text: COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ' EUROPEE Bruxelles, 14. 11. 1996 COM(96) 573 def. RELAZIONE DELLA COMMISSIONE AL CONSIGLIO, AL PARLAMENTO EUROPEO, AL COMITATO ECONOMICO E SOCIALE E AL COMITATO DELLE REGIONI sulla risposta alla risoluzione del Consiglio e dei Ministri della sanità degli Stati membri riuniti in sede di Consiglio sul divieto di fumare nei luoghi aperti al pubblico. 1. INTRODUZIONE 1. 1 Panoramica generale Secondo le stime più recenti vi sono in tutto il mondo 1,1 miliardi di filmatoli. L'Organizzazione mondiale della sanità ha pubblicato cifre che dimostrano che, nei paesi sviluppati, il 41% degli uomini e il 21% delle donne fumano1 regolarmente. In contrasto con queste cifre, l'indagine Eurobarometro realizzata nell'ambito del programma "L'Europa contro il cancro" presenta l'immagine di una diminuzione del numero di fumatori negli Stati membri, nel periodo 1987-1994, indicando un passaggio dal 37% del 1987 al 34% del 1994, con una maggiore evidenza del fenomeno negli uomini. Per quanto riguarda l'età dei fumatori, gli stessi studi indicano che le donne fumano più degli uomini nelle età comprese tra i 15 e i 39 anni, ma al di sopra di tale età, si riscontrano più fumatori che fumatrici. Uno studio2 di ampia portata sulle percentuali di mortalità attribuibili al tabagismo ha indicato che circa la metà del totale dei fumatori abituali morirà in conseguenza di tale abitudine. Nel 1990, l'ultimo anno per il quale si dispongono di statistiche, il tabacco è stato considerato responsabile di circa 510. 000 decessi nella Comunità europea, allora composta da dodici Stati membri3. Si stima che nel 1995 un totale di tre milioni di decessi all'anno si verificheranno per cause in relazione al tabacco nei paesi sviluppati. Su questo totale, le persone del gruppo di età 35-69 anni moriranno in media 22 anni prima del dovuto3. Su questa base, il tabacco causerà circa il 30% del totale dei decessi nel gruppo di età suddetto, per cui risulterà essere la più forte causa singola di decesso prevenibile. Se le attuali tendenze del tabagismo si confermeranno, il numero di decessi su scala mondiale toccherà i 10 milioni di casi nel 2025, pur tenendo conto di una certa imprecisione di questi calcoli4. Vi sono prove accertate e coerenti che il tabagismo passivo aumenta il rischio relativo sia di cancro polmonare che di malattie respiratorie croniche negli adulti (circa il 25%) e di malattie respiratorie acute nei bambini (tra il 50 e il 100%). Inoltre, è probabile che il tabagismo passivo aumenti il rischio di patologie cardiache, ma si nota una certa incoerenza tra le diverse stime in relazione all'ordine di grandezza di tale fenomeno5. Comunque, il rischio complessivo è sufficiente a giustificare misure di restrizione della libertà di fumare nei luoghi aperti al pubblico e sul posto di lavoro. WHO Tobacco and Health: The facts, 1995. Mortality in relation to smoking: 40 years observations on male British doctors, Doll, Peto et al. BMJ 8. 10. 94, p. 901. Mortality from smoking in developed countries 1950-2000, Peto, Lopez et al, Oxford Medical Publications, 1994, p. A7. Mortality from smoking worldwide, Peto et al. , British Medical Bulletin, vol. 52, 1996. Environmental tobacco smoke - M. R. Law and A. K. Hackshaw, British Medical Bulletin, vol. 52, 1996. 1 1. 2 Provvedimenti comunitari Il Consiglio e i Ministri della sanità degli Stati membri, riuniti in sede di Consiglio, adottarono il 18/07/1989 una Risoluzione con cui si vietava il fumo nei luoghi aperti al pubblico6. Nella risoluzione si invitavano gli Stati membri a prendere le seguenti misure introducendo strumenti legislativi o altri provvedimenti in conformità delle prassi e delle situazioni nazionali: 1. 2. 3. 4. Divieto di fumare in ambienti chiusi di libero accesso al pubblico, che fanno parte di istituti pubblici o privati elencati nell'allegato alla risoluzione. Gli Stati membri possono aggiungere altre voci all'elenco in questione. Estendere il divieto di fumare a tutti i mezzi pubblici di trasporto. Prendere provvedimenti, ove necessario, per definire con chiarezza le zone riservate ai fumatori negli immobili di cui sopra e, se possibile, nei trasporti pubblici, particolarmente in quelli destinati a lunghi viaggi. Garantire che, qualora vi sia un contrasto di opinioni, nei settori diversi da quelli riservati ai fumatori, il diritto alla salute dei non fumatori prevalga sul diritto dei fumatori a fumare; informare la Commissione ogni due anni delle azioni intraprese in risposta a questa risoluzione. In base alle informazioni ricevute da ciascuno Stato membro, la Commissione presento' nel 19927 una relazione provvisoria, seguita dalle conclusioni del Consiglio in data 27/05/19938. D Consiglio considero' in particolare che una valutazione sistematica a livello di Comunità dei provvedimenti presi avrebbe reso possibile tener conto in modo completo delle esperienze richieste e elaborare adeguati programmi e direttive future. Come richiesto nelle conclusioni del Consiglio sopra citate, la Commissione ha preparato ora questa relazione sulla situazione attuale, basandosi sulle informazioni trasmessele dalle competenti autorità degli Stati membri, in base ad un questionario che ha tenuto conto dell'ampliamento dell'Unione, del 1995. L'allegato I comprende una breve rassegna dei regolamenti nazionali. Nell'allegato II figura una tabella che indica la situazione nei vari Stati membri e sintetizza l'applicazione della risoluzione. Questa relazione elenca tutte le diverse opzioni poste in atto dagli Stati membri in risposta all'iniziativa auspicata nella risoluzione del 18 luglio 1989. GUC 189 del 26/7/89, pag. 1. SEC(92)1979def. GUC174 del 25/06/93, pag. 4. 2. ANALISI DELLA SITUAZIONE NEGLI STATI MEMBRI In tutti gli Stati membri vari provvedimenti di diverso carattere legale sono attualmente in vigore allo scopo di limitare la libertà di fumare nei luoghi aperti al pubblico. Con poche eccezioni, le norme attuali sembrano essere più omogenee di quelle descritte nell'ultima relazione della Commissione del 1992, sia in termini di campo di applicazione che di orientamento dato che in quasi tutti i casi la direttrice generale è quella della protezione della salute dei non fumatori. Nella relazione del 1992 emerse che nella maggioranza dei dodici Stati membri di allora, erano stati adottati regolamenti che vietavano di fumare nei luoghi aperti al pubblico poco prima o poco dopo della data in cui era stata approvata la risoluzione C 189/01. Solo in pochi casi, come ad esempio nel Regno Unito, non esiste una norma avente forza di legge e tutte le iniziative in questo campo sono attuate su base volontaria (Codice di prassi). I tre nuovi Stati membri, cioè l'Austria, la Finlandia e la Svezia hanno elaborato e messo in vigore - nel periodo tra il 1993 e il 1995 - nuovi regolamenti destinati ad attuare la risoluzione del Consiglio. 2. 1 Strumenti giurìdici a) b) e) d) Leggi nazionali (in alcuni casi integrate da regolamenti): Austria, Danimarca, Finlandia, Francia, Irlanda, Italia, Lussemburgo, Portogallo, Svezia. Regolamenti nazionali: Spagna e Belgio. Regolamenti di altra natura, quali decreti, ordinanze o circolari: Germania, Grecia, Paesi Bassi, Nessuno strumento giuridico: Regno Unito. 2. 2 Campi di applicazione In una considerevole misura, gli strumenti nazionali riflettono i provvedimenti definiti nella risoluzione e si applicano ai luoghi citati nei suoi allegati. 2. 3 Campagne di miglioramento della consapevolezza e accordi volontari In tutti gli Stati membri, la crescente consapevolezza dei danni causati dal tabacco ha dato vita a campagne di informazione e di miglioramento della consapevolezza basate sia sul rispetto dei regolamenti esistenti, che sui contenuti di "codici di prassi" o di accordi volontari. Le iniziative in questo senso sono state poste in atto in tutti i paesi, particolarmente nel Regno Unito (codice di prassi), in Germania (campagne di informazione per il pubblico in generale, per i bambini e gli adolescenti, nonché negli ospedali), in Grecia (campagne contro il fumo all'intenzione dei professionisti in campo sanitario, degli scolari, degli insegnanti, dei lavoratori e delle forze armate), in Belgio, Irlanda, Italia (campagne rivolte al pubblico e definizione di un comitato consultivo tecnico per il coordinamento di tutte le attività aventi relazione con la prevenzione del tabagismo), nei Paesi Bassi (campagna rivolta alle scuole e alle altre istituzioni) e in Spagna (campagna per gli adolescenti del 1993). 3. PROGRAMMA "L'EUROPA CONTRO IL CANCRO" Nell'ambito del primo e del secondo piano d'azione contro il cancro, sono stati varati molti progetti contro il tabagismo all'interno del programma "L'Europa contro il cancro", in particolare nel contesto dell'ambiente ospedaliero, delle scuole e delle imprese. Altre campagne sono state organizzate con l'obiettivo di informare il pubblico in generale. H piano d'azione contro il cancro 1996 - 2000 fa riferimento alla definizione di strategie destinate a proteggere i gruppi più vulnerabili, in particolare le donne incinte e i bambini, dai rischi del tabagismo passivo9. Il Piano stabilisce anche il varo, come progetto pilota nei mezzi di comunicazione di massa, di un programma di lotta contro il tabagismo passivo. Nell'ambito dell'attuazione del Piano saranno poste in atto pertanto molteplici azioni. Saranno anche appoggiati vari programmi educativi nelle scuole e in determinati gruppi di persone (posti di lavoro, anziani, ospedali). 4. OSSERVAZIONI FINALI Le informazioni fornite dagli Stati membri consentono di farsi un'opinione complessiva dell'applicazione della risoluzione del Consiglio, in cui si nota un chiaro impegno da parte degli Stati membri per porla in atto. In questa relazione non ci occuperemo delle problematiche attinenti l'applicazione delle norme a livello nazionale, su cui gli Stati membri non hanno trasmesso informazioni. Questo tema rientra nelle responsabilità delle autorità nazionali e può1 determinare il fatto che la salute dei non fumatori sia effettivamente protetta o meno in pratica. Nondimeno, la Commissione si sforzerà, come indicato nel terzo piano d'azione del programma "L'Europa contro il cancro" di determinare l'applicazione effettiva delle norme nazionali, tenendo anche conto dei contributi di tutte le parti in causa. GUL95 del 16/04/96, pag. 9. ALLEGATO I Breve rassegna dei regolamenti nazionali (in base ai dati forniti dalle autorità degli Stati membri) AUSTRIA Origine dei regolamenti: Legge sul tabacco, BGB1 431/1995; Legge sulla protezione della maternità, BGB1 221/1979 e BGB1 257/1993; Legge sulla protezione dei lavoratori dipendenti, BGB145/1994. La Legge sul tabacco garantisce la protezione dei non fumatori attraverso l'introduzione di divieti specifici di fumare sia negli ambienti chiusi impiegati a vari scopi (sale di riunione, aule di insegnamento, palestre sportive scolastiche e sale polifunzionali) e negli immobili aperti al pubblico di impiego di determinate istituzioni (immobili ufficiali, scuole e ambienti analoghi in cui sono ammessi o alloggiati bambini e giovani, istituti di istruzione superiore, istituti professionali, teatri e altre costruzioni impiegati per mostre o spettacoli). Un emendamento del 1995 al regolamento scolastico, in parallelo alla legge sul tabacco ha introdotto particolari misure di protezione dei non fumatori, in quanto ha imposto il divieto di fumare in tutte le aule e le stanze delle scuole. A certe condizioni, il fumo può' essere tollerato in talune sale. La Legge sul tabacco richiede che vi siano zone per non fumatori negli edifici dei trasporti pubblici e privati stradali, ferroviari, aerei e della navigazione interna o marittima. Altre norme sul fumo sono contenute nella legge di protezione della maternità (BGB1 221/1979 e BGB1 257/1993), nonché sulla Legge per la protezione dei lavoratori dipendenti (BGB145/1994). H divieto di fumo vige nei casi in cui fumatori e non fumatori sono costretti, per ragioni di lavoro, a dividere un ufficio e non sia possibile proteggere sufficientemente i non fumatori aumentando la ventilazione del locale. I non fumatori devono anche essere protetti nelle sale di ricreazione e di sorveglianza. La legge di protezione dei lavoratori dipendenti vieta in modo specifico il fumo negli ambienti impiegati a fini medici e negli spogliatoi. D fumo negli ospedali è regolamentato da una legislazione specifica (BGB1 1/1957, BGB1 801/1993). Le norme della legge sul tabacco hanno comunque la precedenza nel caso di edifici per i quali esse impongono un divieto completo di filmare. Esistono alcune misure nell'ambito della legge sui trasporti (p. es. : compartimenti per i non fumatori nei treni, divieto di fumare sulla rete di trasporti municipali) nelle norme di protezione della gioventù introdotte dai vari Lànder. BELGIO Origine dei regolamenti: Regio decreto del 15 maggio 1990, seguito dal decreto ministeriale del 9 gennaio 1991 e dal Regio decreto del 31 marzo 1993. D Regio decreto del 1990 definisce, in base all'allegato della risoluzione del Consiglio, i vari settori aperti al pubblico in cui è vietato fumare. Nella maggioranza dei casi (edifici in cui si attua una prestazione di servizi al pubblico, impianti sanitari, scuole e asili, fiere o mostre, impianti sportivi), è in generale vietato fumare. Possono comunque essere organizzate zone chiaramente delimitate e riservate ai fumatori. Dal 1° gennaio 1993, queste zone non possono avere una superficie superiore alla metà del totale dell'immobile. In riferimento all'ambiente di lavoro, il Regio decreto del 1993 stabilisce che spetta al datore di lavoro prendere i provvedimenti adeguati riguardo al fumo sul lavoro, tenendo nel debito conto i desideri sia dei fumatori che dei non fumatori. Nei casi in cui non sia possibile un accordo, prevalgono i diritti dei non fumatori. DANIMARCA Le autorità danesi hanno approvato di recente una nuova legge che riguarda il divieto di fumo negli edifici pubblici, nei mezzi di trasporto, sul luogo di lavoro, negli istituti scolastici, di assistenza giornaliera e negli istituti di assistenza continua, nonché negli ospedali, sia a livello locale che statale. In particolare, le autorità locali e i consigli provinciali, la direzione dell'ospedale di Copenhagen e le autorità statali erano tenute a porre in atto la legge in questione entro il 1° gennaio 1996. Nei casi in questione è vietato fumare, ad eccezione delle stanze appositamente destinate ai fumatori e negli uffici degli impieghi statali in cui lavorano persone che intendono fumare. D fumo è vietato nelle riunioni, a meno che i presenti non decidano il contrario all'unanimità. FINLANDIA Origine dei regolamenti: Legge sul fumo del 1995. La nuova Legge sul fumo entrata in vigore l'anno scorso stabilisce il divieto di fumare nei luoghi seguenti: asili diurni e tutti gli istituti scolastici (università comprese) nonché nelle zone all'aperto di loro competenza impiegate principalmente da persone al di sotto dei 18 anni di età, negli ambienti impiegati dai dipendenti pubblici o nei servizi aperti al pubblico, nelle manifestazioni al coperto cui partecipa il pubblico in generale, negli immobili che dipendono dai servizi di trasporti pubblici, nei settori e sui luoghi di lavoro impiegati per obiettivi diversi dal lavoro e nelle zone impiegate dai clienti, in tutti i settori di lavoro ad esclusione dei ristoranti, nonché dei ristoranti e delle camere d'albergo. Tuttavia, è permesso fumare in determinate stanze previste a tale scopo, a condizione che il fumo non si diffonda al di fuori di tali stanze e che esse non siano poste in atto in luoghi destinati alla frequentazione di giovani al di sotto dei 18 anni. FRANCIA Origine dei regolamenti: Legge 91-32 del 10 gennaio 1991 e decreto 478 del 29 maggio 1992. La legge francese stabilisce il divieto in generale di fumare nelle zone aperte al pubblico, in particolare nelle scuole e nei trasporti pubblici, ad eccezione delle aree riservate ai fumatori. Il decreto del 1992 definisce le condizioni del divieto. L'obiettivo principale è quello di proteggere la salute dei non fumatori e il decreto specifica le zone in cui vige il divieto di fumare. Esse sono: 1) mezzi di trasporto pubblici, con possibilità di disporre di zone destinate ai soli fumatori a bordo di treni a lungo percorso, 2) posto di lavoro, ad eccezione degli uffici personali, 3) scuole, pur con la previsione di alcune stanze destinate unicamente agli insegnanti e al personale che fumano e 4) bar e ristoranti, che possono disporre di zone per fumatori. Queste zone sono determinate dal gestore o dall'organizzazione responsabile dell'esercizio pubblico. In tutti questi casi dovrà essere assicurata una soddisfacente ventilazione. GERMANIA Le norme in vigore in Germania tengono conto della suddivisione delle responsabilità tra vari organismi amministrativi (Governo federale e Lànder). I non fumatori sono protetti a livello federale dal codice civile. In particolare sul luogo di lavoro i dipendenti hanno il diritto di svolgere mansioni che non danneggiano la loro salute e gli accordi di protezione dei non fumatori possono essere posti in atto sia dal datore di lavoro che dai consigli sindacali. Il ministero dell'interno ha dato il suo contributo, con varie norme pubblicate nel 1975, per risolvere taluni problemi che si riscontrano fra fumatori e non fumatori negli immobili impiegati dalla ammnistrazione federale. Di fatto, in tutti i casi in cui ciò' risulti possibile, si cerca di far lavorare fumatori e non fumatori in zone diverse. Anche presso le forze armate, una decisione della Corte amministrativa federale del 1993 stabilisce che vi sia una protezione adeguata dei non fumatori. Le ferrovie tedesche hanno vietato il fumo nelle zone al chiuso, come nelle sale d'aspetto e nelle stazioni secondarie. Nel caso dei treni a lungo percorso, sono stati preparati i vagoni per fumatori e non fumatori, con particolare riferimento ai treni internazionali, in cui sono state previste ampie zone per non fumatori. Le ferrovie tedesche obbligano gli operatori dei servizi di rifornimento nelle stazioni a prevedere zone separate fumatori/non fumatori. Lo stesso vale per le stazioni di servizio lungo le autostrade, mentre le linee aeree nazionali hanno attuato un divieto totale di filmare sui voli intemi e su varie rotte intercontinentali. A livello di Land, la 66* Conferenza dei ministri della sanità dei Lander ha richiesto l'attuazione di norme più restrittive sulla pubblicità e sulla disponibilità di prodotti a base di tabacco, con l'intento particolare di proteggere i bambini e i giovani. Sono in corso discussioni riguardo il divieto dell'installazione di macchine automatiche per la vendita di sigarette nei luoghi pubblici. L'intensificazione del dibattito pubblico sui vantaggi e gli svantaggi dell'azione statale nel proteggere i non fumatori ha portato a porre in atto molti provvedimenti complementari. Di conseguenza, le associazioni di categoria del settore alberghiero e della ristorazione hanno promesso di prendere provvedimenti per migliorare la protezione dei non filmatoli negli alberghi e nelle pensioni e hanno sottolineato la loro preferenza per accordi ad hoc a seconda delle zone e delle situazioni. Conformemente alla risoluzione del Consiglio, le autorità tedesche hanno preferito porre un particolare rilievo sulle campagne di informazione e di miglioramento della consapevolezza. Di fatto, dal 1987, il Centro federale di educazione sanitaria attua una campagna di informazione dei bambini e dei giovani. Dal 1994, lo stesso centro conduce un'ampia campagna di informazione per il pubblico in generale, incentrata sulla protezione dei non fumatori. Esso ha anche elaborato un progetto destinato agli ospedali. Anche se l'indagine realizzata nei 16 Lander ha posto in luce che successivamente alla pubblicazione della relazione della Commissione del 1992 sono state poste in atto solo poche nuove norme di protezione dei non fumatori nei luoghi pubblici, si è riscontrato comunque che le norme esistenti garantiscono la necessaria protezione di questa categoria di persone e che le norme in oggetto trovano effettiva applicazione. GRECIA Dal 1992 è vietato fumare in tutti i tipi di trasporti. Dal 1980, è vietato fumare in tutti i posti chiusi appartenenti agli organi del governo, alle imprese pubbliche e private, nonché ad altre istituzioni, quali l'ente di stato dei telefoni, l'ente di distribuzione di energia elettrica, i servizi postali, con eccezioni occasionali per luoghi in cui le persone devono aspettare per lunghi periodi di tempo, a patto che siano distinte in zone fumatori/non fumatori. In tutti i luoghi interni è vietato fumare dal 1990. E' inoltre vietato fumare in tutte le istanze presso le quali si attuano cure sanitarie (dal 1993). Il Ministero della sanità, del benessere e della sicurezza sociale conduce regolari campagne contro il fumo nei luoghi pubblici, con particolare riferimento al personale sanitario, agli scolari delle scuole secondarie, agli insegnanti, ai lavoratori sul luogo di lavoro, alle forze armate e a molti club, associazioni e comunità. IRLANDA Origine dei regolamenti: regolamento sulla promozione e la protezione della salute del 1990. D regolamento vieta di fumare dal 1990 in tutte le zone di passaggio del pubblico (corridoi, ascensori, ambienti di vario genere, ecc. ), negli edifici deU'amministrazione pubblica e negli uffici pubblici, nelle scuole elementari e secondarie; nelle università, negli ospedali, nei centri sanitari, nei supermercati, nei centri sportivi, nei cinema e nei teatri, nelle zone destinate alla preparazione di cibi e negli autobus. Vi sono restrizioni al fumo in tutti gli immobili in cui sono amministrate cure sanitarie, nei ristoranti, nei caffè, nei bar, nelle stazioni, negli aeroporti e nei porti, a bordo di treni e aerei. I responsabili degli impianti e dei mezzi di trasporto in questione hanno anche la responsabilità di ogni violazione alle norme in vigore. La proposta di regolamento del 1995 è intesa a limitare le opportunità di fumare limitando o vietando il fumo in determinate zone non coperte in precedenza dal regolamento del 1990. Si tratta di: banche, società di edilizia agevolata, assicurazioni, farmacie, impianti prescolastici, asili diurni, taxi, saloni di parrucchieri, impianti per il gioco del bowling e sale per il gioco della tombola. E' stato raggiunto un accordo sull'attuazione di un codice di prassi sul fumo nel luogo di lavoro. La piena attuazione dell'accordo inizierà il 21 agosto 1996, con il divieto totale di fumare negli uffici in cui si trovino più di una persona, mentre sarà consentito fumare negli uffici individuali, a discrezione degli occupanti. Sarà vietato fumare durante le riunioni, anche negli uffici singoli. Inoltre, negli immobili dotati di mense di grandi dimensioni si prowederà a delimitare una zona riservata ai fumatori, mentre nel caso si tratti di locali di piccole dimensioni, si prenderanno decisioni di carattere locale per far sì che i fumatori e i non fumatori si servano degli impianti in orari diversi. La campagne contro il fumo e i programmi di promozione sanitaria continueranno ad essere realizzati in via permanente nei prossimi anni. ITALIA Origine dei regolamenti: Legge 584 dell'I 1 novembre 1975, decreto legge n. 1580. La legge in questione stabilisce il divieto di fumare nella maggior parte dei luoghi aperti al pubblico, come: ospedali, scuole, librerie, musei, sale da concerto, cinema, teatri e sale da ballo chiuse. In taluni casi può' essere ottenuta una dispensa dalle amministrazioni locali, a patto che sia installato un sistema di ventilazione. Il fumo è vietato anche a bordo dei mezzi pubblici di trasporto, ad eccezione delle zone destinate ai fumatori. Negli ultimi anni, in vista di un'attuazione più specifica e completa della risoluzione del Consiglio, sono state proposte dai vari ministeri diverse bozze di regolamenti. Fra queste, la proposta n. 1580 è intesa a coprire tutti gli aspetti approvati a livello comunitario e comprende nuove categorie di edifici in cui sarà vietato fumare. Dato che si tratta di una proposta, è necessario che essa sia approvata in via definitiva dal Parlamento, cosa questa non ancora avvenuta fino ad oggi. La proposta prevede che sia vietato filmare in: immobili pubblici e privati destinati alle cure sanitarie, scuole di ogni ordine e grado e altri istituti didattici comprese le università, immobili in cui si trovano infrastrutture per gli anziani o i giovani, in cui si svolgono attività sportive, ricreative, incontri, ecc. , immobili di carattere pubblico o privato in cui sono offerti servizi al pubblico, immobili ad uso commerciale, compresi gli impianti di rifornimento, i posti di lavoro al chiuso (sia pubblici che privati) occupati da più persone. In taluni altri tipi di immobili (p. es. : quelli ad uso sanitario, sia di tipo pubblico che privato), è obbligatorio che alcune stanze siano riservate ai fumatori, mentre in altri (p. es. : impianti per attività sportive) queste stanze sono facoltative, per cui si riconosce ai fumatori il diritto di fumare pur nel rispetto dei diritti dei non fumatori. La proposta prevede l'obbligo di installare impianti di condizionamento d'aria o di ventilazione nelle stanze riservate ai fumatori in modo da mantenere entro i limiti di legge i valori della temperatura, dell'umidità relativa e della ventilazione. Nell'ambito dei suoi provvedimenti contro il fumo e per la prevenzione dei danni alla salute, il Ministero della sanità ha promosso 1) l'organizzazione di una riunione in occasione della "Giornata senza fumo del 1995" per pianificare iniziative intese a migliorare la consapevolezza del pubblico sui rischi derivanti dal fumo e 2) l'istituzione di un comitato consultivo tecnico incaricato del coordinamento di tutte le attività riguardanti la prevenzione del fumo e la protezione della salute e dei non fumatori. LUSSEMBURGO Origine dei regolamenti: Legge del 24 marzo 1989, Legge del 6 gennaio 1995. La legge copre in generale gli edifici aperti al pubblico (ospedali, scuole o alloggi per i giovani al di sotto dei 16 anni di età, palazzetti sportivi, cinema, teatri, musei, farmacie, sale d'aspetto di medici e dentisti, sale d'aspetto nelle stazioni). La legge introduce il divieto totale di fumare sugli autobus delle linee pubbliche. Una legge più recente del 1995 estende il divieto di fumare anche alle case di riposo per anziani. Fino ad oggi, non vi sono norme riguardo agli esercizi privati aperti al pubblico, come: bar, ristoranti, alberghi, ecc. PAESI BASSI Origine dei regolamenti: il decreto del 29 dicembre 1989 in attuazione degli artt. 9-12 della legge 342 del 1988. H decreto è entrato in vigore il 1° gennaio 1990 e si riferisce a circa 50. 000 edifici pubblici che sono posti sotto l'obbligo di introdurre il divieto di fumare. Si tratta di istituti, servizi e attività commerciali gestite dallo Stato, da istanze pubbliche o da enti provinciali e locali. E vietato fumare anche negli impianti destinati alla prestazione di cure sanitarie, negli istituti scolastici, presso gli enti sociali e culturali e nelle palestre coperte gestite dallo Stato. Se necessario, possono essere previste aree per i fumatori. Le norme di supervisione dell'attuazione della 8 legge sul tabacco comportano, fra l'altro, il controllo continuo del rispetto del divieto di fumare. La Fondazione olandese sul fumo e la salute ha eseguito una campagna di informazione nel dicembre 1995 che ha riguardato 75. 000 scuole e altri istituti, con l'obiettivo di valutare e di gestire le politiche intese a proteggere i non fumatori. Esiste una chiara volontà governativa di promuovere e di ampliare il divieto di fumare, allo scopo di proteggere i non fumatori. PORTOGALLO10 Il Portogallo ha una lunga tradizione di divieto di fumare nei luoghi pubblici. I decreti in vigore dal 1978 sono stati emendati dalla legge sulla prevenzione del tabagismo nel 1982 e, successivamente, da altri decreti o decreti legge nel 1983, 1987, 1988 e 1989. La legge copre i vari stabili aperti al pubblico: ospedali e impianti sanitari o scolastici, zone riservate ai minorenni, sale da concerto, palestre coperte, ecc. , con la norma che siano riservate ai fumatori determinate zone. E' vietato fumare sui trasporti pubblici urbani e, come norma generale, su tutti i mezzi di trasporto (treni, autobus, navi, ecc. ) per viaggi di durata inferiore a un'ora. Sui viaggi di lunga durata dovranno essere previste zone per i fumatori. La legge stabilisce anche l'introduzione di zone per non fumatori nei ristoranti, negli alberghi e in altri esercizi analoghi controllati dalle pubbliche autorità. Il divieto di fumare non si applica se non è possibile riservare un po' di posto anche ai filmatoli. SPAGNA Origine dei regolamenti: Regio decreto n. 192 del 1988, Regio decreto n. 510 del 1992, Regio decreto n. 1185 del 1994. Le norme spagnole che riguardano il divieto di fumare negli edifici e nelle zone aperte al pubblico si fondano sui Regi decreti nn. 192 del 4 marzo 1988 e 510 del 14 maggio 1992. I decreti introducono il principio generale che, qualora vi sia un disaccordo tra fumatori e non fumatori, prevalgono i diritti di questi ultimi. Vige il divieto totale di fumare sul posto di lavoro dove vi sia un maggiore rischio per la salute dovuto alla movimentazione di sostanze pericolose, oppure nelle zone in cui lavorano donne incinte, nonché negli ascensori. Nel 1994 è stato pubblicato un nuovo Regio decreto (n. 1185 del 3 giugno 1994) sull'etichettatura dei prodotti a base di tabacco diversi dalle sigarette, con il quale si vietano taluni prodotti destinati all'impiego orale e si aggiorna il sistema di sanzioni in rapporto al tabacco. Il decreto vieta di fumare "a bordo dei trasporti aerei commerciali sui voli interni di durata inferiore ai 90 minuti". Sono state inoltre organizzate campagne informative ed educative. Nel 1993 è stata posta in atto a livello nazionale una campagna rivolta agli scolari e agli studenti di età compresa tra i 12 e i 16 anni. Allo stesso tempo, le Comunità autonome sono intervenute in modo assai diretto nei provvedimenti riguardanti questo settore, introducendo legislazioni proprie che completano o ampliano la legislazione nazionale. A Madrid è stato concluso un accordo con i gestori di ristoranti per creare zone separate per i fumatori. SVEZIA Origine dei regolamenti: Legge n. 581 del 1993 e Legge n. 98 del 1994. E' vietato fumare negli stabili seguenti: scuole, durante corsi ricreativi e in luoghi analoghi compresi i giardini di infanzia, strutture sanitarie e altri istituti in cui si prestano cure mediche, sale comuri delle case di riposo e altre istanze che forniscono servizi e assistenza in termini analoghi, luoghi aperti al pubblico (stanze di riunione, impianti culturali e sportivi), altri luoghi pubblici quali negozi e mezzi nazionali di trasporto. I fumatori possono trovar posto in zone loro riservate. Altrettanto dovrà aver luogo negli alberghi e negli esercizi analoghi, ma qualora ciò' risulti impossibile, vige il divieto di fumare. Sul posto di lavoro, spetta al datore di lavoro la responsabilità della salute dei dipendenti, in particolare per quanto riguarda il rischio da tabagismo passivo. io Situazione riferita al 1992, in quanto non si dispongono di dati più recenti. 9 REGNO UNITO Origine dei regolamenti: Codice di prassi, tabagismo nei luoghi aperti al pubblico. Vi sono norme che riguardano le zone aperte al pubblico che si trovano sotto controllo del governo o delle autorità locali. La politica adottata è quella che il divieto di fumare dovrebbe costituire la norma in tutti gli edifici cui ha accesso il pubblico, con la messa a disposizione di zone o stanze separate per i fumatori, se del caso. Nel dicembre 1991, è stato pubblicato un codice di prassi sul tabagismo nei luoghi pubblici che cerca di porre in atto politiche adeguate nel settore del fumo, sempre su base volontaria. Il fumo è completamente vietato in metropolitana, sulla maggior parte dei treni e degli autobus, nei ponti auto dei traghetti e in taluni voli interni e internazionali. In tutte le altre forme di trasporti pubblici, ad eccezione dei taxi, sono previste zone separate fumatori/non fumatori. Un numero crescente di scuole ha posto in atto il divieto di fumare o lo ha limitato ad una determinata zona riservata agli insegnanti, al personale non insegnante e ai visitatori. Negli uffici del National Health Service è vietato fumare, ad eccezione di determinate stanze separate, nei casi in cui ciò' risulti strettamente necessario. 10 * > * * ** S <V* * A B D FIN F D GR IRL h L NL p E SW UK2 Situazione negli Stati membri dell'applicazione della risoluzione 89/C189/01 ALLEGATO IV Locali elencati nella ris. C189/01 1. Edifìci nei quali sono erogati servizi al pubblico, a pagamento o no, compresa la vendita di beni. 2. Ospedali e case di cura, nonché tutti gli altri edifìci a vocazione sanitaria. 3. Edifìci nei quali sono accolti gli anziani 4. Edifici scolastici e altri luoghi nei quali sono accolti o alloggiati bambini o giovani. 5. Edifici nei quali sono impartite l'istruzione superiore e la formazione professionale. 6. Edifìci chiusi nei quali sono presentati spettacoli (cinema, teatri, ecc. ), nonché studi della radio o della televisione accessibili al pubblico. 7. Edifìci chiusi nei quali sono organizzate esposizioni. 8. Edifici e luoghi chiusi nei quali si praticano attività sportive. 9. Locali chiusi di stazioni della metropolitana, delle ferrovie, dei porti e degli aeroporti. 10. Trasporti pubblici: * Aerei * Trasporti urbani (bus, metropoftana) * Treni b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa b sa 0 O o o O o o o o o O o O o o o O o o O O o O 0 o o O o o o o o o o O o o o O O O o O o o o o o o O O 0 o o o o o o o o o o o o o o o O o o o o o o o O 0 o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o 0 0 o o o o o o o 0 o 0 o o o o o o 0 o o o o o o o 0 o o o o 0 0 o o o o 0 o o o 0 o o o o o o o o o o o o o 0 0 o o 0 o Misure in vigore; b: vietato; sa: aree per fumatori; 1: basato sul disegno di legge all'esame del Parlamento; 2: "Codice di comportamento 1991 ' ISSN 0254-1505 COM(96) 573 def. DOCUMENTI IT 05 06 N. di catalogo : CB-CO-96-572-IT-C ISBN 92-78-11459-6 Ufficio delle pubblicazioni ufficiali delle Comunità europee L-2985 Lussemburgo M


title: VERORDENING (EG) Nr. 2192/96 VAN DE COMMISSIE van 14 november 1996 tot vaststelling van forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijzen van bepaalde soorten groenten en fruit

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 3117/96 του Hiltrud BREYER προς το Συμβούλ ο. Χορήγηση ενισχύσεων της Ε.Ε. για το σχέδιο "Chicken Map" του Πανεπιστημίου του Εδιμβούργου

eurovoc_concepts:
EU aid
EU financing
United Kingdom
genetic engineering
poultry
research project
university


title: Reglamento (CE) nº 2186/96 de la Comisión de 14 de noviembre de 1996 por el que se modifica el Reglamento (CEE) nº 536/93 por el que se establecen las disposiciones de aplicación de la tasa suplementaria en el sector de la leche y de los productos lácteos

eurovoc_concepts:
agricultural levy
application of EU law
direct selling
milk
regulation of agricultural production
sanction (EU)

formats: html pdfa1b print


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 3156/96 af Christian ROVSING til Kommissionen. Konkurrenceforholdene inden for bilfærgetrafikken Danmark- Sverige og Danmark-Tyskland

eurovoc_concepts:
Denmark
Germany
Sweden
competition law
complaint to the Commission
ferryboat
reduced price
ticket

formats: html print


title: Résolution sur la détention de M. Wang Dan et la situation des droits de l'homme dans la République populaire de Chine

eurovoc_concepts:
China
dissidence
opposition
political prisoner
protection of freedoms


title: Interim-Overeenkomst betreffende de handel en aanverwante zaken tussen de Europese Gemeenschap, de Europese Gemeenschap voor Kolen en Staal en de Europese Gemeenschap voor Atoomenergie, enerzijds, en de Republiek Oezbekistan, anderzijds - Protocol betreffende wederzijdse bijstand tussen de administratieve autoriteiten in douanezaken - Slotakte - Gemeenschappelijke verklaringen - Eenzijdige verklaring van de Republiek Oezbekistan

eurovoc_concepts:
EAEC
ECSC
European Community
Uzbekistan
interim agreement (EU)
trade agreement


title: Resolution on the Middle East peace process

eurovoc_concepts:
Israel
Palestine question
peacekeeping


title: Résolution sur les élections qui se sont tenues récemment en Arménie

eurovoc_concepts:
Armenia
political discrimination
presidential election


title: Risoluzione sulla comunicazione della Commissione al Consiglio e al Parlamento europeo su commercio e ambiente (COM(96)0054 - C4-0158/96)

eurovoc_concepts:
environmental policy
environmental protection
international trade
sustainable development
trade policy


title: Resolution on Nigeria

eurovoc_concepts:
Nigeria
dictatorship
government violence
sanction (EU)


title: Prozatímní dohoda o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím, Evropským společenstvím uhlí a oceli a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Uzbeckou republikou na straně druhé

formats: html pdf print

text: 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 267 21998A0214(03) L 43/2 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ 14. 2. 1998 PROZATÍMNÍ DOHODA o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím, Evropským společenstvím uhlí a oceli a Evropským společenstvím pro atomovou energii na jedné straně a Uzbeckou republikou na straně druhé EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ, EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI A EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII, dále jen „SPOLEČENSTVÍ“, na jedné straně a UZBECKÁ REPUBLIKA, na straně druhé, VZHLEDEM K TOMU, že dne 21. června 1996 byla podepsána Dohoda o partnerství a spolupráci mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Uzbeckou republikou na straně druhé; VZHLEDEM K TOMU, že cílem Dohody o partnerství a spolupráci je posílit a rozšířit vztahy navázané v minulosti, zejména prostřednictvím Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci mezi Evropským hospodářským společenstvím a Evropským společenstvím pro atomovou energii a SSSR, podepsané dne 18. prosince 1989; VZHLEDEM K TOMU, že je nezbytné zajistit rychlý rozvoj obchodních vztahů mezi stranami; VZHLEDEM K TOMU, že za tímto účelem je nezbytné provést co nejrychleji ustanovení Dohody o partnerství a spolupráci týkající se obchodu a obchodních záležitostí prostřednictvím prozatímní dohody; VZHLEDEM K TOMU, že by uvedená ustanovení měla nahradit příslušná ustanovení Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci; VZHLEDEM K TOMU, že je nezbytné zajistit, aby až do vstupu Dohody o partnerství a spolupráci v platnost a do zřízení Rady pro spolupráci mohl Smíšený výbor zřízený na základě Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci vykonávat pravomoci, které Dohoda o partnerství a spolupráci dává Radě pro spolupráci a které jsou nezbytné k provádění prozatímní dohody; SE ROZHODLY uzavřít tuto dohodu a za tímto účelem jmenovaly jako své zplnomocněné zástupce: EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ: Denis O’LEARY velvyslanec, stálý zástupce Irska, předseda Výboru stálých zástupců François LAMOUREUX zástupce generálního ředitele Generálního ředitelství pro vnější politické vztahy Komise Evropských společenství 268 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI: EVROPSKÉ SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII: François LAMOUREUX zástupce generálního ředitele Generálního ředitelství pro vnější politické vztahy Komise Evropských společenství UZBECKÁ REPUBLIKA: Abdulaziz KAMILOV ministr zahraničních věcí, KTEŘÍ SE po výměně svých plných mocí, jež byly shledány v dobré a náležité formě, DOHODLI NA TOMTO: HLAVA I — způsobů platby a převodu těchto plateb, OBECNÉ ZÁSADY Článek 1 Dodržování demokracie, zásad mezinárodního práva a lidských práv, jak jsou vymezeny především Chartou Organizace spojených národů, Helsinským závěrečným aktem a Pařížskou chartou pro novou Evropu, dále dodržování zásad tržního hospodářství, vyjádřených zejména v dokumentech Bonnské konference KBSE, jsou základem vnitrostátní a zahraniční politiky stran a tvoří podstatný prvek partnerství a této dohody. HLAVA II OBCHOD SE ZBOŽÍM Článek 2 — předpisů upravujících prodej, nákup, dopravu, distribuci a používání zboží na vnitřním trhu. 2. Ustanovení odstavce 1 se nevztahují na: a) výhody poskytnuté s cílem vytvořit celní unii nebo zónu vol- ného obchodu nebo na základě vytvoření takové unie nebo zóny, b) výhody poskytnuté určitým zemím v souladu s pravidly WTO a s dalšími mezinárodními dohodami ve prospěch rozvojo- vých zemí, c) výhody poskytnuté sousedním zemím za účelem zjednodu- šení příhraničního styku. 3. Ustanovení odstavce 1 se během přechodného období, které skončí dnem 31. prosince 1998 nebo přistoupením Uzbecké republiky k WTO, nastane-li dříve, nevztahují na výhody stano- vené v příloze I, které Uzbecká republika poskytuje ostatním stá- tům, jež vznikly rozpadem Sovětského svazu. 1. Strany si vzájemně udělí doložku nejvyšších výhod ve všech oblastech, které se týkají: — dovozních a vývozních cel a poplatků, včetně metod výběru těchto cel a poplatků, — ustanovení o celním odbavení, tranzitu, skladech a překládce, — daní a ostatních vnitrostátních poplatků jakéhokoliv druhu, které se přímo nebo nepřímo vztahují na dovážené zboží, 1. Strany souhlasí s tím, že nezbytnou podmínkou pro dosažení cílů této dohody je zásada svobody tranzitu. V této souvislosti každá strana zajistí přes své území neomezený tranzit zboží pocházejícího z celního území nebo určeného pro celní území druhé strany. Článek 3 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 269 2. Strany použijí pravidla uvedená v čl. IV odst. 2, 3, 4 a 5 GATT. 3. Pravidly stanovenými v tomto článku nejsou dotčena zvláštní pravidla dohodnutá stranami, která platí pro zvláštní odvětví, zejména dopravu, nebo výrobky. 2. Před přijetím jakýchkoliv opatření nebo v případech, na které se vztahuje odstavec 4, co nejdříve po jejich přijetí, poskytne Spo- lečenství nebo Uzbecká republika Smíšenému výboru všechny potřebné informace s cílem najít řešení přijatelné pro obě strany, jak je uvedeno v hlavě IV. Článek 4 Aniž jsou dotčena práva a povinnosti vyplývající z mezinárodních úmluv o dočasném použití zboží, jimiž jsou obě strany vázány, poskytne každá strana druhé straně osvobození od dovozních cel a poplatků u dočasně použitého zboží, a to v případech a podle postupů stanovených jakoukoliv jinou mezinárodní úmluvou v této oblasti, kterou je strana vázána, a v souladu se svými právními předpisy. Je třeba vzít v úvahu podmínky, za nichž dotyčná strana přijala závazky vyplývající z takové úmluvy. 3. Nedosáhnou-li smluvní strany v rámci konzultací dohody během třiceti dnů od informování Smíšeného výboru o krocích k odvrácení situace, může smluvní strana, která požádala o kon- zultace, přijmout jakákoliv opatření k omezení dovozu dotyčných výrobků do takové míry a po takovou dobu, jaká je nutná k odv- rácení nebo napravení škody, nebo může přijmou jiná příslušná opatření. 4. Za kritických okolností, kdy by odklad způsobil těžko napra- vitelné škody, mohou strany přijmout opatření před uskuteč- něním konzultací, avšak za podmínky, že konzultace budou navr- ženy bezprostředně po přijetí těchto opatření. Článek 5 5. Při výběru opatření podle tohoto článku upřednostní strany taková opatření, která co nejméně narušují dosažení cílů této dohody. 1. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 7, 10 a 11 této dohody, dováží se zboží pocházející z Uzbecké republiky do Společenství bez množstevních omezení. 2. Aniž jsou dotčena ustanovení článků 7, 10 a 11 této dohody, dováží se zboží pocházející ze Společenství do Uzbecké repub- liky bez jakýchkoliv množstevních omezení a opatření s rovno- cenným účinkem. 6. Ustanoveními tohoto článku není nijak dotčeno přijetí anti- dumpingových nebo vyrovnávacích opatření kteroukoliv ze stran v souladu s článkem VI GATT, s Dohodou o provádění článku VI GATT, s Dohodou o výkladu a použití článků VI, XVI a XXIII GATT nebo v souladu se souvisejícími vnitrostátními právními předpisy. Článek 6 Článek 8 Obchod se zbožím mezi stranami se uskutečňuje za tržní ceny. Článek 7 1. Pokud je určitý výrobek dovážen na území jedné ze stran v takovém zvýšeném množství nebo za takových podmínek, že to způsobuje nebo hrozí způsobit újmu domácím výrobcům podobných nebo přímo si konkurujících výrobků, Společenství nebo Uzbecké republiky, podle toho, které strany se tato situace týká, mohou přijmout vhodná opatření v souladu s následujícími podmínkami a postupy. Strany se zavazují zvážit podle okolností další vývoj ustanovení této dohody týkajících se jejich vzájemného obchodu zbožím, včetně situace vzniklé přistoupením Uzbecké republiky k WTO. Smíšený výbor uvedený v článku 17 může stranám předložit doporučení ohledně tohoto vývoje, která mohou být v případě přijetí provedena na základě dohody stran v souladu s jejich příslušnými postupy. Článek 9 Tato dohoda nevylučuje zákazy nebo omezení dovozu, vývozu nebo tranzitu zboží odůvodněné veřejnou mravností, veřejným 270 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 pořádkem, veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí a zvířat nebo ochranou rostlin, ochranou přírodních zdrojů, ochranou národního bohatství umělecké, historické nebo archeologické hodnoty nebo ochranou duševního, průmyslového nebo obchodního vlastnictví nebo předpisy týkajícími se zlata a stříbra. Tyto zákazy nebo omezení však nesmějí sloužit jako prostředky svévolné diskriminace nebo zastřeného omezování obchodu mezi stranami. Článek 10 Tato hlava se nevztahuje na obchod s textilními výrobky kapitol 50 až 63 kombinované nomenklatury. Obchod s těmito výrobky upravuje dne 4. prosince 1995 a prozatímně prováděnou ode dne 1. ledna 1996. samostatnou parafovanou dohodou Článek 14 Strany se dohodly, že přezkoumají prostředky používání svých právních předpisů o hospodářské soutěži sladěným způsobem v případech, kdy je obchod mezi nimi narušen. Článek 15 Na základě ustanovení tohoto článku a přílohy II pokračuje Uzbecká republika ve zlepšování ochrany práv duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví tak, aby do konce pátého roku po vstupu této dohody v platnost zajistila úroveň ochrany podobnou té, která existuje ve Společenství na základě předpisů Společenství, zejména předpisů uvedených v příloze II, včetně účinných prostředků k prosazení těchto práv. Článek 11 Článek 16 1. Obchod s výrobky, na které se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství uhlí a oceli, upravují ustanovení této hlavy s výjimkou článku 5. Vzájemná pomoc mezi správními orgány smluvních stran v celních záležitostech se uskutečňuje v souladu s protokolem, který je připojen k této dohodě. 2. Zřizuje se kontaktní skupina pro otázky uhlí a oceli, která se skládá ze zástupců Společenství na jedné straně a zástupců Uzbecké republiky na straně druhé. Kontaktní skupina si pravidelně vyměňuje informace o všech otázkách souvisejících s uhlím a ocelí, které jsou předmětem zájmu obou stran. HLAVA IV INSTITUCIONÁLNÍ, OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ Článek 12 Článek 17 Obchod s jaderným materiálem se řídí zvláštní dohodou, která bude uzavřena mezi Evropským společenstvím pro atomovou energii a Uzbeckou republiku. která hospodářské prosince spolupráci, 1989 mezi Smíšený výbor zřízený Dohodou o obchodu a obchodní a dne 18. Evropským hospodářským společenstvím, Evropským společenstvím pro atomovou energii a SSSR, vykonává úlohy, kterými jej pověřuje tato dohoda, až do zřízení Rady pro spolupráci ve smyslu článku 81 Dohody o partnerství a spolupráci. podepsána byla HLAVA III Článek 18 PLATBY, HOSPODÁŘSKÁ SOUTĚŽ A JINÁ HOSPODÁŘSKÁ USTANOVENÍ Smíšený výbor je oprávněn přijímat doporučení za účelem dosahování cílů této dohody v případech v ní stanovených. Článek 13 Strany se zavazují, že povolí veškeré běžné platby ve volně směnitelné měně mezi obyvateli Společenství a Uzbecké republiky, které souvisejí s pohybem zboží uskutečněným v souladu s touto dohodou. Svá doporučení vydává ve shodě obou stran. Článek 19 Při prověřování otázky vyplývající v rámci v ustanovením, souvislosti které s této dohody na odkazuje 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 271 článek GATT/WTO, zohlední Smíšený výbor v co největším rozsahu výklad, který členové Světové obchodní organizace poskytují k dotyčnému článku GATT/WTO. Článek 20 1. V rámci působnosti této dohody se každá ze stran zavazuje, že zajistí, aby fyzické a právnické osoby druhé strany měly ve srov- nání s jejími vlastními státními příslušníky stejný přístup k pří- slušným soudům a správním orgánům stran, aby mohly hájit svá osobní práva a svá vlastnická práva, včetně práv týkajících se duševního, průmyslového nebo obchodního vlastnictví. 2. V rámci své pravomoci strany: — podpoří zavedení rozhodčího řízení pro řešení sporů vznik- lých v rámci obchodů a spolupráce mezi hospodářskými sub- jekty Společenství a Uzbecké republiky, — souhlasí s tím, že v případech, kdy se spor předloží k rozhod- čímu řízení, si každá strana sporu, s výjimkou případů, kdy předpisy rozhodčího centra vybraného smluvními stranami stanoví jinak, může zvolit svého vlastního rozhodce bez ohledu na jeho státní příslušnost a že předsedající třetí roz- hodce nebo jediný rozhodce může být státním příslušníkem třetího státu, c) která považuje za zásadní pro vlastní bezpečnost v případě závažných vnitřních nepokojů ohrožujících zachování práva a pořádku, v době války nebo vážného mezinárodního napětí představujícího hrozbu války nebo z důvodu plnění závazků přijatých k zachování míru a mezinárodní bezpečnosti; d) která považuje za nezbytná pro dodržování svých mezinárod- ních povinností a závazků při kontrole průmyslového zboží a technologií civilního a vojenského využití. Článek 22 1. V oblastech upravených touto dohodou, a aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení v ní obsažená: — úprava používaná Uzbeckou republikou vůči Společenství nesmí působit diskriminaci mezi členskými státy, jejich stát- ními příslušníky, jejich společnostmi či podniky, — úprava používaná Společenstvím vůči Uzbecké republice nesmí působit diskriminaci mezi uzbeckými státními přísluš- níky, společnostmi nebo podniky. — doporučí svým hospodářským subjektům, aby si po vzájemné dohodě určili právo, kterým se jejich smlouvy budou řídit, 2. Ustanovením odstavce 1 není dotčeno právo stran používat příslušná opatření jejich daňových předpisů vůči daňovým poplatníkům, kteří se nenacházejí ve stejné situaci, pokud jde o místo jejich pobytu. — podpoří použití rozhodčích pravidel vypracovaných Komisí OSN pro mezinárodní obchodní právo (UNCITRAL) a pod- poří vedení rozhodčího řízení v rozhodčím centru signatář- ského státu Úmluvy o uznání a výkonu cizích rozhodčích nálezů uzavřené dne 10. června 1958 v New Yorku. Článek 23 Článek 21 1. Kterákoli strana může předložit Smíšenému výboru jakýkoliv spor týkající se provádění nebo výkladu této dohody. Tato dohoda nebrání straně, aby přijala opatření: a) která považuje za nezbytná pro zabránění úniku informací, který by byl v rozporu s jejími zásadními bezpečnostními zájmy; b) která se týkají výroby zbraní, střeliva nebo vojenského mate- riálu nebo obchodu s nimi nebo výzkumu, vývoje nebo výroby nepostradatelné pro obranné účely za předpokladu, že tato soutěže podmínky opatření u výrobků, které nejsou výhradně určeny pro vojenské účely; hospodářské nepoškodí 2. Smíšený výbor může urovnat tento spor formou doporučení. 3. V případě, že spor není možné urovnat podle odstavce 2, může kterákoli ze stran oznámit druhé straně jmenování smírce; druhá strana poté musí do dvou měsíců jmenovat druhého smírce. Třetího smírce jmenuje Smíšený výbor. 272 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 Doporučení smírců se přijmou většinou hlasů. Tato doporučení nejsou pro strany závazná. 4. Smíšený výbor může přijmout procesní pravidla urovnávání sporů. Článek 24 Strany souhlasí s tím, že na žádost jedné ze stran neprodleně zahájí a vhodnými postupy povedou konzultace a projednají veškeré záležitosti, které se týkají výkladu nebo provádění této dohody a dalších souvisejících hledisek vztahů mezi nimi. Ustanovením tohoto článku nejsou žádným způsobem dotčena ani ovlivněna ustanovení článků 7, 23 a 28. opatření. Před jejich přijetím poskytne Smíšenému výboru, kromě zvláště naléhavých případů, všechny příslušné údaje nezbytné pro důkladné prošetření situace za účelem nalezení řešení přijatelného pro obě strany. Při výběru těchto opatření je třeba dát přednost těm, která co nej- méně naruší fungování této dohody. Tato opatření se na žádost druhé strany neprodleně oznámí Smíšenému výboru. Článek 29 Přílohy I a II a protokol o vzájemné pomoci mezi správními orgány v celních záležitostech tvoří nedílnou součást této dohody. Článek 25 Článek 30 Zacházení poskytnuté Uzbecké republice na základě této dohody nesmí být v žádném případě příznivější než zacházení, které si členské státy poskytují mezi sebou. Článek 26 Pokud jsou otázky upravené touto dohodou upraveny Smlouvou o energetické chartě a protokoly k ní, použije se na ně uvedená smlouva s protokoly po jejich vstupu v platnost pouze v takovém rozsahu, který je v uvedené smlouvě s protokoly stanoven. Článek 27 Tato dohoda se na jedné straně vztahuje na území, na které se vztahují Smlouvy o založení Evropského společenství, o založení Evropského společenství uhlí a oceli a o založení Evropského společenství pro atomovou energii, to za podmínek stanovených v těchto smlouvách, a na straně druhé na území Uzbecké republiky. a Článek 31 Tato dohoda je sepsána ve dvou vyhotoveních v jazyce anglickém, dánském, německém, francouzském, nizozemském, portugalském, řeckém, španělském, švédském a uzbeckém, přičemž všechna znění mají stejnou platnost. italském, finském, 1. Tato dohoda je použitelná až do vstupu v platnost Dohody o partnerství a spolupráci, podepsané dne 21. června 1996. Článek 32 2. Každá ze stran může tuto dohodu vypovědět oznámením druhé straně. Použitelnost dohody končí šest měsíců po datu tohoto oznámení. Tuto dohodu schválí strany v souladu se svými vlastními postupy. Článek 28 Tato dohoda vstoupí v platnost prvním dnem druhého měsíce, který následuje po dni, kdy strany oznámí generálnímu tajemníkovi Rady Evropské unie, že ukončily postupy uvedené v prvním pododstavci. 1. Strany přijmou veškerá obecná nebo zvláštní opatření nezbytná pro dodržování závazků vyplývajících z této dohody. Dohlížejí na to, aby bylo dosaženo cílů stanovených v této dohodě. 2. Domnívá-li se některá ze stran, že druhá strana neplní své závazky vyplývající z této dohody, může přijmout vhodná Svým vstupem v platnost, a pokud se týká vztahů mezi Uzbeckou republikou a Společenstvím, nahrazuje tato dohoda článek 2, článek 3, kromě jeho čtvrté odrážky, a články 4 až 16 Dohody o obchodu a obchodní a hospodářské spolupráci, podepsané v Bruselu dne 18. prosince 1989 mezi Evropským hospodářským společenstvím, Evropským společenstvím pro atomovou energii a Svazem sovětských socialistických republik. 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 273 Hecho en Bruselas, el catorce de noviembre de mil novecientos noventa y seis. Udfærdiget i Bruxelles den fjortende november nitten hundrede og seksoghalvfems. Geschehen zu Brüssel am vierzehnten November neunzehnhundertsechsundneunzig. Έγινε στις Βρυξέλλες, στις δέκα τέσσερις Νοεμβρίου χίλια εννιακόσια ενενήντα έξι. Done at Brussels on the fourteenth day of November in the year one thousand nine hundred and ninety-six. Fait à Bruxelles, le quatorze novembre mil neuf cent quatre-vingt-seize. Fatto a Bruxelles, addì quattordici novembre millenovecentonovantasei. Gedaan te Brussel, de veertiende november negentienhonderd zesennegentig. Feito em Bruxelas, em catorze de Novembro de mil novecentos e noventa e seis. Tehty neljäntenätoista tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäkuusi. Brysselissä päivänä marraskuuta vuonna Som skedde i Bryssel den fjortonde november nittonhundranittiosex Брюссел шахрида минг тўккиз юз тўксон олтинчи йилнинг ўн тўртинчи ноябрида тузилди. Por las Comunidades Europeas For De Europæiske Fællesskaber Für die Europäischen Gemeinschaften Για τις Ευρωπαϊκές Κοινότητες For the European Communities Pour les Communautés européennes Per le Comunità europee Voor de Europese Gemeenschappen Pelas Comunidades Europeias Euroopan yhteisöjen puolesta På Europeiska gemenskapernas vägnar Узбекистон Республикаси Хукумати номидан 274 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 SEZNAM PŘIPOJENÝCH DOKUMENTŮ Příloha I Informativní seznam výhod poskytnutých Uzbeckou republickou nezávislým státům podle čl. 2 odst. 3 Příloha II Předpisy týkající se práv duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví podle článku 15 Protokol o vzájemné pomoci mezi správními orgány v celních záležitostech. 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 275 PŘÍLOHA I Informativní seznam výhod poskytnutých Uzbeckou republikou nezávislým státům podle čl. 2 odst. 3 Výhody se udělují těm nezávislým státům, které jsou stranou dohody o vytvoření zóny volného obchodu a které podepsaly s Uzbekistánem dohody o volném obchodu. Co se týče Běloruska, Gruzie, Kazachstánu, Kyrgyzstánu, Moldávie, Ruské federace, Turkmenistánu a Ukrajiny: 1. Zdanění dovozu/vývozu Neuplatňují se žádná dovozní cla. Neuplatňují se žádná vývozní cla, pokud jde o zboží dodané v souladu s mezivládními nebo úvěrovými dohodami v rámci množstevních omezení stanovených vládou Uzbekistánu na základě vnitrostátních potřeb. Na obchodování, které se uskutečňuje v souvislosti s dohodami o spolupráci, se neuplatňuje DPH nebo spotřební daně. 2. Přidělení kvót a licenčních postupů Vývozní kvóty pro dodávky uzbeckých výrobků podle ročních dvoustranných mezistátních dohod o obchodu a spolupráci se přidělují stejným způsobem jako pro „dodávky pro potřeby státu“. 3. Dopravní podmínky a podmínky tranzitu Pokud jde o země, které jsou stranami mnohostranné dohody „o zásadách a podmínkách vztahů v oblasti dopravy“, nebo na základě dvoustranných dohod o dopravě a tranzitu se vzájemně neuplatňují žádné daně ani poplatky za dopravu, celní odbavení zboží (včetně zboží v tranzitu) a tranzit vozidel. 4. Komunikační služby, včetně poštovních, kurýrních, telekomunikačních, audiovizuálních a jiných typů komunikačních služeb. 5. Přístup k informačním systémům a databázím Co se týče Ruské federace, Ukrajiny, Běloruska, Kazachstánu: platby se mohou uskutečňovat v národních měnách těchto zemí. Co se týče Kazachstánu, Kyrgyzstánu: zjednodušené celní řízení. 276 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 Předpisy týkající se práv duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví podle článku 15 PŘÍLOHA II 1. Předpisy Společenství ve smyslu článku 15: — první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách, — směrnice Rady 87/54/EHS ze dne 16. prosince 1986 o právní ochraně topografií polovodičových výrobků, — směrnice Rady 91/250/EHS ze 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů, — nařízení Rady (EHS) č. 1768/92 ze dne 18. června 1992 o zavedení dodatkových ochranných osvědčení pro léčivé přípravky, — nařízení Rady (EHS) č. 2081/92 ze dne 14. července 1992 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin, — směrnice Rady 93/83/EHS ze dne 27. září 1993 o koordinaci určitých předpisů týkajících se autorského práva a práv s ním souvisejících při družicovém vysílání a kabelovém přenosu, — směrnice Rady 93/98/EHS ze dne 29. října 1993 o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících, — směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem. 2. Objeví-li se v oblasti práv duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví v rozsahu, který upravují výše uvedené předpisy Společenství, problémy ovlivňující obchodní podmínky, budou na žádost Společenství nebo Uzbecké republiky urychleně podniknuty konzultace s cílem dosáhnout vzájemně uspokojivého řešení. 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 277 PROTOKOL o vzájemné pomoci správních orgánů v celní záležitostech Článek 1 Definice 3. Na žádost dožadujícího orgánu přijme dožádaný orgán nezbytná opatření, aby zajistil, že bude vykonáván dozor nad: Pro účely tohoto protokolu se rozumí: a) „celními předpisy“ veškeré právní nebo správní předpisy pou- žívané na území stran, která upravují dovoz, vývoz a tranzit zboží a jeho propouštění do jakéhokoli jiného celního režimu, včetně opatření pro zákaz, omezení a kontrolu; b) „dožadujícím orgánem“ příslušný správní orgán, který pro tento účel určila strana a který žádá o pomoc v celních zále- žitostech; a) fyzickými nebo právnickými osobami, u kterých existuje důvodné podezření, že porušují nebo porušily celní předpisy, b) místy, kde bylo nebo kde může být skladováno zboží takovým způsobem, že existuje důvodné podezření, že je toto zboží určeno k činnostem, které jsou v rozporu s celními předpisy, c) „dožádaným orgánem“ příslušný správní orgán, který pro tento účel určila strana a který přijímá žádost o pomoc v cel- ních záležitostech; c) pohybem zboží označeného za pravděpodobnou příčinu závažného porušování celních předpisů, d) „osobními údaji“ veškeré informace o identifikované nebo identifikovatelné osobě. Článek 2 Oblast působnosti 1. Strany si jsou vzájemně nápomocny způsobem a za podmínek stanovených tímto protokolem při zajišťování řádného používání celních předpisů, zejména předcházením přestupkům proti těmto právním předpisům, jejich zjišťováním a vyšetřováním. 2. Pomoc v celních záležitostech podle tohoto protokolu se vzta- huje na všechny správní orgány smluvních stran příslušné prová- dět tento protokol. Nejsou jí dotčena ustanovení, která upravují vzájemnou pomoc ve věcech trestních. Nevztahuje se ani na informace získané na základě výkonu pravomocí na žádost soud- ního orgánu, s výjimkou případů, kdy se sdělením těchto infor- mací příslušný orgán souhlasí. Článek 3 Pomoc na žádost 1. Na žádost dožadujícího orgánu mu dožádaný orgán poskytne všechny příslušné informace, které mu umožní zajistit řádné pou- žívání celních předpisů, včetně informací týkajících se zjištěných nebo připravovaných činností, které jsou v rozporu s celními předpisy. 2. Na žádost dožadujícího orgánu mu dožádaný orgán podá informace, zda zboží vyvážené z území jedné ze stran bylo řádně dovezeno na území druhé strany, a případně upřesní celní režim, do něhož bylo toto zboží propuštěno. d) dopravními prostředky, o nichž se lze důvodně domnívat, že byly, jsou a nebo mohou být používány při porušování cel- ních předpisů. Článek 4 Pomoc bez vyžádání Strany si v souladu se svými vnitrostátními právními a správními předpisy a jinými právními nástroji v rámci svých pravomocí vzá- jemně poskytují pomoc bez předchozí žádosti, pokud to pova- žují za nezbytné pro náležité provádění celních předpisů, zejména získají-li informace o: — činnostech, které jsou nebo mohou být v rozporu s celními předpisy a které mohou být předmětem zájmu druhé smluvní strany, — nových prostředcích nebo metodách používaných při pro- vádění těchto operací, — zboží, o němž je známo, že je předmětem činností, které jsou v rozporu s celními předpisy, 278 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 — fyzických nebo právnických osobách, u kterých existuje důvodné podezření, že porušují nebo porušily celní předpisy, f) přehled důležitých skutečností a šetření, která již byla pro- vedena, s výjimkou případů uvedených v článku 5. — dopravních prostředcích, u kterých existuje důvodné pode- zření, že byly, jsou nebo mohou být použity v rozporu s cel- ními předpisy. 3. Žádosti se předkládají v úředním jazyce dožádaného orgánu nebo v jazyce, který je pro tento orgán přijatelný. Článek 5 Doručování/oznamování 4. Nesplňuje-li žádost formální požadavky, může být vyžádána jejich oprava nebo doplnění; mohou však být nařízena předbě- žná opatření. Na žádost dožadujícího orgánu přijme dožádaný orgán v souladu se svými právními předpisy všechna nezbytná opatření, aby: — poskytl všechny doklady, — oznámil všechna rozhodnutí, které spadají do oblasti působnosti tohoto protokolu, adresátovi, který má sídlo nebo bydliště na území dožádaného orgánu. Na žádost se v tomto případě použije ustanovení čl. 6 odst. 3. Článek 7 Vyřizování žádostí 1. Při vyřizování žádosti o pomoc postupuje dožádaný orgán v mezích své působnosti a dostupných zdrojů stejně, jako kdyby jednal ve svém vlastním zájmu nebo na žádost jiných orgánů téže strany, a to poskytnutím údajů, které již má k dispozici, prove- dením příslušných šetření nebo dává podnět k jejich provedení. Toto ustanovení platí i pro správní odbor, kterému dožádaný orgán tuto žádost předal, pokud nemohl jednat samostatně. Článek 6 Forma a obsah žádosti o pomoc 2. Žádosti o pomoc se vyřizují v souladu s právními předpisy a dalšími právními nástroji dožádané smluvní strany. 1. Žádosti podle tohoto protokolu se podávají písemně. K žádosti jsou připojeny doklady nezbytné pro její vyřízení. Vyžaduje-li to naléhavost situace, lze přijmout i ústní žádosti, musí však být neprodleně potvrzeny písemně. 2. Žádosti podle odstavce 1 musí obsahovat tyto údaje: 3. Řádně zmocnění úředníci smluvní strany mohou se souhlasem druhé dotčené smluvní strany a za podmínek stanovených touto stranou získávat na úřadech dožádaného orgánu nebo jiného orgánu, za něž je dožádaný orgán odpovědný, informace, které se týkají porušování celních předpisů a které dožadující orgán potře- buje pro účely tohoto protokolu. a) název dožadujícího orgánu, který podává žádost; 4. Úředníci strany se mohou se souhlasem druhé strany účastnit vyšetřování vedeného na území druhé smluvní strany. b) požadovaná opatření; c) předmět a důvod žádosti; d) právní či správní předpisy a jiné související právní prvky; Článek 8 Forma sdělování informací e) co nejpřesnější a nejúplnější údaje o fyzických nebo práv- nických osobách, které jsou předmětem vyšetřování; 1. Dožádaný orgán sdělí výsledky šetření dožadujícímu orgánu formou dokumentů, ověřených opisů dokumentů, zpráv apod. 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 279 2. Dokumenty uvedené v odstavci 1 lze nahradit informacemi zpracovanými v jakékoli formě a pro stejný účel pomocí výpo- četní techniky. 3. Získané informace lze použít pouze pro účely tohoto proto- kolu. Žádá-li jedna strana o použití těchto informací pro jiné účely, musí si vyžádat předchozí písemný souhlas orgánu, který informace poskytl. Tyto informace mohou rovněž podléhat ome- zením, která tento orgán stanoví. Článek 9 Výjimky z povinnosti poskytovat pomoc 1. Strany mohou odmítnout poskytnutí pomoci podle tohoto protokolu, pokud by tato pomoc: 4. Odstavec 3 nebrání využití informací v soudním nebo správ- ním řízení, které je následně zahájeno pro porušení celních před- pisů. Příslušnému orgánu, který poskytl informace, se toto pou- žití informací oznámí. a) mohla ohrozit svrchovanost Uzbecké republiky nebo člen- ského státu Evropské unie, který byl požádán o spolupráci podle tohoto protokolu, nebo 5. Strany mohou ve svých protokolech, zprávách a svědeckých výpovědích a v soudním řízení a stíhání použít jako důkazy infor- mace získané a dokumenty konzultované v souladu s tímto pro- tokolem. b) mohla ohrozit veřejný pořádek, bezpečnost nebo jiné základní zájmy, zejména v případech podle čl. 10 odst. 2, nebo c) se dotýkala finančních nebo daňových předpisů, jiných týkajících se cel, d) porušovala průmyslové, obchodní nebo služební tajemství. 2. Požaduje-li dožadující orgán pomoc, kterou by sám nemohl poskytnout, pokud by byl o ni požádán, musí na to ve své žádosti upozornit. Záleží tedy na dožádaném orgánu, aby rozhodl, jak na takovou žádost odpoví. 3. Je-li pomoc odmítnuta, musí být rozhodnutí a důvody nepro- dleně oznámeny dožadujícímu orgánu. Článek 11 Znalci a svědci 1. Úředník dožádaného orgánu může být pověřen, aby v mezích svého zmocnění vypovídal jako znalec nebo svědek v soudním nebo správním řízení v soudní pravomoci jiné smluvní strany, které se týkají oblasti upravené tímto protokolem, a aby předložil předměty, dokumenty nebo jejich ověřené opisy, jež mohou být pro řízení potřebné. Žádost o výpověď musí přesně uvádět o jaký případ jde a v jaké funkci nebo postavení bude úředník dota- zován. Článek 10 Výměna a ochrana údajů 2. Zmocněný úředník požívá stejné ochrany, jakou platné právní předpisy poskytují úředníkům dožadujícího orgánu na jeho území. 1. Všechny informace sdělované v jakékoli formě podle tohoto protokolu mají v závislosti na pravidlech uplatňovaných v jednot- livých stranách důvěrnou povahu. Vztahuje se na ně služební tajemství a požívají ochrany udělované obdobným informacím právními předpisy používanými v této oblasti stranou, která je dostala, jakož i odpovídajícími ustanoveními platnými pro orgány Společenství. Článek 12 Výdaje na pomoc 2. Výměnu osobních údajů lze provádět pouze v případě, že se strana získávající tyto údaje zaváže chránit je alespoň způsobem rovnocenným ochraně pro takový případ ve straně, která údaje poskytla. Strany se vzdají vzájemných nároků na náhradu výdajů, jež jim vznikly prováděním tohoto protokolu s výjimkou případných výdajů na znalce a svědky a výdajů na tlumočníky a překladatele, kteří nejsou státními zaměstnanci. 280 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 Článek 13 Provádění 2. Smluvní strany společně konzultují prováděcí pravidla přijatá v souladu s ustanoveními tohoto protokolu a následně se o nich průběžně informují. 1. Provádění tohoto protokolu je svěřeno ústředním celním orgá- nům Uzbecké republiky na jedné straně a příslušným útvarům Evropské komise a případně celním orgánům členských států Evropské unie na straně druhé. Tyto orgány rozhodují o veške- rých praktických opatřeních a ujednáních nezbytných pro pro- vádění protokolu, přičemž berou v úvahu platné předpisy týka- jící se zejména ochrany údajů. Příslušným orgánům mohou doporučit změny, které by podle jejich názoru měly být v tomto protokolu provedeny. Článek 14 Doplňková povaha protokolu Aniž je dotčen článek 10, nevztahují se ustanovení jakýchkoliv dohod o vzájemné pomoci, které byly uzavřeny mezi jedním nebo více členskými státy Evropské unie a Uzbeckou republikou, na předpisy Společenství o sdělování údajů týkajících se celních záležitostí, které mohou být významné pro Společenství, mezi příslušnými útvary Komise a celními orgány členských států. 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 281 ZÁVĚREČNÝ AKT Zplnomocnění zástupci EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ, EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ UHLÍ A OCELI a EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ PRO ATOMOVOU ENERGII, dále jen „Společenství“, na straně jedné a zplnomocnění zástupci UZBECKÉ REPUBLIKY, na straně druhé, kteří se sešli v Bruselu dne 14. listopadu 1996 k podpisu Prozatímní dohody o obchodu a obchodních záležitostech mezi Evropským společenstvím, Evropským společenstvím uhlí a oceli a Evropským společenstvím pro atomovou energii na straně jedné a Uzbeckou republikou na straně druhé (dále jen „dohoda“), přijali tyto dokumenty: dohodu včetně jejich příloh a tento protokol: Protokol o vzájemné pomoci správních orgánů v celní záležitostech. Zplnomocnění zástupci Společenství a Uzbecké republiky přijali znění níže uvedených společných prohlášení, která jsou připojena k tomuto závěrečnému aktu: Společné prohlášení o osobních údajích Společné prohlášení k hlavě II dohody Společné prohlášení k článku 7 dohody Společné prohlášení k článku 8 dohody Společné prohlášení k článku 15 dohody Společné prohlášení k článku 28 dohody. Zplnomocnění zástupci Společenství dále vzali na vědomí níže uvedená prohlášení připojená k závěrečnému aktu: Prohlášení Uzbecké republiky k ochraně práv duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví. 282 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 Hecho en Bruselas, el catorce de noviembre de mil novecientos noventa y seis. Udfærdiget i Bruxelles den fjortende november nitten hundrede og seksoghalvfems. Geschehen zu Brüssel am vierzehnten November neunzehnhundertsechsundneunzig. Έγινε στις Βρυξέλλες, στις, δέκα τέσσερις Νοεμβρίου χίλια εννιακόσια ενενήντα έξι. Done at Brussels on the fourteenth day of November in the year one thousand nine hundred and ninety-six. Fait à Bruxelles, le quatorze novembre mil neuf cent quatre-vingt-seize. Fatto a Bruxelles, addì quattordici novembre millenovecentonovantasei. Gedaan te Brussel, de veertiende november negentienhonderd zesennegentig. Feito em Bruxelas, em, catorze de Novembro de mil novecentos e noventa e seis. Tehty tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäkuusi. Brysselissä neljäntenätoista päivänä marraskuuta vuonna Som skedde i Bryssel den fjortonde november nittonhundranittiosex Брюссел шахрида минг тўккиз юз тўксон олтинчи йилнинг ўн тўртинчи ноябрида тузилди. Por las Comunidades Europeas For De Europæiske Fællesskaber Für die Europäischen Gemeinschaften Για τις Ευρωπαϊκές Κοινότητες For the European Communities Pour les Communautés européennes Per le Comunità europee Voor de Europese Gemeenschappen Pelas Comunidades Europeias Euroopan yhteisöjen puolesta På Europeiska gemenskapernas vägnar Ўзбекистон Республикаси Хукумати номидан 11/sv. 27 CS Úřední věstník Evropské unie 283 SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ O OSOBNÍCH ÚDAJÍCH Při používání dohody jsou si strany vědomy nutnosti přiměřené ochrany fyzických osob s ohledem na zpracování osobních údajů a volný pohyb těchto údajů. SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ K HLAVĚ II DOHODY Veškeré odkazy na GATT se týkají Všeobecné dohody o clech a obchodu ve znění z roku 1994. SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ K ČLÁNKU 7 DOHODY Společenství a Uzbecká republika prohlašují, že znění ochranné doložky neposkytuje ochranné zacházení podle GATT. SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ K ČLÁNKU 8 DOHODY Dokud Uzbecká republika nevstoupí do WTO, strany konzultují své politiky dovozních cel, včetně změn v celní ochraně, v rámci Výboru pro spolupráci. Tyto konzultace se nabídnou zejména před zvýšením celní ochrany. SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ K ČLÁNKU 15 DOHODY V rámci svých pravomocí strany souhlasí s tím, že pro účely této dohody se za duševní, průmyslové a obchodní vlastnictví považují zejména autorská práva, včetně autorských práv k počítačovým programům a práva příbuzná, práva k patentům, průmyslovým vzorům, zeměpisným označením včetně označení původu, ochranným známkám výrobků a služeb, topografiím integrovaných obvodů a dále ochrana proti nekalé soutěži, jak je uvedena v článku 10a Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví, a ochrana utajovaných informací týkajících se know-how. SPOLEČNÉ PROHLÁŠENÍ K ČLÁNKU 28 DOHODY 1. Za účelem správného výkladu a jeho praktického používání se strany dohodly na tom, že výraz „zvlášť naléhavé případy“ uvedený v článku 28 této dohody označuje případy jejího závažného porušení jednou ze stran. Za závažné porušení této dohody se považuje: a) odmítnutí dohody nevyplývající z obecných pravidel mezinárodního práva, nebo b) porušení zásadních prvků této dohody uvedených v článku 1. 2. Strany souhlasí s tím, že za „vhodná opatření“ uvedená v článku 28 se považují opatření přijatá v souladu s mezinárodním právem. Pokud smluvní strana přijme opatření ve zvlášť naléhavém případě podle článku 28, může druhá strana využít postupu používaného při řešení sporů. 284 CS Úřední věstník Evropské unie 11/sv. 27 JEDNOSTRANNÉ PROHLÁŠENÍ UZBECKÉ REPUBLIKY K OCHRANĚ PRÁV DUŠEVNÍHO, PRŮMYSLOVÉHO A OBCHODNÍHO VLASTNICTVÍ Uzbecká republika prohlašuje, že: 1. Do konce pátého roku od vstupu této dohody v platnost přistoupí Uzbecká republika k mnohostranným úmluvám o právech duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví uvedeným v odstavci 2 tohoto prohlášení, jejichž smluvními stranami jsou členské státy Společenství nebo jež jsou na základě ustanovení těchto úmluv členskými státy fakticky používány. 2. Odstavec 1 tohoto prohlášení se vztahuje na tyto mnohostranné úmluvy: — Bernská úmluva o ochraně literárních a uměleckých děl (Pařížský akt 1971), — Mezinárodní úmluva o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a rozhlasových organizací (Řím 1961), — Protokol k Madridské dohodě o mezinárodním zápisu ochranných známek (Madrid 1989), — Niceská dohoda o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek (Ženeva 1977, ve znění z roku 1979), — Budapešťská smlouva o mezinárodním uznávání uložení mikroorganismů k účelům patentového řízení (1977, pozměněná v roce 1980), — Mezinárodní úmluva pro ochranu nových odrůd rostlin (Ženevský akt 1991). 3. Uzbecká republika potvrzuje význam, který přikládá závazkům vzniklým na základě těchto mnohostranných úmluv: — Pařížská úmluva na ochranu průmyslového vlastnictví (Stockholmský akt 1967, pozměněn v roce 1979), — Madridská dohoda o mezinárodním zápisu ochranných známek (Stockholmský akt 1967, pozměněn v roce 1979), — Smlouva o patentové spolupráci (Washington 1970, ve znění z roku 1979, pozměněná v roce 1984). 4. Od vstupu této dohody v platnost poskytne Uzbecká republika společnostem a státním příslušníkům Společenství v oblasti uznávání a ochrany duševního, průmyslového a obchodního vlastnictví zacházení, které není méně příznivé než zacházení poskytnuté kterékoliv třetí zemi na základě dvoustranných dohod. 5. Ustanovení odstavce 4 se nevztahují na výhody poskytnuté Uzbeckou republikou třetím zemím na základě účinné vzájemnosti a na výhody poskytnuté Uzbeckou republikou jiným zemím bývalého SSSR


title: PREGUNTA ESCRITA n. 3038/96 del Bárbara DÜHRKOP DÜHRKOP al Consejo. Protección de la salud de los consumidores británicos ante la encefalopatía espongiforme bovina

eurovoc_concepts:
United Kingdom
animal disease
cattle
competence of the Member States
consumer protection
health risk
public health
veterinary inspection


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 3166/96 van Angela BILLINGHAM aan de Commissie. Gevaar van paracetamolgebruik

eurovoc_concepts:
European Medicines Agency
consumer information
death
market approval
over-the-counter drug
product safety
public health


title: PREGUNTA ESCRITA n. 3157/96 del David THOMAS a la Comisión. Bienestar de los terneros

eurovoc_concepts:
animal welfare
calf
live animal
protection of animals
transport of animals
veterinary legislation


title: Resolutie over het Witboek van de Commissie "Een energiebeleid voor de Europese Unie" (COM(95)0682 - C4-0018/ 96)

eurovoc_concepts:
Central and Eastern European Countries
European Union
USSR
energy policy
financial aid
gas
industrial region
industrial research
nuclear safety
renewable energy