana. Tätä varten huonosti suunnitellut taloudelliset järjestelmät on korjattava tai lopetettava, kuten suurelta osin jo tehtiin vuoden 1992 uudistuksessa. Lisäksi on taattava, että aiheelliset tarkastukset todella suoritetaan, etenkin toteuttamalla ne välttämättömät ja tarve on hyväksymisessä. toimenpiteet, joiden tarkastamisessa ilmennyt tilien Komission kannalta keskeisenä kysymyksenä on suoritettavien tarkastusten tyypin ja tiheyden määritteleminen. 46 Sen jälkeen on kansallisten viranomaisten vuoro valita paras tapa järjestää nämä tarkastukset kunkin maan erityispiirteiden mukaan. Tältä osin komissio katsoo viime vuosien kokemuksen perusteella, että hallinnollisen järjestelmän valinta (valvonnan järjestäminen erityisen valvontaviraston tai jo olemassa olevien elinten tehtäväksi) kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan. C. Muita seikkoja Muilta osin vuoden 1992 uudistus on osoittanut vientipalautusten ottaminen uudelleen käyttöön ei voi tulla kysymykseenkään. toimivuutensa. Intervention tai Interventiolle ei ole perusteita alalla, jonka omavaraisuusaste on suhteellisen alhainen ja jolla tuottajien tuki on suhteellisen suurta. Lisäksi interventiota oli vaikea valvoa. Vientipalautuksillekaan ei ole perusteita. Parhaita laatuja viedään vaikeuksitta tai ne myydään sisämarkkinoilla. Huonoimpien laatujen hinta on niin alhainen, että palautuksissa ei olisi järkeä taloudellisesti. Lisäksi vientipalautuksia oli intervention tavoin liian vaikea valvoa. Tuotetun tupakan laadun parantamiseen tähtäävistä ehdotetuista muutoksista seuraa myös, että yhteisön maailmanmarkkinoille viemän tupakan laatu paranee. Vuoden 1992 uudistuksen jo avaamat väylät alan toimijoiden järjestäytymiselle on vakiinnutettava ja niitä on syytä edistää. Tältä osin komissio katsoo, että jalostusketjun (tuottajien, jalostajien ja valmistajien) olisi tärkeää toimia entistä enemmän yhdessä ja siten lujittaa ponnistuksia laadun parantamiseksi ja tuotannon mukauttamiseksi kysyntään. Laadun parantamisen on tapahduttava markkinoiden tahdissa. Markkinoiden tarpeet ilmenevät varmasti hintojen kautta, mutta niitä voidaan tehokkaasti tukea sopimusteitse, etenkin määrittelemällä vähimmäislaadut ja laatu asteet. Sopimusteitse myös teollisuuden tarpeet tulevat selvemmin esiin, mikä helpottaa tuotannon mukauttamista kysyntään. Uudistettu yhteinen markkinajärjestely olisi myös arvioitava 4 vuotta hyväksymisensäjälkeen. Tällöin olisi välttämättä tarkasteltava tuotannon arvon kehitystä suhteessa alalle myönnettyyn tukeen. 47 PÄÄTELMÄT OSASTA V Tupakan yhteisen markkinajärjestelyn tulevaisuudesta on tehty alustava päätös, joka koskee yhteisön tälle alalle sitoutumisen jatkamista. 1. Ajatus yhteisön vetäytymisestä tupakka-alalta, mikä merkitsisi, että suurin osa yhteisön tuotannosta olisi lyhyellä aikavälillä tuomittu häviämään, on hylätty. Tällainen skenaario edellyttäisi noin 190 000 työpaikan pakollista siirtämistä muille aloille, ja sen sosiaaliset vaikutukset olisivat erittäin merkittäviä, eikä sillä kuitenkaan olisi vaikutusta tupakan kulutukseen. Komissio on näin ollen päättänyt ehdottaa yhteisön tuottajatukien jatkamista sillä edellytyksellä, että yhteinen markkinajärjestely uudistetaan perusteellisesti. 2. Yhteisön sitoutumisen jatkaminen edellyttää myös parhaan mallin valitsemista noudatettavaksi. Yhteisön tuki on joka tapauksessa kohdistettava aina ainoastaan tuottajille. a) Hehtaaritukijärjestelmän tai tupakankasvattajien suoran tulotuen järjestelmän toteuttaminen ei toisi vastausta alan vakaviin taloudellisiin ongelmiin. Näiden nykyisen järjestelmän vaihtoehtojen talousarviokustannukset olisivat sitä paitsi nykyisiin kustannuksiin verrattavat. Yhteisön palkkion huomattavan pienentämisen haittapuolena olisi se, että suuri osa yhteisön tuotannosta olisi välittömästi tuomittu häviämään saamatta mahdollisuutta laadun parantamiseen. b) Nykyisen järjestelmän säilyttämisessä sellaisenaan olisi se haittapuoli, että nykytilanne jatkuisi ennallaan: viljelijälle on edullisempaa tuottaa huonoa laatua vähäisin tuotantokustannuksin kuin sijoittaa laatutuotantoon. Nykyisessä yhteisessä markkinajärjestelyssä markkinahinnat ja maksetut palkkiot ovat keskenään epäsuhtaisia, tehokkuus on asetettava mistä syystä tuottajille kohdistettavan julkisen tuen kyseenalaiseksi. Toiseksi, pääsy, alalle jäykkyyden tuotantokiintiöistä luopuminen ja takuukynnysten mukauttaminen markkinoiden kysynnän mukaan on vaikeata. Lopuksi on mainittava hallinnon monimutkaisuus monine laskentatoimineen ja yksityisten kiintiöiden jakamisineen. järjestelmän vuoksi 3. Toteutettavilla ratkaisuilla on päinvastoin kumottava tämä suuntaus ja kannustettava tuotannon laadun parantamiseen. Yhteisön sitoutumisen jatkuessa olisi syytä sovittaa osa yhteisön tuesta tuotannon laadun mukaan; laatu määriteltäisiin markkinahinnan perusteella. Yhteisön tuen mukauttamista on täydennettävä toimenpitein, joilla helpotetaan alalta poistumista ja erityisesti yksittäisten kiintiöiden takaisinostoa. 48 Tämän uudistuskokonaisuuden seurauksena yhteisössä tuotetun tupakan laatu paranisi ja huonolaatuisen tupakan vienti vähenisi merkittävästi. Budjettivarat jaettaisiin uudelleen alalle myönnetyn kokonaismäärärahan sisällä, ja näin voitaisiin saavuttaa tavoite, jonka mukaan rakenteelliseen muutokseen ja erityisesti vapaaehtoisen alalta poistumisen helpottamiseen pyrkiviin toimiin kohdistuvien menojen osuutta olisi lisättävä. Nykyiseen sääntelyyn sisältyviä valvontatoimenpiteitä on tehostettava erityisesti alkujalostajien osalta. Suunniteltuun uudistukseen kuuluisi lisäksi alan hallinnon yksinkertaistaminen ja ympäristönsuojelun ottaminen entistä paremmin huomioon. 49 ISSN 1024-4492 KOM(96) 554 lopullinen ASIAKIRJAT FI 03 Luettelonumero : CB-CO-96-660-FI-C ISBN 92-78-13193-8 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2417/96 av den 18 december 1996 om fastställande av importtullar inom rissektorn

eurovoc_concepts:
CCT duties
common customs tariff
import
product quality
rice
third country