title: MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN om kriterier for vurdering af nationale ordinger til omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser inden for telekommunikation og retningslinjer for medlemsstaterne for driften af sådanne ordinger

eurovoc_concepts:
EU financing
competition law
costing
telecommunications
transmission network

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 27. 11. 1996 KOM(96) 608 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN om kriterier for vurdering af nationale ordninger til omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser inden for telekommunikation og retningslinjer for medlemsstaterne for driften af sådanne ordninger INDHOLDSFORTEGNELSE 1. INDLEDNING: FORMALET MED DENNE MEDDELELSE 2. BAGGRUND 2. 1 Definition, omfang og finansiering af forsyningspligtydelser 2. 2 Politiske målsætninger bag finansieringen af forsyningspligtydelser 2. 3 Beslutning om, hvorvidt der skal etableres en national ordning til finansiering af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser i en medlemsstat 2. 4 Relevant fællesskabslovgivning, der gælder for omkostningsberegning og finansie ring af forsyningspligtydelser 3. VURDERINGSKRITERIER, DER SKAL BENYTTES VED GENNEMGANG AF NATIONALE ORDNINGER 4. SPØRGSMÅL, DER SKAL FASTLÆGGES PÅ NATIONALT PLAN 5. RETNINGSLINJER FOR DRIFTEN AF NATIONALE ORDNINGER 6. KONKLUSION BILAG A : RELEVANTE BESTEMMELSER I FÆLLESSKABSLOVGIVNIN GEN GÆLDENDE FOR FORSYNINGSPLIGTYDELSER BILAG B : BIDRAGSORDNINGER I FORBINDELSE MED UNDERSKUD PÅ ABONNENTTILSLUTNINGEN BILAG C : KOMMISSIONENS UDTALELSE TIL REFERATET AF DET 1910. MØDE I RÅDET (TELEKOMMUNIKATIONSMINISTRENE) D. 27. MARTS 1996 OM, HVEM DER BIDRAGER TEL FORSYNINGS PLIGTYDELSER BILAG D: ASPEKTER VED DE NATIONALE ORDNINGER, DER ISÆR SKAL TAGES OP PÅ NATIONALT PLAN TEKNISK GLOSAR 1 2 2 3 3 4 6 10 11 19 20 24 26 27 30 ii U 1. INDLEDNING: FORMÅLET MED DENNE MEDDELELSE Denne meddelelse har til formål at oplyse medlemsstaterne om de kriterier, som Kommis sionen vil benytte i sin vurdering i henhold til fællesskabernes lovbestemmelser vedrørende omkostningerne ved og finansieringen af forsyningspligtydelser inden for de nationale ordninger for forsyningspligtydelser ("nationale ordninger"). Medlemsstaterne pålægges ingen krav om at oprette nationale ordninger med henblik på at fordele eventuelle finansieringsbyrder, der skyldes omkostningerne ved at udbyde forsy ningspligtydelser mellem markedsaktørerne. Hvor sådanne ordninger imidlertid gennemføres, skal de være forenelige med fællesskabs lovgivningen og navnlig med Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 som ændrer Kommissionens direktiv 90/388/EØF om gennemførelse af fri konkurrence på markedet for teletjenester (direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester) og med de af Rådet og Europa-Parlamentet vedtagne bestemmelser i forslaget til Rådets og Europa-Parlamentets samtrafik-direktiv'. Nationale ordninger skal nødvendigvis tilpasses til medlemsstaternes særlige vilkår, navnlig vilkårene i de mindre udviklede egne inden for Fællesskabet. Samtidig skal de underlig gende principper for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser inden for de nævnte ordninger være de samme overalt inden for Fællesskabet, selvom de om kostninger, der til sin tid beregnes, eventuelt hænger nøje sammen med de herskende øko nomiske, sociale og geografiske forhold. Denne meddelelse angiver også retningslinjer vedrørende principperne for driften af de nationale ordninger. Ifølge direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester skal de nationale ordnin ger forelægges Kommissionen. Denne meddelelse identificerer følgelig i afsnit 2 og 3 de juridiske principper og holdninger, som Kommissionen forventer at finde i de nationale ordninger, som bliver meddelt den for, at disse ordninger kan vurderes som værende for enelige med Fællesskabets lovgivningsmæssige rammer. I afsnit 4 undersøges de aspekter af forsyningspligten, der hovedsageligt behandles på nationalt plan. Afsnit 5 indeholder nærmere oplysninger i form af retningslinjer for de nationale lovgivende myndigheder med hensyn til driften af de nationale ordninger for forsyningspligt inden for telekommunika tion. Denne meddelelse skaber ikke rettigheder, som kan håndhæves. Den berører heller ikke den endelige vurdering af de nationale ordninger, der meddeles Kommissionen. Den vur dering vil nødvendigvis tage højde for den herskende situation på tidspunktet for meddelel sen af de nationale ordninger. FÆLLES HOLDNING (EF) nr. 34/96 vedtaget af Rådet d. 18. juni 1996 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/. /EF af. om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne. i fo 2. BAGGRUND 2. 1 Definition, omfang og finansiering af forsyningspligtydelser Begrebet forsyningspligt vil komme til at spille en vigtig rolle i forbindelse med de udfordringer, som informationssamfundet frembyder2. Det hviler på principperne om almen gyldighed, lighed, kontinuitet og overkommelig pris. Forsyningspligtydelser er i samtrafik-direktivet defineret som: "et bestemt afgrænset sæt af tjenester af en given kvalitet, hvortil alle brugere uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale vilkår får en tilslutning til en overkommelig pris" I marts i år fastslog Kommissionen, at de således definerede tjenester svarer til "levering aftaletelefonitjenester via en fast tilslutning, som også giver mulig hedfor at bruge fax og modem samt levering af telefonistbistand, alarm- og oplysningstjenester (herunder levering af abonnentfortegnelser) samt tilrådig- hedsstillelse af offentlige betalingstelefoner'". Den fastslog ligeledes, at i henhold til direktiv 95/62/EF4 (taletelefoni-direktivet) "skal brugerne også have adgang til offentliggjorte oplysninger om omkostningerne og priserne på tjenesterne, om deres kvalitet, samt hvorvidt målsætningerne for kvalitet er opfyldt. " Endelig understregede Kommissionen i denne meddelelse, at forsyningspligt er et dy namisk begreb under konstant udvikling, og at det ville blive taget op til regelmæssig vurdering, særlig med hensyn til dets omfang, niveau, kvalitet og overkommelighed i Den Europæiske Union. Kommissionen skal aflægge beretning første gang inden d. 1. januar 1998. I denne forbindelse kunne man også overveje spørgsmålet om mulig fi nansiering af præferentielle takster for skolers adgang til netværk af Internet-typen som nævnt i handlingsplanen om indlæring i informationssamfundet, som Kommissio nen vedtog i oktober. Et vigtigt skridt i udviklingen findes i det nye forslag til Europa- Parlamentets og Rådets direktiv om tilpasning af taletelefoni-direktivet til konkurren ceforhold5. Dette forslag ligestiller f. eks. ikke længere forsyningspligt med adgang udelukkende via en fast forbindelse, men snarere med levering af en bestemt ydelse til et fast sted, idet der er mulighed for levering via en fast forbindelse eller via en trådløs Jf. Kommissionens meddelelse af 13. marts 1996 om det almene tjenesteudbud for telekommunikation i perspektivet af et fuldt liberaliseret marked, KOM (96) 73 og Kommissionens meddelelse af 11. septem- berl996 om forsyningspligtydelser, KOM (96) 443. Jf. meddelelse af 13. marts 1996 om det almene tjenesteudbud for telekommunikation i perspektivet af et fuldt liberaliseret marked, KOM(96) 73. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF af 13. december 1995 om anvendelse af ONP- principperne på taletelefoni, EFT L321 af 30. december 1996. Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold, KOM(96) 419 af 11. september 1996. forbindelse. Hermed anerkendes den trådløse levering i forbindelse med opfyldelse af forsyningspligten, hvor dette er den billigste teknologi. Nettoomkostningerne ved sådanne forsyningspligtydelser kan i de tilfælde, hvor de lægger en urimelig byrde på organisationen, der leverer de af pligten omfattede tjene ster, fordeles mellem de øvrige markedsaktører. Afsnit 2. 3 nedenfor indeholder en oversigt over den fællesskabslovgivning, der gælder for omkostningsberegning og fi nansiering af forsyningspligtydelser. 2. 2 Politiske målsætninger bag finansieringen af forsyningspligtydelser Nationale ordninger til finansiering af forsyningspligtydelser skal være overensstem mende med visse grundlæggende politiske målsætninger på europæisk plan. Sådanne ordninger skal så vidt muligt: - mindske adgangsbarrierer for etablering på markedet, samtidig med at de giver pas sende garantier for finansieringen af forsyningspligtydelser; - respektere behovet for neutralitet {f. eks. mellem bestemte markedsaktører/bestemte teknologier eller mellem integreret eller adskilt tilrådighedsstillelse af tjenester) med henblik på at undgå en forvridning af etableringsmønsteret på markedet eller efterfølgende investeringsbeslutninger og/eller markedsaktivitet; - holde alle administrative byrder og de tilsvarende omkostninger på et minimum; - hvile på objektive, gennemskuelige, proportionale og ikke-diskriminerende frem gangsmåder; samt - skabe et miljø, der stimulerer til større effektivitet og nyskabelse med henblik på med tiden at sikre levering af forsyningspligtydelser til lavere omkostninger. Medens det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet står medlemsstaterne frit for at opstille yderligere forpligtelser, hvad angår bestemte teknologier og faciliteter, og/eller at fastsætte mål for tjenester eller dækningsområde (f. eks. for mobile tjenester eller for ISDN), må eventuelle økonomiske byrder i forbindelse med tilrådighedsstillel se af disse ikke finansieres over den ordning, der er oprettet til finansiering af forsy ningspligtydelser. 2. 3 Beslutning om, hvorvidt der skal etableres en national ordning til finan siering af nettoomkostningerne ved forsyningspligtydelser i en medlems stat Ifølge subsidiaritetsprincippet kan den nationale regulatoriske tilsynsmyndighed på grundlag af de reviderede omkostninger ved forsyningspligtydelser fritafgøre at: - Der ikke er behov for finansiering af forsyningspligtydelser, enten fordi forsy ningspligten ikke medfører nettoomkostninger, eller fordi (i) den fastslåede netto- omkostning ikke udgør en urimelig byrde for de(n) berørte operatør(er) eller (ii) byrdens størrelse ikke retfærdiggør de administrative omkostninger ved en særlig finansieringsordning. - Forsyningspligten udgør en byrde, men staten vælger at finansiere den direkte eller indirekte. - Forsyningspligten anses for værende byrdefuld, og der er behov for en særlig fi nansieringsordning for forsyningspligtydelser. I dette tilfælde skal de nationale ordninger være i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen. 2. 4 Relevant fællesskabslovgivning, der gælder for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser De ovenfor opstillede generelle principper og politiske målsætninger stammer fra de nuværende rammer for omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser (se bilag A for lovreferencer). Disse rammer pålægger medlemsstaterne bestemte forpligtelser. 2. 4. 1. Direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester Ifølge direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester skal medlemsstaterne senest den 1. januar 1997 underrette Kommissionen om eventuelle godkendelses- eller anmeldelsesordninger, som sigter mod en opfyldelse af "de finansielle forpligtelser med hensyn til forsyningspligtydelser"6. Disse ordninger skal offentliggøres af med lemsstaterne senest den 1. juli 1997, og inden de gennemføres "undersøger Kommis sionen, om de er forenelige med traktaten" (artikel 3). Denne verifikationsproces i Kommissionen vil derfor finde sted i begyndelsen af 1997. De kriterier, som sådanne ordninger skal følge, er fastlagt i direktivets artikel 4C. De tillader medlemsstaterne at gøre brug af enten en fond for forsyningspligtydelser eller et gebyr, som lægges oven i samtrafiktaksten. Den valgte fremgangsmåde kan kun finde anvendelse på virksomheder, der stiller offentlige telenet til rådighed, og skal "fordele de respektive andele blandt virksomhederne efter objektive og ikke- diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet". Hvor ordninger for forsyningspligtydelser fastlægges på andre måder end via en godkendelses- eller an- meldelsesprocedure, kræves det i direktivets artikel 4C, at medlemsstaterne meddeler en evt. national ordning om deling af nettoomkostningerne ved tilrådighedsstillelse af forsyningspligtydelserne til Kom missionen, så den kan undersøge, om ordningen er forenelig med traktaten. I så tilfælde skal sådanne ordninger forelægges senest den 11. januar 1997 i stedet for den lidt tidligere dato, der er fastsat for god kendelses- og anmeldelsesprocedurerne. Senere datoer for meddelelse gælder eventuelt for de medlemsstater, som Kommissionen indrømmer læn gere overgangsperioder med hensyn til åbning af deres markeder for konkurrence. Datoerne for meddelel se vil i disse tilfælde blive fastsat i beslutningen om indrømmelse af længere overgangsperioder. Opretter medlemsstaterne ikke umiddelbart, men først på et senere tidspunkt nationale ordninger for forsynings pligtydelser, forventer Kommissionen, at sådanne ordninger meddeles Kommissionen, så deres kompati bilitet med fællesskabslovgivningen kan vurderes i god tid inden deres ikraftræden. Endelig kræves det også, at Kommissionen gennemgår sådanne ordninger for forsy ningspligtydelser senest den 1. januar 2003 for at vurdere, hvorvidt de vedtagne ord ninger "begrænser adgangen til de pågældende markeder". 2. 4. 2. Samtrafik-direktivet Det foreslåede samtrafik-direktiv vil fastlægge rammer, der går videre end de princip per, som findes i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. Hvor sidstnævnte direktiv identificerer forpligtelser i henhold til traktaten for så vidt angår forsyningspligtydelser, bygger samtrafik-direktivet på disse principper og foreslår fæl les harmoniserede rammer for omkostningberegning og finansiering af forsyningsplig tydelser inden for medlemstaterne. Ifølge artikel 5, stk. 1, i samtrafik-direktivet kan medlemsstaterne indføre ordninger for, hvordan nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligten skal fordeles blandt andre organisationer, "der driver offentlige telenet og/eller taletelefonitjene ster". Lige som i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester skal bi dragene fastlægges på en objektiv, gennemsigtig, ikke-diskriminerende og proportio nel måde. Artikel 5, stk. 2, forudser lige som direktivet om liberalisering af markederne for tele tjenester enten en uafhængig fond for forsyningspligtydelser på nationalt plan eller et system med tillægsafgifter til samtrafikbetalingerne. Kun de faste offentlige telefonnet samt de faste offentlige telefonitjenester som define ret i afsnit 2. 1 ovenfor (dvs. Bilag I, del 1 til samtrafik-direktivet) kan finansieres via en finansieringsordning for forsyningspligtydelser7. ved Samtrafik-direktivet opstiller i artikel 5, stk. 3, og Bilag III principper for beregning af nettoomkostningerne forsyningspligtydelser. Nettoomkostningerne udgør "forskellen mellem de nettoomkostninger, en organisation har ved at drive virksom hed, når den er underlagt denne pligt, og de nettoomkostninger, den ville have haft, hvis dette ikke var tilfældet". Det kræves at denne beregning stilles til rådighed for de nationale regulatoriske tilsynsmyndigheder efter anmodning, at beregningen revideres af den nationale tilsynsmyndighed eller et andet kompetent organ, og resultaterne of fentliggøres. De nationale regulatoriske tilsynsmyndigheder skal vurdere, hvorvidt en bestemt fi nansieringsordning er berettiget, idet der tages hensyn til den markedsfordel, som op nås af den organisation, der udbyder forsyningspligtydelser (artikel 5, stk. 4). Endelig skal der være fuld offentlig indsigt i procedurerne for omkostningsdeling og i de anvendte ordninger. De nationale regulatoriske tilsynsmyndigheder skal ligeledes Som nævnt i punkt 2. 1 ovenfor har Kommissionen fremsat forslag til en ændring af det nuværende talete lefoni-direktiv. Når dette vedtages, vil det nøjagtige omfang af forsyningspligtbegrebet i Den Europæiske Union blive udviklet yderligere, særlig med hensyn til kravet om en overkommelig pris. hvert år offentliggøre en rapport, hvori er anført omkostningerne i forbindelse med forsyningspligtydelser og de berørte parters bidrag hertil (artikel 5, stk. 5). 2. 4. 3. Statsstøtteordningers rolle I tilfælde hvor medlemsstaterne beslutter at finansiere dele af eller hele nettoomkost ningen i forbindelse med forsyningspligtydelser inden for telesektoren direkte eller in direkte over statsbudgettet, skal sådanne interventioner foretages på en måde, der er overensstemmende med EU-traktatens bestemmelser om statsstøtte, der findes i arti kel 92 - 94 samt i artikel 90. En sådan finansiering skal være transparent og må ikke overstige nettoomkostningerne i forbindelse med forpligtelserne beregnet i henhold til retningslinjerne i denne meddelelse. I de tilfælde, hvor det klart kan fastslås, at der ik ke sker en overkompensering (f. eks. når der ikke sker en kompensering for omkost ninger, der normalt afholdes i forbindelse med den pågældende aktivitet) af omkost ningerne i forbindelse med forsyningspligten, er der normalt ikke tale om statsstøtte i henhold til artikel 92, stk. 1, i traktaten. Omvendt må Kommissionen, når de offentlige indgreb fører til en overkompensering, afgøre, hvorvidt den pågældende støtte kan ac cepteres i henhold til en af fravigelserne fra artikel 92, stk. 2 og 3. Eksempler på sådan direkte støtte kunne omfatte tildeling af støtte fra social sikrings- budgettet til særlige operatører eller direkte til visse kunder til dækning af omkostnin gerne til særligt udstyr eller takstpakker til brugere med handicap. 3. VURDERINGSKRITERIER, DER SKAL BENYTTES VED GENNEMGANG AF NATIONALE ORDNINGER Nedenstående fortegnelse identificerer den vurdering, som Kommissionen vil anlægge ved undersøgelsen af den nationale lovgivning til gennemførelse af de nationale ord ninger for forsyningspligtydelser. / afsnit 5 nedenfor findes mere detaljerede retningslinjer for de nationale lovgivende myndigheder i medlemsstaterne i forbindelse med den praktiske drift af de nationale ordninger. Disse retningslinjer sigter på at udvikle den bedste praksis indenfor sek toren og trække på nedenstående principper. Medlemsstaterne skal sikre, at de nationale ordninger er i overensstemmelse med fæl lesskabslovgivningen. Kommissionen undersøger ved vurderingen af, hvorvidt de nationale ordninger, der er blevet meddelt den, er overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, følgende punkter: Kommissionen undersøger den nationale metode til beregning af omkostningerne ved forsyningspligtydelser og tager navnlig hensyn til følgende punkter: 1. Nationale ordninger må kun dække "nettoomkostningerne" ved forsyningspligten, således som den er defineret i fællesskabslovgivningen (dvs. omkostningerne for bundet med udbydelsen af de faste offentlige telefonnet samt telefonitjenester på det faste offentlige telefonnet8). I beregningen skal indgå såvel omkostninger som indtægter. Omkostningsberegningen skal være fremadskuende og ikke baseret på principper for omkostningsberegning ud fra bogførte data, som er historisk tilbage skuende. For en forklaring på, hvad der menes med "nettoomkostning", og på den metodik, der er hensigtsmæssig ved beregning af nettoomkostningen ved forsyningspligten, henvises til retningslinjerne i afsnit 5 nedenfor. 2. Nationale ordninger skal sikre, at nettoomkostningen ved forsyningspligtydelser bliver beregnet efter objektive, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og proportio nelle kriterier og procedurer. 3 For at opfylde kravene til transparens og proportionalitet i direktivet om liberalise ring af markederne for teletjenester skal de nationale ordninger sikre, at en opera tør, der anmoder om finansiering i forbindelse med forsyningspligten, klart gør rede for (f. eks. i en formel erklæring), hvilke kunder eller grupper af kunder den formelt nægter at betjene, eller agter at frakoble, medmindre byrden forbundet med leve ring af ydelsen til dem deles via en national ordning. Det kræves ikke, at en opera tør skal identificere disse kunder individuelt, men han skal dog kunne opgive det antal kunder, der er tale om i forbindelse med bestemte grupper eller bestemte om råder. Kommissionen undersøger nationale ordninger for at sikre, at de ikke søger at inddri ve nettoomkostninger, der ikke kan henføres til forsyningspligten, og navnlig søger den at sikre, at nedennævnte ikke er omfattet af en eventuel beregning af omkostnin gerne ved forsyningspligten. Se bilag I, del 1 til samtrafik-direktivet. 4. Nationale ordninger må ikke benyttes til at inddrive bidrag til underskud på abon nenttilslutningen, der skyldes ubalancer i de nationale takststrukturer9. Spørgsmålet om disse bidrag behandles i Bilag B. skal de ordninger, der meddeles Kommissionen, For at kunne vurdere hvorvidt de nationale ordninger er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, inde holde en tidstabel over den fremtidige udfasning af de resterende ubalancer i tak sterne. En sådan regulering skal være færdig senest den 1. januar 2000, bortset fra i de tilfælde, hvor medlemsstaterne har fået indrømmet en ekstra periode til gennemførelse i ht. artikel 1, stk. 2, i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. I sådanne tilfælde skal datoen for fuldendelse af denne regulering være den dato, hvor tillægsperioden for gennemførelse udløber. 5. På grundlag af direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester vil det endvidere være urimeligt, hvis de nationale ordninger anvendes til dækning af om kostninger i forbindelse med aktiviteter, der ikke er omfattet af forsyningspligten, f. eks. : - udgifter til gennemførelse af bestemte foranstaltninger, der er nødvendige af hensyn til den offentlige sikkerhed; - udbydelsen af kommunikationstjenester, der ligger uden for omfanget af forsy ningspligtydelser, til skoler, hospitaler eller lignende institutioner; - kompensation og/eller refusionsbetalinger (eller administrative og øvrige om kostninger forbundet med sådanne betalinger) til brugere som følge af manglen de opfyldelse af det fastsatte kvalitetsniveau for tjenesten; - udskiftning og/eller opgradering af telekommunikationsudstyr i forbindelse med den almindelige modernisering af nettet. 6. Ved beregning af omkostningerne ved forsyningspligtydelsen må omkostningerne i forbindelse med specifikation af regningerne samt andre faciliteter (f. eks. selektiv samtalespærring og identifikation af, hvem der ringer), hvor sådanne faciliteter er pålagt som en forpligtelse for alle taletelefonioperatører, ikke medregnes. I tilfælde hvor det ikke er muligt at fuldende en genbalanceret takststruktur inden den 1. januar 1998, må medlemsstaterne i overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester (se betragtning 20), fastlægge ordninger, der er adskilte fra de nationale ordninger for forsyningspligtydelser for at undgå, at de nuværende operatører etablerer "inefficient bypass" eller "cream skimming", hvilket der ville være risiko for, hvis de regulariske tilsynsmyndigheder forhindrer dem i at genbalancere deres takststruktur (dvs. konkurrende operatører (nytilkomne) er i stand til at underbyde den allerede etablerede operatørs taktster på de udenlandske samtaler og langdistancesamtalerne, uden at den allerede etablerede operatør er i stand til at reagere. Disse samtaler er attraktive for konkurrenterne, da den allerede etablere de operatør, der handler ud fra kommercielle principper, er nødt til at fastholde kunstigt høje priser på dis se samtaler for at krydssubsidiere sine regulerede tabsgivende takster for abonnenttilslutning og lokalsam taler). Kommissionen undersøger, hvorvidt eventuelle specifikke ordninger, der er skabt til at finansiere forsyningspligtydelser, fungerer på en objektiv, ikke-diskriminerende, gen nemsigtig og proportionel måde og navnlig: 7. Hvor en særlig ordning anses for nødvendig for at dele nettoomkostningerne ved forsyningspligten mellem markedsaktørerne, kan nationale ordninger indsamle og fordele bidragene enten via (1) en fond for forsyningspligtydelser, der er oprettet på nationalt plan eller (ii) via et system med tillægsafgifter, som skal betales af de virksomheder, der har samtrafik med udbyderen af forsyningspligtydelser. Kommissionen undersøger, omfanget af organisationer, det er pålagt at bidrage til omkostningerne forbundet med forsyningspligten og navnlig: 8. De nationale ordninger skal identificere de organisationer, som det er pålagt at bi drage til omkostningerne forbundet med forsyningspligten. Bidragene kan opkræ ves af udbydere af offentlige telenet og/eller offentligt tilgængelige taletelefonitje nester, men kun i overensstemmelse med principperne om ikke-diskrimination og proportionalitet og i overensstemmelse med Kommissionens udtalelse til referatet af telekommunikationsministrenes møde i Rådet d. 27. marts 199610. Dette betyder, at bidrag udelukkende pålægges udbydere af taletelefoni i forhold til deres brug af offentlige telenet. Kommissionen vil inden for rammerne af dens vurdering af godkendelses- og an- meldelsesprocedurerne med hensyn til taletelefoni og tilrådighedsstillelse af offent lige telekommunikationsnetværk, som medlemsstaterne i henhold til direktiv 96/19/EF skal meddele senest d. 1. januar 1997, i tilfælde af anvendelse/udvidelse af forpligtelserne på nye operatører og/eller på mobile operatører navnlig vurdere, om byrden fordeles i henhold til objektive og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. De pågældende medlemsstater må derfor i tilstrækkelig grad gøre rede for de eventuelle begrundelser for en sådan anvendelse/ udvidelse, så Kommissionen kan foretage sin vurdering bl. a. af, i hvor vid udstrækning mobil telefoni og en fast taletelefonitjeneste kan erstatte hinanden. Kommissionen fastlægger sin holdning til disse finansieringsordninger i de formelle beslutninger, den træffer med hensyn til kompatibiliteten af den nationale erklæring eller de godkendelsesordninger, som medlemsstaterne meddeler den. Kommissionens udtalelse til referatet af det 1910. møde i Rådet (telekommunikationsministrene) d. 27. marts 1996. En kopi af denne udtalelse til referatet findes i bilag C. Kommissionen undersøger den metode, der er valgt til at identificere og fordele bidra gene til nettoomkostningerne ved forsyningspligten blandt markedsaktørerne og navn- lig: 9. De nationale ordninger skal fordele bidragene mellem de kvalificerede markedsak tører i henhold til deres aktivitet på det pågældende marked. For at opnå dette skal nationale ordninger indeholde procedurer for en klar identificering af markedet, hvorpå en sådan aktivitet måles, og fastlægge grundlaget for det bidrag, som hver kvalificeret organisation skal yde. Kommissionen undersøger ordningerne for udbetalinger fra de nationale ordninger og navnlig: 10. Betalinger via nationale ordninger skal foretages på en forholdsmæssig, ikke- diskriminerende og gennemsigtig måde til organisationer, der er underlagt forsy ningspligt. 4. SPØRGSMÅL, DER SKAL FASTLÆGGES PÅ NATIONALT PLAN Vurderingen af nationale ordninger tager også nødvendigvis højde for hele en med lemsstats fremgangsmåde i forbindelse med forsyningspligtydelser. Medlemsstaterne skal derfor vurdere en række punkter, der i overensstemmelse med subsidiaritetsprin cippet hovedsagelig er et spørgsmål om fastlæggelse på nationalt plan. Disse punkter er: - Hvorvidt forpligtelserne i forbindelse med forsyningspligt specielt er pålagt mar kedsaktører, eller om man holder sig til markedskræfterne for at garantere den al mindelige tilgængelighed af en tjeneste til en overkommelig pris. - Hvorvidt der er pålagt konkrete prissætningsbegrænsninger (som f. eks. krav om prismæssig overkommelighed, omkostningsægthed, ensartet national prissætning) som del af en forpligtelse. I denne forbindelse fastslås det i Kommissionens medde lelse om forsyningspligt af 13. marts 1996, at "Prismæssigt overkommelige ydelser er kernen i rammerne for det almene tjenesteudbud for telekommunikation". I meddelelsen anføres det endvidere: "Samtidig skal medlemsstaterne sikre, at der indføres passende foranstaltninger (f. eks. prislofter, målrettede takstordninger), som er nødvendige for at opretholde prismæssigt overkommelige ydelser for alle brugere navnlig på tærsklen til fri konkurrence". 10 - Hvorvidt forpligtelserne er pålagt en eller flere markedsaktører, og hvordan sådan ne forpligtelser er pålagt (f. eks. licensordning/primært lovgivning/tidsbegrænsning). - Hvorvidt medlemsstaterne søge at franchise forsyningspligtydelser eller køre et "pay-or-play-system". En redegørelse for Kommissionens holdning til disse punkter på nationalt plan findes i bilag D. 5. RETNINGSLINJER FOR DRIFTEN AF NATIONALE ORDNINGER I dette afsnit gøres der på baggrund af hovedpunkterne i ovennævnte retsgrundlag nærmere rede for retningslinjerne for sådanne nationale ordninger med henblik på ud vikling af den bedste praksis blandt de nationale lovgivende myndigheder. De nationale ordninger skal derfor fungere på en måde, der opfylder nedennævnte kri terier og betingelser. Disse kriterier vurderer tre hovedaspekter for de nationale ordnin ger: I. beregningen af nettoomkostningerne ved forsyningspligten II. ordningerne til finansiering af forsyningspligtydelser, samt III. beslutning om, hvem der yder bidrag, og hvordan omkostningerne fordeles mel lem bidragyderne. RETNINGSLINJER FOR NATIONALE LOVGIVNENDE MYNDIGHEDER 1. Nationale ordninger må kun vedrøre de omkostninger, der er forbundet med udbydel sen af forsyningspligtydelser (dvs. omkostninger forbundet med udbydelsen af faste of fentlige telenet og offentligt tilgængelige faste telefontjenester, som anført i bilag I, del 1 til samtrafik-direktivet). Omkostningerne ved forsyningspligtydelser dækker de uundgåelige nettotab, som en effektiv operatør lider i forbindelse med, at forsyningspligtydelserne stilles til rådighed for kunder eller kundegrupper. Der er tale om kunder eller kundegrupper, hvor fordelene for operatøren ved at udbyde ydel serne til dem er mindre end de dermed forbundne omkostninger. Det er derfor disse kunder, som en operatør, der udelukkende handler ud fra kommercielle principper, ville vælge at afbryde, såfremt der ikke var nogen forsyningsforpligtelse, der kræ vede, at han skulle udbyde tjenesten til en overkommelig pris. I områder, hvor nettet endnu ik ke er udbygget, ville det være disse kunder, som operatøren ikke ville udbyde tjenesten til. Disse "nettoomkostningskunder" kan kaldes "uøkonomiske". 11 Omkostningerne ved forsyningspligten dækker også tilrådighedsstillelse af offentlige betalings telefoner, alarmcentre, der kan kaldes via alarmtelefonnumre, og levering af visse specialydel ser f. eks. til brugere med handicap. 2. Enhver beregning af omkostningerne ved forsyningspligten skal fastslå nettoomkost ningerne ved sådanne forpligtelser. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester er det kun nettoomkostningerne ved forsyningspligten, som må inddrives via de nationa le ordninger. I overensstemmelse med bilag III til samtrafik-direktivet skal nationale ordninger over holde følgende principper: 2. 1 Beregningen af nettoomkostningerne skal tage udgangspunkt i principperne om og kriterierne for objektivitet, gennemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet. 2. 2 Beregningen af nettoomkostningerne skal: (i) identificere omkostningerne, med fradrag af indtægter og afledte fordele ved at udbyde forsyningspligtydelser til en kunde eller gruppe af kunder; Hvis der er tale om gamle kunder, bør omkostningerne ved at udbyde tjenesten kun omfatte grænseomkostningerne minus afledte indtægter, dvs. den nettoomkostning, som operatøren kan undgå ved at trække tjenesten tilbage (dvs. afbryde) fra "uøkonomiske" kunder11. Hvis der er tale om nve kunder (uanset om det drejer sig om et område, hvor nettet allerede er opbygget, eller et område, hvortil tjenesten endnu ikke er udbudt) skal den samme metode i princippet anvendes12. Under alle omstændigheder skal det være tilladt at få et rimeligt13 afkast på de grænseom kostninger, der er investeret i tilrådighedsstillelse af tjenester til uøkonomiske kunder. Vurdering af grænseindtæater oa afledte fordele skal omfatte: Tilslutning (dvs. en engangsindtægt for installering), leje- og samtaleindtægter, som beta les af kunder eller kundegrupper (dvs. direkte indtægter). Samtaleindtægter, som betales af alle kommercielt rentable kunder, når de ringer til "uøkonomiske" kunder (dvs. indirekte indtægter, omfatter indtægter fra frikaldstjenester og tjenester, hvor omkostningerne deles). Indtægterne fra erstatningssamtaler, der skal vurderes og stilles op imod de grænse- indtægter, der ville gå tabt, hvis tjenesten blev trukket tilbage fra uøkonomiske kunder. 14 En langsigtet metode til identificering af undgåelige omkostninger er den metode, der er mest overens stemmende med princippet om ikke-diskrimination. Beregningerne af de forventede indtægter fra nye kunder skal bygge på typiske indtægtsoplysninger fra gamle kunder i tilsvarende områder. Et "rimeligt" afkast på den anvendte kapital" er den mindste sats, der er nødvendig for fortsat at tiltrække de nødvendige midler fra investorerne. Som en tilnærmelse har afkastet på den anvendte kapital for nuvæ rende operatører (ved anvendelse af de tidligere omkostninger), en tendens til at falde omkring 13-19 procent i forhold til 6 - 9 procent, hvis man anvender nuværdiomkostningerne. 12 (ii) Ved beregning af nettoomkostningerne skal en kvantificering af de immaterielle fordele ved at være udbyder af forsyningspligtydelser lægges til på fordelssiden. Der bør foretages en værdisætteise af de immaterielle fordele for den pågældende operatør ved at være udbyder af forsyningspligtydelser. Selv om alle fordelene ved at være udbyder af forsyningspligtydelserikke kan kvantificeres nøjagtigt, bør det være muligt at foretage skøn for nedenstående kategorier, da sådanne skøn ikke er ualmindelige i forretningsvurderinger. Be regningsgrundlaget og eventuelle antagelser, man har foretaget, skal dog klart fremgå af så danne vurderinger. Disse fordele omfatter: Øget mærkegenkendelse (i forhold til konkurrenterne). Almindelig dækning i området med allestedsnærværende drift (dvs. forholdsvis lavere omkostninger end konkurrenterne i forbindelse med udbygning af nettet til nye kunder). Livscyklusværdien af bestemte kunder eller kundegrupper (livscyklusværdien henviser til det faktum, at en kunde, der i dag er uøkonomisk, kan blive rentabel senere, f. eks. kan det med tiden blive rentabelt at betjene en "uøkonomisk" ung familie, når familieindkomsten begynder at stige, og børnene begynder at bruge telefonen). Dette betyder, at det har en vis værdi for en operatør at udbyde en tje neste til denne kunde på kort sigt på grund af de indtægter, operatøren får i hele kundens levetid. Markedsføringsfordele ved at have adgang til alle data over telefonafbenyttelse. (iii) særskilt identifikation af nettoomkostningerne ved offentlige betalingstelefoner, alarmtjenester og tilrådighedsstillelse af særudstyr eller -tjenester (f. eks. til handicap pede brugere). De således identificerede tjenester adskiller sig fra tilrådighedsstillelse af den grundlæggende telefontjeneste og skal derfor identificeres særskilt i alle medlemsstaternes omkostningsbe regninger. De omfatter de bestemte tjenester, som operatøren skal udbyde til takster, der ikke tilsammen giver tilstrækkelige direkte eller afledte fordele til dækning af de samlede inkremen- telle omkostninger ved at udbyde dem. Disse tjenester omtales til tider som "uøkonomiske tje nester". Der er tale om de tjenester, der ikke ville blive udbudt, hvis man fulgte normale kom mercielle principper, og hvis de ikke blev påbudt ved lov. I forbindelse med alarmtjenester må der skelnes mellem forpligtelsen til at levere gratis alar mopkald, der normalt pålægges alle operatører (således at hver enkelt operatør afholder sine egne udgifter i forbindelse hermed), og forpligtelsen for en enkelt operatør til at stille et alarm center med uddannet personale, der kan tage imod alarmopkald på nationalt eller regionalt plan, til rådighed. Nettoomkostningerne ved et sådant alarmcenter vil kunne inddrives via en national ordning vedrørende forsyningspligt. Offentlige betalingstelefoner kan også påføre operatøren et tab, og hvor dette er resultatet af en reguleret gennemsnitssamtalepris, er det tilladt at lægge operatørenes samlede inkremen- telle nettoomkostninger ved at stille betalingstelefoner til rådighed (dvs. grænseomkostninger minus alle afledte indtægter) til omkostningerne ved forsyningspligtydelser. Ved beregning af de mistede indtægter skal der foretages en vurdering af de indtægter, som en kunde, der er blevet frakoblet, stadig ville have givet operatøren via "erstatningsopkald", dvs. brug af telefonen hos familie, venner, arbejdsplads eller offentlig betalingstelefon. 13 Hvis sådanne tjenester udbydes til priser, der medfører, at de eventuelle samlede inkrementel- le indtægter ikke dækker de samlede langsigtede inkrementelle omkostninger ved at udbyde tjenesten, skal nettoomkostningerne lægges til omkostningerne ved forsyningspligtydelser. 2. 3 Nationale ordninger skal beregne omkostningerne under 2. 1 og 2. 2 på grundlag af in vesteringer og driftsomkostninger, som kunne undgås, såfremt operatøren holdt op med at udbyde tjenesten til "uøkonomiske" kunder eller kundegrupper. "Uøkonomisk" refererer til kunder, hvor de samlede direkte og indirekte indtægter for operatøren (beregnet i henhold til retningslinjerne i punkt 2. 2 ovenfor) er lavere end omkostnin gerne ved at udbyde tjenesten til denne kunde. Princippet om "undgåelige omkostninger", der er fulgt i disse beregninger af omkostningerne, gælder både for driftsomkostninger og de faste omkostninger forbundet med kapitaludstyr. Hvis der er tale om inreversible investeringer (dvs. investeringer, der, når de én gang er fore taget, ikke kan geninddrives fuldstændigt), der kunne være undgået, hvis der ikke havde væ ret tale om en forsyningspligt, skal en passende forrentning af den anvendte kapital medreg nes som et element i beregningerne af de inkrementelle omkostninger. Værdien af eventuelle faste investeringer skal ikke være den, der fremgår af operatørens regnskaber, men nuværdiomkostningerne af den kapitalinvestering, der kræves for at yde en tilsvarende tjeneste i dag15. 2. 4 Den egentlige proces med at kvantificere omkostningerne ved forsyningspligtydelser i en medlemsstat kræver formentlig en vurdering af trolige nettoomkostningsområder, som kan forklares ved en række faktorer som f. eks. abonnenternes sociale/økonomiske sammensætning, abonnenttætheden, og landskabstopografien. Den i 2. 2 og 2. 3 foreslåede metodik vil også tage højde for nettoomkostningerne ved at betje ne "uøkonomiske" kunder i såkaldte "højomkostningsområder". Det er ikke tilladt at foretage yderligere beregning for højomkostningsområder, hvis dette medfører, at omkostningen ved at betjene "uøkonomiske" kunder regnes med to gange. 2. 5 Nationale ordninger bør kun vedrøre finansieringen af nettoomkostningerne ved for syningspligten, i forbindelse med hvilken operatøren, som er pålagt den pågældende forsyningspligt, udtrykkeligt har erklæret, at han kun er i stand til at udbyde tjenesten med en nettoomkostning for ham selv. En sådan erklæring skal afgives til den nationale tilsynsmyndighed og skal identificere de kun der eller kundegrupper eller de tjenester, som den berørte operatør ikke ville betjene, hvis der ikke havde været tale om en forsyningspligt, eller hvis der er tale om at forsyne nye kunder eller nye områder, ikke ville være villig til at betjene efter anmodning. 3. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester må nationale ordninger for beregning af omkostningerne ved forsyningspligterne ikke om fatte et bidrag til underskud på abonnenttilslutningen, der skyldes ubalance mellem de nationale takststrukturer. Det gældende princip er at konkurrenter kun skal betale for tilrådighcdsstillclscn af forsyningspligtydel sen i overensstemmelse med de minimumsomkostninger, som en effektiv operatør har ved at udbyde den pågældende tjeneste i dag. Samtidig bør der ved identificeringen af disse omkostninger tages hensyn til eventuelle administrate begrænsninger, der kan forhindre en udbyder af forsyningspligtydelser i at an vende den mest effektive teknologi (f. eks. begrænsninger, der pålægges netværksoperatører med forsy ningspligt, og som forhindrer dem i at anvende trådløse løsninger i landområder eller i fjernere beliggende områder). 14 Der er tradition for, at operatører ofte har sikret billig tilslutning og lave abonnementsafgifter (og til tider lave lokalsamtaletakster) via krydssubsidier fra samtaleindtægterne fra langdistan cesamtaler og internationale samtaler. Dette har ofte medført, at tilslutningsafgiften og abon- nementsafgiften ikke har givet et rimeligt afkast af den kapital, som operatørerne har investe ret ved at udbyde den pågældende tilslutning. Hvis en operatør, der ikke udsættes for konkurrence, har "underskud på abonnenttilslutnin gen", får operatøren typisk kompensation fra de meget høje overskud, der skabes af andre tjenester som f. eks. internationale samtaler og langdistancesamtaler. Hvor dette forhold gør sig gældende, er operatørens takster "ikke i balance" med omkostningerne derved16. På et marked, der er præget af konkurrence, skal en operatør ikke tvinges til at fastholde sådanne takstmæssige ubalancer. 4. 5. Nationale ordninger, som er meddelt Kommissionen, skal indeholde en tidsplan for den fremtidige udligning af de resterende takstmæssige ubalancer. En sådan udligning skal være færdig senest den 1. januar 2000, bortset fra de tilfælde, hvor medlemssta terne er blevet indrømmet en ekstra gennemførelsesperiode i henhold til artikel 1, stk. 2, i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. I disse tilfælde skal da toen for afslutningen af en sådan udligning være den dato, hvor den ekstra gennemfø relsesperiode udløber. Hvis det ikke har været muligt at afslutte udligningen af taksterne inden 1. januar 1998, må medlemsstaterne i overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markeder ne for teletjenester17 fastlægge ordninger, der adskiller sig fra de nationale ordninger for forsyningspligtydelser for at forhindre nytilkomne i at drage urimelig fordel af pris strukturen (dvs. høje afgifter på internationale tjenester og langdistancetjenester, der ikke er omkostningsorienterede), der er skabt ved regulering af den allerede etablerede operatørs priser. Sådanne mekanismer skal baseres på principperne og kriterierne for objektivitet, gen nemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet. Principperne for sådanne ordninger vedrørende underskud på abonnenttilslutningen omtales nærmere i bilag B. 6. Ved beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligten må forpligtelser, der ligger uden for forsyningspligten, ikke medtages, f. eks. : 6. 1 omkostninger ved gennemførelsen af bestemte foranstaltninger, der er nødvendige af hensyn til den offentlige sikkerhed; 6. 2 omkostninger ved udbydelsen af kommunikationstjenester, der ligger uden for omfan get af forsyningspligtydelser til skoler, hospitaler eller biblioteker; 6. 3 kompensation og/eller refusionsbetalinger (eller administrative og øvrige omkostnin ger forbundet med sådanne betalinger) til brugere som følge af manglende opfyldelse af det fastsatte kvalitetsniveau for den specifikke tjeneste; Ubalancerede takster, eller den naturlige følge deraf, og underskud på abonnenttilslutningen fører ikke til, at operatøren lider et ægte "nettotab", da operatøren normalt bliver kompenseret ved de store overskud fra øvrige aktiviteter, som f. eks. langdistancesamtaler og internationale samtaler. Der er endog sandsynligt, at det stadigvæk vil kunne betale sig for operatøren at betjene de fleste kunder, der modtager subsidieret til slutning, som følge af de grænseindtægter, de medfører. De kunder, der påfører operatøren en nettoom kostning, vil blive opfanget i nettoomkostningsøvelsen, der er beskrevet i afsnit 2. 2 ovenfor. Se navnlig betragtning nr. 20 i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. 15 6. 4 ved udskiftning og/eller opgradering af telekommunikationsudstyr i forbindelse med den almindelige modernisering af nettet; 7. 8. 9. Ved beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligten må udgifterne til specifi kation af regningerne samt andre faciliteter (f. eks. selektiv samtalespærring og identifi kation af hvem, der ringer), hvor sådanne faciliteter er pålagt som en forpligtelse for alle taletelefonioperatører, ikke medregnes. Ordninger for finansiering af forsyningspligten inden for de nationale ordninger skal bygge på principperne om og kriterierne for objektivitet, gennemsigtighed, ikke- diskrimination og proportionalitet. Hertil hører situationer, hvor der ikke er oprettet en særlig finansieringsordning, eller hvor staten finansierer omkostningerne ved visse eller alle elementerne i forsyningspligtydelserne direkte eller indirekte. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester og samtrafik-direktivet kan de nationale ordninger omfatte en mekanisme til fordeling af eventuelle urimelige byrder som følge af de nettoomkostninger, der er forbundet med at udbyde forsyningspligten blandt andre markedsaktører. 10. Sådanne mekanismer inden for de nationale ordninger kan tage form af enten en for syningspligtfond etableret på nationalt plan eller et system af tillægsafgifter. Reglerne for beregning af nettoomkostningerne ved forsyningspligten, som anført ovenfor, er de samme for begge finansieringsordninger. Kun inddrivelsen af forsyningspligtbidragene fra de pågældende markedsaktører er forskellige under de to ordninger. 11. Nationale ordninger kan kombinere elementer fra begge ordninger med henblik på at sikre at eventuelle urimelige byrder forbundet med nettoomkostningerne ved forsy ningspligten bliver delt mellem andre markedsaktører, forudsat der ikke finder nogen utilbørlig diskrimination sted, og at det ikke bliver krævet af nogen organisation, at den direkte eller indirekte skal bidrage mere end en gang til nettoomkostningerne ved en bestemt forsyningspligt. 12. Forsvninaspliatfonde 12. 1 Hvis de nationale ordninger omfatter en forsyningspligtfond, skal det organ, der ad ministrerer fonden, opfylde følgende kriterier: a) b) Fonden skal administreres af et organ, der er uafhængigt af de bidragydende og de modtagende virksomheder. Dette organ skal være ansvarligt for at opkræve bidrag fra operatører og tjenesteudby dere, der er forpligtiget til at bidrage til omkostningerne ved forsyningspligten i den pågældende medlemsstat, og det skal kontrollere overførslen af forfaldne beløb og/eller administrere udbetalinger til de personer og/eller organisationer, der er beret tiget til at modtage betalinger fra fonden. Ved administrationen af de finansielle arrangementer for forsyningspligtydelser, skal de natio nale ordninger tilstræbe at minimere den pålagte administrative byrde og de afledte omkost ninger. Derfor må det organ, der administrerer en fond handle som "revisor" og "clearing house" for betalinger, eller det kan blot føre tilsyn med de direkte betalingerne mellem de be rørte organisationer. 16 c) Ansvaret for at verificere nettoomkostningerne ved forsyningspligten skal forblive hos den pågældende nationale tilsynsmyndighed. 12. 2 Udbetalinger fra fonden til de organisationer, der påføres nettoomkostninger, som hid rører fra forsyningspligten, skal foretages under iagttagelse af kriterierne for proporti onalitet, ikke-diskrimination og gennemsigtighed. 13. Et tillæasafaiftsvstem 13. 1 Nationale ordninger, der giver mulighed for et tillægsafgiftsystem skal sikre, at de(n) berørte operatør(er) fastlægger nettoomkostningerne ved forsyningspligten samt de konkrete bidrag, der skal opkræves via tillægstakssystemet på en gennemsigtig, ikke- diskriminerende og proportionel måde samt underkaster sig den nationale regulatori ske tilsynsmyndigheds eftersyn. Nationale ordninger skal navnlig sikre, at der ikke er interessekonflikt mellem en opera tørs kommercielle aktiviteter og dennes rolle i forbindelse med opkrævningen af indbe talinger fra konkurrenterne. Ethvert bidrag, der skal betales via et tillægsafgiftsystem, skal beregnes på årsbasis på grundlag af en årlig beregning af omkostningerne ved forsyningspligten18. 13. 2 Det forfaldne beløb skal opkræves fra de berørte organisationer inden for en rimelig tidsperiode. Betalingerne kan opkræves som en engangsbetaling på årsbasis eller med et hvilket som helst interval, som fastlægges af den pågældende nationale tilsyns myndighed. 13. 3 Nationale ordninger skal sikre, at ethvert tillægsafgiftsystem er gennemsigtigt. Dette kræver adskillelse af trafiktaksterne for samtrafik fra eventuelle bidrag til omkostninger ne fra forsyningspligten. Udbyderen af forsyningspligtydelser skal desuden selv foretage en særskilt redegørelse for omfanget af egne bidrag til omkostningerne ved forsyningspligtydel ser. 14. I overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester og samtrafik-direktivet kan det under de nationale ordninger kun kræves, at organisatio ner, der stiller offentlige telenet og/eller taletelefonitjenester til rådighed, bidrager til en forsyningspligtfond eller til et tillægsafgiftsystem. Ethvert krav om bidrag skal dog væ re i overensstemmelse med principperne om ikke-diskriminering og proportionalitet og med Kommissionens erklæring om spørgsmålet på mødet mellem telekommunikati onsministrene forsamlet i Rådet i marts 1996 (jf. bilag C). Dette betyder, at bidrag kun kan pålægges taletelefonioperatører i forhold til deres brug af offentlige telenet. Kommissionen vil inden for rammerne af dens vurdering af godkendelses- og anmeldel- sesprocedure med hensyn til taletelefoni og tilrådighedsstillelse af offentlige telekom munikationsnetværk, som medlemsstaterne i henhold til direktiv 96/19/EF skal meddele den senest d. 1. januar 1997, i forbindelse med anvendelse/udvidelse af forpligtelserne på nye operatører på markedet og/eller mobile operatører navnlig vurdere, om byrden fordeles i henhold til objektive og ikke-diskriminerende kriterier og i overensstemmelse 18 Se artikel 5, stk. 5, i samtrafik-direktivet. 17 med proportionalitetsprincippet. De pågældende medlemsstater må derfor i tilstrækkelig grad gøre rede for de eventuelle begrundelser for en sådan anvendelse/udvidelse, så Kommissionen kan foretage sin vurdering bl. a. af, i hvor vid udstrækning mobil telefoni og en fast taletelefonitjeneste kan substituere hinanden. Kommissionen fastlægger sin holdning til disse finansieringsordninger i rammerne af de formelle beslutninger, den træffer med hensyn til kompatibiliteten af de nationale erklæ ring eller de godkendelsesordninger, som medlemsstaterne meddeler den. 15. Som eksempel på organisationer, der ikke er pligtige at bidrage til finansieringen af forsyningspligtydelser kan nævnes (i) private netoperatører, der udbyder netværks løsninger til virksomheder eller lukkede brugergruppetjenester, (ii) tjenesteudbydere, der tilbyder datakommunikation eller tillægsdatatjenester (som f. eks. e-mail), (iii) tjene steudbydere, der tilbyder udvidede taletelefonitjenester19 som f. eks. videokonferencer, taleposttjenester og taleforespørgsels- og svartjenester som f. eks. "home-banking" eller "tele-shopping". Omfanget af bidragsgrundlaget for forsyningspligten kan udvikle sig med tiden i over ensstemmelse med ændringerne i teknologi og markedsstruktur. 16. Nationale ordninger skal fordele bidragene mellem kvalificerede markedsaktører i for hold til disses aktivitet på det pågældende marked. Med henblik herpå skal de nationa le ordninger opstille procedurer for en tydelig identificering af det marked, hvor aktivi teten måles, og de skal fastlægge grundlaget for bidraget på en gennemsigtig måde for hver kvalificeret organisation, der skal bidrage. 17. Nationale ordninger skal sikre, at det bidragsniveau, som kræves hos de i punkt 14 ovenfor identificerede og kvalificerede organisationer, beregnes på en objektiv, gen nemsigtig, ikke-diskriminerende og proportionel måde. Med henblik på at sikre dette, skal de nationale ordninger opfylde følgende principper: 17. 1 I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet kan medlemsstaterne fastlægge de konkrete kriterier inden for de nationale ordninger for fordeling af bidragene blandt de kvalificerede markedsaktører, forudsat sådanne kriterier opfylder de i punkt 16 opstil lede krav. 17. 2 Nationale ordninger skal sikre, at fordelingen af bidragene ikke urimeligt forvrider inci tamenterne til investering og den økonomiske effektivitet. 17. 3 Nationale ordninger bør sikre, at de valgte kriterier til fastlæggelse af de kvalificerede organisationers bidragsandel ikke får en uforholdsmæssig eller diskriminerende virk ning på bestemte aktører. En række indikatorer så som indtægter før skat, samtaleminutter, antal abonnenter og samlet overskud kan bruges til at måle kvalificerede organisationers aktivitet. Uanset den valgte me tode skal den fastlægges efter principperne om proportionalitet, ikke-diskrimination og gen nemsigtighed, og den bør tilskynde til konkurrence samtidig med, at urimelige administrative eller regnskabsmæssige byrder undgås for de berørte aktører. F. eks. bør medlemsstaterne Med hensyn til tilrådighedsstillelsen af taletelefonitjenester via Internet anses dette ikke i øjeblikket for at være en offentligt tilgængelig taletelefonitjeneste, (se Kommissionens notits [. ] om taletelefoniens status på Internet ifølge direktiv 90/388/EØF). Der kan derfor ikke kræves bidrag fra udbyderne af tilslutning til Internet. Organisationer, der udbyder Internettilslutning via deres egne net ville derfor normalt have bi draget på grundlag af deres drift af et offentligt net. 18 undgå kriterier, der urimeligt forvrider mønstret for markedsaktørernes adgang til markedet, aktivitet eller investering. 17. 4 Nationale ordninger bør sikre, at opkrævningsordningen forhindrer "dobbeltbidrag". Et eksempel på dobbeltbidrag kunne være en tjenesteudbyder, der stiller tjenester til rådighed via lejede kredsløb, og som kræves at bidrage direkte til en forsyningspligtfond i forhold til sit aktivitetsniveau (f. eks. bruttoindtægter), selvom taksten for de leje er blevet fastlagt af netope ratøren til dækning af denne operatørs bidrag til forsyningspligtydelser som udbyder af et of fentligt telenet. I sådan en situation ville det direkte eller indirekte bidrag betyde, at tjenesteud byderen betalte dobbelt til omkostningerne vedrørende forsyningspligten. 6. KONKLUSION Denne meddelelse har identificeret de kriterier, som Kommissionen vil benytte i sin vurdering af den del af de nationale ordninger, der drejer sig om omkostningsbereg ning og finansiering af forsyningspligtydelser, som skal meddeles Kommissionen i overensstemmelse med direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. Kommissionen agter at gennemgå de således meddelte ordninger i løbet af det første halvår af 1997, således at medlemsstaterne i god tid kan foretage det nødvendige for at tilpasse disse ordninger til fællesskabsrettens krav om gennemførelse af fuld liberali sering på telemarkedet inden 1. januar 1998. Kommissionen agter i lyset af dens erfaringer med at vurdere de ordninger, der med deles den, samt i lyset af resultaterne af en omfattende undersøgelse af de praktiske si der ved omkostningsberegning og finansiering af forsyningspligtydelser i et konkur rencedygtigt miljø, at drage sine konklusioner i form af praktiske retningslinjer for te lekommunikationssektoren, for de tilsynsførende og for brugerne for at udvikle den bedste praksis inden for EU. Denne meddelelse fremsendes hermed til medlemsstaterne som en hjælp ved udform ningen af deres nationale ordninger. 19 BILAG A: RELEVANTE BESTEMMELSER I FÆLLESSKABSLOVGIVNINGEN GÆLDENDE FOR FORSYNINGSPLIGTYDELSER Uden at foregribe Europa-Parlamentets og Rådets harmonisering i forbindelse med ONP, skal en hver national ordning, der er påkrævet for at fordele nettoomkostningerne ved opfyldelsen af tele selskabernes forpligtelser om alment tjenesteudbud, blandt alle selskaber, uanset om de består af et system af tillægafgifter eller en samlet tjenestefond: a) kun gælde virksomheder, der stiller offentlige telenet til rådighed b) fordele de respektive andele blandt virksomhederne efter objektive og ikke-diskriminerende kri terier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Medlemsstaterne anmelder enhver sådan ordning til Kommissionen, så den kan undersøge, om ordningen er forenelig med traktaten. Medlemsstaterne skal tillade deres teleselskaber at udligne taksterne under hensyntagen tii specifik ke markedsvilkår og behovet for at sikre alment tjenesteudbud til en overkommelig pris, og med lemsstaterne skal især tillade dem at tilpasse nuværende takster, der ikke er baseret på omkostnin ger, og som forøger byrden ved at sørge for alment tjenesteudbud, for at nå frem til takster baseret på faktiske omkostninger. Kan en sådan udligning ikke afsluttes inden den 1. januar 1998, skal de pågældende medlemsstater underrette Kommissionen om den kommende gradvise udligning af de resterende takstforskelle. Heri skal indgå en detaljeret tidsplan for gennemførelsen. Under alle omstændigheder vil Kommissionen senest tre måneder efter, at Europa-Parlamentet og Rådet har vedtaget et direktiv om harmonisering af sammenkoblingsvilkår, vurdere, om der er be hov for yderligere initiativer for at sikre overensstemmelsen mellem de to direktiver, og træffe de nødvendige forholdsregler. Kommissionen foretager desuden senest den 1. januar 2003 en vurdering af situationen i medlems staterne, og vurderer navnlig, om de gældende finansieringsordninger ikke begrænser adgangen til de pågældende markeder. I så tilfælde vil Kommissionen undersøge, om der findes andre metoder og eventuelt fremsætte passende forslag. Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester (direktiv om liberalisering af markederne for teletjenester). 20 (g) "forsyningspligtydelser": et bestemt, begrænset sæt af tjenester af en given kvalitet, hvortil alle brugere uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale betingelser får en tilslutning til en overkommelig pris. Samtrafik og bidrag til dækning af forsyningspligtydelser 1. Hvis en medlemsstat i henhold til denne artikel skønner det urimeligt, at en enkelt virksomhed alene skal opfylde pligten til at udbyde forsyningspligtydelser, kan den indføre ordninger for, hvordan nettoomkostningerne i forbindelse med denne pligt skal fordeles blandt de organisatio ner, der driver offentlige telenet og/eller telefontjenester. Medlemsstaterne tager hensyn til prin cipperne om gennemsigtighed, ikke-diskrimination og proportionalitet, når de fastlægger, hvilke bidrag der skal betales. Denne type finansiering vedrører kun offentlige telenet og -tjenester som angivet i bilag I, del 1. 2. Bidrag til dækning af eventuelle omkostninger ved pligten til at udbyde forsyningspligtydelser kan indhentes via en ordning, der specifikt indføres med dette formål og administreres af en instans, som er uafhængig af de organisationer, der modtager godtgørelse og/eller via et gebyr, som lægges oveni samtrafiktaksten. 3. Når det skal opgøres, hvilke eventuelle omkostninger pligten til at udbyde forsyningspligtydelser medfører, beregner de organisationer, som skal opfylde den, efter anmodning fra den nationale tilsynsmyndighed de pågældende nettoomkostninger efter proceduren i bilag III. Beregningen af disse nettoomkostninger revideres af den nationale tilsynsmyndighed eller en anden virksomhed, der er uafhængig af televirksomhederne, og som er godkendt af den nationale tilsynsmyndighed. Der skal være fuld offentlig indsigt i resultaterne af beregningen af disse omkostninger og i revi- sionsrapporten i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2. 4. Hvis det er berettiget ud fra den i stk. 3 omhandlede beregning af nettoomkostningerne og ud fra en vurdering af den eventuelle markedsfordel, som opnås af den virksomhed, der udbyder for syningspligtydelser, træffer de nationale tilsynsmyndigheder beslutning om, hvorvidt der skal indføres en ordning til fordeling af nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligtydelser. 5. Hvis der indføres ordninger som omhandlet i stk. 4, sikrer de nationale tilsynsmyndigheder, at der er fuld offentlig indsigt i principperne for omkostningsdelingen, herunder i de nærmere for hold i den anvendte ordning, jf. artikel 14, stk. 2. De nationale tilsynsmyndigheder sikrer, at der offentliggøres en årlig rapport med anførelse af de beregnede omkostninger i forbindelse med pligten til at udbyde forsyningspligtydelser, og af de forskellige berørte parters bidrag til dækningen af disse omkostninger. FÆLLES HOLDNING (EF) nr. 34/96 vedtaget af Rådet d. 18. juni 1996 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/. /EF af. om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne. 21 Indtil proceduren i stk. 3, 4 og 5 er gennemført, skal den nationale tilsynsmyndighed og Kom missionen underrettes, inden der opkræves afgifter fra sammenkoblede virksomheder til dæk ning af omkostninger i forbindelse med pligten til at udbyde forsyningspligtydelser. Hvis den nati onale tilsynsmyndighed på eget initiativ eller efter begrundet anmodning fra de berørte parter fastslår, at taksterne er for høje, skal den pågældende organisation nedsætte dem. Nedsættelsen gælder med tilbagevirkende kraft fra den dato, hvor afgifterne blev opkrævet, men tidligst fra den 1. januar 1998. I l l å É i i É I I I^ Det faste offentlige telefonnet Ved "det faste offentlige telefonnet" forstås det offentlige koblede telenet, som er beregnet til frem føring aftaleinformation og audioinformation (3,1 kHz båndbredde), f. eks. : - - taletelefoni telefaxmeddelelser (gruppe III), jf. ITU-T-rekommendationeme i "T-serien" - datatransmission i talebåndet via modemer med overførselshastighed på mindst 2 400 bits/s, jf. ITU-T-rekommendationeme i "V-serien". Adgang til slutbrugerens nettermineringspunkt sker via et eller flere numre, som indgår i den natio nale nummereringsplan. Telefonitjenester på det offentlige fastnet i overensstemmelse med Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/62/EF af 13. december 1995 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten^2) Ved "telefonitjenester på det faste offentlige telefonnet" forstås, at der til abonnenter på det faste net udbydes en tjeneste bestående i etablering eller modtagelse af nationale og internationale opkald, herunder tilslutning til alarmtjenester (112-tjenester), telefonistekspedition, oplysningstjenester, of fentlige betalingstelefoner, udbud af tjenester på særlige vilkår og/eller udbud af særlige faciliteter for handicappede eller abonnenter med særlige sociale behov. Adgang til slutbrugerens nettermineringspunkt sker via et eller flere numre, som indgår i den natio nale nummereringsplan. EFTnr. L321 af 30. 12. 1995, s. 6. 22 BEREGNING AF OMKOSTNINGERNE VED FORSYNINGSPLIGT PÂ TALETELEFONIYDELSER som omhandlet i artikel 5, stk. 3 Ved "forsyningspligt" forstås den pligt, som en medlemsstat pålægger en organisation til at udbyde net og tjenester overalt inden for et givet geografisk område samt - om nødvendigt - til at udbyde tjenesten til den samme pris inden for hele det pågældende område. Omkostningerne ved forsyningspligten beregnes som forskellen mellem de nettoomkostninger, en organisation har ved at drive virksomhed, når den er underlagt denne, pligt, og de nettoomkostnin ger, den ville have haft, hvis dette ikke var tilfældet. Dette gælder uanset om medlemsstatens net er fuldt udbygget eller stadig under etablering eller udbygning. Beregningen baseres på de omkostninger, der følger af: (i) Elementer af de pågældende tjenester, som kun kan udbydes med tab eller med omkostninger, der overstiger almindelige kommercielle standardomkostninger. Dette omfatter f. eks. tilslutning til alarmtjenester, visse betalingstelefoner, bestemte tjenester eller udstyr til handicappede mv. (ii) Bestemte slutbrugere eller grupper af slutbrugere, som, under hensyntagen til omkostningerne og indtægten ved bestemte net- og tjenesteudbud samt medlemsstatens foreskrevne, geografik be stemte gennemsnitstakster for tjenesten, kun kan betjenes med tab eller med omkostninger, der overstiger almindelige kommercielle standardomkostninger. Dette omfatter f. eks. slutbrugere eller grupper af slutbrugere, som ikke ville blive betjent af en kommercielt orienteret operatør uden forsyningspligt. I randområder med net, som er under udbygning, skal omkostningsberegningen baseres på den meromkostning, det ville medføre at betjene de slutbrugere eller grupper af slutbrugere, som ikke ville blive betjent af en operatør, der i et konkurrencebaseret miljø gik ud fra almindelige kommer cielle principper. Ved beregningen af nettoomkostningerne indregnes også indtægterne. Der regnes med prognose- baserede omkostninger og indtægter. 23 BILAG B: BIDRAGSORDNINGER I FORBINDELSE MED UNDERSKUD PÅ ABONNENTTILSLUTNINGEN Kriterier for vurdering af ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslut ningen Som anført ovenfor under vurderingskriterierne for nationale ordninger kan medlemsstaterne etablere separate ordninger som adresserer de virkninger, som de lovgivningsmæssige be grænsninger af takststrukturene har for de allerede etablerede operatører, dvs. regulering af den hastighed, hvormed operatørerne må udligne taksterne med henblik på at opfylde kravet om udligning i direktivet om liberalisering af markederne for teletjenester. Sådanne ordninger bør være adskilt fra den nationale ordning til omkostningsberegning og finansiering af nettoomkostningerne ved forsyningspligten i en medlemsstat. Sådanne ordninger bør hvile på principperne om og kriterierne for objektivitet, gennemsigtig hed, ikke-diskrimination og proportionalitet og bør kun oprettes som en midlertidig foran staltning. Med henblik på at opfylde disse betingelser bør sådanne ordninger være i overensstemmelse med nedenstående principper: 1. Efter den 1. januar 1998 bibeholder de berørte operatører betydelige krydssubsidier til private tilslutninger, der ligger ud over det forventede i forhold til normal kommerciel sædvane (dvs. disse operatører er underlagt lovmæssige begrænsninger, der har forhin dret dem i at fuldende takstudligningsprocessen, og dette har medført takststrukturer, der er meget ude af trit med den kapital, der er investeret i at stille lokaltilslutning til rådighed). 2. Ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen bør kun gennemføres som midlertidige foranstaltninger og kun frem til 1. januar 2000. / princippet tager ordninger i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen udgangspunkt i den allerede etablerede operators detailprisstruktur (eller de forskelli ge erhvervsområders rentabilitet) ved beregning af samtrafikpriser, og de tillader en reduktion af priser for at finde frem til samtrafikprisen for en bestemt type opkald eller tjeneste. Beregningen sker derfor fra toppen og ned og ikke fra bunden og op på gpmdlag af de faktisk afholdte omkostninger. Som følge heraf vil enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslut ningen forhindre indførelsen af effektiv konkurrence, eftersom konkurrenterne (de ny tilkomne) vil blive tvunget til at forlange højere priser for de tjenester, som bidrager til den allerede etablerede operatørs underskud på abonnenttilslutningen. Denne form for prissætningssystem for samtrafikken underminerer den allerede etablerede opera tørs incitament til at gøre sine priser omkostningsægte. Disse virkninger forvrider in vesteringerne indenfor branchen og kan kun anses for at være en midlertidig undta gelse til traktatens konkurrenceregler. 24 3. 4. Enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen bør kræve en tydelig identifikation af ethvert påberåbt "underskud" beregnet på en proportionel, ikke- diskriminerende og gennemsigtig måde. Der bør foretages en uafhængig verifikation af beregningen. Beregningen bør identificere fordelingen af den kapital, der er anvendt til at skaffe tilslutning samt angive alle almindelige og fælles omkostninger, der bør forde les efter principperne om proportionalitet og ikke-diskrimination. Foranstaltninger til sikring af gennemsigtigheden af enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen er særligt vigtige i betragtning af det store skøn, som en allerede etableret operatør kan udøve med hensyn til fordeling af de almindeli ge/fælles omkostninger inden for sin virksomhed. Ordninger i forbindelse med under skud på abonnenttilslutningen bør ikke benyttes til blot at finansiere de ineffektive ak tiviteter, der måtte være blandt en allerede etableret operatørs aktiviteter. 5. Oplysninger vedrørende gennemførelsen af sådanne ordninger samt tidsplanen for deres afVikling bør indberettes til Kommissionen sideløbende med indberetningen af de natio nale ordninger for forsyningspligtydelser (dvs. senest 11. januar 1997). Såfremt der ikke foreligger sådanne oplysninger, vil Kommissionen ikke være i stand til at vurdere de nationale ordningers overensstemmelse med EF-traktaten. 6. Enhver ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen bør være struktu relt adskilt fra enhver national ordning vedrørende forsyningspligtydelser. Formålet med en ordning i forbindelse med underskud på abonnenttilslutningen er at takle virkningerne af en ineffektiv omgåelse og skumning af fløden som følge af de lovmæssige begrænsninger, som den allerede etablerede operatørs takststruktur er un derlagt. Dette "underskud" udgør ikke et reelt tab for den pågældende operatør. Det er derfor ikke en del af nettoomkostningerne ved at udbyde elementer af forsyningsplig tydelser. 7. De nationale tilsynsmyndigheder bør sikre, at andre markedsaktører kun bidrager til et eventuelt underskud på abonnenttilslutningen der, hvor konkurrenten benytter (dvs. sammenkobler sig med) en del af den allerede etablerede operatørs net til overførsel af en samtale. Hvis konkurrenten er i stand til at tilbyde kunder en slutbruger-til-slutbruger tjeneste, der ikke gør brug af eller har samtrafik med den allerede etablerede operatørs net, bør der ikke betales noget bidrag til underskuddet på abonnenttilslutningen. 8. Bidrag til underskud på abonnenttilslutningen bør beregnes på grundlag af det bidrag til underskuddet, som den allerede etablerede operatør mister, når den indtægt (takst), der ville være tilflydt den allerede etablerede operatør, i stedet betales til en konkurrent, selv om samtalen delvis blev overført via den allerede etablerede operatørs net23. Bidra- Hvor der ikke foregår nogen samtrafik, bor der ikke ydes noget bidrag til underskuddet på abonnenttil slutningen. 25 get til underskuddet på abonnenttilslutningen bliver mindre end det fulde bidrag til det underskud, som den allerede etablerede operatør ville have tjent, hvis denne havde overført hele samtalen, som følge af konkurrencens virkninger i forbindelse med udvi delsen af markedet. En del af samtrafikken bør anses for at være ny trafik, hvor den al lerede etablerede operatør ikke kan have givet afkald på noget bidrag. BILAG C: KOMMISSIONENS UDTALELSE TIL REFERATET AF DET 1910. MØDE I RÅDET (TELEKOMMUNIKATIONSMINISTRENE) D. 27. MARTS 1996 OM, HVEM DER BIDRAGER TIL FORSYNINGSPLIG TYDELSER "I forbindelse med artikel 5, stk 1, i den fælles holdning til forslaget til et direktiv om samtra fik på teleområdet minder Kommissionen om, at artikel 4c i Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemfø relse af liberaliseringen af markederne for teletjenester bestemmer, at såfremt medlemsstater ne opretter ordninger til fordeling af nettoomkostningerne ved forsyningspligten, bør de be nytte disse ordninger over for virksomheder, der stiller offentlige telenet til rådighed. Direkti vet anfører desuden, at den respektive byrde skal fordeles efter objektive og ikke- diskriminerende kriterier og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Ifølge sidst nævnte bør bidragene som understreget i betragtning nr. 19 i Kommissionens direktiv kun søge at sikre, at markedsdeltagerne bidrager til finansieringen af forsyningspligtydelser. Kommissionen bemærker, at Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF om anvendel sen af ONP på taletelefoni definerer omfanget af forsyningspligten, der kan finansieres gen nem forsyningspligtordninger. Princippet om ikke-diskrimination taler desuden imod finansie ringsordninger for forsyningspligten, som fører enten til dobbeltbidrag til omkostningerne ved forsyningspligtydelserne i den samme medlemsstat eller til, at alle virksomheder på markeder ne for teletjenester subsidierer taletelefonioperatørerne. Som følge heraf bør bidragene be grænses til tjenester inden for omfanget af det, der er defineret som forsyningspligtydelser. Kommissionen fortolker derfor både artikel 4c i Kommissionens direktiv samt artikel 5, stk. 1, i denne fælles holdning således, at de kun tillader, at leverandørerne bliver pålagt bidrag i forhold til den brug, de gør af det offentlige telenet. " 26 BILAG D: ASPEKTER VED DE NATIONALE ORDNINGER, DER ISÆR SKAL TAGES OP PÅ NATIONALT PLAN Selvom det indre markeds behov og målsætning om at sikre en høj forbrugerbeskyttelse bety der, at der er brug for et fællesbegreb for forsyningspligtydelser på fællesskabsplan, hænger mange af aspekterne tæt sammen med den konkrete situation i de enkelte medlemsstater. Som følge heraf er der lagt et betydeligt dagligt ansvar over på de nationale tilsynsmyndigheder f. eks. i forbindelse med fastlæggelsen af, hvad der er "overkommelige" tjenester i en bestemt medlemsstat. I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet skal en række emner tages op hovedsageligt på nationalt plan vedrørende forvaltningen af forsyningspligten. Disse holdninger skaber overordnede rammer, inden for hvilke de nationale ordninger skal fungere. Nationale holdnin ger på disse områder skal forblive i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen, og skal navnlig følge principperne og kriterierne om proportionalitet, ikke-diskrimination, gennem sigtighed og objektivitet. Selv om denne meddelelse ikke primært fokuserer på disse spørgs mål, vil Kommissionen nødvendigvis undersøge den valgte holdning med henblik på at vurde re de meddelte nationale ordninger på behørig måde. Behovet for at pålægge konkrete forpligtelser for at garantere forsyningspligtydelser - Det første spørgsmål drejer sig om, hvorvidt der er behov for at lægge konkrete for pligtelser over på bestemte operatører for at udbyde forsyningspligtydelser, eller om operatørernes frivillige brug af særlige og/eller kundeorienterede takstordninger opfylder det overordnede mål om at sikre tjenester til en overkommelig pris. Proportionalitetsprincippet betyder at forpligtelserne kun bør pålægges i forhold til forsy ningspligtydelserne, hvis der er risiko for, at målet om at sikre tilslutning til en overkommelig pris til et defineret forsyningspligtniveau i hele et givent område ikke kan nås i et konkurren cedygtigt miljø, uden at der oprettes konkrete ordninger for rimelig fordeling af alle identifi cerede omkostninger, der hidrører fra de forpligtelser, som udbyderen af forsyningspligtydel ser har haft, blandt markedsaktørerne. Prisaftaler som en del af forsyningspligten - Et andet spørgsmål er aftalen om prissætningspolitikker (f. eks. nationale beslutninger om at anvende en ensartet national takst eller give mulighed for, at taksterne i nogen grad ikke længere er gennemsnitlige (deaveraging)/fastlæggelse af overkommelige priser/brug af mekanismer til styring af reguleringshastigheden). - Fællesskabets politik vedrørende prissætning er begrænset til konkrete forpligtelser vedrø rende omkostningsorientering af taksterne for visse tjenester (f. eks. leasede linier, samtra- 27 fik-takster) samt en forpligtelse til overkommelige priser, hvad angår leveringen af forsy ningspligtydelser14. Fællesskabspolitikken kræver ikke og forhindrer heller ikke beslutning på det natio nale plan, f. eks. om at fastholde ensartede nationale priser eller give mulighed for deaveraging. forudsat tjenestens overkommelige pris ikke drages i tvivl. Samtidig gjorde Kommissionen det i sin meddelelse om forsyningspligtydelser klart at "større [takst] fleksibilitet må være betinget af de lovgivningsmæssige rammer (i) herun der passende ordninger til sikring af overkommelige priser; (ii) sikring af, at prisstignin ger for brugere i fjernere liggende områder samt landområderne bortset fra justeringer for at opnå omkostningsægthed ikke benyttes til at kompensere operatørerne for indtægts tab som følge af prisfald på andre områder og (iii) sikring af, at evt. forskelle i prissæt ningen mellem områder med høje omkostninger og dem med lave omkostninger ikke sæt ter den overkommelige pris for forsyningspligtydelserne over styr. " Organisering af forsyningspligten på det nationale plan Når afgørelsen en gang er truffet om at overgive udbydelsen af forsyningspligtydelser til en eller flere organisationer, vil de nationale tilsynsmyndigheder sandsynligvis fastlægge en ræk ke yderligere spørgsmål, der far indflydelse på, hvordan de nationale ordninger fungerer: - Hvorvidt der skal være en eller adskillige udbydere med forsyningspligt i en medlemsstat eller bestemte områder inden for en medlemsstat. - Hvorvidt forsyningspligten skal pålægges i for geografiske områder (f. eks. hele landet eller egn for egn) eller efter tjenestekategori (f. eks. tilrådighedsstillelsen af offentlig taletelefoni, tilrådighedsstillelsen af betalingstelefoner). - Principper for, hvordan forsyningspligten skal pålægges (f. eks. pålæggelse via lovgiv ningsmæssige instrumenter/brug af udbudsprocedurer/tidsplan for nyvurdering af forplig telserne). - Administrative aspekter (f. eks. forsyningspligtfondens struktur og ledelse/betalings ordninger for forsyningspligtydelser (f. eks. ud af en fond/direkte statsfinansiering/brug af kuponer til betaling af støtte direkte til trængende kunder/værdisættelse af bidragene i na turalier). Bidrag til forsyningspligtydelserne via 'Pay or Play* ordninger Et af de nøgleemner, der skal tages op, er det grundlæggende valg af, hvem der skal levere forsyningspligtydelser, og hvordan den eller de leverandør(er) skal udvælges. Endnu engang er den afgørelse først og fremmest et spørgsmål om subsidiaritet, hvor det forudsættes, at de Se KOM(96) 419 af 11. september 1996. Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ONP- vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrence forhold (erstatter Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/62/EF). 28 almindelige principper for objektivitet, proportionalitet, ikke-diskrimination og gennemsigtig hed følges. Samtidig bør det ikke automatisk antages, at den nuværende leverandør af forsyningspligty delser skal fortsætte med at levere forsyningspligtydelser eller være den eneste leverandør, eller tilsvarende at forsyningspligten skal opretholdes som et enkelt samlet udbud. Det vil fortsat være vigtigt inden for enhver ordning at sikre, at der er tilstrækkelig incitament til at tilskynde til en omkostningseffektiv levering af forsyningspligtydelserne. Dette vil begrænse den mulige forvridning af adgangen til markedet og investeringerne, som det ville have, hvis omkostningerne ved forsyningspligtydelserne var højere end nødvendigt. Et middel til at opnå dette kan være at lægge elementer af forsyningspligtydelserne ud til ud bud enten på et geografisk grundlag eller for bestemte tjenesteelementer, som f. eks. tilrådig hedsstillelsen af offentlige betalingstelefoner. Dette ville gøre det muligt for konkurrenterne at tilbyde levering af elementer af forsyningspligtydelserne i en tilsvarende eller forbedret kvali tet, hvor kontrakten tildeles den organisation, der tilbyder at levere en tjeneste af den fastsatte kvalitet til det laveste subsidieniveau. Hvis der ikke kom tilbud på at levere tjenesten, ville de nationale tilsynsmyndigheder bevare en beføjelse til at pålægge forsyningspligtydelser. Et andet middel ville være at invitere konkurrenterne til at afgive tilbud, som nævnt ovenfor, men på franchising-betingelser (dvs. specificerede tjenester, kvalitet og slutbrugerpriser), der overgiver forsyningspligten til den tjenesteudbyder, der forlanger den mindste støtte for at levere forsyningspligtelementet i et uøkonomisk område. Denne fremgangsmåde kan være særdeles væsentlig i de medlemsstater, hvor processen med opbygning af nettet ikke er fuldt udbygget til alle områder. Forholdet mellem dem, der udbyder forsyningspligtydelser, og dem der bidrager til omkost ningerne, hænger sammen med franchisingspørgsmålet. Almindeligvis bør leverandørerne af elementer af forsyningspligtydelser være i stand til at dække nettoomkostninger ved tilrådig hedsstillelsen via de bidrag, som de ellers ville blive pålagt at foretage gennem en finansie ringsordning. En vurdering af disse omkostninger bør tage højde for de markedsføringsmæs sige og kommercielle fordele, som kan skyldes, at vedkommende er leverandør af forsy ningspligtydelser. Denne fremgangsmåde betegnes ofte som "pay or play", selvom det i virke ligheden er mere sandsynligt, at det er "pay and play". 29 TEKNISK GLOSAR Abonnement En fast periodisk afgift tilknyttet en given tjeneste og de af bruge ren valgte faciliteter. Abonnenttilslutningens kapitalin vestering Den kapital, der bruges til at give kunden lokal tilslutning til det offentlige telefonnet. Anvendt kapital Brugere Forrentning af anvendt kapital Franchising Inkrementelle indtægter De kapitalgoder der kan henføres til frembringelsen af en særlig tjenesteydelse eller til en sektor (f. eks. en lokal tilslutning, inter nationale samtaler, betalingstelefontjenesten, osv. ) Brugere vil i denne forbindelse sige slutbrugere, inklusive forbru gere (f. eks. private slutbrugere) og tjenesteleverandører, inkl. te letjenesteorganisationerne, hvor sidstnævnte leverer tjenester, der allerede bliver eller eventuelt vil blive leveret af andre, eller "regnskabsmæssig forrentning" er forholdet mellem det regnskabsmæssige overskud og den kapital, der er anvendt i regnskabsmæssig henseende. Periodebestemt overdragelse af en rettighed eller forpligtelse, der tjener et "offentligt" formål. Franchising indebærer, at aktiviteten udoves i kommercielt øjemed. Dækker de samlede ændringer i indtægter som følge af formid lingen af en bestemt aktivitet (eller formidlingen af en aktivitets stigning). Inkrementelle netto omkostninger Inkrementelle omkostninger minus alle de tilsvarende inkremen telle indtægter. Inkrementelle omkostninger Inkrementelle omkostninger på lang sigt Inkrementel værdi for anvendt kapital Er en omkostningsstandard, der måler ændringen i de samlede omkostninger som følge af en mindre eller større stig ning/nedgang i outputtet (dvs. formidling af en tjenesteydelse). Se under 'undgåelige omkostninger på lang sigt'. Den ekstra kapital, som en operatør har brug for til at udføre en bestemt aktivitet. Aktiviteten (eller aktivitetsstigningen) kan f. eks. henføres til en kunde, en gruppe af kunder eller til en be stemt type tjeneste. Irreversible investeringer Investeringer, der, når de én gang er afholdt, ikke kan inddrives i fuldt omfang. Udligning af takster Processen, hvor priserne for de enkelte forsyningspligtydelser til passes indbyrdes (f. eks. ved indførelse af omkostningsrelaterede priser). 30 Undgåelige (dekrementelle-) om kostninger Svarer til de inkrementelle omkostninger, bortset fra at der i ste det for omkostninger i forbindelse med en "udadrettet" stigning i outputtet fokuseres på de indre omkostninger, der kan undgås, ved en (dekrcmental) nedsættelse af output. Undgåelige omkostninger på lang sigt Dækker de omkostninger, som en operator kunne undgå på læn gere sigt, hvis denne skulle ophøre med en bestemt aktivitet (eller undlade en inkrementel aktivitetsstigning). Underskud på abonnent tilslutningen Uundgåelige nettotab Uøkonomisk kunde Uøkonomiske tjenester "Underskud på abonnenttilslutningen" vil sige en tilslutning, hvor indtægterne, som en operatør har fra afgiften for tilslutning og leje af tilslutningen (abonnement), ikke giver ham et rimeligt afkast på den kapital, der bruges til at udbyde tilslutningen. Det nettotab, som en operatør ikke kan undgå som følge af sin forpligtelse til at levere uøkonomiske forsyningspligtydelser eller levere tjenester til uøkonomiske kunder. En kunde siges at være uøkonomisk, hvis de samlede indtægter, der er forbundet med kunden, er mindre end de inkrementelle omkostninger, som operatøren har ved at betjene den pågældende kunde. Tjenester, for hvilke de inkrementelle omkostningerne ved at yde dem overstiger de evt. tilsvarende inkrementelle indtægter, som operatoren får fra disse tjenester. 31 ISSN 0254-1459 KOM(96) 608 endelig udg. DOKUMENTER DA 15 08 Katalognummer : CB-CO-96-639-DA-C ISBN 92-78-12984-4 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg 31


title: Decision of the EEA Joint Committee No 67/96 of 27 November 1996 amending Annex XX (Environment) to the EEA Agreement

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
clothing
eco-label
product quality
textile product

text: L_1997071EN. 01004001. xml 13. 3. 1997    EN Official Journal of the European Communities L 71/40 DECISION OF THE EEA JOINT COMMITTEE No 67/96 of 27 November 1996 amending Annex XX (Environment) to the EEA Agreement THE EEA JOINT COMMITTEE, Having regard to the Agreement on the European Economic Area, as adjusted by the Protocol adjusting the Agreement on the European Economic Area, hereafter referred to as the Agreement, and in particular Article 98 thereof, Whereas Annex XX to the Agreement was amended by Decision of the EEA Joint Committee No 47/96 (1); Whereas Commission Decision 96/304/EC of 22 April 1996 on establishing the ecological criteria for the award of the Community eco-label to bed linen and T-shirts (2) is to be incorporated into the Agreement, HAS DECIDED AS FOLLOWS: Article 1 The following point shall be inserted after point 2 (eh) (Commission Decision 96/13/EC) in Annex XX to the Agreement: ‘2(ei) 396 D 0304: Commission Decision 96/304/EC of 22 April 1996 establishing the ecological criteria for the award of the Community eco-label to bed linen and T-shirts (OJ No L 116, 11. 5. 1996, p. 30). ’ Article 2 The texts of Decision 96/304/EC in the Icelandic and Norwegian languages, which are annexed to the respective language versions of this Decision, are authentic. Article 3 This Decision shall enter into force on 1 December 1996, provided that all the notifications under Article 103 (1) of the Agreement have been made to the EEA Joint Committee. Article 4 This Decision shall be published in the EEA Section of, and in the EEA Supplement to, the Official Journal of the European Communities. Done at Brussels, 27 November 1996. For the EEA Joint Committee The President H. HAFSTEIN (1)  OJ No L 291, 14. 11. 1996, p. 41. (2)  OJ No L 116, 11. 5. 1996, p. 30


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu der "Mitteilung der Kommission an den Rat, das Europäische Parlament, den Wirtschafts- und Sozialausschuß und den Ausschuß der Regionen: 'Die Wettbewerbsfähigkeit der Zulieferbetriebe in der Textil- und Bekleidungsindustrie der Europäischen Union'"

eurovoc_concepts:
EU programme
competitiveness
small and medium-sized enterprises
subcontracting
textile industry

formats: html pdfa1b print


title: REGULAMENTO (CE) Nº 2260/96 DA COMISSÃO de 27 de Novembro de 1996 que altera as restituições à exportação do açúcar branco e do açúcar em bruto tal qual

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar


title: Avis du Comité économique et social sur le «Livre vert de la Commission - Les communications commerciales dans le marché intérieur»

eurovoc_concepts:
communications policy
freedom to provide services
marketing
single market
theory of marketing


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo por el que se modifica el Reglamento (CEE) nº 684/92 del Consejo por el que se establecen normas comunes para los transportes internacionales de viajeros efectuados con autocares y autobuses»

eurovoc_concepts:
bus
carriage of passengers
international transport
public transport
transport policy


title: Sklep Skupnega odbora EGP št. 67/96 z dne 27. novembra 1996 o spremembi Priloge XX (Okolje) k Sporazumu EGP

formats: pdf print

text: 216 SL Uradni list Evropske unije 11/Zv. 2 21997D0313(08) L 71/40 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 13. 3. 1997 SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP št. 67/96 z dne 27. novembra 1996 o spremembi Priloge XX (Okolje) k Sporazumu EGP SKUPNI ODBOR EGP JE – ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor ga spreminja Protokol o prilagodi- tvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, v nadaljnjem besedilu „Sporazum“, in zlasti člena 98 Sporazuma, ker je bila Priloga XX k Sporazumu spremenjena s Sklepom št. 47/96 Skupnega odbora EGP (1); ker je treba Odločbo Komisije 96/304/ES z dne 22. aprila 1996 o določitvi okoljskih meril za podelitev znaka Skupnosti za okolje posteljnemu perilu in t-majicam (2) vključiti v Sporazum – SKLENIL: Člen 1 Za točko 2(eh) (Odločba Komisije 96/13/ES) Priloge XX k Sporazumu se vstavi naslednja točka: „2(ei) 396 D 0304: Odločba Komisije 96/304/ES z dne 22. aprila 1996 o določitvi okoljskih meril za podelitev znaka Skupnosti za okolje posteljnemu perilu in t-majicam (UL L 116, 11. 5. 1996, str. 30). “ Besedili Odločbe 96/304/ES v islandskem in norveškem jeziku, ki sta priloženi ustreznim jezikovnim razli- čicam tega sklepa, sta verodostojni. Člen 2 Ta sklep začne veljati 1. decembra 1996 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma. Člen 3 Ta sklep se objavi v sklopu EGP in v Dopolnilu EGP Uradnega lista Evropskih skupnosti. Člen 4 V Bruslju, 27. novembra 1996 Za Skupni odbor EGP Predsednik H. HAFSTEIN (1) UL L 291, 14. 11. 1996, str. 41. (2) UL L 116, 11. 5. 1996, str. 30


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 3439/96 dell'on. Hugh McMAHON alla Commissione. FSE - "Occupazione/ Horizon" in Irlanda

eurovoc_concepts:
EU aid
EU employment policy
European Regional Development Fund
European Social Fund
Ireland
disabled person
job access
professional qualifications
vocational training
worker with disabilities


title: Opinion of the Economic and Social Committee on the 'Proposal for a Council Regulation (EC) establishing a European Agency for veterinary and phytosanitary inspection'

eurovoc_concepts:
Food and Veterinary Office
application of EU law
institutional activity
plant health control
veterinary inspection


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 2264/96 of 27 November 1996 opening an invitation to tender for the refund for the export of durum wheat to all third countries

eurovoc_concepts:
award of contract
durum wheat
export licence
export refund
third country