title: Vihreä kirja Euroopan unionin ja AKT-maiden välisistä suhteista 2000-luvun alussa - Uuden kumppanuuden tuomat haasteet ja mahdollisuudet

eurovoc_concepts:
ACP countries
EDF
European Union
Lomé Convention
cooperation policy

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 20. 11. 1996 KOM(96) 570 lopull. EUROOPAN UNIONIN JA AKT~MAtyEN VÄLISISTÄ SUHTEISTA (kommission esittämä) T^kdmmät keskusteluaiheet kansainvälisillä markkinoilla. Uruguayn Maailma on muuttumassa perinpohjaisesti. Itäblokin luhistuminen ja idän ja lännen välisen ristiriidan päättyminen mullistivat kansainvälisen poliittisen ja taloudellisen elämän sekä käynnistivät yhteisiin arvoihin ja periaatteisiin perustuvan lujitetun yhteistyön mutta johtivat myös geostrategisten etujen uudelleenmuotoiluun ja uudentyyppisiin laajempiin laajentuminen ja yksinomaisten riskeihin. Taloudellisella tasolla markkinatalouden suhteiden tai suosituimmuussuhteiden päättyminen muuttivat kysynnän ja tarjonnan edellytyksiä kuuluvien kauppaneuvottelujen loppuunsaattaminen luo uuden monenvälisen ympäristön ja kiihdyttää talouden maailmanlaajuistamiskehitystä, joka on seurausta teknologian kehittymisestä ja talouspolitiikkojen vapautumisesta 1980-luvulla. Keskinäinen riippuvuus lisääntyy ja laajenee talous- ja rahapiireistä sosiaali- ja ympäristöalalle. Samalla kun kansallisten joihin politiikkojen myötävaikuttavat syrjäytymisen vaikutukset, yhteiskuntarakenteiden hajoaminen niin teollisuusmaissa, siirtymävaiheessa olevissa maissa kuin kehittyvissä valtioissakin, eriarvoisuuksien lisääntyminen ja köyhimpien maiden siirtyminen toissijaiseen asemaan. Tällaiset murrokset ovat epävakaisuustekijöitä, jotka ilmenevät erityisesti nationalististen tai fundamentalististen äärimmäisyysliikkeiden nousuna. ilmenee uusia murroksia, toimintamarginaali kierrokseen pienenee, poliittiselle ulottuvuudelle. Euroopan unionista Tämä uusi kansainvälinen tilanne sai Euroopan unionin määrittelemään uudelleen politiikkaa ja turvallisuutta koskevat etunsa ja antamaan uutta vauhtia Euroopan yhdentymiskehityksen tehdyssä sopimuksessa tarjottiin institutionaalinen perusta yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan (YUTP) toimeenpanoa varten; tämä politiikka ei ole kuitenkaan vielä tarpeeksi kehittynyt palvellakseen tehokkaasti jäsenvaltioiden yhteisiä etuja ja sen välineistä keskustellaan parhaillaan hallitustenvälisessä konferenssissa (HVK). Perustamissopimuksessa tarjottiin kuitenkin institutionaalinen perusta myös Euroopan kehitysyhteistyöpolitiikalle. Euroopan unionissa valmistaudutaan merkittäviin muutoksiin Unionissa tehdään perinpohjaisia muutoksia samaan aikaan, kun AKT-maiden kanssa tehtävä uusi kumppanuussopimus tulee voimaan. Unionin sisällä sisämarkkinoiden täydentäminen ja suunnitelma yhtenäisvaluuttaan siirtymiseksi, perustamissopimuksen tarkistaminenja muut H VK :ssa neuvoteltavana olevat institutionaaliset uudistukset, uuden keskipitkän aikavälin rahoitussopimuksen laatiminen ja laajentumissuunnitelmat Keski-ja Itä-Euroopan assosioituneisiin maihin, Baltian maihin sekä Kyprokselle ja Maltaan aiheuttavat tulevien vuosien aikana paljon työtä ja valmistelevat Eurooppaa kohtaamaan 2000-luvun haasteet. Myös ulkosuhteissaan, kehittyvien ja siirtymävaiheessa olevien maiden osalta Euroopan unioni on sitoutunut joukkoon uusia aloitteita. Se on tehnyt assosiointisopimuksia useimpien aiemmin itäblokkiin kuuluneiden jäsenyyttä hakeneiden Euroopan maiden kanssa. Lisäksi se tukee entisen Neuvostoliiton tasavaltojen taloudellista ja poliittista muutoskehitystä ja on tehnyt niistä useimpien kanssa kauppasopimuksia. Suhteissaan Välimeren alueen kolmansiin maihin se on vahvistanut uuden monenvälisen ja kestävän, 27 maata käsittävän kumppanuuden, joka täydentää kahdenvälisten suhteiden vahvistamista ja koostuu kolmesta osiosta: politiikkaa ja turvallisuutta koskeva osio, talous-ja rahoitusosio (erityisesti vapaakauppa-alueen asteittaista luomista käsittelevä) sekä sosiaalialaa, kulttuuria ja ihmisiä käsittelevä osio. Unioni on päättänyt vahvistaa suhteitaan myös Latinalaiseen Amerikkaan kolmiulotteisella toimintasuunnitelmalla, joka edellyttää näiden kahden alueen välisen poliittisen vuoropuhelun syventämistä, vapaakaupan lujittamiseen tähtäävää tukea ja alueelliseen yhdentymiskehitykseen annettavaa institutionaalista apua sekä muutamiin ensisijaisiin aloihin keskittyviä teknisen yhteistyön ja rahoitusyhteistyön toimia ja ohjelmia. Lisäksi unionin suhteissa Aasian maihin on otettu käyttöön uusi toimintasuunnitelma, jonka tavoitteena on vahvistaa Euroopan taloudellista toimintaa kyseisellä alueella, parantaa keskinäistä ymmärrystä ja kehittää uusi poliittinen lähestymistapa. Nämä uudet suuntaviivat ovat unionin vastauksia kansainvälisessä politiikassa ja ilmentävät unionin talouselämässä parhaillaan ulkosuhteiden yleisiä ominaispiirteitä mutta myös niiden eriytettyä luonnetta. tapahtuviin muutoksiin. Ne BuroOpm unionin ja szimmänkyntmnen Af tikan* Karibian ja Tyyntnmtmn alueen maan vMsmäsuhttmasHrrytmn asteittain Mt&n vcähusten Lomén yleissopimuksella on vuodesta 1975 alkaen säädelty kauppa- ja rahoitussuhteita EU:n ja AKT-maiden välillä, joiden lukumäärä on nykyisin 70. Vuonna 1957 aloitetussa yhteisön yhteistyöpolitiikassa on koettu useita ratkaisevia vaiheita. Ensimmäisten vuosien aikana tehtävänä oli assosioida merentakaiset maat ja alueet yhteisöön, minkä jälkeen yhteistyösuhteita jatkettiin Yaoundén yleissopimuksilla ja ne suuntautuivat 1970-luvun puoliväliin asti pääasiassa mustaan ranskankieliseen Afrikkaan. Yhteisön laajennuttua ensimmäisen kerran ja kansainvälisen taloudellisen tilanteen muututtua merkittävästi yhteisö alkoi laajentaa yhteistyöpolitiikkaansa maantieteellisesti ottamalla ensimmäisen Lomén yleissopimuksen piiriin muita AKT-maita ja solmimalla asteittain assosiointi- ja yhteistyösuhteita muiden kehittyvien maiden kanssa. Lomén yleissopimusta on muutettu joka viides vuosi ja tämän vuoksi on ollut mahdollista mukauttaa säännöksiä vastaamaan taloudellista ja poliittista kehitystä, ottaa käyttöön uusia yhteistyövälineitä ja vahvistaa uusia ensisijaisia tavoitteita. Viimeiset mukautukset ovat vuodelta 1995'. Unioni on myös Lomén yleissopimuksen ulkopuolella kehittänyt asteittain muita erityisiä kehittyvien valtioiden kanssa tehtävän yhteistyön välineitä perustamalla aihekohtaisia budjettikohtia (esim. aavikoitumiseen tai aidsin torjuntaan liittyviä) tai turvautumalla erityisesti tukeviin muihin kehitysyhteistyöpolitiikkaa politiikkoihin, yhteisön 1 Kolme ensimmäistä sopimusta tehtiin kukin viideksi vuodeksi. Neljäs sopimus kattaa maaliskuusta 1990 helmikuuhun 2000 kestävän kauden. Siihen on liitetty viideksi vuodeksi tehty rahoituspöytäkirja. Toiseen rahoituspöytäkirjaan liittyviä neuvotteluja täydennettiin vuonna 1995 sopimuskauden "puolivälin katsauksella". Neljännen Lomén yleissopimuksen teksti, sellaisena kuin se on muutettuna Mauritiuksella 4. marraskuuta 1995 allekirjoitetulla sopimuksella, julkaistiin "Le Courrier ACP-UE"- lehden tammi helmikuun 1996 numerossa 154. tiedepolitiikkaan tutkimusta ja kehitystä koskevan puiteohjelman kautta. Erityisesti AKT- maat ovat oikeutettuja hyödyntämään näitä välineitä. Lisäksi EUissa määriteltiin uusia yleisiä poliittisia suuntaviivoja tietyille uusille yhteistyöaloille sen jälkeen kun 2000-luvun yhteistyötä koskevista näkymistä vuonna 1992 aloitettu keskustelu saatiin päätökseen2 ja jotta Euroopan yhteistyöpolitiikkaa koskevat perustamissopimuksen uudet määräykset voidaan panna täytäntöön. 5 Ennen 2009-luvun alkua on harkittava perinpohjin Euroopan unionin ja AKT- maiden välisten suhteiden tulevaisuuden suuntaviivoja. Nykyisen yleissopimuksen umpeutuminen hehnikuussa2000jasopimusvelvoiteosapuolten välisten neuvottelujen käynnistämiseksi viimeistään 18 kuukautta ennen kyseistä päivämäärää, samoin kuin tarve laatia WTO:n vahvistettujen säännösten mukaisesti kaupallisen yhteistyön puitteet täysin yhdenmukaisiksi uusien monenvälisten sääntöjen kanssa, tarjoavat ensisijaisen tilaisuuden tällaisen harkinnan toteuttamiseksi ja laajan keskustelun käynnistämiseksi EU:n ja AKT-maiden välisten suhteiden tulevaisuudesta. EU:n ja AKT-maidm välisten suhteiden tulevaisuutta koskevassa keskustelussa an ensimmäiseksi oteltava huomioon uusi maaitmantaqfulnen alanne ja Uusi maailmantilanne ei ainoastaan muuta unionin sen kehittyvien yhteistyökumppanien tavoitteita vaan aiheuttaa myös sen, että EU:n kokoisen toimijan kantama vastuu kasvaa. Tämä vastuu on ensinnäkin poliittista: unionin on tuettava aktiivisesti kylmän sodan loputtua 1980-luvun puolivälin jälkeen alkanutta avautumiskehitystä ja varmistettava erityisesti monissa AKT-maissa vielä hauraan kansanvaltaistumiskehityksen pysyvyys. Kyse on myös taloudellisesta vastuusta: unionin on täydennettävä maailmanlaajuistamisen vaikutuksia tekemällä sisäisellä tasolla tarvittavat mukautukset työllisyysnäkymien parantamiseksi ja syrjäytymisilmiöiden torjumiseksi osallistumalla aktiivisesti kansainväliseen taloudelliseen yhteistyöhön, edistämällä laatimista sekä noudattamista ja helpottamalla kehittyvien monenvälisten sääntöjen valtioiden asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen. Maailmanlaajuistamiseen kuuluvat tietoyhteiskunnan rakentamiseksi tehdyt muutokset edistävät erityisesti uutta taloudellista jakoa, joka tuo muassaan aivan uudenlaisia näkymiä esimerkiksi kansainvälisen kaupan, koulutuksen tai terveyden alalle, mutta samalla suuremman syrjäytymisen uhkaa maille, joilla ei ole pääsyä maailmanlaajuisiin tietoverkkoihin. Koska Euroopassa ilmenee vaikeuksia mukauttaa taloudellisia ja yhteiskunnallisia järjestelmiä, tarvetta valmistautua laajentumaan itään ja tarvetta kehittää poliittista toimintaansa maailmassa, sen kehitysyhteistyö ja erityisesti sen suhteet AKT-maihin saavat vastedes uuden ulottuvuuden: miten voidaan varmistaa maailmanlaajuisen toimijan tehtävä ilman toimintasuunnitelmaa, jolla vastataan etelän eri alueista, erityisesti niistä, jotka ovat eniten alttiina köyhyys- ja syrjäytymisriskeille? johon on syntynyt useita valtakeskuksia, Koska tavoitteena on myötävaikuttaa köyhyyden ja kehityserojen vähenemiseen maailmassa, unionin toimintakin on tiiviisti sidoksissa rauhan ja vakauden tavoitteisiin, tarpeeseen hallita paremmin keskinäisiä riippuvuussuhteita ja maailmanlaajuisia uhkia, sekä pyrkimykseen suosia sellaista maailmanlaajuisen 2 SEC(92) 915, 15. 5. 1992 ja neuvoston julistus, marraskuu 1992. "' Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 130 u - 130 y artikla. m kehityksen muotoa, joka on yhdenmukaisempi Euroopan poliittisten ja sosiaalisten arvojen kanssa. Unionin yhteistyöpolitiikan kautta Euroopalla on lisäksi pääsy alueille, joilla on merkittävää kehityspotentiaalia ja jotka alkavat järjestäytyä. EU:n ja AKT-maiden välisellä suhteella on 2000-luvun lähestyessä oltava uudet perustat, jotta kehityksen poliittisten ja taloudellisten edellytysten kehittyminen voidaan ottaa huomioon ja koska EU:n tukiperusteet ovat muuttuneet perusteellisesti. Kolonialistinen ja post-kolonialistinen kausi on päättynyt, ja poliittisesti avoimempi kansainvälinen tilanne mahdollistaa vastedes sen, että kunkin yhteistyökumppanin vastuualat voidaan määritellä selkeämmin. Keskustelun ensimmäisenä tavoitteena on siis lisätä yhteistyön tehokkuutta, mutta siinä on myös hyödynnettävä sitä kokemusta, jonka yhteisö on saanut AKT-maiden kanssa neljän vuosikymmenen ajan tekemästään yhteistyöstä. jatkuvien Koska EU:n ja AKT-maiden yhteistyön lopputulos on yleisesti heikohko ja koska ja Euroopan yhteiskunnallisten avunantajamaissa vaikeuksien aiheuttaman "kuoreensavetäytymisen" vuoksi on havaittavissa jonkinasteista epäuskoa AKT-maiden kehitysmahdollisuuksiin, yhteistyökumppanien edellytetään nykyisin korostavan yhteistyönsä tehokkuutta ja tarkastelevan ensisijaisia tavoitteitaan tuodakseen paremmin esiin eurooppalaisten yhteiskuntien ja AKT-maiden odotukset. talousarviopaineiden Yhteisön yhteistyöllä on tärkeä merkitys suurelle joukolle AKT-maita ja yhteistyöllä on kiistämättä edistetty kansalaisten elinolojen paranemista näissä maissa. Yhteistyö on usein synnyttänyt uusia ideoita ja sen puitteissa on eräillä aloilla saavutettu yleisesti tunnustettua asiantuntemusta. Siinä on kuitenkin minkä tahansa yhteistyön tavoin myös heikkouksia. EU:n ja AKT-maiden välisen yhteistyön tulosten kriittinen arviointi mahdollistaa heikkouksien havaitsemisen kolmella tasolla. Niitä voidaan ensinnäkin havaita yleisellä tasolla, iohon yhteistyötoiminta liittvv: on pakko todeta, että kumppanuuden periaate on menettänyt merkitystään ja että se on konkretisoitunut vain osittain. Poliittiselta kannalta tuesta riippuvuus, lyhyen aikavälin vaatimukset ja kriisitilanteiden hallinta ovat tulleet asteittain hallitseviksi kahden yhteistyökumppanin välisessä suhteessa. Talous- ja sosiaalipolitiikasta käytävän vuoropuhelun kannalta kumppanuuden toteuttaminen on osoittautunut vaikeaksi niiden maiden kanssa, joiden institutionaaliset valmiudet ovat heikot ja joiden julkisen hallinnon järjestelmät ovat usein tehottomia; nämä maat ovat usein rajoittaneet kumppanuuden voimavarojen päivittäiseen yhteishallintaan. Yhteistyöpolitiikkojen tasolla: EU:n tekemien arviointitutkimusten perusteella on tavallisesti päädytty siihen, että Euroopan tekninen ja rahoitusyhteistyö on asianmukaista suhteessa yhteisön tavoitteisiin ja edunsaajina olevien maiden tarpeisiin, sekä verrattain korkeisiin tehokkuusasteisiin, erityisesti perusrakenteita koskevien hankkeiden ja sosiaalialoilla toteutettavan toiminnan osalta. Edunsaajana olevan maan institutionaalinen ja talouspoliittinen tilanne on kuitenkin usein ollut suuri rajoite ja vähentänyt yhteisön yhteistyön vaikutusta elinolojen paranemisen ja kehitystason kohoamisen osalta. Kaupallisen suosituimmuuskohtelun vaikutus on kokonaisuudessaan ollut pettymys. Kyseinen säännös ja erityisesti tiettyjä tuotteita koskevat pöytäkirjat ovat tietysti edistäneet iv huomattavasti kaupallista menestystä eräissä maissa', joissa osattiin samanaikaisesti harjoittaa asianmukaisia monipuolistumispolitiikkoja. Taloudellisen toiminnan ja kaupankäynnin kehittämiseen tarvittavat talouspolitiikat ja sisäiset rakenteelliset edellytykset ovat kuitenkin puuttuneet useimmista AKT-maista. Lisäksi uuden kauppajärjestelyn suunnittelussa on vastedes otettava huomioon kolme uutta tekijää: Marrakeshin sopimukset ja sellaisten erimielisyyksien selvittämiskeinojen vahvistaminen, jotka uhkaavat asettaa eriytetyn ja yksipuolisen suosituimmuusjärjestelmän säilyttämisen kyseenalaiseksi; vapauttamis-kehityksen nopeutuminen monenvälisillä ja alueiden välisillä tasoilla; uusien aihepiirien, joita ovat esimerkiksi ympäristöala, kilpailupolitiikat, investointisäännöt, tekniset ja terveysnormit sekä perustavanlaatuisten yhteiskunnallisten oikeuksien kunnioittaminen, kasvava merkitys kauppasääntöjä koskevissa kansainvälisissä keskusteluissa. Tällainen kehittyminen muuttaa tullietuuskohtelun suhteellista arvoa. Huomioon olisi otettava myös mahdollisuus laajentaa AKT-maihin käynnissä olevat työt, joiden tarkoituksena on yksinkertaistaa ja yhdenmukaistaa suosituimmuussopimuksiin perustuvia voimassa olevia alkuperäsääntöjä. Viimeiseksi teknisen ja rahoitusyhteistyön käytännön tasolla: rahoitusvarojen osan - nykyisin rajoitetun - myöntäminen automaattisesti ja EU:n pyrkimys tulla muiden rahoittajien tavoin velvollisuutensa laiminlyöneen yhteistyökumppanin tilalle eivät ole todelliseen poliittiseen kannustaneet AKT-maiden hallituksia odotetun kaltaiseen sitoutumiseen. Heikkouksia on todettu myös sen suhteen, että yhteistyövälineet pyrkivät ennemminkin hallitsemaan politiikkoja kuin palvelemaan niitä. Joustavuuden puute on vaikuttanut yhteistyön kykyyn mukautua nopeasti muuttuvaan taloudelliseen ja poliittiseen tilanteeseen ja sen kykyyn välittää uusia poliittisia aloitteita, jotka ilmentävät eurooppalaisten yhteiskuntien ja AKT-valtioiden huolenaiheita ja pyrkimystä parantaa tuen tehokkuutta pysyvästi. Tässä keskustelussa on otettava huomioon myös AKT-maiden uudet poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset suuntaukset AKT-maiden haasteet ovat moninaiset maailmanlaajuisesti ja alueellisesti nopeasti kehittyvässä tilanteessa: keskeyttää taloudellinen syrjäytyminen ja yhdentyä kansainvälisiin markkinoihin, ja yhteiskunnallinen muodonmuutos, joka on tarpeen kansanvaltaisen yhteiskunnan ja markkinatalouden toiminnan kannalta, sekä varmistaa kestävän kehityksen edellytykset ja köyhyyden vähentäminen yhä erityisen voimakkaan väestöpaineen tilanteessa. sisäinen poliittinen, taloudellinen toteuttaa Lisääntyvä eriytyminen, joka on tyypillistä kehittyville valtioille yleensä ja AKT- maille erityisesti, on epäilemättä perustavanlaatuinen ongelma. Poliittinen ja taloudellinen muutos onkin eri maissa hyvin erilaisissa vaiheissa. Unionin toimintaa mukautetaan sen perusteella, miten sen avulla voidaan lieventää AKT-maiden kehitykseen vaikuttavia rasitteita ja miten sen avulla voidaan tukea muutostekijöitä, joita ilmenee yhä useammissa maissa. Poliittisemmalta kannalta sitä mukautetaan erityisesti sen perusteella, miten taitavasti sillä pystytään perustelemaan unionin AKT-maiden, erityisesti Saharan eteläpuolisen Afrikan suhteen harjoittamaa politiikkaa. Se negatiivinen mielikuva rappeutuvasta mantereesta, joka Afrikasta usein on vallalla, ei ole Afrikan todellisen tilanteen mukainen. Afrikka ei ole yksiselitteinen. Ennennäkemättömät poliittiset mullistukset ja äskettäinen talouden kasvu eräissä maissa5, mikä johtuu pääasiassa 4 Norsunluurannikko, Jamaika, Mauritius, Zimbabwe jne. 5 Norsunluurannikko, Uganda, Benin jne. talouspolitiikkojen hallinnon parantumisesta ja rakenneuudistusten toteuttamisesta, ovat tässä suhteessa erittäin lupaavia merkkejä. * * vi sen yhteistyökumppaneina olevien AKT-maiden on pyrittävä Koska oikeutuksen puute vaikuttaa jopa kehitysavun periaatteeseen nykyisessä, samanaikaisesti uusia uhkia ja mahdollisuuksia käsittävässä maailmantilanteessa, unionin tarjoamaan ja yhteistyösuhteelleen suurimmat mahdolliset onnistumisedellytykset. Tämä edellyttää ennen kaikkea sitä, että on määriteltävä säännöt EU-AKT-yhteistyölle, joka on säilytettävä, jonka muotoilemista on kehitettävä ja johon liittyvien tiettyjen viimeaikaisten suuntaviivojen tai aloitteiden täytäntöönpanoa on jatkettava. Lisäksi on valittava suunnitelluista eri vaihtoehdoista ne, jotka ilmentävät parhaiten molemminpuolisia tavoitteita ja sitoumuksia. BUtqja AjÊ&maïden ItgempipoUMnen suhde on tarpeen merkityksen palauttamiseksi kumppanuudelle Kumppanuuden käytännön toteuttamisen yhteydessä todetut vaikeudet eivät saa kyseenalaistaa sen arvoa keskinäisenä poliittisena sitoumuksena. Erityistilanteet ja valtavat haasteet, jotka ovat vallalla monissa AKT-maissa, oikeuttavat nykyisen kumppanuuden vahvuuden ja ominaispiirteiden säilyttämiseen, erityisesti yhteistyön ennakoitavuuteen ja sen sopimusperusteiseen luonteeseen. Kyseisen poliittisen sitoumuksen on kuitenkin oltava selvempi ja tehokkaampi. Ovatko unioni ja sen yhteistyökumppaneina olevat AKT-maat valmiit tällaiseen suhteensa vahvistamiseen? EU:n kannalta AKT-maiden kanssa käytävän poliittisen vuoropuhelun on tapahduttava yhteisen ulkopolitiikan puitteissa. Tehokkaamman eurooppalaisen politiikan edellytyksenä on tänä päivänä vuoropuhelu, jossa käsitellään vapaammin hallintoon, kansanvaltaistumiseen, ihmisoikeuksiin ja oikeusvaltion lujittamiseen liittyviä kysymyksiä sekä todellisen eurooppalaisen ehkäisypolitiikan kehittämiseen ja ristiriitojen ratkaisemiseen liittyviä kysymyksiä. AKT-maiden kannalta kumppanuuden uusi perusta on toteuttamista koskevalla sitoumuksella ja harjoittamalla Rion, Wienin, Kairon, Kööpenhaminan, Pekingin, Istanbulin ja Rooman kansainvälisissä konferensseissa* tehtyjen sitoumusten mukaista talous-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikkaa. EU:n, kuten muidenkin rahoittajien tukitoimilla voi olla merkittäviä poliittisia seurauksia kyseisille maille; näiden toimien asianmukaisuus riippuu itsessään monista seikoista, erityisesti poliittisista. Niitä koskevat vastuualat on voitava määritellä poliittisella tasolla. institutionaalisten uudistusten luotava Molemminpuolinen poliittinen sitoutuminen näihin perusteisiin edellyttäisi suunnitellun vuoropuhelun yksityiskohtaisten sääntöjen määrittelyä ensisijaisina pidettyjen aiheiden perusteella laittoman kaupankäynnin torjunta jne. ) ja soveltuvimman maantieteellisen rakenteen mukaisesti (yleinen vuoropuhelu vai maakohtaisesti eriytetty vuoropuhelu). turvallisuuden kysymykset, siirtolaisuusongelmat, (sisäisen Pohjoisen ja etelän väliset suhteet ovat osa unionin ulkoista identiteettiä, ja EU:n ja AKT-maiden erityissuhde on osa tätä laajennettua näkemystä. Poliittisen osion ja 6 Ympäristöä koskeva huippukokous, ihmisoikeuksia käsittelevä konferenssi, väestöä käsittelevä konferenssi, yhteiskunnallista kehittämistä koskeva •maailmanlaajuinen huippukokous, naisten asemaa käsittelevä konferenssi, elinympäristöä käsittelevä konferenssi (Habitat II)% ravintoa käsittelevä huippukokous. vii yhteistyöosion välinen suhde on monenvälisen kauppapolitiikan tavoin osa ulkoisen toimintakyvyn toiminnan yhteenkuuluvuuden yleistä periaatetta. Unionin ulkoisen vahvistaminen on yksi hallitustenvälisessä konferenssissa (HVK) käsiteltävistä merkittävistä aiheista. Komissio ilmoitti HVK:ta koskevassa lausunnossaan kannattavansa sitä, että ulkosuhteiden eri osat kootaan tehokkaaksi kokonaisuudeksi ulkoisen toiminnan yhteenkuuluvuutta ja jatkuvuutta vahvistavien rakenteiden ja menettelyjen avulla. 7 Kaikissa näissä osissa on kuitenkin säilytettävä niiden erityispiirteet, ja erityisesti kehitysyhteistyötä koskeva yhteisön politiikka on säilytettävä riittävän autonomisena, jotta se voisi täyttää omat tavoitteensa, jotka ovat pitkän aikavälin tavoitteita ja edellyttävät toiminnan jatkuvuutta. Tämä suhde edellyttää kuitenkin yhteisön tuen suurempaa valikoivuutta sen tehokkuuden parantamiseksi ja se johtanee yhteistyön käytännön sääntöjen muuttumiseen. Myös yhteistyökehystä olisi mukautettava^ jotta helpotettaisiin AKT-maiden avautumista kansainvälisille markkinoille Tämä avautuminen helpottuisi muutamien uusien periaatteiden avulla. Ensinnäkin eriyttämisperiaate: kaikki AKT-maat eivät voi tällä hetkellä sitoutua standardoituun poliittiseen ja taloudelliseen kumppanuuteen EU:n kanssa. Politiikkojen ja tullut välttämättömäksi. yhteistyösääntöjen tehokkuussyiden eriyttäminen vuoksi on Toiseksi yhteistyökumppanien on pyrittävä sovittamaan yhteen kaksi vaatimusta: toisaalta edunsaajamaiden on voitava kantaa ensisijainen vastuu uudistuksista ja kehityspolitiikoista ja toisaalta EU:n on voitava tehdä selko varojen käytöstä Euroopan kansalaisille. Tässä suhteessa ainoa vaihtoehto perinteisille tukitoimille on politiikoista käytävän vuoropuhelun syventäminen, paikallisten valmiuksien parantaminen politiikkojen kehittämisessä ja suunnittelussa sekä yhteisön seuranta, joka keskittyy saavutettuihin tuloksiin ja edistysaskeliin, eikä niinkään sidottuihin varoihin. Tästä menettelystä seuraa kehyksenä pidettyjen alakohtaisten politiikkojen täytäntöönpano, joka mahdollistaa varojen asianmukaisemman käytön ja tehokkaamman yhteensovittamisen rahoittajien välillä. tieteellisiä, EU:n ja AKT-maiden on lisäksi otettava tavoitteekseen uusien yhteistyömuotojen kehittäminen: EU on kokonaisuus, joka pystyy tarjoamaan suuren joukon välineitä ja kumppanuuksia. Uusia ja suosimaan kumppanuusmuotoja aloilla kuten luovilla erityisesti tietoyhteiskunnan alalla; pilottihankkeilla voitaisiin edistää tiedonvaihdon kehittämistä tarjota erityisyhteisöjen välillä (tutkijoiden kommunikointi konkreettisia yhteistyömahdollisuuksia (esim. televiestinnän palvelujen yhteydessä). teknologisia uutta taloudellisia suosia Internetin kautta) voidaan tai Saman ajattelutavan mukaisesti voitaisiin harkita valtiosta riippumattomien toimijoiden (yksityinen sektori ja muut kansalaisyhteiskunnan edustajat) aktiivisempaa osallistumista yhteistyön ensisijaisia tavoitteita koskevan vuoropuhelun muodossa ja käytettävissä olevien varojen määrättyyn osaan kohdistuvan suoran käyttöoikeuden muodossa. KOM(96)90, Komission lausunto poliittisen unionin vahvistamisesta ja laajentumisen valmistelusta. v i ii Tutevateuu&nkumppanuussopimuksenmaantieteellistäsoveluimisalaa voidaan muuttoa 'AKT-ryhmä' ei ole varsinainen poliittinen ryhmittymä tai taloudellinen kokonaisuus. Se on muodostettu pääasiassa historiallisin perustein ainoastaan EU-suhteita varten. Onko se vielä tulevaisuudessakin asianmukainen yhteistyökumppani unionille? Toisin sanoen onko EU:n ja seitsemänkymmenen AKT-maan välisiä suhteita säätelevä kehys säilytettävä? AKT-maiden on luonnollisesti osittain itse määriteltävä asiaa koskevat kantansa yhteisten etujensa perusteella ja sen mukaan, haluavatko ne kehittää neuvottelukykyään poliittisena tai taloudellisena ryhmänä kansainvälisellä tasolla, EU-suhteensa ulkopuolella. EU:n kannalta kyse on ennen kaikkea poliittisesta valinnasta, kun otetaan huomioon, miten AKT-maiden kanssa tehtävä yhteistyö liittyy kaikkiin unionin ja kehittyvien valtioiden välisiin suhteisiin. Myös muita tekijöitä on otettava huomioon. AKT-maiden erilaiset tilanteet, tarve eriyttää yhteistyön tavoitteita ja tarvittaessa kauppajärjestelyjä, tukitarpeiden vähenemisnäkymäteräissä maissaja porrastamisen mahdollisuus voisivat olla perusteena yhteistyösopimuksen maantieteellisen laajuuden muuttamiselle. Yksipuolisen eriytetyn suosituimmuusjärjestelmän muuttaminen (muihin kehittyviin valtioihin verrattuna) voisi lisäksi tulla väistämättömäksi, mikä merkitsisi erilaisia, talousmuotoon perustuvia kauppajärjestelmiä. Lisäksi sen merkityksen, jonka EU antaa taloudellisista ja poliittisista syistä alueellisen yhteistyön ja yhdentymisen kehittämiselle, on vaikutettava myös uuden sopimuksen laadintaan. Harkittavana on neljä vaihtoehtoa: 1) vallitseva tilanne eräin muutoksin. Kaikkien AKT-maiden kanssa tehtävän yleisen sopimuksen periaate voidaan säilyttää määräämällä erilaisista yksityiskohtaisista säännöistä ja ensisijaisista tavoitteista; 2) yleinen sopimus täydennettynä kahdenvälisillä sopimuksilla. Eriyttäminen olisi suurempaa, sillä yleinen sopimus sisältäisi ainoastaan hyvin yleisluontoisia sitoumuksia; 3) Lomén yleissopimuksen hajottaminen alueellisiksi sopimuksiksi. Saharan eteläpuolisen Afrikan kanssa tehty, Etelä-Afrikkaan ulotettu sopimus olisi ilmeisen merkityksellinen Euroopalle; alueellisen yhteistyön edistymisvaiheen salliessa voitaisiin harkita myös joidenkin alueiden osien kanssa tehtäviä sopimuksia. Karibian alueella yhteistyökumppaneille tarjoutuu erilaisia mahdollisuuksia: unioni voisi ehdottaa laajempaa yhteistyötä kaikkien Karibian alueen maiden kanssa ja pyrkiä ajan myötä yhdistämään näiden maiden kanssa tehtävän yhteistyön niihin suhteisiin, jotka se on kehittänyt Latinalaisen Amerikan kanssa. Tyynenmeren alueella yhteistyön laajentaminen muihin ix saarivaltioihin lisäisi eurooppalaisen politiikan tehokkuutta, erityisesti APEC-maiden* kanssa käytävän kaupan tasolla; 4) erityissopimus AKT-alueen vähiten kehittyneiden maiden kanssa; sopimuksen avaaminen muihin vähiten kehittyneisiin maihin olisi mahdollista. Tämä vaihtoehto, joka ei sulje pois eräitä edellä esitettyjen vaihtoehtojen osia, mahdollistaisi vähiten kehittyneiden maiden erityispiirteiden huomioon ottamisen ja näiden maiden ongelmiin ja tarpeisiin paremmin mukautetun politiikan toteuttamisen, erityisesti kaupan alalla. Politiikkaa ja rahoitusyhteistyötä koskevan osion tasolla se vaikuttaa kuitenkin huonosti soveltuvalta. Sitä on tarkasteltava AKT-maihin perinteisesti suunnattavan alueellisen lähestymistavan kannalta. Unionin yhteistyösuhteiden maailmanlaajuistamiseen liittyvät ongelmat eivät ole enää samat kuin vuonna 1957 tai 1975: unioni ylläpitää vastedes yhteistyösuhteita suureen joukkoon maita ja on läsnä kaikkialla maailmassa. lisäksi Toimiakseen yhmnsopttemmpaa lähestymistapaa AKT-maihin nähden tehokkaammin unionin on noudatettava johdonmukaisempaa Ja Yleinen keskustelu Euroopan toiminnan johdonmukaisuudesta kehittyviin valtioihin nähden on viime vuosina johtanut eräisiin aloitteisiin, joiden tavoitteena on toisaalta tarkastella muuta kuin yhteistyötä koskevien yhteisön politiikkojen vaikutuksia kehitystavoitteisiin ja toisaalta vahvistaa yhteisön ja jäsenvaltioiden samoin kuin muiden rahoittajien välistä yhteensovittamista yhteistyön kokonaistehokkuuden parantamiseksi. Vaikka nykytilannetta pidetään usein riittämättömänä, johdonmukaisuus - sanan rajoittuneessa merkityksessä eli muiden politiikkojen ulkoisten vaikutusten huomioon ottamisessa sitoumuksen kohteena. Johdonmukaisuutta arvioidaankin yhä poliittisena kysymyksenä, johon vaikuttavat jpskus ristiriitaiset tavoitteet. - ei voi olla yhteisön kansainvälisen EU:n Yhteensovittamista voidaan sitä vastoin parantaa, ei ainoastaan jatkamalla aktiivisesti aloittamia yhteensovittamispyrkimyksiä, vaan tekemällä VEU-A KT -sopimuksen uudistamisen yhteydessä myös uusia erityissitoumuksia. Tältä osin voidaan harkita kahta vaihtoehtoa: suuntaviivojen poliittisten tasolla - unioni voisi ottaa tavoitteekseen sellaisen AKT-maita koskevan yleiseurooppalaisen toimintasuunnitelman määrittelyn, joka velvoittaisi niin kansallista toimintaansa toteuttavia jäsenvaltioita kuin yhteisöäkin. Yhteisen viitekehyksen olemassaolo helpottaisi vahvistetaan paremman perustamissopimuksessa, ja johtaisi asteittain eri tukitoimien suurempaan tehokkuuteen, täydentävyyden tavoittelua, koskeva periaate jota - unioni voisi myös esittää yhteistyökumppaneilleen jäsenvaltioiden ja yhteisön ja yhteistyötoimia y hteensovittam is välineen käyttöönottoa. Unioni sitoutuisi täten takaamaan paremman yhteensovittamisen edellytykset. -politiikkoja tiedotus-, seuranta- koskevan ja Tehostetun Euroopan tasoisen yhteensovittamisen myötä etenevät todennäköisesti myös ne yhteensovittamispyrkimykset, joita toteutetaan kaikkien rahoittajien toimesta sekä Asia Pacific Economic Cooperation. toimielinten lähestymistä koskevan monenvälisen järjestelyn yhteydessä, josta sovittiin äskettäisessä G7-maiden huippukokouksessa, jossa erityishuomio kiinnitettiin Afrikkaan. Uusi kansainvälinen ulanne* aiemmin saadut kokemukset Ja AKT-maiden sosiaalis taloudellinen kehitys edellyttävät uusien enstsftaUten tavoitteiden asettamista yhUittyöpoMikaUe Unioni on viime vuosien aikana määritellyt uusia suuntaviivoja, joiden erityisenä tavoitteena on lisätä uusia aihepiirejä eri yhteistyöaloille tai määritellä uudelleen päämäärät, joita näillä aloilla tavoitellaan/ Nämä suuntaviivat säilyvät joka tapauksessa oikeutettuina vuoden 2000 loppuun asti, vaikka siihen mennessä hankittujen kokemusten perusteella tiettyjä näkökohtia on voitu mukauttaa tai kehittää. Tämän "säännöstön" ulkopuolella EU ja sen yhteistyökumppaneina olevat AKT-maat voivat kuitenkin vahvistaa itselleen uusia ensisijaisia tavoitteita, ottaen huomioon perustamissopimuksen määräämät yleiset, kehitysyhteistyötä koskevaan yhteisön politiikkaan liittyvät tavoitteet, aiemmat onnistumiset ja epäonnistumiset sekä AKT-maiden velvoitteet ja mahdollisuudet niiden tulevaisuuden kehittymisen kannalta. EU:n ja AKT- maiden välinen yhteistyöpolitiikka voitaisiin täten järjestää uudelleen kolmen päälinjan ympärille: taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöllinen ulottuvuus; institutionaalinen ulottuvuus; kauppa ja investoinnit. Näiden yhteisön tuen piiriin kuuluvan kolmen alan erottelu ei saa kuitenkaan johtaa lokeroituun lähestymistapaan, vaan eri osioiden on päinvastoin vahvistettava toisiaan. Näin ollen tarvittava AKT-maiden talouksien kilpailukyvyn parantaminen tapahtuu sekä ulkopoliittisten että sisäpoliittisten toimenpiteiden avulla. Työllisyyden kasvu ja yhteiskunnallinen kehitys liittyvät nekin tiiviisti yksityisen sektorin kehittymiseen ja valtion toiminnan paranemiseen. Unioni ei voi - eikä saa - silti vastata kaikesta: kasvavan eriytymisen AKT-maiden välillä onkin kannustettava sitä kehittämään joustavaa yhteistyötä ja antamaan tukeaan aloilla, jotka voivat vaihdella maakohtaisesti. Yhteisön tuen on taloudellisen ulottuvuutensa osalta pyrittävä edistämään AKT-maiden yhdentymistä maaUmantabuteen AKT-maiden talouksien kilpailukyvyn parantamiseen sekä yksityissektorin ja kaupan kehittämiseen tähtäävä tukisuunnitelma voisi käsittää joukon toimia, joiden tavoitteena on jatkuvuuden varmistaminen ja kyseisten maiden aloittamia uudistuksia koskevan uskottavuuden lisäämisen. Näistä toimista ensimmäisen on kiistämättä tuettava vakaan, ei-inflatorisen ja kasvua synnyttävän makrotaloudellisen kehyksen täytäntöönpanoa. 9 Ks. erityisesti tekstit ja päätöslauselmat, jotka koskevat miesten ja naisten yhtäläisiä mahdollisuuksia (KOM(9 5)423), terveyttä (KOM(94)77), koulutusta (KOM(94)399), elintarviketurvaa (KOM(93)518), rakennemuutoksen (Rion konferenssissa kesäkuussa 1992 annettu kertomus ja Agenda 21 :n seuranta - KOM(96)569) sekä hätäavun, kuntoutuksen ja kehittämisen välistä suhdetta (KOM(96)153). köyhyyden (KOM(94)447), ympäristöä (KOM(94) 165), tukemista , torjuntaa xi Eri vaihtoehtojen perustavanlaatuista keskustelua: joukossa ovat myös seuraavat alat, joista voidaan käydä useimmissa AKT-maissa vallitsevan investointiheikkouden syiden järjestelmällisempi tarkastelu. EU: 11a voisi olla myönteisempi tehtävä eräiden, yksityisten investointien käynnistämistä helpottavien hallinnollisten ja institutionaalisten uudistusten tukijana, kilpailupolitiikkojen käyttöönottamisen, pääomamarkkinoiden kehittämisen, kauppa-ja omistusoikeuden uudistamisen, kuluttajansuojan ja opetuksen ja koulutuksen edistäjänä sekä teollisen yhteistyön kehittäjänä, julkisten yritysten rakennemuutosten ja yksityistämisen tukeminen paikallisiin oloihin 'soveltuvalla tavalla yleisemmässä, valtion aseman kehittymistä talouselämässä koskevassa yhteydessä, maailmanmarkkinoille avautumista ja alueellista yhdentymistä koskevan tuen tehostaminen. Tämän alan yleissuunnitelmaan on kuuluttava valmiuksien kehittämisen tukeminen (alueellisella ja kansallisella tasolla) ja siirtymästä aiheutuneiden kustannusten tukeminen, sellaisten EU:n ja AKT-maiden välisten kumppanuuksien tutkiminen, joilla pannaan liikkeelle yksityisen sektorin varoja perusrakenteiden kehittämiseksi, erityisesti televiestinnän alalla, ja niiden hyödyntäminen taloudellisesti elinkelpoisissa oloissa, tuki tieteellisen ja teknisen asiantuntemuksen kehittämiseen, yhteistyö makrotaloudellisella ja rahataloudellisella alalla, tukitoiminta ulkoisen velan keventämiseksi, vaikka yhteisö on tukensa korkean lahjo itu s asteen vuoksi aiheuttanut AKT-maille velkaantumista ainoastaan marginaalisesti. Yhteisön tuen sosiaalista ulottuvuutta on vahvistettava torjuntaan. Kyseinen EU:lia on vahvoja perusteita AKT-maiden kanssa tehtävän yhteistyön suuntaamiseksi jo nyt merkittävä osa tavoite on köyhyyden yhteistyöpolitiikkaa. Tulevaisuudessa unionin ja sen yhteistyökumppaneina olevien AKT-maiden on kuitenkin pohdittava, millä tavoin köyhyyden vähentämiseen tähtäävän yhteisön yhteistyön vaikutusta voidaan lisätä. tosin Useita eri toimenpiteitä käsittävän monipuolisen lähestymistavan periaate on säilytettävä. Molemmat yhteistyökumppanit voisivat kuitenkin harkita suunnitelmallisempaa menettelytapaa. EU voisi ensinnäkin tukea uudistuksia ja aloitteita, joiden tavoitteena on edistää oikeudenmukaista ja työpaikkoja luovaa kasvua ja helpottaa kaikkien osapuolten pääsyä tuotantotekijöihin, erityisesti opetuksen ja ammatillisen koulutuksen kautta. EU voisi lisäksi ottaa käyttöön kokonaisvaltaisemman alakohtaisen lähestymistavan, joka tukeutuisi sosiaalialaan merkittävästi vaikuttavista politiikoista käytävään syvälliseen vuoropuheluun ja tukeen, jolla kiinnitettäisiin erityistä huomiota sosiaalialojen juoksevien menojen rahoittamiseen. Xli Lisäksi sosiaalialan kehittämisen tavoitteisiin kohdistetut pyrkimykset voisivat olla yhteisön avun myöntämisessä huomioon otettavina perusteina "moitteettoman hallinnan" arviointiin liittyvän suuremman valikoivuuden tapauksessa. Ympäristönsuojelu olisi liitettävä Hivummm yhteisön tuen piiriin Yhteistyöhön liittyvät kestävän kehityksen periaatteet pitäisi pystyä ilmaisemaan paremmin selkeästi määritellyn toimintasuunnitelman avulla. Sen lisäksi, että jatketaan nykyisiä, vaikutustutkimuksiin ja myönteisiin erityistoimiin kohdistuvia pyrkimyksiä, tämän alan uudella politiikalla olisi oltava neljä ensisijaista tavoitetta: köyhyyden ja ympäristön pilaantumisen välinen yhteys, ympäristökustannusten "sisäistäminen", voimavarojen kehittyminen ja osallistuva lähestymistapa70. EU: 11a voi olla rakentava tehtävä sen kannustaessa, politiikkoja käsittelevän vuoropuhelun yhteydessä, ja auttaessa AKT-maiden hallituksia kehittämään ympäristöongelmien analysointi- ja hallintakykyjään. Eräät aihepiirit, kuten vesivarojen laatu ja määrä, väestöpaineisiin liittyvä maaperän pilaantuminen, metsien tuhoutuminen ja kaupunkiympäristön ongelmat ansaitsevat erityistä huomiota. EU:lla voisi olla aktiivisempi tehtävä institutionaalisen kehittämisen alalla ilmenevien valtiollisten Useissa AKT-maissa ja hallinnollisten ongelmien vakavuuden sekä kehitysedellytysten takaamiseksi ja eriarvoisuuksien ja tai köyhyyden vahvistamistarpeiden olisi kannustettava yhteistyökumppaneita kehittämään yhteistyönsä institutionaalista osiota. toimintahäiriöiden vähentämiseksi kunnostamis- oikeusvaltion tarvittavien EU:n on kuitenkin harkittava tällaisen toiminnan laajuutta. Tästä syystä EU:n ja AKT- maiden välisen poliittisen suhteen vahvistaminen vaikuttaa välttämättömältä lisältä yhteistyötoimintaan, jonka tavoitteena on tukea maan institutionaalista ja hallinnollista kapasiteettia. Kyse onkin pääasiassa poliittisesta kehityksestä, sillä kaikki tämän alan uudistukset vaikuttavat valtarakenteisiin ja kohtaavat väistämättä suurta vastustusta. Onko EU valmis tukemaan suunnitelmallisemmin tarvittavaa poliittista ja sosiaalista muutoskehitystä? Kyseisen poliittisen ulottuvuuden lisäksi institutionaalisen kehittämisen tuella on myös "teknisempi" osatekijä. Unioni on suhteellisen hyvin sijoittunut tämän alan toimintansa kehittämiseen, erityisesti koska sillä ei ole tavoiteltavanaan yhtä ainoaa mallia, ottaen huomioon jäsenvaltioiden sosiaalisten ja poliittisten järjestelmien moninaisuus, koska sillä on erityistä taitotietoa yhteisön yhdentymisestä saamiensa kokemusten perusteella ja koska kumppanuus on sopiva kehys tällaista yhteistyötä varten. EU:n toiminta voisi keskittyä sen tärkeimpiä yhteistyöaloja koskeviin aiheisiin sen arvonlisän perusteella, jonka unioni tarjoaa muihin rahoittajiin verrattuna. Näitä aiheita 10 Neljännessä Lomén yleissopimuksessa oleva, kauden puolivälin katsauksen yhteydessä laadittu pöytäkirja kestävästä metsävarojen hoidosta on ensimmäinen askel tähän smmtaan. xiii ovat erityisesti ihmisoikeuksien kunnioittamisen edistäminen, alueellisille järjestöille annettava tuki, analysointiin, talous- ja sosiaalipolitiikkojen kehittämiseen ja uudistusten valmisteluun liittyvien valmiuksien parantaminen, talousarvion hoito, oikeudellisten suojelu, "koulutus, järjestelmien ympäristönsuojelu, kuluttajapolitiikka, kansalaisyhteiskuntaan kuuluvien instituutioiden kehittäminen jne. kilpailusäännöt, parantaminen, investoijien Unioni voisi lisäksi harkita paikallisten valmiuksien kehittämistä yhdeksi perusteeksi määritellessään teknisen ja rahoitusyhteistyönsä täytäntöönpanoa koskeviayksityiskohtaisia sääntöjä. laadittava uusi kauppajätjestelyt On maailmantalouteen yhdentymistä koskevien strategisten vääntöjen kanssa jaha olisi yhtenäinen AKT-maiden Kilpailukykyisen yksityisen sektorin kehitykselle, investoinnin kehittämiselle ja tuotannon monipuolistumiselle institutionaalisessa tavallisesti epäsuotuisassa taloudellisessa ja ympäristössä suurin osa AKT-maista ei ole kyennyt hyödyntämään kaikkia mahdollisuuksia, joita Lomén yleissopimuksen yhteydessä myönnetyt erityiset etuuskohtelut tarjoavat. AKT-maiden kaupallisen suorituskyvyn yleinen heikkous on vaikuttanut myös kyseisten maiden EU:hun suuntautuvaan vientiin, sillä niiden osuus yhteisön markkinoista on merkittävästi vähentynyt, vuoden 1976 6,7 prosentista 2,8 prosenttiin vuonna 1994. Vaikka tilanne vaihtelee huomattavasti maa-ja aluekohtaisesti, Eurooppa edustaa yhä keskimäärin yli 40 prosenttia AKT-maiden markkinoista. Eri vaihtoehtoja voidaan harkita yhden tai useamman uuden kauppajärjestelyn määrittelemiseksi tulevaisuutta varten. Niitä on arvioitava sen perusteella, miten ne vaikuttavat EU:n ja AKT-maiden välisiin suhteisiin sekä sen perusteella, miten niillä voidaan helpottaa AKT-maiden ulkoisten taloussuhteiden monipuolistamista ja poistaa kasvavan syrjäytymisen vaarat. Voidaan valita neljästä pääasiallisesta vaihtoehdosta: tilanne. Säilytetään eriytetyn yksipuolisen 1) vallitseva suosituimmuuskohtelun sopimusperusteinen järjestelmä, jota voidaan täydentää yhteistyötoimilla, jotka kohdistuvat kauppaan liittyviin aloihin (standardit ja todistukset, ympäristö, kilpailu, henkisen omaisuuden oikeudet jne. ), tai tullietuusjärjestelmän 2) yhteisön yleisen monenväliseltä poistumiseen johtaisi yhteistyösopimuksesta ja näin ollen myös neuvotteluista, sikäli kuin kyse on EU:n yksipuolisesta (mahdollisesti monenvälisestä) politiikasta. (GSP) soveltaminen kahden- kauppamääräysten pohjalta. Tämä 3) yhdenmukainen vastavuoroisuus. Siirtymäkauden jälkeen kaikki AKT-maat myöntävät vastavuoroisuuden EU:lie WTO:n sääntöjen mukaisesti. Yhteistyötä voidaan laajentaa uusille aloille 1 kohdassa esitetyn tapauksen tavoin. 4) eriytetty vastavuoroisuus. Vastavuoroisia suosituirnmuusjärjestelmiä voidaan harkita EU:n ja eri maaryhmien tai EU:n ja yksittäisten maiden välille. Tätä vaihtoehtoa voidaan niinikään täydentää WTO: n luettelossa esiintyville uusille aloille laajennetulla yhteistyöllä. xiv Nämä eri vaihtoehdot eivät ole yksinomaisia. Niitä voidaan myös yhdistellä, jotta kauppajärjestelyä pystyttäisiin mukauttamaan kyseessä olevien eri maiden kehityksen tason ja suhteiden syventämistoiveiden perusteella. Ennen kuin jokin näistä vaihtoehdoista valitaan, on toteutettava perusteellinen analyysi niiden mahdollisista vaikutuksista EU:lie ja AKT-maille. Untoni voisi lisäksi tukea ulkomaisten yksityisten investointien suojelua koskevan sopimuksen tekemistä Tähän alaan liittyviä ehdotuksia on tarkasteltu jo neljännestä Lomén yleissopimuksesta alkaen. Kansainvälisistä sopimuksista neuvotellaan, ja komissio pyrkii viemään eteenpäin WTO:n yhteydessä käytäviä keskusteluja. Myös OECD:ssä käydään neuvotteluja monenvälisen investointisopimuksen laatimiseksi. Sillä välin alueen eri osien tasolla tai maaryhmittäin toteutettu yhteistyö järkiperäistäisi huomattavasti neuvotteluja, joita käydään tällä hetkellä ainoastaan kahdenvälisellä tasolla (valtioiden välillä). Tällainen aloite olisi merkittävä kannustin yksityisille investoinneille. Unionin olisi myös tarkasteltava uudelleen teknisen ja rahoitusyhteistyönsä käytännön saantoja Kehittyminen kohti "vastuullisempaa" kumppanuutta, suurempi tehokkuuden vaatimus ja sellaisten kehitystasojen huomioon ottaminen, jotka eroavat huomattavasti eräiden AKT- maiden saavuttamista tuen täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen perusteellista tarkistamista. tasoista, edellyttävät AKT-maihin suunnatun yhteisön Kohti uutta välinejärjestelmää Lomén yleissopimuksessa määrätään tällä hetkellä laajasta valikoimasta välineitä, joilla vastataan erityistavoitteisiin ja joihin sovelletaan erilaisia, joskus monimutkaisia hallintomenettelyjä. Kyseisten välineiden samanaikainen käyttö jossakin maassa ei edistä EU:n harjoittaman politiikan avoimuutta. Näin ollen onkin harkittava, olisiko EU:n pyrittävä vahvistamaan kokonaismäärärahat erottelemalla toisistaan kriisitilanteissa toteutetut toimet ja pitkäaikainen toiminta sekä julkisen ja yksityisen sektorin tukitoimet. Kohti tuen suurempaa valikoivuutta alakohtaisiin ja makrotaloudellisiin Ohjelmoidun tuen varojen automaattista myöntämistä vähennettiin huomattavasti jo neljännen Lomén yleissopimuksen puolivälin katsauksen yhteydessä, jolloin otettiin käyttöön uusi laadullinen peruste, jonka avulla myönnetyn tuen määriä voidaan mukauttaa maakohtaisesti, hallituksen politiikkoihinsa kohdistamien ponnistelujen perusteella. Tämä kehitys ilmentää suurempaa tehokkuuden vaatimusta EU:n taholta. Se vastaa myös uutta käsitystä kumppanuudesta, joka perustuu vastavuoroisiin sitoumuksiin ja jonka mukaisesti ulkoinen tuki on tarkoitettu sisäisiä uudistuspyrkimyksiä varten. EU:n olisikin pyrittävä linjalla. Samanaikaisesti AKT-maihin kohdistuvien ulkoisten rahoitusvirtojen ennakoitavuutena ilmaistujen ohjelmoinnin etujen olisi kannustettava monivuotisen ohjelmointijärjestelmän säilyttämiseen, koska oletetaan, että vähimmäiskehys on olemassa. EU:n on päätettävä, missä määrin se haluaa täydentää ensisijaisesti kehitysindikaattoreihin perustuvaa tarpeiden perustetta "suorituskyvyn" tai "moitteettoman hallinnon" perusteilla, ja lisätä politiikkansa joustavuutta esimerkiksi ottamalla käyttöön liukuvan ohjelmoinnin. jatkamaan tällä xv Tukihankkeet tai suora talousarviota ki jota on tarvetta alakohtaisen Yhteisön välineitä arvioimalla on voitu tehdä joukko toiminnallisia päätelmiä. Arvioinnissa on erityisesti korostettu ja uudistusten toteutettu neljännessä Lomén jo tukemiseen, yleissopimuksessa, sekä institutionaalisen kehyksen ja talous- ja sosiaalipolitiikkojen aikavälin paikallisen toimintasuunnitelmaan. Onko EU:n tämän näkökannan mukaisesti hankekeskeinen lähestymistapa hylättävä lopullisesti ja pyrittävä luomaan tarvittavat edellytykset siihen, että se voi antaa apuaan kyseisten valtioiden talousarvioihin kohdistuvan suoran tuen muodossa ja tukemalla alakohtaisia politiikkoja? lähestymistavan vahvistamiseen kehittämiskyvyn parantamiseen, sisältyy laajalti pitkän joka Tällaiseen kehitykseen olisi liityttävä myös tuen ehdollisuuden uudistaminen yhteistyössä kaikkien rahoittajien kanssa. Toisaalta on pikemminkin tarpeen päästä yksimielisyyteen merkittävien perusteiden rajallisesta kokonaisuudesta kuin jatkaa edellisten vuosien linjalla, mikä merkitsisi usein hyvin spesifisten ehdollisuuksien lisääntymistä. Ehdollisuuden on toisaalta, toimiakseen tehokkaasti ja vaikuttaakseen kannustavasti kansallisiin politiikkoihin, oltava samanaikaisesti realistinen (ottaa huomioon poliittiset, institutionaaliset, taloudelliset ja sosiaaliset tekijät), kokonaisvaltainen (perustuu kaikkien hallituksen harjoittamien makrotaloudellisten ja alakohtaisten politiikkojen tarkasteluun) ja kurinalainen. Komission yksiköt ovat antaneet muille rahoittajille asiaa koskevia ehdotuksia Afrikkaa koskevan erityisohjelman yhteydessä, vahvistaakseen uuden lähestymistavan, jonka avulla pitkän aikavälin kehitystavoitteet ja lyhyen aikavälin vaatimukset voidaan sovittaa paremmin yhteen joka kannustaa uudistusten mukauttamiseen eri edunsaajamaiden tarpeiden perusteella. ja Kohti uutta hallintotapaa Yhteishallintojärjestelmä on osoittautunut rajalliseksi: se haittaa järjestelmän tehokkuutta eikä suosi uudistusten ja kehitysohjelmien mukauttamista eri edunsaajien tarpeiden perusteella. Tämä järjestelmä on näinollen asetettava kyseenalaiseksi. Mitä vaihtoehtoja on käytettävissä, jotta voidaan samanaikaisesti varmistaa riittävän luotettava varojen hallinto ja kannustaa edunsaajien vastuuta, joka on itsessään tehokkaamman tuen edellytys? Voidaan harkita eriytettyä ja kehityskelpoista lähestymistapaa, jonka avulla voidaan määritellä kuhunkin tapaukseen soveltuvin hallintotapa esimerkiksi sellaisten kriteerien perusteella, kuten politiikoista käytävän vuoropuhelun laatu, niiden täytäntöönpanossa saavutettu edistyminen, yhteisön varojen tukien täydentävä yhteensovittamista koskevien rakenteiden olemassaolo edunsaajamaassa. suhteessa kansallisiin pyrkimyksiin tai ulkoisten luonne Komissio suosittaa, kuten aiemminkin, Euroopan kehitysrahaston (EKR) budjetointia". Budjetoinnilla osalle komission hallinnoimaa tukea annettaisiin todellinen yhteisöasema ja helpotettaisiin näin Euroopan eri toiminta-alojen välistä myönteistä yhteisvaikutusta. EKR. n budjetointia, jota komissio on useaan kertaan ehdottanut, ei ole käsitelty sellaisenaan tässä vihreässä kirjassa. Asiasta keskustellaan samaan aikaan kuin tulevaisuuden kumppanuuden rahoitusnäkökohdista. Asiaan liittyen ks. komission vuonna 1994 esittämä kertomus EKR:n budjetointia koskevista mahdollisuuksista ja säännöistä (SEC (94) 640 lopu IL). xvi Myös AKT-maihin kohdistuviin EIP:n lainatoimenpiteisiin voitaisiin soveltaa samoja sääntöjä kuin mitä sovelletaan sen muihin kolmansiin maihin suuntaamiin toimenpiteisiin, erityisesti varustettaessa takuurahastoa ulkoisia toimenpiteitä varten. xvu AtHointiaslaMrja SISÄLLYSLUETTELO Ensimmäinen osa. Perinpohjin muuttuva maailma I luku: EU:n ja AKT-maiden välisiin suhteisiin vaikuttavien maailmanlaajuisten muutosten huomioon ottaminen 1-9 A. Kansainvälinen ilmapiiri ja sen vaikutukset AKT-maihin ja Eurooppaan B. Euroopan unionin ulkopuolinen toiminta ja kehitysyhteistyöpolitiikka C. Euroopan unionin asema kehityksessä II luku. EU-AKT -yhteistyöstä saatu kokemus 10-22 A. EU:n ja ja AKT-valtioiden välisiä nykyisiä suhteita koskevan kehityksen ymmärtäminen niiden synnyn ja muutosten perusteella B. Lomén yleissopimuksen mukaisen yhteistyön hyvät ja huonot puolet C. Vaikutukset kumppanuuteen tulevaisuudessa III luku. AKT-maiden sosiaalis-taloudellinen kehitys: rasitteet ja mahdollisuudet 23-39 A. Talouspolitiikan vaikeudet erittäin epävakaassa ympäristössä B. Torjuttavat riskit, kannustettavat mahdollisuudet C. Tulevan kumppanuuden vaikutukset A «_ Toinen osa. Euroopan unionin ja AKT-maiden suhteiden näkymät 2000-luvun alussa IV luku. Kohti uutta kumppanuutta 40-50 A. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen kumppanuuden asema unionin ulkopolitiikassa B. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen kumppanuuden voimistaminen sen poliittista ulottuvuutta vahvistamalla C. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen yhteistyökehyksen avoimuuden lisääminen D. Yhteistyösopimusten maantieteellinen laajuus: vaihtoehdot E. Euroopan tason yhteistyökumppaneiden yhteensovittaminen: vaihtoehdot V luku. Vaihtoehtoja uudeksi EU:n ja AKT-maiden väliseksi yhteistyöpolitiikaksi 50-71 A. Sosiaalis-taloudellinen ulottuvuus B. Institutionaalinen ulottuvuus C. Kauppa ja investoinnit VI luku. Vaihtoehtoja teknistä ja rahoitusyhteistyötä koskevaksi uudeksi käytännöksi 72-79 A. Kokonaisrahoitus vai päällekkäinen rahoitusjärjestelmä? B. Myönnetäänkö tukea tarpeiden vai ansioiden perusteella? C. Tuen luonne D. Yhteishallinto, EU:n yksipuolinen hallinto vai edunsaajamaiden itsehallinto? Vihreän kirjan mukaisia jatkotoimenpiteitä Kehykset: 1. Arviointiperusteiden määrittely 2. Kehittyvät valtiot - Sosiaalistaloudelliset osoittimet laajassa maantieteellisessä mittakaavassa 3. AKT-maiden kaupalliset toimintasuunnitelmat 4. Karibian maat: alueellisen yhdentymisen näkymät 5. Kaupallisten vaihtoehtojen arviointi Taulukot - kuviot A ENSIMMMÄINEN OSA: PERINPOHJIN MUUTTUVA MAAILMA I LUKU I LUKU. EU:N JA AKT-MAIDEN VÄLISIIN SUHTEISIIN VAIKUTTAVIEN MAAILMANLAAJUISTEN MUUTOSTEN HUOMIOON OTTAMINEN A. Kansainvälinen ilmapiiri ja sen vaikutukset AKT-maihin ja Eurooppaan Kansainvälinen ilmapiiri on muuttunut ennennäkemättömällä tavalla EU-AKT- yhteistyön aloittamisen jälkeen, ja neljä näkökohtaa osoittavat kyseisten muutosten merkityksen. 1. Talouden maailmanlaaiuistuminen ia keskinäinen riippuvuus Muutokset, pääomamarkkinoiden yhtenäistyminen sekä tuotanto-ja jakeluverkostojen sekä Euroopan että AKT-maiden uusia maailmanlaajuistuminen ovat osa mahdollisuuksia ja sitoumuksia. Uusien kehityskeskusten syntyminen Aasiaan ja Latinalaiseen Amerikkaan, mikä itsessään on yksi maailmanlaajuistumistekijä, muuttaa kasvun maantiedettä maailmassa ja yksityisten pääomien suuntautumista. Niissä maissa, jotka vuonna 1960 olivat maailman vähiten kehittyneiden maiden joukossa ja joiden väestöt ovat useimmiten suuret, köyhyys on lieventynyt ja inhimillistä kehitystä mittaavat tekijät ovat parantuneet merkittävästi. Taloudellisten sitoumusten määrän kasvu pakottaa kaikki valtiot ja yhteiskunnat perinpohjaisiin muutoksiin ja uudistuksiin. Näin ollen Euroopan on parannettava talouksiensa kilpailukykyä, uudistettava yhteiskuntajärjestelmiään ja pidettävä puolensa yhteiskunnallisen yhtenäisyyden hajoamista vastaan. Korkea työttömyys, köyhyyden laajuus ja syrjäytyminen ovat tärkeimpiä huolenaiheita ja voivat johtaa siihen, että yksilöt ja Euroopan valtiot kääntyvät toisiaan vastaan. Sosiaaliturvajärjestelmiin liittyvät talousarviopakotteet väestön vanhenemisen osalta eivät pitkällä aikavälillä helpota tarvittavien muutosten tekemistä. AKT-maiden, joiden osuus maailmankaupasta (kaksi prosenttia) ja kansainvälisten investointien virroista (alle yksi prosenttia) on marginaalinen, on väistämättä yhdennyttävä paremmin kansainväliseen kauppaan sekä monipuolistettava tuotantoaan ja markkina-alueitaan. Kuten muillakin alueilla maailmassa, synergioiden etsintä ja alueellinen yhteistyö niin taloudellisella kuin poliittisellakin tasolla helpottaisi tällaista yhdentymistä. Maailman eri alueiden taloudellisten ja yhteiskunnallisten järjestelmien kasvava terrorismia, keskinäinen huumausaineita koskevien toiminnan yhä järjestelmällisten vaarojen uusien ympäristöä, muuttoliikettä, rikollisuutta kansainvälistä ilmaantuminen saattavat kansallisen riippuvuus ja järjestäytynyttä ja 1 t I LUKU ja muuttavat käsitettä. riittämättömämmäksi Maailmanlaajuinen sääntelykehys edistyy hyvin hitaasti ja jo havaittavissa oleva monikeskeisyyden ja alueellisen kehittymisen vahvistumisen kaksoissuuntaus näyttää jatkuvan. perusteellisesti suvereniteetin 2. Teknologisten innovaatioiden levittämisen kiihtyminen Tietoyhteiskuntaan siirtyminen on näyttävä maailmanlaajuistumisen näkökohta, joka voi nopeuttaa muutoksia, vähentää teknologisia poikkeamia ja edistää uudenlaista kehitystä. Samaan aikaan tietoliikenteen infrastruktuurin puute kaikkein köyhimmissä maissa, uusien teknologioiden tuotannon keskittyminen muutamiin teollistuneisiin maihin ja kulttuurin hylkäämisen mahdollisuus uhkaavat syventää maiden välistä kuilua ja lisätä sosiaalista eriarvoisuutta. Euroopassa etsitään suurinta mahdollista kilpailukykyä huippualoilla. AKT-maiden on luotava asianmukaiset edellytykset teknologioiden siirroille samalla mukauttaen niitä omiin tarpeisiinsa. Nämä kaksi näkökantaa täydentävät toisiaan, sillä edistyneen teknologian käsite kehittyy: kaikkein kehittyneimmät teknologiat voivat näin ollen kilpailla kehittyvien maiden erityisongelmien ratkaisemisesta ilman siirtoa. tärkeä markkina-asema kestävän Teknologisella ulottuvuudella on ensisijaisen kehityksen osalta. Ympäristönsuojelun kustannukset voivat kuitenkin lyhyellä aikavälillä vaikuttaa heikentävästi AKT-maiden kilpailukyvyn lisäämisen tavoitteeseen. On välttämätöntä tehdä omia teknologioita koskeva maailmanlaajuinen sopimus sekä jakaa ympäristönsuojelun kustannukset teollistuneiden maiden ja kehittyvien maiden kesken. 3. Väestönkasvun katkeaminen Väestönkasvu ei koskaan ihmiskunnan historiassa ole ollut niin suurta kuin nykyään. Vuoden 1930 kahdesta miljardista ihmisestä ollaan päästy neljään miljardiin vuonna 1970 ja lähes kuuteen miljardiin nykyään. Nykyisten ennusteiden mukaan väestömäärä kasvaa kahdeksaan miljardiin vuonna 2020. Olettamuksessa, jonka mukaan koko maailman väestöllä on teollistuneiden maiden - ja tiettyjen uusien teollistuneiden maiden - nykyinen elintaso ja kulutusmallit, ympäristön paine muodostuisi kestämättömäksi. Väestön kasvuun liittyy lisäksi kaupunkialueiden kasvun kiihtyminen, mikä koskee lähinnä kaikkein köyhimpiä maita. ja etelän väestöjen eriarvoisuus näkyy monenvälisen Pohjoisen järjestelmän voimasuhteissa, erityisesti jos siihen liittyy talouden hoito valmiudet, kuten nähdään vastedes Aasian itselleen ottamassa paikassa. Maailmanlaajuisesti väestönkasvun voidaan ennakoida hidastuvan piakkoin, mutta Saharan eteläpuolinen Afrikka muodostaa huomattavan poikkeuksen. Kyseisellä alueella väestö kasvaa edelleen erittäin nopeasti (2,9 prosenttia vuodessa), mikä ei ole kestävän kehityksen tavoitteiden mukaista. Kaupunkialueiden kasvun kiihtyminen aiheuttaa erityisesti suuria paineita infrastruktuurille ja sosiaalipalveluille sekä vakavia ja puutteita koulutuksen alalla. Kaupunkialueiden kehityksen hallitsemisesta I LUKU paikallisympäristön hoidosta tulee lisäksi kyseisellä mantereella yksi poliittisen vakauden edellytyksistä. taloudelliseen Afrikan sisäiset suuret muuttoliikkeet vaikuttavat myönteisesti yhdentymiseen; kun otetaan huomioon, että tällaiset liikkeet ovat usein valvomattomia, ne ovat samalla merkittävä vaaratekijä ja ne vaikuttavat poliittiseen epävakauteen. Pohjoisen ja etelän välisen muuttopaineen kasvu erityisesti Afrikan ja Euroopan välillä voi olla merkittävä ja se voi vahvistaa kehitystavoitteiden asiaankuuluvuutta. 4. Kylmän sodan päättyminen ia useita valtakeskuksia käsittävän maailman syntyminen Samalla kun taloudellinen ulottuvuus vaikuttaa yhä enemmän ulkosuhteisiin, idän ja lännen välisen kilpailun päättyminen poistaa ideologioiden tukemisen tarpeen ja tarjoaa keskisuurille kansakunnille vaikutusmahdollisuuden tietyn autonomian ulkopolitiikassa. Sekä pohjoisessa että etelässä palautetaan valtioiden välitön vastuu omasta sisäisestä ja ulkoisesta turvallisuudestaan. sekä Maailman uusi geopolitiikka ilmaantuu alueellisten kokonaisuuksien rinnalle. Aasia vahvistaa asemaansa erityisesti ensimmäisen luokan taloudellisena toimijana ja sen on lähivuosina vahvistettava poliittista asemaansa maailmassa. Vaikka Euroopan unioni on tärkeässä yhdentymisen syventämisvaiheessa, se kärsii tuntuu identiteetin muuttumisesta. Toisaalta perustamistapahtuma samalla kaukaisemmalta; toisaalta se valmistautuu selviytymään perustavaa laatua olevista kysymyksistä, jotka liittyvät laajentumiseen itään päin, mikä tekee Euroopan unionista heterogeenisemmän ja mikä edellyttää erityisiä pyrkimyksiä sen rauhan, yhteisvastuun ja yhteistyön arvojen jakamiseksi. Tässä uudessa ilmapiirissä^ Euroopan unioni vahvistaa poliittista painoarvoaan tehokkaammalla ja laaja-alaisemmalla ulkopolitiikalla niin sisäisiin kysymyksiin liittyvistä syistä kuin vastatakseen ulkopuolisiin pyyntöihin. Pohjoisen ja etelän välinen suhde on yksi osatekijä: eurooppalainen identiteetti vahvistuu tarjoten Euroopan unionin ja AKT-maiden väliselle erityiselle suhteelle uuden näkökulman. Kylmän itse asiassa erilaisen sodan päättyminen antaa kehitysyhteistyöpolitiikalle suunnitelmallisen ja turvallisuutta koskevan ulottuvuuden. Samanaikaisesti Euroopalle uskotaan uusia tehtäviä, jotka lisäävät sen taloudellisia toimia muilla kuin kehityksen alalla. Kehitysyhteistyöpolitiikka ja monenvälinen kauppapolitiikka on ymmärrettävä yhtenäisesti, Euroopan unionin ulkopuolisen identiteetin kahtena eri puolena. B. Euroopan unionin ulkopuolinen toiminta ja kehitysyhteistyöpolitiikka 1. Kehitysyhteistyö, yksi yhtenäisen ulkopuolisen toiminnan perusteista Euroopan unionin ulkopolitiikka perustuu kolmeen päätekijään: I LUKU kauppaa joka perustuu yhteisiin periaatteisiin, erityisesti - yhteinen kauppapolitiikka, tullitariffeja kaupan ja suojelutoimenpiteisiin liittyvään periaatteeseen, ja jonka mukaisesti Euroopan unioni on hyväksynyt vapaan yleisen politiikan, jossa keskitytään monenvälisten velvoitteiden noudattamiseen ja paremmin johdetun monenvälisen järjestelmän perustamiseen sekä aktiiviseen tutkimukseen suuremmille ulkoisille markkinoille pääsystä7; sopimusten tekemiseen koskevien tai -järjestelmällinen yhteistyö ja yhteinen toiminta ulkopolitiikan alalla, jossa keskitytään rauhan ja ja lujittamisen yleiseen ja perusvapauksien kunnioittamiseen; turvallisuuden sekä kansainvallan ja oikeusvaltion kehittämisen ihmisoikeuksien tavoitteeseen sekä - kehitysyhteistyö, ja etenkin kaikkein jolla edistetään kehittyvien maiden heikoimmassa asemassa olevien kehittyvien maiden kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä, niiden sopusointuista ja asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen ja köyhyyden torjuntaa. Euroopan unionista tehdyn sopimuksen määräysten mukaisesti yhteisön tämän alan politiikalla edistetään kansainvallan ja oikeusvaltion kehittämisen ja perusvapauksien ja kunnioittamista. lujittamisen yleistä ihmisoikeuksien tavoitetta sekä Euroopan unionin muilla politiikoilla vaikutetaan lisäksi toisinaan merkittäviin ulkoisiin ulottuvuuksiin. Näin tapahtuu erityisesti ympäristöpolitiikassa, maa- ja kalatalousalan politiikassa, tieteen ja tutkimuksen alan ja tietoliikennealan politiikassa sekä standardien yhdenmukaistamisessa sisämarkkinoilla. Kaikilla näillä aloilla Euroopan unioni pyrkii tiettyihin tavoitteisiin, joilla selviydytään erityisistä huolenaiheista. Kehitysyhteistyöllä edistetään merkittävästi Euroopan unionin ulkopuolisen toiminnan yhtenäisyyttä siltä osin, kun kehitystavoite osaltaan täydentää sen poliittisia ja taloudellisia tavoitteita: - pyrkimys kestävään taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen, mikä on Euroopan unionin perustavoite; - kehitys, jonka on mahdollistettava maailmanlaajuisten ongelmien (ympäristö, väestötiede, yleiset kulkutaudit, laiton kauppa) ratkaiseminen parantaen kehittyvien maiden valmiuksia osallistua kyseisten ongelmien hallintaan, - kehityspolitiikka, erityisesti Euroopan asema suhteessa kaikkein köyhimpiin maihin, nostaa Euroopan identiteetin arvoa maailmassa. Sitä ei voida syyttää merkantilismista aikana, jolloin voimakkaasti kasvavien kansantalouksien osamarkkinat houkuttelevat. Keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä Euroopan tuottajat hyötyvät väkirikkaiden yhteistyökumppaneiden vauraudesta. On myös otettava huomioon EU:n ja AKT- maiden välisen suhteen yleismaailmallinen ja neljä mannerta käsittävä luonne, jossa Katso komission tiedonanto Euroopan unionin markkinoille pääsyä koskevasta 1 toimintasuunnitelmasta (KOM (96) 53). - Euroopan talouksilla on suhteet Saharan eteläpuolisen Afrikan, Latinalaisen Amerikan, Aasian ja Tyynenmeren järjestäytymäisillään olevien alueiden kanssa; I LUKU (kansanvalta, ja - kehitys vastaa poliittisen ulottuvuutensa perusvapaudet, oikeusvaltio), sosiaalisen ulottuvuutensa (elinolojen parantaminen ja yhteiskuntarakenteen hajoamisen estäminen) ja ympäristöulottuvuutensa (selkkaukset ja elintarvikkeiden puute, jotka liittyvät vesivarojen puutteeseen ja maaperän pilaantumiseen) kautta tiettyihin EU:n turvallisuushuoliin (aseellisten selkkausten, ydinaseiden leviämisen, terrorismin ja muuttoliikkeen vaarat). Euroopan unionin yhteistyötoimiensa avulla tukema alueellinen ja maailmanlaajuinen taloudellinen yhdentyminen on lisäksi vahva vakauttava tekijä. ihmisoikeudet Jos Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikka on merkittävä osa sen ulkopuolista toimintaa, sen on säilytettävä riittävä autonomia saavuttaakseen omat tavoitteensa, jotka luonteensa puolesta kuuluvat pitkän aikavälin tavoitteisiin ja edellyttävät jatkuvaa toimintaa. Yhteistyö voi vaikuttaa ulkopoliittisiin tavoitteisiin, mutta se ei voi olla niille alisteinen. Ulkopuolisen toiminnan eri osa-alueiden välinen selkeä yhteys johtuu yhtenäisyyden periaatteesta. 2. Tuen legitimiteetin menetys ia tehokkuuden vaatimus tunteen, toisiinsa seuraavat ruokkivat tulokset aiheuttivat 1980-luvulla hajanaisen, kasvavan Kehitysavun käytännön pettymyksen tekijät: jota talousarviopakotteet avunantajamaissa; työttömyyden kasvu ja sosiaalisten ongelmien vakavoituminen teollisuusmaissa ja niihin liittyvät lieveilmiöt; yhteistyön käsittäminen marginaaliseksi verrattuna kauppaan ja investointeihin, jotka ovat osa tiettyjen Aasian tai Latinalaisen Amerikan maiden taloudellista nousua; tietyistä merkittävistä tuloksista huolimatta, kuten terveyden, koulutuksen ja juomaveden saannin paraneminen, yhteistyö ja huomattava tuki, jota on annettu Saharan eteläpuoliselle Afrikalle ei ole estänyt lukuisia maita taantumasta ja jäämästä maailmanlaajuisen taloudellisen ja teknologisen kehityksen ulkopuolelle. liittyvät Väkivallan kasvu, kansalaissotien lisääntyminen ja lukuisten Afrikan valtioiden heikkous viime vuosina, korruptiopaineet ja tuen kohteen muuttuminen valtaapitävän yläluokan eduksi, ovat osaltaan vahvistaneet tätä kielteistä käsitystä yhteistyöstä. Tällaiset kriisitilanteet ovat lisänneet merkittävästi humanitaarisia toimia, jotka toteutetaan kehitysapuun varatun talousarvion turvin; ne ovat myös hämärtäneet kiireellisen avun ja pitkäaikaisen avun eroa, humanitaaristen varojen ja sosiaalis taloudellisten varojen eroa. Ottaen huomioon kehitysapua koskevan talousarvion alentamisen paineet sekä köyhyyden vakavuuden ja sen seuraukset, kuten epävakaus ja mahdollisten selkkausten moninkertaistuminen, kehitysyhteistyökumppaneiden ainoa vaihtoehto on tarkistaa uudelleen tuen antamisen perusteet ja hallintoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt lisätäkseen käytettävissä olevien voimavarojen käytön laatua ja tehokkuutta. Lisääntyneen tehokkuuden vaatimuksen lisäksi kehitysyhteistyön henki on muuttunut. Maailmanlaajuiset taloudelliset muutokset (kaupan vapautuminen, teknologinen kehitys, voimakkaasti kasvavat kansantaloudet) sekä Aasian, Latinalaisen Amerikan tai Afrikan I LUKU täysin muuttaneet (success stories) saadut opetukset ovat menestystarinoista kehitysfilosofiaa, erityisesti valtion aseman käsitettä ja tapaa järjestää julkisten ja yksityisten toimijoiden välisiä suhteita. Toinen uusi seikka, joka edellyttää yhteistyöpolitiikan uudelleen suuntaamista, on se, että kylmän sodan jälkeinen poliittinen avoimuus on mahdollistanut laajan yhteisymmärryksen kansanvallan ja markkinatalouden periaatteista. Maailmanlaajuinen vuoropuhelu on syventynyt ja sitä ovat rikastuttaneet uusien toimijoiden moninaiset kokemukset. Ympäristöä, ihmisoikeuksia, väestökysymyksiä, yhteiskunnallista kehitystä, naisen asemaa ja elintarviketurvaa koskevat suuret maailmanlaajuiset konferenssit vuoden 1990 jälkeen ovat osoittaneet, että hyvinkin erilaisilla mailla voi olla samat arvot ja periaatteet lukuisista tärkeistä kehitykseen liittyvistä kysymyksistä. Tällainen kehitys on jo johtanut merkittäviin muutoksiin, jotka koskevat tuen käsitettä ja sen asemaa kehityksessä, sekä muutoksiin, jotka on osittain yhdennetty EU:n ja AKT-maiden väliseen yhteistyöpolitiikkaan. Muutoksia on lähinnä neljänlaisia: - vakiintuneemman poliittisen ulottuvuuden käyttöönotto (28 päivänä marraskuuta 1991 annettu päätöslauselma ja tarkistetun neljännen Lomén yleissopimuksen 5 artikla: ihmisoikeudet, demokraattiset periaatteet, oikeusvaltio, hyvä julkinen hallinto); - kiireellisen avun, kuntoutustuen ja kehitysavun välisten yhteyksien vahvistaminen2; - uusien lähestymistapojen kehittäminen tuen sijaan ja yhteistyökumppaneiden asemien uudelleen määrittely: korostetaan poliittista ympäristöä, paikallisten valmiuksien kehittämistä, kansalaisyhteiskunnan asemaa ja uusien yksityiskohtaisten sääntöjen etsintää yhteistyön laajentamiseksi niin, että se käsittäisi uusia toimijoita, erityisesti yksityissektorin alalla; - ensisijaisten tavoitteiden muutokset vähentämällä toimenpiteitä tuotantoaloilla ja suhteellisen uusien asioiden ottaminen osaksi toimintaa: (i) uudet sosiaalista kehitysapua koskevat yksityiskohtaiset säännöt (talousarviotuki, sosiaalimenojen turvaaminen), köyhiin väestönosiin kohdistuvien yhteistyötoimien vaikutusten järjestelmällisempi huomioiminen, naisen aseman, väestökysymysten, koulutuksen korostaminen; (ii) toimet ympäristönsuojelun, luonnonvarojen hoidon ja kestävän kehityksen puolesta laajentamalla vaikutustutkimuksia ja rahoittamalla erityishankkeita ja -ohjelmia; (iii) rakennemukautustuen käyttöönotto makrotaloudellisella ja alakohtaisella tasolla; kehittäminen, (iv) kansalaisyhteiskunnan vahvistaminen, osallistuvampien menetelmien kehittäminen, hajautettu yhteistyö;. (v) uusi käsitys valtion asemasta taloudessa, yksityissektorin kehitystä edistävät politiikat, tuki kaupan kehittämiseen. institutionaaliset uudistukset, hallinnollisten valmiuksien 2 KOM(96) 153, 30. 4. 1996 "Kiireellisen avun, kuntouttamisen ja kehittämisen väliset yhteydet" 6 I LUKU Kyseiset muutokset lisäävät yhteistyöpolitiikkojen tehokkuutta. Niitä on kuitenkin toteutettu vasta niin vähän aikaa, että niiden todellista vaikutusta ei voida arvioida. C. Euroopan unionin asema kehityksessä Euroopan unionilla, joka on vakaa keskus, yhteistyön ja alueellisen yhdentymisen esikuva, merkittävä talousmahti ja pääasiallinen yleisen kehitysavun antaja, on tärkeä asema vähemmän kehittyneiden alueiden kehittämisessä. Yhteisön toimintaa harjoitetaan lähinnä viidellä tasolla: - Euroopan unionin toiminta vaikuttaa merkittävästi kehittyviin maihin, se toimii aktiivisesti monenvälisessä järjestelmässä turvallisuuden, kaupan ja investointien, taloudellisen ja rahallisen yhteistyön alalla. EU on aina puoltanut vähemmän kehittyneiden maiden sulauttamista kansainväliseen kauppaan; AKT-maiden osalta tässä on nykyisin kyse suuresta haasteesta; - yhteisön toiminnan yhtenäisyyttä ja jatkuvuutta koskevan yleisen periaatteen mukaisesti Euroopan unionin on valvottava, että kehittyvät maat pystyvät hyötymään Euroopan yhdentymisestä. Pääsy sisämarkkinoille, joita piakkoin täydentää yhteinen valuutta, ja laajentumisnäkökulma, joka käsittää sekä kauppa- ja investointi virtojen kääntymisen vaarat että uudet kaupankäyntimahdollisuudet, ovat tärkeitä ulottuvuuksia kaikissa Euroopan aluekohtaisissa politiikoissa; instituutioiden kehityskysymyksiä käsittelevien monenvälisten joukossa (Maailmanpankki, Kansainvälinen valuuttarahasto, aluekehityspankit) Euroopan unionilla on erityinen asema: ainoastaan Euroopan unioni harjoittaa poliittista toimintaa. Euroopan unioni pystyy poliittisesti tukemaan oikeudenmukaisen ja kestävän kehityksen mallia, joka on sen perusperiaatteiden ja sen yhteiskuntakäsitystä vastaavien sosiaalis-kulttuuristen arvojen mukainen. Merkitys, jonka Euroopan unioni kiinnittää ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, sosiaalisiin arvoihin, koulutukseen, ympäristön säilyttämiseen, omaankokemukseensaasianmukaistenrakennepolitiikkojenliittämisestä kaupan vapauttamiseen alueellisiin yhdentymispyrkimyksiin, antaa sille erityisen identiteetin kehityksen alalla; tukeensa yhteistyöpyrkimyksiin ja ja - Euroopan unionin on hyödynnettävä valmiuksiaan ottaa käyttöön riittävät tukivarat saavuttaakseen "kriittisen massan" ja sitoutuakseen pitkän aikavälin tavoitteiden ohjaamiin yhteistyöpolitiikkoihin. Suhteessa muihin avunantajiin EU on ollut erityisen aktiivinen yleisen kehitysavun alalla, kun otetaan huomioon erityisesti Yhdysvaltojen tukimäärärahojen huomattava pienentyminen: 1990-luvun alusta lähtien kansainvälisen kehitysavun määrä on laskenut merkittävästi, kun taas EU:n (yhteisön ja jäsenvaltioiden) osuus kokonaismäärästä on kasvanut (53 prosenttia vuonna 1995); - lopuksi yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan ja jäsenvaltioiden kahdenvälisten täydentävyyttä koskevan periaatteen mukaisia sisäisiä politiikkojen välistä I LUKU yhteistyöpyrkimyksiä3 toteuttaessaan Euroopan unioni voi kannustaa erityisesti sellaisia yhteistyöpyrkimyksiä, joihin kaikki kansainväliset ja muut rahoittajat sitoutuvat (Yhdistyneet kansakunnat, OECD, G7-maiden aloitteet monenvälisten instituutioiden välisen vahvistetun yhteistyön puolesta, Afrikkaa koskeva erityisohjelma, neuvoa- antavat niin maailmanlaajuisten aloitteiden tasolla kuin kunkin edunsaajamaan tasolla on tullut välttämätöntä yhteistyöpolitiikkojen vaikutuksen parantamiseksi ja tehokkuuden lisäämiseksi. pöydät. ). Yhteistyön vahvistamisesta työryhmät, pyöreät 3 Katso neuvoston päätelmät, 25. 5. 1993, "yhteisön ja jäsenvaltioiden välisiä yhteistyömenetelmiä" koskeva päätöslauselma, 2. 12. 1993 ja eri päätöslauselmat, jotka on annettu myöhemmin yhteisön ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön vahvistamiseksi kehitysyhteistyön eri aloilla (köyhyyden torjunta, terveys, elintarviketurva, koulutus, tason yhteistyön aids, miesten ja naisten välinen vahvistamista aiheena ("loppukertomus toiminnallisen yhteistyön pilottikokemuksesta", KOM (95) 700), neuvoston päätelmät, 28. 5. 1996. tasa-arvo). Toiminnallisen koskeva pilottikokemus kertomuksen komission on I LUKU Euroopan yhdentymisen viimeaikaista nopeutumista on pidettävä ainakin osittain Euroopan pyrkimyksenä selvitä tässä luvussa käsitellyistä suurista maailmanlaajuisista muutoksista. Tällainen nopeutuminen, joka ei ole lähelläkään lopullista muotoaan, pyrkii kahteen tavoitteeseen: vahvistamaan eurooppalaisten toimintavalmiuksia poliittisessa unionissa ja osoittamaan demokraattista solidaarisuutta Keski- ja Itä- Euroopan maille. Nykyisessä hallitustenvälisessä konferenssissa (HVK) käsiteltävien, kyseisten kahden tavoitteen vahvistaminen tarkoittaa tavallaan sitä, että Euroopan kehityspolitiikka vakiinnutetaan tulevaisuudessa: miten voidaan yahvistaa maailmanlaajuisen toimijan asema ilman toimintasuunnitelmaa, joka koskisi etelän eri ja jotka ovat kaikkein alueita, marginalisoitumisen vaaroille? Kuinka solidaarisuudesta idän nuoria tasavaltoja kohtaan tehdään osa identiteettiä ilman, että vahvistetaan kumppanuussuhde niiden maiden kanssa, jotka haluavat etsiä oman tapansa laatua olevia ihmisoikeuksia noudattava oikeudenmukainen yhteiskunta? alttiimpia köyhyyden luoda perustavaa erityisesti niitä, // LUKU. EU-AKT-YHTEISTYOSTÀ SAATU KOKEMUS II LUKU A. EU:n ymmärtäminen niiden synnyn ja muutosten perusteella ja AKT-valtioiden välisiä nykyisiä suhteita koskevan kehyksen 1. Euroopan kehittyviä maita koskevien poliittisten perustelujen kehitys Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka alkoi vuonna 1957 toteutetusta merentakaisten maiden ja alueiden assosioinnista yhteisöön, mihin päästiin maailmanlaajuista kehitystä koskevalle lähestymistavalle suosiollisten jäsenvaltioiden ja etuoikeutettua Euroopan ja Afrikan välistä suhdetta suosivien jäsenvaltioiden välisellä sovitteluratkaisulla. Assosiointi käsitettiin kauppajärjestelmän että kehitysavun. laaja-alaiseksi lähestymistavaksi, joka sisälsi sekä Viisi vuotta perustamissopimuksessa tarkoitetun assosiointijärjestelmän luomisen jälkeen useat maat olivat itsenäistyneet ja yhteistyön perusteet olivat muuttuneet perin pohjin. Euroopan maat solidaarisina ja halukkaina ottamaan vastuuta ja huolissaan taloudellisten ja geopoliittisten etujensa säilymisestä kylmän sodan aikana ja nuoret itsenäiset valtiot, ja kehityshankkeiden rahoituksesta, päättivät jatkaa yhteistyötään kahdella peräkkäisellä Yaoundéri yleissopimuksella (1963-1969 ja 1969-1974), mikä merkitsi assosioinnin suoraa jatkamista. Vuosina 1957-1974 Eurooppa keskittyi tukemaan erityisesti mustaa ranskankielistä Afrikkaa. jotka halusivat edelleen hyötyä kaupallisista etuuksista Kansainvälinen yhteisö, useimpien jäsenvaltioiden toive luoda maailmanlaajuinen kehityspolitiikka sekä Yhdistyneen kuningaskunnan liittyminen yhteisöön ovat myös vaikuttaneet yhteisön yhteistyöpolitiikan suunnan perinpohjaiseen muutokseen 1970- luvulla. Ensimmäiseen öljykriisiin liittyvät Euroopan huolenaiheet, eli pelko siitä, että raaka-aineista tulee puutetta, ja huoli etuoikeutettujen ulkomarkkinoiden säilyttämisestä sekä geopoliittiset edut ja kolonialistisesta menneisyydestä johtuva vastuun tumie johtivat ensimmäisen kumppanuussopimuksen tekemiseen yhteisön ja AKT-maiden välillä. Kolonialismi oli tuolloin edelleen laajasti vallalla. Näin ollen vuonna 1975 allekirjoitettu ensimmäinen Lomén yleissopimus oli avoin ja kaikille Kansainyhteisöön kuuluville Afrikan maille ja joillekin Karibian Tyynenmeren maille sekä muille Saharan eteläpuolisen Afrikan maille, jotka halusivat liittyä tähän ensimmäiseen kahden ryhmän väliseen neuvottelukierrokseen, ja kaiken kaikkiaan yleissopimus koski 49 AKT-maata. Samaan aikaan Eurooppa sitoutui harjoittamaan yhteistyöpolitiikkaa muiden maailman alueiden kanssa. Välimeren alueen kolmansien maiden kanssa tehdyt ensimmäiset yhteistyösopimukset, jotka koskivat kauppaa sekä taloudellista ja teknistä yhteistyötä, tehtiin vuonna 1975, niihin aikoihin alkoi myös Latinalaiseen Amerikkaan ja Aasiaan kohdistuva tukipolitiikka, joka on kehittynyt vaiheittain 1980- ja 1990-luvuilla. 10 II LUKU Varsinkin muille maille kuin mustan Afrikan maille annetun elintarviketuen merkittävä kasvu on heijastanut myös yhteisön yhteistyöpolitiikan maailmanlaajuistumista 1970- luvusta alkaen. 2. Peräkkäiset muutokset vuodesta 1975 alkaen muuttumattomassa kehyksessä periaate Ensimmäinen Lomén yleissopimus oli aikanaan kansainvälisen yhteistyön ainoa malli. Kumppanuuden välisissä oli keskeinen EU:n yleissopimuksissa vuodesta 1975 alkaen. Se oli yhteistyötä koskeva käsite, joka perustui molemminpuolisiin sitoumuksiin yhteisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Sellaisista periaatteista kuten laaja-alaisista neuvotteluista (ryhmien välillä useista yhteistyön osa-alueista), vuoropuhelusta kunkin AKT-maan kanssa sellaisissa instituutioissa, joissa kummallakin sopimuspuolella on yhtä suuri edustus, sekä käytettävissä olevien tukivarojen sopimusperusteisuudesta ja ennakoitavuudesta on tullut Euroopan yhteistyöpolitiikan perusta Lomén yleissopimuksissa. ja AKT-maiden Peräkkäiset yleissopimukset ovat mahdollistaneet sen, että osapuolet ovat voineet muuttaa yhteistyön tavoitteita ja välineitä kyseenalaistamatta yleistä kehystä tai toteutettua toimintasuunnitelmaa. Näiden muutosten ansiosta on kuitenkin voitu tehdä päätelmiä menneisyyden onnistumisista ja vastoinkäymisistä ja siirtää kokemukset osaksi kehitysfilosofiaa. Lomén yleissopimuksen mukaista yhteistyöpolitiikkaa on näin ollen asteittain mukautettu, jotta siinä otettaisiin huomioon seuraavaa: - käsite sellaisesta valtion asemasta, jota pidettiin ennen ainoana mahdollisuutena laskea varat liikkeelle taloudellisessa kehityksessä tarvittavana pääomana, on muuttunut ja sittemmin on keskitytty sellaisen perusoikeudet ja -vapaudet takaavan oikeudellisen ja hallinnollisen kehyksen luomiseen ja säilyttämiseen, joka varmistaisi olennaiset sosiaaliset palvelut ja joka edistäisi yksityisestä aloitteesta lähtenyttä kehitystä. Yleissopimuksen laatua ei kuitenkaan ole kyseenalaistettu, valtio on edelleen lähes ainoa yhteistyökumppani yhteistyösuhteissa lukuun ottamatta yhteisrahoitustoimia valtioista riippumattomien järjestöjen kanssa vuodesta 1976 alkaen ja joitakin hajautettuja yhteistyötoimia, jotka aloitettiin neljännen Lomén yleissopimuksen mukaisesti; - siirtyminen tuonnin korvaamiseen perustuvasta teollistumiskäsitteestä sellaiseen käsitteeseen, joka keskittyy viennin kehittämiseen kasvun kiihdyttäjänä. Pisanin -muistion jälkeen on alettu keskittyä yhä enemmän politiikkoja koskeviin vuoropuheluihin, jotta edistettäisiin siirtymistä lähinnä hankkeiden rahoittamisena myönnetystä tuesta alakohtaisille politiikoille annettavaan tekniseen ja taloudelliseen tukeen. 1990 neuvoteltu Ne uudistukset, jotka ovat tehneet Lomén yleissopimuksesta uraauurtavan, eli vientitulojen menetyksiä korvaavien välineiden käyttöönotto 1970-luvulla ja uudempi vuonna lähestymistapa ovat tulevaisuudesta riippumatta edustaneet ajankohdan kehitysajatuksen toiminnallista puolta. Samaan aikaan, kun idän ja lännen välinen selkkaus päättyi, yleissopimus oli myös omaavista yhteistyösopimuksista. Tätä osoittaa ihmisoikeuksien kunnioitusta koskeva lauseke, rakennemukautusta koskeva ensimmäisistä ulottuvuutta poliittista selkeää yksi 11 II LUKU joka laajennettiin vuonna 1995 koskemaan demokraattisia periaatteita, oikeusvaltion vahvistamista ja hyvää julkista hallintoa. Tarkastetun neljännen Lomén yleissopimuksen ehdollisuuden muutokset sekä rahoituksen ohjelmointi kahdessa erässä, mikä rajoittaa ohjelmoidun rahoitusavun myöntämistä ilman eri toimenpiteitä, osoittavat myös merkittävää muutosta yhteisön yhteistyöpolitiikassa. 3. Yleisen kehyksen tarkistamisen tarve Uuden vuosituhannen lähestyessä EU:n ja AKT-maiden välinen yhteistyöpolitiikka on muotoiltava uudelleen uusien perusteiden mukaisesti niin kehityksen taloudellisten ja poliittisten edellytysten kehityksen ja maailman muilla alueilla tapahtuvan nopean kehityksen ottamiseksi huomioon kuin sen vuoksi, että Euroopan yhteistyötä koskevat perusteet ovat muuttuneet perin pohjin. Kolonialistisesta ja post-kolonialistisesta aikakaudesta on kehittynyt kansainvälinen, poliittisesti avoimempi ympäristö, joka mahdollistaa kunkin yhteistyökumppanin vastuualueiden määrittelyn selvemmin. Tämän näkökulman mukaisesti kriittinen katsaus tapahtuneeseen yhteistyöhön voidaan muuttaa hyödylliseksi tulevaisuutta koskevaksi harkinnaksi. B. Lomén yleissopimuksen mukaisen yhteistyön hyvät ja huonot puolet 1. Heikohko lopputulos Vaikka yhteistyö on merkinnyt huomattavaa tukea lukuisille AKT-maille, on vaikeaa arvioida sen vaikutusta ja tehokkuutta siinä, miten jonkin maan taloudelliset ja sosiaaliset olot ovat parantuneet. Näiden edellytysten kehitys riippuu itse asiassa lukuisista eksogeenisistä ja endogeenisistä tekijöistä. Kehitys alkaa kyseisen maan omista taloudellisista ja sosiaalisista politiikoista, joihin tuki voi vaikuttaa mutta joita se ei voi kestävästi korvata. Tiettyjen analyysien'' mukaan kaikkien avunantajien yhdessä AKT-maille myöntämä todennäköisesti vaikuttanut myönteisesti vaikkakin vähän kasvuun, tuki on investointeihin ja terveyttä mittaavien tekijöiden paranemiseen. Niistä selviää myös, että tällainen vaikutus on vaihdellut merkittävästi maittain alkuperäisen tilanteen ja talouspoliittisten edellytysten mukaisesti. Tuki on vaikuttanut selvästi tehokkaammin maissa, joiden pääoma ja inhimilliset voimavarat olivat kaikkein heikoimmat, ja maissa, jotka olivat sitoutuneet vakauttamispolitiikkaan ja rakennemukautusohjelmiin. Yhteisön yhteistyö on merkittävä osa tukea, josta AKT-maat ovat hyötyneet 1960- luvusta alkaen. Yhteisö on nykyisin yksi kolmesta tärkeimmästä tuen antajista AKT- 4 "Effectiveness of Overseas Aid Flows", P. MosleyjaJ. Hudson, 1996. Tutkimuksessa analysoitiin AKT-maiden jotka kokonaisväestöstä, ja kansainvälisen tuen vaikutusta 30 vuoden aikana. edustavat 80 prosenttia 29 AKT-maata, 12 II LUKU maille5 ja on myöntänyt niille kauppaa koskevan suosituimmuusjärjestelmän. Lomén yleissopimus on kieltämättä ainutlaatuinen kahden maaryhmän välinen yhteistyökehys. Sen tärkeimmät edut ovat siinä, että se on ollut todellinen kehitysyhteistyön koekenttä, että se on mahdollistanut yhteisten periaatteiden ja tavoitteiden määrittelyn neuvotellun kehyksen mukaisesti ja että se on saattanut liikkeelle huomattavat, lähes kokonaan käytetyt rahavarat, joita ilman lukuisia käytännön toimia ei olisi voitu toteuttaa. Euroopan yhteistyön ennustettavissa oleva luonne, johon kuului pitkäaikainen kumppanuussuhde, oli sellainen, että se rohkaisi edunsaajamaiden hallituksia suuntautumaan pitkän ajan vaativiin muutoksiin. johtaa yhä enemmän sellaisen Kahdenkymmenen vuoden kokemuksen perusteella yleissopimus näyttää olevan kunnianhimoinen vaan ei aina realistinen kehys, joka pohjautuu olettamukseen tarkistamattomista institutionaalisista ja poliittisista valmiuksista AKT-maissa. Näin ollen kansallisen suvereniteetin kunnioittaminen, minkä vuoksi edunsaajamaiden järjestelmän luottamus oli aluksi vähäinen, kehittämiseen, jota ohjaa huoli tehokkuudesta. Yhteisön tuen poliittista merkitystä on heikentänyt se, että suuri osa rahavaroista myönnetään ilman eri toimenpiteitä: tämä ei ole rohkaissut varojen käyttöä koskevaan todelliseen vuoropuheluun. Nykyisin sovellettava ehdollisuus ja korvaavuuden politiikka, joita kaikki rahoittajat pyrkivät harjoittamaan, näyttävät sopivan huonosti yhteen todellisen poliittisen sitoumuksen kanssa, jota AKT-maiden hallituksilta odotetaan ja joka mahdollistaisi sen, että ne mukauttavat uudistuksia ja alakohtaisia toimintasuunnitelmia tehokkaasti ja että ne olisivat niistä poliittisesti vastuussa julkiselle mielipiteelle, joka vaatii entistä enemmän avoimuutta ja osallistumismahdollisuuksia. Arvion yhteisön yhteistyökokemuksista voi liittää nuutamiin perustavaa laatua oleviin kysymyksiin: Mitkä ovat suurimmat ongelmat, jotka ovat ristiriidassa kumppanuuden periaatteiden kanssa? Miten tehokasta taloudellinen ja tekninen yhteistyö on ollut ja mitkä maat ovat hyötyneet siitä eniten? Miten kaupallinen suosituimmuuskohtelu on vaikuttanut? Näihin kysymyksiin ei voida vastata heti eikä yksiselitteisesti. Kysymykset koskevat sekä poliittisia, taloudellisia että yhteistyön käytännön hallintaan liittyviä näkökohtia. 2. Kokemus kumppanuudesta Lomén yleissopimukseen kirjattu kumppanuuden periaate on menettänyt sisältöään ja toteutunut vain osittain. Se on usein rajoittunut yhteistyösopimuksen institutionaalisiin näkökohtiin ja tukivarojen yhteiseen hallintoon. Poliittisesta näkökulmasta katsottuna riippuvuus tuesta, sen lyhytaikaisuutta koskevat vaatimukset ja kriisitilanteiden hallinta ovat asteittain alkaneet hallita kahden yhteistyökumppanin välistä suhdetta. 5 Saharan eteläpuolisessa Afrikassa yhteisön tuki vastaa nykyisin noin 10 prosenttia OECD-mailta saatavasta tuesta. Kun siihen lisätään jäsenvaltioiden tuki, EU:n tuen osuus on yli 60 prosenttia kyseiselle alueelle myönnetystä kokonaistuesta. 13 II LUKU institutionaaliset valmiudet Taloudellisten ja alakohtaisten politiikkojen suuntaviivoja koskevan vuoropuhelun tasolla kumppanuutta on ollut vaikea toteuttaa sellaisten maiden kanssa, joilla on heikot julkinen ja useimmiten varsin tehoton siihen, että osa hallintojärjestelmä. Ehdollisuuden käytäntö on oikeuttanut edunsaajamaista on vetäytynyt vastuusta silloin, kun niille asetetut Bretton Woodsin instituutioiden soveltamien perusteiden mukaiset edellytykset ovat olleet liian yksityiskohtaisia, kun niitä on ollut liian paljon tai kun ne ovat olleet liian muodollisia. Parantaakseen yhteistyötoimien tehokkuutta yhteisö on pyrkinyt syrjäyttämään yhteistyökumppanin omaksumalla lähestymistavan, jossa se puuttuu asioihin entistä enemmän. Tämä lähestymistapa on ristiriidassa sen yleisesti tunnustetun periaatteen kanssa, jonka mukaan suositaan sellaista käytäntöä, että edunsaajamaat mukauttavat kehitystä. Poliittisen avoimuuden ja kasvavan taloudellisen vapautumisen ilmapiirissä hallituksista riippumattomat toimijat, jotka edustavat yksityissektoria ja muita kansalaisyhteiskunnan osia, ovat omalta osaltaan osoittaneet kasvavaa kiinnostustaan osallistua suoraan yhteistyösuhteeseen, jonka ulkopuolelle ne ovat tunteneet jääneensä, valtiosta riippumattomia järjestöjä lukuun ottamatta. Yhteistyön käytännön tasolla tietty jäykkyys, joka liittyy välineiden rakenteeseen ja voimavarojen yhteistä hallintaa koskeviin menettelyihin, on rajoittanut valmiuksia sen varmistamiseen, että yhteistyötoimissa ilmaistaan tehokkaasti poliittiset ensisijaiset tavoitteet. 3. Yhteistyöpolitiikkojen arviointi sen 1990 alkaen, jälkeen, kun neuvosto oli Vuodesta antanut EU:n kehitysapuvälineiden ja -ohjelmien arviointia koskevat säännökset6, on tehty useita arviointitutkimuksia hankkeista, tuetuista aloista, edunsaajamaista tai määritellyistä välineistä. Nämä arviot, jotka koskevat kaikkia yhteisön yhteistyöpolitiikkoja eivätkä pelkästään yhteistyötä AKT-maiden kanssa, ovat mahdollistaneet käytännön toimenpiteiden tehokkuuden arvioinnin yhteisön tuen tehokkuuden ja vaikutusten parantamiseksi sekä tiettyjen heikkouksien poistamiseksi7. EU:n kehitysapupolitiikan ohjelmia ja välineitä koskeva yleinen arviointi, josta neuvosto päätti kesäkuussa 1995, on edelleen meneillään. Jo nyt on mahdollista erottaa joitakin osia käytettävissä olevia alakohtaisia tai maantieteellisiä tutkimuksia koskevista arvioinneista. Kyseisten arvioiden perusteella voidaan erottaa nykyiseen kehykseen soveltuvat parannukset ja mukautukset seikoista, jotka kyseenalaistavat nykyisen kehyksen tai sen periaatteet, ja näin ollen Lomén yleissopimuksen heikkouksien tulkitaan olevan 6 Toukokuussa 1989, 1990 ja 1992 kokoontuneen kehitysasioiden neuvoston päätöslauselma, 24 päivänä marraskuuta 1994 annettu julistus, 1 päivänä kesäkuuta 1995 annettu asiakirja"välineiden arviointia koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja organisointi sekä Euroopan unionin kehitysohjelmat". 7 Esimerkki tässä yhteydessä toteutetuista yksityiskohtaisista toimenpiteistä: loogisen velvoitteista kehyksen käyttö hankkeiden analysoinnissa, molemminpuolisista neuvotteleminen Stabex-järjestelmää varten. 14 Liite n:o 1. Euroopan komission soveltamien arviointiperusteiden määrittely1. Huomautus: nämä perusteet vastaavat kokonaisuudessaan OECD. n kehitysapukomitean tehokkaan tuen perusperiaatteiden laadinnan yhteydessä määrittelemiä perusteita. Komission lähtökohtana on erityisesti asiayhteyksien merkityksen korostaminen, niiden muuttuminen ajan kuluessa sekä niiden vaikutukset tukiohjelmien etenemiselle. Erimerkiksi asianmukaisuuden vaatimuksessa otetaan huomioon eri hallitusten harjoittamat politiikat, muiden rahoittajien tukitoimet ja niin edelleen. Tehokkuutta mitataan paitsi saavutettujen tulosten ja edunsaajamaiden aseman perusteella, myös mahdollisten ennalta-arvaamattomien tulosten mukaan. Tuen tehokkuutta mitattaessa ei arvioida ainoastaan sen kustannus/hyöty-suhaetta vaan myös sitä, kuinka tukea on organisoitu ja hallinnoitu sekä miten sen seuranta on varmistettu. Tuen vaikutuksia arvioitaessa on määrällisten tekijöiden lisäksi otettava huomioon myös laadulliset tekijät. Asianmukaisuus. -toinûnnan asianmukaisuutta mitattaessa otetaan huomioon Tukiohjelmien ja ratkaistavien ongelmien ja ohjelmien päämäärien välinen yhteys. Tällöin otetaan huomioon tuen fyysiset ja poliittiset asiayhteydet yleisellä tasolla (makrotaloudellinen ja alakohtainen politiikka) ja yksityiskohtaisemmalla tasolla (ongelmien tunnistaminen, edunsaajat ja hankkeen osapuolet). Kaikkien osapuolten (hallitukset, EU, muut rahoittajat ja eturyhmät) harjoittama kehitysapupolitiikka (suora tai epäsuora) otetaan huomioon. Tehokkuus. Tuen tehokkuutta mitattaessa otetaan huomioon toteutettujen toimien ja saavutettujen tulosten välinen yhteys. Komissio ottaa huomioon seuraavat tekijät: (i) hankkeen kustannus/hyöty-analyysi ja/tai kustannus/tehokkuusanalyysi siten, että vertaillaan eri hankkeita, joilla on samat tavoitteet, ja arvioidaan, ovatko talousarviokeinot olleet riittäviä; (ii) hankkeen organisoinnin analysointi yleisellä ja yksityiskohtaisella tasolla (toimintojen suunnittelu, aikataulu, varainhoito, tekninen apu ja niin edelleen); (iii) tukimenetelmien arviointi (mikä on edunsaajamaan saama hyöty, koulutukselle annettu merkitys ja niin edelleen); (iv) hallitusten ja komission tekemien seurantatutkimusten arviointi. 1 Nämä kriteerit vastaavat terminologiaa komission 1993 julkaisemassa "projektinhoito' oppaassa mainitussa "loogisissa kehyksissä". -1 L4 ou Tuloksellisuutta mitattaessa otetaan huomioon hankkeen tulosten ja erityistavoitteen tai - tavoitteiden välinen yhteys. Tällöin määritellään, kuinka tukiohjelmat ovat onnistuneet, miltä osin tulokset edesauttavat toteuttamaan erityistavoitteita ja voisivat tehdä niin jatkossakin, sekä pyritään määrittelemään, ketkä todella ovat tukiohjelmista hyötyneet. Vaikutukset. Ohjelmien vaikutusten arvioinnissa otetaan huomioon kehityksen erityistavoitteiden ja yleistavoitteiden välinen yhteys kahdella tasolla: toisaalta kuinka kyseinen tukiohjelma on saavuttanut sille asetetut kokonaistavoitteet ja toisaalta kuinka se on saavuttanut ne yleistavoitteet, jotka on asetettu Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa köyhyyden poistamiseksi, kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen takaamiseksi ja yhdentymiseksi maailmantalouteen. Elinkelpoisuus/soveltuvuus. Avun elinkelposuutta mitattaessa otetaan huomioon, kuinka pysyviä tulokset ovat erityisesti tuen lakattua. Elinkelpoisuutta arvioidaan erityisesti taloudelliselta ja rahoitukselliselta näkökannalta sekä sen perusteella, kuinka ne soveltuvat valtion sosiaalis-kulttuuriseen asemaan, mitkä ovat paikalliset institutionaaliset voimavarat, kuinka hyvin tekniset valinnat sopivat ja niin edelleen. ^ U h> yhteistyövälineissä. Ainoastaan jälkimmäisiä näkökohtia käsitellään vihreän kirjan avoimessa keskustelussa. II LUKU tärkeitä Useimmista arvioista voidaan tehdä sellainen yhteinen päätelmä, että edunsaajamaan institutionaalinen ja talouspoliittinen ympäristö muodostaa usein suurimman ongelman, mikä vähentää yhteistyötoimien vaikutusta. Vaikka suurin osa EU:n suurin osa ja rahoittamista hankkeista on infrastruktuurihankkeista ja sosiaalisten alojen toimista, ne eivät automaattisesti johda kehitystä mittaavien tekijöiden parantumiseen kansallisella tasolla. Avun tulokset jäävät lyhytikäisiksi, koska ei ole kannustavia politiikkoja, suorituskykyisiä alakohtaisia instituutteja eikä riittävästi rahoitusta toiminta- ja ylläpitokuluihin. Tämä kaikkia rahoittajia koskeva tosiasia vaikuttaa sellaisen kansainvälisen suuntauksen syntymiseen, että tuessa keskitytään maihin, jotka osoittavat valmiuksia käyttää saamaansa tukea kaikkein tehokkaimmin, toisin sanoen nykyisin rakennemuutoksessa oleviin maihin. tehokkaita, niin kuin ja täytä vähimmäisvaatimuksia, Yhteisön tuen, niin kuin muidenkin rahoittajien tuen maantieteellinen jakaminen tuo esiin tämän varojen käyttöä koskevan huolen: rahoittajat ovat hylänneet maat, joissa tuki on hyödyllisempää poliittiset olot eivät tarpeiden arviointiin rakennemuutoksessa oleville maille. Samalla suhteellisten perustuvaa vaatimusta sovelletaan ohjelmoitujen varojen jakamiseen: vähiten kehittyneet maat ovat yleensä ensisijaisessa asemassa, minkä lisäksi kyseisiä varoja myönnetään ensisijaisesti kaikkein köyhimmille maille (asukaskohtaisia tuloja, odotettua elinikää ja tekijöiden mukaan), luku- ja kirjoitustaitoa mittaavien saarivaltioille ja enklaaveille. Yhteisön maakohtaisen tuen jakautumisen katsotaan yleensä vastaavan näitä ensisijaisia tavoitteita ainoastaan osittain. Itse asiassa tietyistä välineistä myönnettyjen määrärahojen laskentatapa häiritsee tuen yleistä kohdentamista. Tällaisia välineitä ovat esimerkiksi Stabex ja Sysmin, jotka soveltavat määrärahojen sitomiseen erityisiin tarkoituksiin liittyviä perusteita. Joissakin tapauksissa voidaan huomata myös, että asianmukaisuus ja tehokkuus puuttuvat, koska ei olla «päästy yhteisymmärrykseen ensisijaisista poliittisista tavoitteista. AKT-valtiot eivät ole useinkaan pystyneet määrittämään yhtenäisiä alakohtaisia politiikkoja ja Euroopan tuki on pyrkinyt liiaksi tukeutumaan teknisen avun asiantuntijoihin kyseisten toimien toteuttamista koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen määrittelemiseksi. Lisäksi joillakin aloilla, kuten ympäristöalalla, AKT- maiden ja EU-maiden huolenaiheet ja ensisijaiset tavoitteet voivat olla hyvinkin erilaisia. Joillakin aloilla alakohtaiset politiikat on usein määritelty rahoittajien, erityisesti Maailmanpankin kehittämien lähestymistapojen mukaan. Toisaalta joillakin aloilla, kuten terveyden alalla, jolle on myönnetty yhä enemmän Euroopan tukea perättäisten yleissopimusten nojalla, yhteisö on omaksunut tärkeämmän johtavan aseman; Euroopan tuessa korostetaan perusterveydenhuoltoon ja tärkeiden lääkkeiden saantiin keskittyvien kansallisten terveysjärjestelmien kehittämistä institutionaalisen ja teknisen tuen avulla. todisteena EU on osoittanut valmiutensa myös omaksumalla tärkeät suuntautumismuutokset, mistä elintarviketuen uudistus. äskettäin hyväksytty on Elintarviketurvaan liittyvien ongelmien lisääntyvä vakavuus Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja käytetyn välineen jatkuva tehottomuus sekä sen kielteiset sivuvaikutukset innoittivat uudistusta, jonka tarkoituksena on muuttua tukea koskevasta järjestelmästä esimerkiksi 15 kehityksen järjestelmäksi tukemalla elintarviketurvaa koskevia politiikkoja tietyissä ensisijaisessa asemassa olevissa maissa. II LUKU yhteisön Tiettyjen uusien tavoitteiden osalta, kuten neljännessä Lomén yleissopimuksessa riittävän vahvistetun yksityissektorin kehityksen, suunnitelmallista, silloin kun se tukeutuu kaikkiin välineisiin ja tukitoimiin, joiden yhteensopivuus ja täydentävyys on vaikeasti taattavissa. Toimet, joiden tarkoituksena on rohkaista yritysten investointeja ja kilpailukykyä erityisillä tukitoimenpiteillä, ovat riittämättömiä eikä niitä ole yhdennetty riittävästi tukitoimiin, joiden tarkoituksena on edistää institutionaalisen ja talouspoliittisen ympäristön parantamista. Tietyillä aloilla, kuten alueellisen yhteistyötuen ja alueellisen kaupan kehittämistä koskevilla aloilla, joilla ohjelmillakin pyritään rohkaisemaan yritysten välistä kauppaa, yhteisön tuki osoittautuu erityisen asianmukaiseksi ja tehokkaaksi. ei ole tuki 4. Taloudellisen ia teknisen yhteistyön välineiden arviointi Yhteisön yhteistyön tehokkuutta ja vaikutusta vähentää usein se, että on vaikeaa taata kaikkien usein toisiinsa liittyvillä aloilla toimivien, erityisiä perusteita edellyttävien eri välineiden yhteensopivuus. Tietyillä uusilla arviointien tulosten perusteella syntyneillä yhteisön aloitteilla pyritään kuitenkin rajoittamaan tällaisia hankaluuksia. Näin ollen elintarviketuen uudistuksen olisi mahdollistettava parempi synergia Euroopan kehitysrahaston tukitoimien kanssa korostamalla sellaista elintarviketurvaa koskevaa politiikkaa, joka yhdentyy laajempaan köyhyyden torjuntaan. (a) Tukihankkeet Suhteelliselta merkitykseltään kaikissa rahoitussitoumuksissa huomattavasti vähenevien tukihankkeiden vaikutus ja tehokkuus vaihtelee alakohtaisesti. Esimerkiksi 1980-luvun 335 hankkeen arvioinnin mukaan tehokkuus on 70 prosenttia liikennealalla ja alle 30 prosenttia maataloudessa ja maaseudun kehityksessä. Tietyt itse välineestä johtuvat heikkoudet ovat kuitenkin tunnistettavissa: - ensinnäkin tukihankkeissa pyritään aliarvioimaan makrotaloudellisen kehyksen merkitys elinolojen parantamista koskevan tyydyttävän vaikutuksen takaamiseksi ja toteutettujen toimien elinkelpoisuuden takaamiseksi; - tukihankkeet tuskin osoittautuvat asianmukaisiksi ja tehokkaiksi, koska ne eivät sisälly tarkoin määriteltyyn alakohtaiseen politiikkaan. Joissakin tapauksissa tällaiset todelliset velvoitteet salaavat rahoitustoimet osaltaan viivyttävät tarvittavia uudistuksia; - tukihankkeiden tehokkuutta vähentää myös se, että hallitukset ja/tai edunsaajat eivät juuri osallistu kehityshankkeisiin varsinkaan silloin, kun täydentävät toimenpiteet osoittautuvat riittämättömiksi; - lopuksi kuten muidenkin tukitoimien osalta, avunantajien riittämätön keskinäinen yhteistoiminta vähentää huomattavasti kaikkien yhteistyöhankkeiden tehokkuutta. (h) Rakennemukautustuki 16 II LUKU Yhteisöstä on tullut merkittävä vaikuttaja tällä alalla. Se tarjoaa 10-30 prosenttia rakennemukautustuen kokonaismäärästä ja ainoastaan lahjoituksina, toisin kuin useimmat muut rahoittajat. Kehitys korostaa tämän välineen tärkeyttä. Kyseinen väline mahdollistaa sen, että yhteisö tukee sellaisia vakauttamisohjelmia tehokkaasti, joiden avulla se pyrkii laajempiin tavoitteisiin kuin suurin osa hallitusten ja Bretton Woodsin instituutioiden kesken sovituista perinteisistä ohjelmista: makrotaloudellisen vakauttamisen ja yksityissektorin kehittämisen lisäksi vastapuolen varojen kohdennus vaikuttaa selvästi ensisijaiseen tavoitteeseen, joka on myönnetty tietyille ensisijaisille aloille, erityisesti terveyden ja koulutuksen aloille. On kuitenkin mahdollista parantaa kyseisen välineen vaikutusta - väline on mahdollisesti yksi tehokkaimmista - erityisesti seuraavin keinoin: - politiikkojen välisen vuoropuhelun syventäminen. Yhteistoiminnan lisääminen EU:ssa lisäisi huomattavasti tämän vuoropuhelun merkitystä; - parempi yhtenäisyys rakennemukautustuen tai alakohtaisen tuen ja muiden välineiden käytön välillä, liitettävä paremmin osaksi yleistä neuvoteltua suunnitelmallista kehystä; jotka olisi - tuki ohjelmointiin ja julkisen talousarvion hallintoon edunsaajamaissa; - ehdollisuuden sisällön selvitys, valvontaa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen parantaminen ja niiden käytännön merkityksen tehostaminen, silloin kun niitä ei noudateta. 5. Perustuotteita koskeva yhteistyö: Stabexin ia Svsminin korvausjärjestelmät Vaikka tarvetta myöntää erityistä tukea tiettyjen alojen rakennemuutokseen ei kyseenalaistettaisikaan, useat tekijät osoittavat, että nämä kaksi välinettä eivät enää sovi nykyiseen ilmapiiriin: - tällaisen tuen käyttöönottoa edeltäneet tekijät ovat muuttuneet suuresti, erityisesti valtion asema on muuttunut määritettäessä raaka-aineiden hintaa tuottajille; ilman eri - valintaperusteet, vientitulojen vaihtelu ja maksujen suorittaminen toimenpiteitä aluksi on kyseenalaistettu laajalti, mikä voi osaltaan eriyttää tarvittavia uudistuksia; - Sysminin ja Stabexin varojen käyttö monipuolistumistarkoituksiin osoittautuu tehokkaammaksi makrotaloudellisessa ja alakohtaisessa uudistuksessa. Niiden kasvava käyttö uudistusten edistämiseksi sellaisilla aloilla» jotka kärsivät tulojen vähenemisestä, lähentää kyseisiä välineitä rakennesopeutustuen mahdollisuuteen. Molemminpuolisten velvoitteiden käyttöönotto neljännen Lomén yleissopimuksen mukaisesti on merkinnyt merkittävää parannusta, kun on järjestelmällisesti pyritty 17 II LUKU varojen tehokkaampaan käyttöön. Maksujen suorittamisen hitaus on kuitenkin merkittävä haitta, joka on pyrittävä korjaamaan. 6. Suosituimmuukohtelun vaikutus yleissopimuksen suosituimmuusjärjestelmä Lomén perusperiaatteeseen: (i) vakaus: suosituimmuuskohtelua sovelletaan pitkinä ajanjaksoina; neljäs Lomén yleissopimus on tehty kymmeneksi vuodeksi (1990-2000); (ii) sopimuksellisuus: suosituimmuuskohtelusta on sovittu yhteisellä sopimuksella, EU ei voi muuttaa sitä yksipuolisesti; (iii) yksipuolisuus: AKT-maiden ei tarvitse soveltaa vastaavaa suosituimmuuskohtelua EU:n vientiin. perustuu kolmeen Vakaus ja sopimuksellisuus ovat tärkeä osa Lomén yleissopimuksen mukaista kauppaa koskevaa suosituimmuuskohtelua, koska ne takaavat sen, että AKT-maiden viennin pääsy EU:n markkinoille turvataan suhteessa muihin voimassa oleviin yksipuolisiin suosituimmuussopimuksiin, kuten yleiseen tullietuusjärjestelmään, mikä näin ollen vähentää liittyviä vaaroja vientiin keskittyvässä toiminnassa. investointeihin taloudellisten toimijoiden Lomén yleissopimuksen mukainen kauppaa koskeva suosituimmuuskohtelu on edelleen hyvin tärkeä AKT-maiden ryhmälle, koska se lisää AKT-viejien myynnin kannattavuutta EU:n markkinoilla. Sen lisäksi, että valmistetut ja jalostetut tuotteet ovat päässeet täysin tullitta EU:n markkinoille ja erityisesti että suosituimmuuskohtelun saaneisiin ja vaatteisiin sovelletaan vapautusta olla soveltamatta monikuitusopimuksen määräyksiä, eri AKT-maat ovat hyötyneet anteliaista hinnoista, EU:n markkinoille pääsyn turvaamisesta tietylle määrälle Lomén yleissopimuksen pöytäkirjoissa mainittuja perustuotteita (banaanit, sokeri, naudanliha ja rommi) sekä suhteellisen vapaista alkuperäsäännöistä. Pöytäkirjojen takaamat tulot ovat merkittävä osa suosituimmuuskohteluun oikeutettujen maiden tuloista. tekstiileihin Lomén yleissopimuksen mukaisen kauppaa koskevan suosituimmuuskohtelun merkitys on kuitenkin pienentynyt ja pienenee edelleen monenvälisen vapauttamisen myötä, mikä johtuu Uruguayn kierroksen sopimusten toteuttamisesta, KIE-maiden liittymistä valmistelevista sopimuksista ja EU:n maailman muiden alueiden kanssa tekemistä kauppaa koskevista sopimuksista. Lisäksi Lomén yleissopimuksen mukaisen kauppaa koskevan suosituimmuuskohtelun vaikutus ei yleisesti ottaen ole ollut riittävä edistääkseen viennin kasvua ja monipuolistumista. Lyhyt vilkaisu tilastoihin (katso taulukot) näyttää todistavan tämän. AKT-maiden vienti on vähentynyt ja kyky houkutella suoria ulkomaisia investointeja on heikentynyt eniten kyseisestä suosituimmuuskohtelusta. jona ne ovat hyötyneet sinä aikana, Lomén yleissopimuksen voimassaoloaikana AKT-maat eivät ole kyenneet lisäämään tai edes säilyttämään osuuttaan EU:n markkinoista, vaikka sellaiset viejät, jotka eivät saa suosituimmuuskohtelua, ovat lisänneet markkinaosuuttaan. EU:n markkinat ovat edelleen varsin tärkeät AKT-maille, joiden vientituloista noin 40 prosenttia tulee yhä 18 II LUKU Euroopan unionista. Kaupallinen riippuvuus Euroopasta vaihtelee AKT-maissa alueittain; Afrikka on siitä riippuvaisempi (46 prosenttia) kuin Karibia (18 prosenttia) ja Tyynimeri (23 prosenttia). Kaikkein köyhimpien maiden ryhmään verrattuna AKT-maiden koko kauppa on ollut vähäisempää viimeisten kymmenen vuoden aikana. AKT-maatkaan eivät ole monipuolistaneet vientiään merkittävästi vaan suurin osa niistä keskittyy yhä muutamiin raaka-aineisiin*. Suorat ulkomaiset investoinnit Afrikan AKT-maihin ovat kaksinkertaistuneet bruttokansantulosta prosentuaalisesti 1980-luvun ja 1990-luvun alun välillä ja nousseet 1,2 prosenttiin. Muihin kehittyviin maihin verrattuna suorien ulkomaisten investointien osuus Afrikassa on kuitenkin laskenut 6 prosentista 4 prosenttiin, kun otetaan huomioon kaikki suorat ulkomaiset investoinnit kaikkiin kaikkein köyhimpiin maihin (Kiinaa lukuun ottamatta). Suurin osa suorista ulkomaisista investoinneista Afrikassa on lisäksi keskittynyt öljyä tuottaviin maihin. on joka verran vientiä, hyötynyt Yksittäiset maat ovat kuitenkin onnistuneet monipuolistamaan vientiään. On syntynyt jonkin suhteellisen merkittävästä suosituimmuusmarginaalista joko tullietuuksina tai vapautuksina kiintiöistä. Jotkut maat, erityisesti suosituimmuuskohtelua käyttävät, ovat onnistuneet houkuttelemaan merkittäviä suoria ulkomaisia investointeja. Lomén yleissopimuksen mukaisesta suosituimmuuskohtelusta ovat hyötyneet erityisesti sellaiset AKT-maat, jotka ovat onnistuneet monipuolistamaan muiden kuin perinteisten tuotteiden vientiään tai jotka ovat hyötyneet pöytäkirjoista, kuten Mauritius, Botswana, Norsunluurannikko, Jamaika ja Zimbabwe. eniten ja vienti heikko kasvu Lomén yleissopimuksen AKT-maiden yleensä suosituimmuuskohtelun laajuudesta ja yksityiskohtaisuudesta huolimatta voidaan selittää monin tavoin. Tärkeimpien tekijöiden puuttuminen, kuten infrastruktuurin ja yrittäjähenkisyyden puute, alhainen fyysisen ja inhimillisen pääoman taso, alhainen säästöjen ja investointien taso sekä kehittymättömät rahoitussektorit ovat rajoittaneet toimittajien etuja, jotka ne olisivat voineet saada suosituimmuuskohtelun perusteella. Suuri riippuvuus tietyistä perustuotteista, jotka ovat alttiita huomattaville hintojen vaihteluille ja jotka ovat helposti pilaantuvia, ovat myös tärkeitä selittäviä tekijöitä. Nyt myönnetään yleisesti, että poliittisen vakauden, joka on yksi kasvun tärkeimmistä ennakkoedellytyksistä, ja alustavien määrärahojen liskäksi terveet politiikat vaikuttavat merkittävästi vientiin ja kasvuun. Makrotaloudellinen vakaus, realistiset ja vakaat vaihtokurssit, terveet instituutiot ja hyvä hallinto, tehokkaat varojen kohdistamiseen liittyvät politiikat, erityisesti vakaat ja uskottavat tuonti- ja maksujärjestelmät sekä jotka mahdollistavat avoimen yleisten rajalliset kaupankäynnin suojelutoimet, hintasignaalien siirron kansallisille tuottajille, ovat kilpailukykyyn ja näin ollen myös vientiin vaikuttavia tekijöitä. Tarjonnan ohella näitä tekijöitä pidetään nykyään huomattavasti tärkeämpinä kuin suosituimmuuskohtelua korkean viennin tason ja taloudellisen kasvun takaamiseksi. * Yleisesti ottaen enemmän kuin 80 prosenttia AKT-maiden vientituloista saadaan yhä raaka-aineista. 19 II LUKU Ryhmänä AKT-maat ja erityisesti Saharan eteläpuolisen Afrikan maat eivät ole kyenneet täyttämään ennakkoedellytyksiä saadakseen aikaan viennin säätelemää kasvua. Sellaiset maat, joiden määrärahat olivat aluksi pienet, ovat myös epäonnistuneet sovellettujen politiikkojen osalta tai jos ne ovat hyväksyneet hyviä politiikkoja, niitä ei ole toteutettu riittävällä vakaumuksella ja he ovat usein aiheuttaneet taantumusta. Tämän vuoksi Saharan eteläpuolisen Afrikan maiden talouspolitiikkoja ja loppujen lopuksi uudistuspolitiikkoja on heikentänyt heikko uskottavuus niin kansallisten kuin ulkomaistenkin taloudellisten toimijoiden silmissä. Tämä tilanne ei ole järkyttänyt pelkästään tarjontapuolen vastausta kaupallisiin etuuskohteluihin, vaan myös kaikkiin mahdollisiin poliittisiin uudistuksiin. Lopuksi EU:n ja AKT-maiden oikeudelliset taistelut, joita parhaillaan käydään GATT:in puitteissa banaanien yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen jälkeen, ovat johtaneet vuonna 1994 siihen, että Euroopan yhteisö on pyytänyt poikkeusta koko jälkeen, kun Lomén yleissopimuksen mukaisesti käytävälle kaupalle paneelikeskustelussa (jota GATT-neuvosto ei hyväksynyt) arvioitiin, että Lomén yleissopimus ei ole GATT:in mukainen, koska se ei ole vastavuoroinen (minkä vuoksi yleissopimusta ei voida pitää vapaakauppasopimuksena) ja koska se syrjii muita sitä ei koske yleiseen kaikkein köyhimpiä maita, mikä suosituimmuusjärjestelmään oikeuttava lauseke. tarkoittaa, että sen Se tosiasia, että poikkeus on voimassa ainoastaan nykyisen yleissopimuksen päättymiseen asti ja että sitä on tarkistettava vuosittain ja että EU:n soveltamaan banaanien kauppajärjestelyyn liittyvistä kysymyksistä ei ole vielä säädetty, on j ärkyttänyt Lomén yleissopimuksen mukaisen suosituimmuuskohtelun perusperiaatteita, erityisesti yksipuolisuutta ja vakautta. Kyseisten periaatteiden takaama turvallisuus on vähentynyt vastaavasti. C. Vaikutukset kumppanuuteen tulevaisuudessa Tärkein päätelmä, jonka tästä menneisyyttä koskevasta katsauksesta voi tehdä, on se, että tulosvastuu määrittelee yhä enemmän, millaista yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka tulee olemaan. Useilla aloilla tehdään parhaillaan merkittäviä suuntausten muutoksia, joissa otetaan huomioon arvioiden perusteella tehdyt päätelmät yhteisön toiminnan tehokkuuden ja vaikutuksen lisäämiseksi. Arvostelu, jonka mukaan yhteisön yhteistyö ei olisi yhtä tehokasta kuin muiden, vaikuttaa täysin perusteettomalta, sillä mikään vertaileva ja puolueeton tutkimus ei tue tällaista arviota. Kaikkien rahoittajien on arvioitava säännöllisesti uudelleen toimintaansa ja etsittävä keinoja parantaa ohjelmiensa vaikutusta. Lomén yleissopimuksen mukaisen EU-AKT-yhteistyön tehokkuuteen vaikuttaneiden tärkeimpien velvoitteiden arvioinnin olisi johdettava sellaisen politiikan edellytysten määrittelemiseen, jolla olisi paremmat mahdollisuudet menestyä. Tässä keskustelussa olisi käsiteltävä erityisesti seuraavia kysymyksiä: - kumppanuuden perusteet tulevaisuudessa. Kumppanuuden periaatteen käytännön toteuttamisessa esiintyneet vaikeudet ovat merkittävästi heikentäneet Lomén yleissopimuksen yleistä tehokkuutta. Tässä tilanteessa EU on pyrkinyt omaksumaan yksipuolisempia ja interventioluonteisempia lähestymistapoja, jotka ovat sopineet huonosti AKT-maiden kehityspolitiikkojen mukauttamiseen ja siihen, että kukin yhteistyökumppani tunnustaa oman vastuunsa. Tällainen korvaavuuden suuntaus, joka 20 II LUKU voi olla oikeutettu tiettynä siirtymäkautena, ei ole todiste tehokkuudesta eikä elinkelpoisesta ratkaisusta. Tällainen noidankehä katkaistaan arvioimalla perusteellisesti uudelleen kumppanuuden periaate, joka vaikuttaa pikemminkin saavutettavalta tavoitteelta kuin lähtökohtana olevalta periaatteelta. Tällainen muutos voi perustua ainoastaan uusiin poliittisiin perusteisiin ja tehokkaampaan vuoropuheluun, joka tukeutuu AKT-maiden hallitusten hyvään tahtoon todella sitoutua uudistuksiin. Yhteistyöpolitiikkojen toteutuksessa tarvitaan myös enemmän joustavuutta. - Euroopan unionin ensisijaiset tavoitteet ja varojen sitomiseen liittyvät politiikat. Jos viime vuosikymmenten aikana tehty varojen maakohtaista jakamista koskeva analyysi ei muuta selkeitä ensisijaisia tavoitteita, se johtuu lähinnä eri välineisiin liitettyjen erityisten perusteiden päällekkäin asettelusta. Neljännen Lomén yleissopimuksen puolivälin tarkistuksessa Euroopan unioni on osoittanut haluavansa noudattaa kahta ensisijaista tavoitetta korostamalla köyhimpiä maita perustamissopimuksen määräysten mukaisesti ja valvomalla samalla voimavarojen tehokkaamman käytön edellytysten varmistamista; - tuen ehdollisuus ja valikoivuus. Yhteisön varojen jakamisen perusteisiin liittyvä kysymys koskee tukiohjelmien ehdollisuutta. Ehdollisuus vahvistaa suoritusperustetta varojen jakamisessa ja tällaisiin kysymyksiin on määriteltävä yhtenäinen laaja-alainen lähestymistapa. Tiettyä joustavuutta tarvitaan epäilemättä ehdollisuuden käytännössä, jotta edunsaajamaille jäisi enemmän aloitemahdollisuuksia samalla, kun niiden oma vastuu vahvistuu. Näiden kysymysten ratkaisut vaikuttavat lopuksi yhteisön tuen valikoivuuden tasoon; - valmiuksien kehittämisen ongelma. Arvioinnissa on tultu tulokseen, että on järjestelmällisesti tunnistettava yhteistyön onnistumisen mahdollisuuksiin vaikuttavat edunsaajamaiden institutionaaliset rasitteet tai talouspolitiikka ja on etsittävä keinot niistä selviytymiseksi. Tämän perusteella Euroopan unionin on kysyttävä itseltään, voisivatko institutionaalisen kehyksen parantaminen sekä sellaisten valmiuksien parantaminen, jotka koskevat AKT-maiden talous- ja alakohtaisten politiikkojen sen ja ylläpitämistä; saada suunnittelua, yhteistyöpolitiikassa. Tulevien suunnittelu- ja analysointivalmiuksien uusimistarve AKT-maissa on tutkittava. Tätä kysymystä on käsiteltävä sekä sen oman institutionaalisen ulottuvuuden että sen poliittisen ulottuvuuden kannalta; tärkeämmän aseman toteuttamista - uusi kaupallinen osio. Vaikka Lomén yleissopimuksen kauppaa koskevan suosituimmuuskohtelun arvo on merkittävä niin käytännön myönnytyksinä kuin niiden perusperiaatteidenkin osalta (yksipuolisuus, vakaus, sopimuksellisuus), joihin kahden sopimuspuolen välinen kauppakumppanuus pohjautuu, sen vaikutusta ei yleisesti ole pidetty riittävänä kasvun ja monipuolistumisen edistämisessä. ja alueellisen On otettava huomioon uuden maailmanlaajuisen monenvälisen vapauttamisen suuntaus ja ominaispiirteet sekä erityisesti tarve noudattaa WTO:n sääntöjä. Joka tapauksessa olisi painotettava enemmän kaupan kehityksen rakennetta koskevia näkökohtia, tuotannon monipuolistamisen edellytyksiä ja vientisektorin kehitystä edistävän kehyksen luomista. Suosituimmuuskohtelu ei yksistään riitä lisäämään kasvua ja monipuolistumista, mutta se tarjoaa mahdollisuuksia, jotka voivat kannustaa 21 II LUKU yrityksiä ja taloudellisia toimijoita kehittämään tuotannon aloja tietyn suunnitelmallisen kehyksen mukaisesti. Kaupallista yhteistyötä koskeva laaja-alaisempi lähestymistapa, joka liittyy rakennemukautustukeen ja tukeen yksityissektorille ja jossa otetaan huomioon AKT-maiden tarve kehittää ulkomaisia investointeja edistäviä poliittisia ja institutionaalisia edellytyksiä parantanee valmiuksia hyötyä suosituimmuusjärjestelystä ja monipuolistanee niiden taloudellisia ulkosuhteita; - tuen välineiden ja sen laadun kyseenalaistaminen. Eri järjestelmien mukaisten erilaisten välineiden päällekkäinasettelu vaikuttaa yhteisön toiminnan yleiseen tehokkuuteen. Temaattisen lähestymistavan vaihtumisen ja yhteisön tuen uudelleen keskittymisen alakohtaisiin politiikkoihin ja neuvoteltuihin uudistuksiin olisi mahdollistettava yhteisön tuen tehokkuuden kasvu ja sen suurempi vaikutus AKT- maiden taloudellisiin ja sosiaalisiin oloihin. Tukihankkeet olisi säilytettävä ainoastaan tarkoin määritellyissä institutionaalisissa ja poliittisissa oloissa selkeästi määriteltyjen erityisten rasitteiden poistamiseksi ja silloin, kun ne edistävät taitotiedon siirtoa. Tukihankkeiden tehtävänä olisi näin ollen kohdentaa yleisen tai alakohtaisen tason mukaisia uudistuksia paremmin ja nopeuttaa niitä; - yhteistoiminnan tarve. Kaikista arvioista voi tehdä seuraavan päätelmän: avunantajien välinen parempi yhteistoiminta mahdollistaisi lukuisten yhteistyötoimien vaikutuksen kasvun erityisesti politiikkoja koskevan vuoropuhelun osalta. 22 III LUKU J/J LUKU RASITTEET JA MAHDOLLISUUDET AKT-MAIDEN SOSIAALISTALOUDELLINEN KEHITYS: A. Talouspolitiikan vaikeudet erittäin epävakaassa ympäristössä L Sosiaalis-taloudelliset tulokset ovat yleensä keskinkertaiset, mutta olot voivat olla täysin vastakkaiset eri maissa Taloudellinen tilanne on merkittävästi parantunut yhä useammassa AKT-maassa viimeisen kahden vuoden aikana. Vaikka talouden elpyminen on ollut epävakaata, se saattaa olla kestävää ja sillä saattaa olla muiden maiden talouspolitiikkaa parantavia vaikutuksia. Pitkällä aikavälillä AKT-maiden tähän asti kuitenkin olleet keskinkertaisia ja yleensä muita kehittyviä maita heikompia. Näin on erityisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jolla kaikista maailman alueista näyttää tällä hetkellä olevan eniten vaikeuksia. Tätä osoittavat useat tekijät: tulokset ovat - Bruttokansantuote henkeä kohden kasvoi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa keskimäärin ainoastaan 0,4 prosentin vuotuista vauhtia vuosina 1960 - 1992, kun vastaava luku kaikki kehittyvät maat mukaan luettuina oli 2,3 prosenttia. Luku heijastelee sekä keskimäärin heikompaa talouden kasvua (3,3 prosenttia vuodessa) että nopeampaa väestön kasvuvauhtia (2,9 prosenttia vuodessa). Erot Saharan eteläpuolisen Afrikan ja muiden kehittyvien maiden henkeä kohden lasketussa bruttokansantuotteessa ovat vain kasvaneet vuoden 1992 jälkeen: tällä hetkellä ero on 1 - 4 yksikköä ja, jos kasvulukujen välinen ero pysyy ennallaan seuraavan 15 vuoden ajan, ero nousee 1 - 6 yksikköön. terveys-, tulotasoa, ravitsemus- - Tällaisissa heikon kasvun oloissa Saharan eteläpuolisen Afrikan jatkuva köyhyys on erityisen huolestuttavaa, mitä osoittavat ja koulutustasoa sekä juomaveden saantia mittaavat tekijät. Yleisintä köyhyyden mittaustapaa käyttäen eli henkilöä kohden laskettua tulo- ja kulutustasoa mitaten Maailmanpankki arvioi, että kehittyvissä maissa elää köyhyysrajan alapuolella9 1300 miljoonaa ihmistä, joista 515 miljoonaa Etelä-Aasiassa ja 220 miljoonaa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Köyhyys on erityisen suurta Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa köyhien väestönosien keskimääräiset tulot ovat 15 prosenttia köyhyysrajan alapuolella. Sosiaalisen kehityksen analysoimisessa viime vuosina tapahtuneesta merkittävästä edistyksestä huolimatta (erityisesti YK:n kehitysohjelman osana ja Maailmanpankissa tehty työ) on edelleen vaikea ymmärtää köyhyyden todellista tilaaja sen dynamiikkaa, koska luotettavat tiedot puuttuvat useiden maiden osalta pitkältä ajalta. Käytettävissä olevat arviot osoittavat, että vuosina 1987 - 1993 köyhien osuus Saharan eteläpuolisen Afrikan väestöstä näyttää pysyneen 39 Maailmanpankin määritelmä, 1996. Jotta maiden välisiä eroja voidaan verrata, köyhyysrajaksi on asetettu yksi Yhdysvaltain dollari henkeä kohden päivässä (vuoden 1985 ostovoimapariteettien mukaan laskettuna). Kansalliseksi rahaksi muuntamisessa käytetään tarkistettua ostovoimapariteettia. 23 III LUKU prosentissa. Joissakin maissa tilanne on selvästi parantunut (Nigeria, Ghana, Tansania, Etiopia), kun taas joissakin toisissa tilanne on jyrkästi huonontunut. - Koulutustaso on parantunut 1960-luvun alun erityisen heikon tilanteen jälkeen. Saharan eteläpuolisen Afrikan aikuisväestön luku- ja kirjoitustaidottomuusaste on kuitenkin vielä yli 40 prosenttia ja koulutusaste (kaikki tasot mukaan laskettuina 36 prosenttia 6 - 23 vuotiaista) on vielä merkittävästi alhaisempi kuin muissa kehittyvissä maissa (47 prosenttia vuonna 1990). - Eliniän odote on parantunut (40 vuotta vuonna 1960, 51 vuotta vuonna 1993) ja lapsikuolleisuus on vähentynyt (167 kuolleesta 97 kuolleeseen 1000 elävänä syntynyttä kohden) mutta edistystä on tapahtunut kuitenkin vähemmän kuin muilla kehittyvillä alueilla. Sellaisen väestön prosentuaalinen määrä, jolla ei ole käytettävissään terveyspalveluja, on edelleen merkittävä (yli 40 prosenttia, muissa kehitysmaissa keskimäärin 20 prosenttia). - Saharan eteläpuolisen Afrikan alueen väestön kasvuvauhti on maailman nopein eikä hidastu. Nykyisellä kasvuvauhdilla väestö kaksinkertaistuu vuosien 1992 ja 2017 välillä. Kaupungistumisen nopeutuminen aiheuttaa yhä vakavampia elinoloihin liittyviä ongelmia, mikä vaikeuttaa infrastruktuurien hoitoa (koulujen ylikansoittuminen, terveyspalvelujen ylikuormittuminen, veden määrän ja laadun riittämättömyys, veden ja sähkön jakelun ongelmat). YK:n väestörahaston hiljattain tekemien laskelmien mukaan vuoteen 2015 mennessä lähes 20 prosenttia Afrikan väestöstä tulee elämään yli viiden miljoonan asukkaan kaupungeissa, kun vuonna 1994 vastaava luku oli kahdeksan prosenttia. - Elintarviketuotanto ei riitä kattamaan väestön tarpeita, ja tämä rakennealijääniä on vaarassa kasvaa. Viimeisen 15 vuoden aikana elintarviketuotanto asukasta kohden on vähentynyt viisi prosenttia. Väestön kasvu on nykyisellä vauhdilla liian nopeaa, jotta elintarvikevajetta voitaisiin korjata lähitulevaisuudessa etenkään alhaisen tulotason maissa. Kyseisissä maissa on kuitenkin olemassa merkittäviä mahdollisuuksia hyödyntää paremmin maataloustuotantoa. Näissä oloissa riippuvuus tuonnista - ja siis myös vientimahdollisuuksista - sekä elintarviketuesta on edelleen voimakasta. - Luonnonympäristön pilaantuminen jarruttaa yhä merkittävämmin taloudellista ja sosiaalista kehitystä. Metsien tuhoutumisesta ja maaperän liikakäytöstä kärsivät välittömimmin köyhät väestönosat. Ylikansoitettujen alueiden veden ja ilman pilaantumisongelmat pahenevat edelleen. - Vienti perustuu ensisijaisesti luonnonvarojen hyödyntämiseen. Saharan eteläpuolinen Afrikka alkoi menettää osuuksiaan kansainvälisistä markkinoista 1960-luvulla ja menetykset jatkuivat vielä 1980-luvulla ja edelleen vuoteen 1993 asti. Maailmalla on ollut vain hyvin vähän kiinnostusta tehdä suoria ulkomaisia investointeja Saharan eteläpuolisen Afrikan alueelle joitakin poikkeuksia lukuunottamatta70 eikä alue ole 10 Suorat ulkomaiset investoinnit Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan keskittyvät edelleen öljy-ja kaivostuotannon aloille sekä matkailun alalle. Investointeja on tähän asti tehty vain tiettyihin maihin (Nigeria, Angola, Sambia, Namibia, Norsunluurannikko, lisääntyneet Swazimaa). Karibialla ulkomaiset investoinnit ovat sitä vastoin 24 Liite N:o 2, kehittyv&t valtiot- Sosiaalis-taloudellisetosoittimetlaajassamaantieteellisessamittakaavassa Väestö Bruttokansantulo/ asukas Lapsi kuolleisuus Luku-ja kirjoitustaito Vienti miljoonaa %/vuosi USD %/vuosi (+ 15- vuotiaat) %/vuosi Kehitys maille annettu % bruttokansan tulosta 1994 1990-94 1994 1985-94 o/oo % 1990-94 1994 Saharan eteläpuolinen Afrikka Keski-Itä, Pohjois-Afrikka Itä-Aasia ja Tyynenmeren valtiot Etelä-Aasia Latinalainen Amerikka, Karibian maat 572 267 1735 1120 471 2,7 2,8 1. 4 1. * M 460 1580 m *20 3 340 -1,2 -0,4 6,9 2,7 0,6 92 49 35 n 41 0,9 1. 1 14,4 8,5 43 3$ 17 50 13 12,4 1. 6 Ô. S 1. 4 Ô. 5 Investoinnit % bruttokan santuotteesta v. -94 1,9 U6 Lähteet:Maailmanpankki: "Kehityksen sosiaaliset indikaattorit", World Development Report 1996 CNUCED: World Investment Report 1996 III LUKU tähän mennessä hyötynyt kehittyviin maihin tehtyjen investointien lisääntymisestä. Vuonna 1995 kehittyviin maihin tehtyjen investointien 90 miljardin Yhdysvaltain dollarin kokonaissummasta vain kaksi miljardia kohdistettiin Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan. Vaikka ulkomaisen rahoituksen pääasiallisena lähteenä useissa kehittyvissä maissa ovat ulkomaiset investoinnit, niin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ulkomaisten investointien osuus ulkomaisesta rahoituksesta oli vain hieman yli 10 prosenttia. Kaiken kaikkiaan alueen merkitys maailmantaloudessa on hyvin vähäinen: alueen osuus kansainvälisestä kaupasta on kaksi prosenttia ja suorista ulkomaisista investoinneista alle yksi prosentti. - Merkittävän makrotaloudellisen epätasapainon säilyminen heikon kasvun tilanteessa ja erityisesti hyvin riittämätön säästämisaste on johtanut joissakin maissa siihen, että ulkomaisen velan määrä on kasvanut niin suureksi, ettei sitä pystytä hoitamaan. Saharan eteläpuolinen Afrikka on nykyisin maailman suhteellisesti eniten velkaantunut alue. Alueen velan osuus on 270 prosenttia vientituloista ja 75 prosenttia bruttokansantulosta ja velkojen maksu on myöhässä pitkältä ajalta. Kokonaistilanteeseen sisältyy kuitenkin hyvinkin vastakkaisia tilanteita ja, kuten muillakin kehittyvillä alueilla, Afrikan maiden väliset erot yleensä vain kasvavat. Keskimääräinen tulotaso, joka Saharan eteläpuolisessa Afrikassa oli 460 Yhdysvaltain dollaria vuonna 199477, vaihtelee Ruandan 80 dollarista ja Mosambikin 90 dollarista Norsunluurannikon ja Senegalin 600 dollariin sekä Botswanan ja Mauritiuksen noin 3000 dollariin. Tulevien vuosien kehitysnäkymänä näyttäisi olevan se, että niiden maiden, jotka osoittavat pystyvänsä noudattamaan uskottavaa kehityspolitiikkaa, sekä väkivallan ja köyhyyden kierteeseen joutuneiden maiden välinen eriytyminen tulee olemaan yhä selvempää. Afrikkaa koskevaan erityisohjelmaan72 kuuluvissa maissa on tapahtunut erityisen rohkaisevaa kasvua viime vuosina: bruttokansantuotteen kasvu kyseisissä maissa on vuosina 1994 - 1996 ollut keskimäärin yli 1,5 yksikköä korkeampi kuin muissa Saharan eteläpuolisen Afrikan maissa (mediaaniarvoissa ilmaistuna). Kasvun nopeutuminen on liittynyt lisääntyneeseen vientiin j a kasvaneeseen investointiasteeseen, joka nyt on lähes 20 prosenttia bruttokansantuotteesta. Yksityisten investointien kasvu on johtunut erityisesti maan yleisen taloudellisen ilmapiirin parantumisesta. Toinen rohkaiseva merkki, tulosten paraneminen on ollut käytännössä jatkuvaa vuonna 1987 tapahtuneesta Afrikkaa koskevan erityisohjelman täytäntöönpanosta asti. Suurin osa Karibian maista kuuluu keskimääräisen tulotason maiden ryhmään, lukuunottamatta Guyanaa ja Surinamia sekä Haitia, joka 230 dollarin keskimääräisellä laskelmassa mukana Etelä-Afrikka merkittävästi 1990-luvun alusta lähtien. 11 Maailmanpankki, Atlas-menetelmä, Yhdysvaltain dollaria). 12 Afrikkaa koskevaan erityisohjelmaan voidaan valita Maailmanpankin tukemaan rakennemukautusohjelmaan osallistuvat voimakkaasti velkaantuneet alhaisen tulotason maat. Ohjelmaan osallistuu tällä hetkellä noin 30 maata, joiden osuus Saharan eteläpuolisen Afrikan bruttokansantuotteesta on 45 prosenttia ja väestöstä 57 prosenttia. (3040 25 III LUKU henkeä kohden lasketulla tulotasollaan kuuluu maailman köyhimpiin maihin. Jotkut Karibian maat, kuten Trinidad ja Tobago (3740 Yhdysvaltain dollaria henkeä kohden), kuuluvat jopa korkean tulotason maiden ryhmään. Barbados kuuluu alueen maiden taloudelliseen kärkeen75. Kasvutulokset ovat kuitenkin kokonaisuudessaan pysyneet heikkoina - vaikka Haitia ei lasketa mukaan, bruttokansantulo henkeä kohden on kasvanut keskimäärin vähemmän kuin yksi prosenttia vuoden 1990 jälkeen. Myös köyhyyttä esiintyy paljon. Sosiaalista kehitystä mittaavat tekijät osoittavat kuitenkin, että saman tulotason maiden terveys-ja koulutustilanne on Karibialla suotuisampi kuin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Tämä heijastelee kehitystä, joka edeltävien vuosikymmenien aikana on saavutettu perustarpeita korostavien politiikkojen ansiosta. Makrotalouden vakauttamiseen ja rakennemukautukseen pyrittäessä saavutuksia ovat kuitenkin viime vuosina uhanneet talousarvioon kohdistuvat paineet, jotka ovat vaikuttaneet erityisesti joihinkin sosiaalimenoihin. Parannettujen talouspolitiikkojen ansiosta suorat ulkomaiset investoinnit ovat kasvaneet 1980-luvun alusta lähtien suurimmassa osassa Karibian maita, köyhimpiä maita lukuun ottamatta. Yksityisen sektorin toiminnan monipuolistamisen edellytykset eivät kuitenkaan vielä läheskään täyty, ja riippuvuus joidenkin maataloustuotteiden (lähinnä banaanit, sokeri ja riisi) ja kaivostuotteiden viennistä on edelleen voimakasta. Saarivaltioluonne tekee suurimmasta osasta Karibian maita erityisen alttiita ilmastollisten tekijöiden ja luonnonilmiöiden vaikutuksille sekä nostaa merkittävästi myös investointien ja taloudellisten ja sosiaalisten infrastruktuurien kustannuksia asukasta kohden. sekä taloudellisesti että Tyynenmeren kahdeksan AKT-maata muodostavat kulttuurisesti suhteellisen yhtenäisen kokonaisuuden. Suurimmassa maassa, Papua- Uudessa-Guineassa on 70 prosenttia alueen asukkaista, eli hieman yli viisi miljoonaa, ja pienimmässä maassa, Tuvalussa on ainoastaan lähes 9000 asukasta. Myös alueen elintasoerot ovat suuria, ja tulotaso vaihtelee Kiribatin 710 Yhdysvaltain dollarista Fidzin 2130 dollariin henkeä kohden. Saarivaltioluonne ja pieni koko tekee Tyynenmeren maista erittäin alttiita ulkoisten tekijöiden vaikutuksille. Ne ovat riippuvaisia kaupankäynnistä ja alttiita luonnonkatastrofeille (pyörremyrskyille). Taloudellisten ja sosiaalisten olojen kasvavien erojen perusteella AKT-maat voidaan jakaa ryhmiin. Tämänhetkisen tilanteen mukaisesti maat voidaan jakaa ryhmiin seuraavasti: - maat, joissa on vakavia poliittisia ja taloudellisia ongelmia. Tähän ryhmään kuuluvia maita ovat Somalia, Liberia, Sudan, Zaire, Ruanda ja Burundi; - maat, jotka ovat alkaneet toteuttaa uudistuksia ja joissa taloudellinen tilanne on pysynyt ennallaan tulokset eivät vielä ole näkyneet kasvun nopeutumisena. Suurin osa Saharan eteläpuolisen Afrikan maista kuuluu tähän ryhmään; ja uudistusten - nousussa olevat maat, jotka viime vuosien aikana (vuodesta 1992 tai 1993 alkaen) ovat osoittaneet kykenevänsä hallitsemaan tarvittavat muutokset ja joissa kasvunäkymät 13 Bahamasaaret (11 500 Yhdysvaltain dollaria) ovat erikoistapaus. 26 III LUKU ovat tällä hetkellä parhaimmat (Norsunluurannikko, Ghana, Mali ja Burkina Faso sekä Uganda ja Namibia). Karibialla Jamaika, Trinidad ja Tobago sekä Dominikaaninen tasavalta ovat nopeuttaneet uudistuksia voidakseen liittyä Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimukseen. Tyynellämerellä Papua-Uusi-Guinea on vuodesta 1989 alkaen osallistunut Aasian ja Tyynenmeren taloudellisen yhteistyön (APEC) merkeissä tapahtuvaan vapauttamiseen. AKT-maista poikkeuksellisen menestyneitä maita ovat Botswana ja Mauritius. Vaikka edellä esitetty ryhmittely onkin hyödyllistä analysoinnin kannalta, on kuitenkin painotettava ryhmittelyn rajallisuutta sen yhteistyöpolitiikkaa koskevien vaikutusten osalta. Ryhmät ovat hyvin epävakaita ja pitkällä aikavälillä tilanteet ovat voimakkaasti muuttuneet ja tulevat edelleenkin muuttumaan useissa Afrikan maissa. Joissakin maissa, joissa jo oli saatu aikaa hyviä tuloksia, on tapahtunut suuria mullistuksia. Näin on käynyt esimerkiksi Ruandassa ja Nigeriassa, joissa poliittiset mullistukset äkillisesti pysäyttivät aloitetut uudistukset. Jotkut maat, joissa on ollut pitkä lamakausi, ovat nyt puolestaan esimerkkejä uudistusten onnistuneesta toteuttamisesta (esimerkiksi Ghana ja Uganda). Tässä yhteydessä on siis välttämätöntä analysoida niitä vaikeuksia, joita Afrikan mailla on ollut ja tulee mahdollisesti edelleenkin olemaan. 2. Saharan eteläpuolisen Afrikan vähäisen kasvun syyt Saharan eteläpuolisen Afrikan henkeä kohden lasketun bruttokansantuotteen vähäinen kasvu muihin kehittyviin alueisiin verrattuna johtuu useista tekijöistä. Taloudellisesta näkökulmasta katsottuna vähäinen kasvu johtuu muita kehittyviä alueita heikommasta investointiasteesta, voimakkaammasta väestön kasvusta ja eri tekijöiden tuotavuuden vähäisestä lisääntymisestä, joka puolestaan johtuu riittämättömästä talouspolitiikasta. Afrikan maat ovat kieltämättä kärsineet huonosta talouspolitiikasta, jolle on ollut ominaista suuret julkisen talouden alijäämät, yliarvostetut valuuttakurssit, markkinoiden liiallinen sääntely, suojelutulleista aiheutuvat vääristymät ja huonosti hoidettu julkinen sektori. Kaikki mainitut tekijät ovat vaikuttaneet haitallisesti yksityiseen sektoriin. Huonoihin tuloksiin ovat epäilemättä merkittävästi vaikuttaneet ulkoiset tekijät, koska AKT-maat ovat erityisen alttiita perustuotteiden markkinoiden vaihtelujen, kansainvälisen valuuttatilanteen ja ulkomaille velkaantumiseen liittyvien sitoumusten vaikutuksille. Kun analyysiä jatketaan pidemmälle ja pyritään tunnistamaan tekijät, jotka pitkällä aikavälillä ovat vähentäneet kehityspolitiikkojen tehokkuutta Afrikassa ja jotka osoittavat Afrikan maiden omaksuneen kasvua vähemmän kannustavia politiikkoja kuin muiden alueiden maat, esille nousee kaksi tekijää: epäsuotuisat rakenteelliset ominaispiirteet ja olot, jossa riskiaste on korkea. Hyvän talouspolitiikan noudattamisen vaikeus ja se, että mukauttaminen ja uudistaminen ovat osoittautuneet Afrikassa vaikeammiksi kuin muualla, näyttävät liittyvän sekä alkuvaikeuksiin että Afrikassa vallitseviin epävakaustekijöihin. Maiden kykyihin nähden tarpeita ovat epäilemättä synnyttäneet itsenäisyyden alkuaikoihin liittyneet alkuvaikeudet, joilla näyttää olleen pysyviä vaikutuksia Saharan eteläpuolisen Afrikan kehitysoloihin, muita kehittyviä alueita liian suuria 27 III LUKU nopeampaan väestön kasvuun ja erityisen alhaiseen koulutustasoon (joka pysyisi alhaisena, vaikka se suhteutettaisiin henkeä kohden laskettuun bruttokansantuotteeseen). Toisaalta myös suhteellisen tuntematon yrittäjähenkisyys selittää, miksi aiempaa kannustavampi politiikka vaikuttaa niin heikosti tarjontaan, vaikka valtio useiden vuosikymmenien ajan harjoitti hallinnollista interventionismia. aiheuttavat erityisiä vaikeuksia Epävakaus on maailman alueista ollut voimakkainta Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Ilmasto-olot epävakaana maataloustuotantona, jonka taloudellinen ja sosiaalinen merkitys on kuitenkin edelleen suuri. Kasvua estävät myös vientitulojen, julkisen avun ja ulkomaisen rahoituksen tuonnin määrään, sekä sisäisen siirtojen epävakaus, joka osaltaan vaikuttaa rahatilanteen epävakaus, jolta ovat välttyneet vain tullittoman alueen maat sekä muutamat muut maat. ilmenevät ja ne Taloudellisten epävakaustekijöiden lisäksi tilannetta on pahentanut myös voimakas poliittinen epävakaus, joka rasittaa suuresti investointi-ilmapiiriä ja taloudellisen toiminnan kehittämistä yleensä. Avoimuuden puute julkisten asioiden hoidosta ja valtaeliitin pyrkimys elää koroillaan ja lisätä kannatustaan jakamalla etuuksia ovat heikentäneet valtioiden kykyä ottaa vastuuta. Hallintoon liittyvät ongelmat vaarantavat sosiaalisen kehittämisen pyrkimykset, jotka edellyttävät politiikkojen jatkuvuutta ja pitkän aikavälin näkemystä. Nämä ongelmat viivästyttävät myös rakennemukautuksen vaikutuksia, koska ne viivästyttävät investointeja. 3. Poliittinen epävakaus ia valtion toimintavoikeudet Joidenkin AKT-maiden viimeaikaiselle kehitykselle on ollut ominaista poliittinen epävakaus, valtion heikentyminen ja sen kyvyttömyys toteuttaa kehityspolitiikkaa, rikollisuuden lisääntyminen yhteiskunnassa, järjestäytynyt väkivaltaja uuden tyyppisten aseellisten selkkausten nopea lisääntyminen7' sekä niihin liittyvät humanitaariset, sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset sekä ympäristövaikutukset. Kriisit johtuvat osittain siirtomaahallintojen jättämästä perinnöstä, jolle oli tyypillistä keskitettyjä interventionistinen hallinto sekä valtion rajojen määrittäminen sosiaalista yhteenkuuluvuutta huomioon ottamatta. Kriisien syynä ovat osittain myös poliittisten hallintojen kahtena tai kolmena ensimmäisenä itsenäisyyden vuosikymmenenä harjoittama autoritaarisuus, johon idän ja lännen väliset ristiriidat kannustivat, sekä vain tiettyjä etuja puolustava ja lyhytnäköinen vallankäyttö. Julkisten palvelujen heikko toimivuus, puolivaltiollisen sektorin liiallinen paisuminen, infrastruktuurien rappeutuminen ja julkisten tulojen liikkeelle erilaisista toimintavaikeuksista. laskemisen vaikeus myös ovat ilmeisimpiä merkkejä 4 Kuusi maata kärsii tällä hetkellä sisällissodan vaikutuksista. Näiden maiden väkiluku on yhteensä 60 miljoonaa eli 11 prosenttia Saharan eteläpuolisen Afrikan väestöstä. 28 III LUKU Yhä jatkuva taloudellinen kriisi, jota 1980-luvun alussa kiihdyttivät raaka-aineiden hintojen lasku, öljyn hinnan nousu ja kansainväliset valuuttahäiriöt, on laskenut valtioiden tuloja ja palkkioiden todellista arvoa, muuttanut korkorakennetta ja vaurauden jakautumista. Kriisi on myös johtanut siirtymiseen kohti epävirallista taloudellista toimintaa ja siihen on liittynyt laittoman kaupan, joka nyt on sulautunut kansainvälisiin verkkoihin, ja petosten ennätyksellinen lisääntyminen. Hallintorakenteiden viimeisten 15 vuoden aikana vaikuttanut kolme uutta tekijää: rappeutumiseen ja sosiaalisen syrjäytymisen ilmiöihin on alussa toteutetut 1980-luvun talouden mukauttamis- ja - Ensimmäiset, uudistamisyritykset toivat esille toisentyyppisiä ongelmia kuin oli alunperin odotettu. Ensimmäiset toimet, joiden tarkoituksena oli pienentää julkisen sektorin kokoa ja vajetta, vähensivätkin julkisten palvelujen tehokkuutta ja vaikuttivat valtion taloudellisen ja sosiaalisen perustan heikentymiseen ja siten myös valtion poliittisen vaikutusvallan ja legitimiteetin heikentymiseen. Taloudellisiin uudistuksiin saadulla ulkopuolisella tuella oli yleisesti ottaen merkittäviä, odottamattomia poliittisen tason vaikutuksia. Vasta myöhemmin Bretton Woodsin instituution, sekä Euroopan unioni osana vuodesta 1990 alkaen toteuttamaansa mukauttamistukipolitiikkaa, ovat painottaneet, että mukauttamisohjelmien vaikutusten lisäämiseksi on välttämätöntä parantaa valtiollisten elinten toimintaa. Vähitellen on kehittymässä kokonaisvaltaisempi näkemys valtion asemasta uudessa talousympäristössä. - Kylmän sodan päättyminen ja itäblokin romahtaminen vuonna 1989 vaikuttivat siten, että teollisuusmaiden asenne AKT-maita kohtaan muuttui merkittävästi, kun he määrittelivät uudelleen geostrategiset etunsa. Muutos ilmeni käytännössä kahdella tavalla: osa maista menetti varmuuden ehdoitta saatavasta taloudellisesta tuesta ja kansainvälinen yhteisö määritteli tiukat vaatimukset ihmisoikeuksien kunnioittamista ja demokratian periaatteiden noudattamista varten. Omaksuttuun lähestymistapaan kuului ehkä taloudellisiin ehtoihin yhdistyneinä ei ollut riittävää vaikutusta, jotta olisi voitu turvata suurempi poliittinen vakaus ja parantaa merkittävästi oikeusvaltiota. Joissakin tapauksissa kansainvälisen yhteisön tukema demokratisoiminen johti keinotekoisten rakenteiden ja pelkästään julkisivua ylläpitävien instituutioiden syntymiseen. liian kaavamaisia poliittisia ehtoja, joilla sodan päättymisen kanssa samanaikaisesti alkanut AKT-maiden - Kylmän demokratisoituminen on osoittautunut erityisen vaikeaksi. Oikeusvaltio ei ole vahvistunut demokratisoitumisen myötä. Erityisesti Saharan eteläpuolisesta Afrikasta näyttää selvästi puuttuvan nykyisen tilanteen vaatimuksia vastaavat poliittisen ja liittyy afrikkalaisten yhteisöjen sosiaalisen järjestäytymisen mallit: hallintotapa toimintatapaan, jossa yhteisö on tärkeämpi kuin yksilö. Valtaan päässeen ryhmän oma etu syrjäyttää yleensä yleisen edun samoin kuin se, että valta pidetään sitä jakamatta ja vallan vaihtuvuuden periaatetta hyväksymättä. Tämä ei helpota valtion tehtävää, sillä sen on edistettävä taloudellista ja sosiaalista kehitystä yhä kilpailukykyisemmässä kansanvälisessä taloudellisessa tilanteessa ja noudatettava kansainvälisen yhteisön tunnustamia demokratian periaatteita. Tilanteen vaikeutta osoittaa myös se, että monissa maissa entinen johtava luokka on palannut valtaan vaaleilla, silloin kun on tehty sellaisia taloudellisia uudistuksia ja talousarviomuutoksia, joihin lyhyellä aikavälillä liittyy usein sosiaalisia kustannuksia, ja näin kansan odotukset petetään. Tilanne on päinvastainen kuin tilanne sotienjälkeisessä Euroopassa, jossa sosiaalinen 29 III LUKU kehitys ja kehittyneiden sosiaalisten järjestelmien toteuttaminen ovat vastanneet demokratian vahvistamisen tarpeeseen. Myönteistäkin kehitystä on tapahtunut. Vaalien järjestäminen määräajoin, aiempaa suurempi lehdistön vapaus ja sellaisten neuvottelurakenteiden toteuttaminen, joiden ansiosta yksityisellä sektorilla, ruohonjuuritason yhteisöillä, naisjärjestöillä ja valtiosta riippumattomilla järjestöillä on mahdollisuus saada äänensä kuuluviin, antavat mahdollisuuden käydä keskustelua ja merkitsevät askelta kohti avoimempaa hallintoa. AKT-maiden yhteiskuntien kasvavat vaatimukset yksilön osallistumista edistävästä ja yksilön tarpeita kunnioittavasta kehityksestä ovat merkittävä muutostekijä. ilmapiiriä, Eri maissa esiintyy eri asteisia poliittisen hallinnon vaikeuksia. Ne pitävät kuitenkin yllä yleistä epävarmuuden joka vaikuttaa kaikkein vakavimmista levottomuuksista kärsivien maiden lisäksi ainakin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa siten, että se vähentää luottamusta koko maanosaan. Luottamuksen puute vaikuttaa suurelta osin siihen, miksi Afrikkaan tehdään niin vähän ja vaihtelevasti investointeja, erityisesti ulkomaisia investointeja. Myös kehitysavun legitimiteetti kärsii luottamuksen puutteesta. B. Torjuttavat riskit, kannustettavat mahdollisuudet 1. Kehityksen perusedellytykset ja taloudelliset uudistukset Kaksi suurinta ongelmaa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ovat tällä hetkellä poliittiseen ja sosiaaliseen epävakauteen liittyvät levottomuudet, jotka paikoin ovat hyvinkin vakavia, sekä talouden kasvupolitiikan toteuttamisessa kohdatut vaikeudet, joita edelleenkin on 15 vuoden ajan jatkuneesta mukauttamisesta ja kansainvälisten rahoituslaitosten tuesta huolimatta. Rauhan ja tyydyttävän talouden hoidon vähimmäisedellytykset eivät täyty useissakaan maissa. Voidaan arvioida, että ainoastaan 30 prosenttia Saharan eteläpuolisen Afrikan väestöstä elää maissa, joissa perusympäristö on juuri ja juuri tyydyttävä. Näihin maihin eivät kuulu sisällissotaa käyvät maat eivätkä maat, joissa talouden hoito ei ole kehityksen mahdollistavien vähimmäisedellytysten mukaista75. varojen jakamisen tässä määritelty seuraavasti: vähimmäistason 75 Edellytykset on sosiaalinen yhteenkuuluvuus (ei sisällissotaa); vähimmäistason makrotaloudellinen vakaus (tässä otetaan huomioon inflaatio, talousarvion tase, ulkomaankaupan tase ja velkojen hoito); tehokkaan ja valuuttakurssijärjestelmän, rahoitussektorin sekä tuotanto- ja tuotemarkkinoiden toimivuus, puolivaltiollisten yritysten tila ja julkisten menojen rakenne. Kaikille näille perusteille on määritetty vähimmäisrajat. Nämä kolme ryhmää ovat sidoksissa toisiinsa. Jos sosiaalinen vakaus ei vastaa vähimmäistasoa, makrotaloudellinen vakaus ei ole mahdollinen. Jos sosiaalinen vakaus on suhteellisen hyvä mutta makrotaloudellinen vakaus ei vastaa vähimmäistasoa, varojen jakamista ei ole tarpeen tarkastella. vähimmäisedellytykset, kaupankäynti- 30 Tulevaisuuden kehitysmahdollisuuksia arvioitaessa on tarkasteltava seuraavia kuutta olennaista toisistaan riippuvaista näkökohtaa: III LUKU tällaisia selkkauksia (i) Rauha ja turvallisuus, kehityksen vähimmäisedellytykset Sisällissodat rasittavat merkittävästi kaikkien AKT-maiden tilannetta70. Keskipitkällä aikavälillä tulee kuitenkin jatkuvasti olemaan. Erilaisilla selkkauksilla on suoria, tuhoavia vaikutuksia niissä maissa, joissa ne tapahtuvat, mutta tämän lisäksi jossakin maassa tapahtuvilla vakavilla selkkauksilla on kielteisiä jälkiseurauksia koko alueelle, erityisesti siten, että ne lisäävät taloudellisten toimijoiden luottamuksen puutetta. Vaikka yleinen tilanne on huolestuttava, on aihetta myös optimismiin: voidaan todeta, joissa että maissa joissa sosiaalinen vakaus vastaa juuri vähimmäistasoa kasvutulokset77 ovat vaatimattomia niiden mahdollisuuksiin verrattuna, kasvu riittää kuitenkin nostamaan henkeä kohden laskettua tuloa. ja nämä alueilla, ongelmakentän (ii) Tarvittavat taloudelliset ja institutionaaliset uudistukset Investointiaste on useissa maissa edelleen liian alhainen. Investointipäätöksiin vaikuttavista tekijöistä maan riskien arvioiminen eli poliittisen epävakauden ja talous- ja kauppapolitiikan käänteiden riskien arvioiminen ovat tässä vaiheessa usein ratkaisevia tekijöitä. Yhä useammat maat ovat 1980-luvun lopulta lähtien alkaneet toteuttaa taloudellisia uudistuksia, mikä osaltaan helpottaa aiempaa suotuisamman toimintakehyksen luomista. Kuten muillakin maailman yleensä makrotaloudellisten vakauttamispyrkimysten yhteydessä aloitetut uudistukset liittyvät lyhyen aikavälin mukauttamisen että lisäksi myös institutionaalisiin muutoksiin. Kestävän j a vakaan makrotaloudellisen toimintakehyksen talouden yleistä aikaansaamisen tehokkaampien kilpailukykyä aiempaa markkinoiden, kaupankäynnin vapauttamisen investoinneille avautumisen avulla. Julkisen sektorin uudistuksen tavoitteena on lisäksi keskittää julkisen sektorin ja infrastruktuurien tarjoamiseen. Institutionaaliset uudistukset ovat pitkäaikaisempia ja vaikeampia toteuttaa kuin vapauttamispolitiikka. Ne ja uudenaikaistamiseen, verotuksen uudistamiseen, julkisten menojen hallintoon, oikeusjärjestelmän sääntökehyksen parantamiseen, valtionyritysten uudistamiseen ja yksityistämiseen. realistisemman valuuttakurssipolitiikan, ja ulkomaisille toiminta sen perustehtäviin eli tavoitteena on parantaa tärkeimpien palvelujen lisäksi uudistusten rahoitusjärjestelmän talouspolitiikkaan kehittämiseen liittyvät sekä 16 Hiljattain tehdyssä tutkimuksessa (P. Collier, CSAE Oxford University, 1995) arvioitiin, että esimerkiksi Mosambikin, Etiopian ja Ugandan bruttokansantuote on noin 40 prosenttia pienempi kuin se olisi, jos sisällissotia ei olisi ollut. 77 Edellä määritetyt perusteet sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja talouspolitiikan vähimmäistason täyttäneissä kahdeksassa maassa (Kap Verde, Etiopia, Gambia, Ghana, Guinea-Bissau, Mauritania, Ugandoja Sambia), joita analysoitiin ajanjaksolta 1993 - 1995, talouskasvu oli keskimäärin hieman yli kuusi prosenttia näiden kolmen vuoden aikana. Tarkasteluajanjakson valinta on määräävä tekijä perusteet tyydyttävien maiden yksilöimisessä. Tässä yhteydessä ei tutkittu esimerkiksi tullittoman alueen maita, joissa makrotaloudellinen tilanne on parantunut vuoden 1994 devalvaation jälkeen. Niitä voidaan kuitenkin tutkia myöhempien analyysien yhteydessä. 31 III LUKU Nämä toteamukset, jotka koskevat erityisesti Saharan eteläpuolista Afrikkaa, pätevät myös Karibian maissa, joiden ongelmakenttä on samantyyppinen mutta eri mittakaavassa. Joidenkin maiden viime vuosien aikana aloittamat uudistukset yksityisen sektorin ja vientimahdollisuuksien kehittämiseksi ovat vielä hyvin epätäydellisiä. Kaupankäynnin vapauttaminen, sääntökehyksen parantaminen, rahoitusjärjestelmän kehittäminen, työmarkkinoiden toimivuus sekä tarve määritellä sosiaalipolitiikan toiminta-alue tulevat edelleen olemaan etusijalla alueen talouspolitiikoissa jonkin aikaa. Joillakin aloilla on jo nähtävissä todellisia tuloksia. Vaikka on vaikea yksilöidä tarkasti kasvutulosten parantumisen syitä, ainakin Afrikkaa koskevaan erityisohjelmaan osallistuvien maiden osalta on kuitenkin selvää, että kansainvälisen yhteisön rahoitustuella7* on ollut suuri merkitys siinä, että se on mahdollistanut tietyn jatkuvuuden talouspolitiikoille ja uudistuksille. synnyttää sekä tiettyjä yhteisvaikutuksia että (iii) Demokratisoituminen ja talouden vapautuminen Taloudellinen ja poliittinen siirtymävaihe (siirtyminen kohti markkinataloutta ja monipuoluejärjestelmää) tiettyjä vaikeuksia. Yhteisvaikutuksia syntyy, kun uudistuksista voidaan käydä laajaa julkista keskustelua hallituksen ja siviiliyhteiskunnan, erityisesti yksityisen sektorin edustajien välillä ja kun hallitus saadaan uskottavasti sitoutumaan niihin. Vaikeuksia syntyy, kun demokraattinen avautuminen vaikeuttaa väliaikaisesti vapauttamiseen liittyvän vakauttamispolitiikan toteuttamista. Näin tapahtuu erityisesti silloin, kun edistyminen on hidasta ja vähäistä ja viivästyttää kysyntäedellytysten paranemisen muodossa odotettuja myönteisiä vaikutuksia sekä pidentää aikaa, jona sosiaalis-taloudellista politiikkaa ohjaavat talousarvioon liittyvät rajoitukset. Näissä oloissa on osoittautunut vaikeaksi saavuttaa pysyvä valitsijoiden tuki ja uudistuksia suosiva yhteisymmärrys, ja tämä vaarantaa talouspolitiikan jatkuvuuden. on uudistusten taloudellisten vähimmäisvaatimuksista (iv) Sosiaaliseen muutokseen liittyvät kysymykset Vaikka päästy yhteisymmärrykseen, rakenneuudistukset, joilla on syvempiä ja laaja-alaisuudestaan johtuen vaikeammin havaittavampia vaikutuksia, ovat sitä vastoin kiistanalaisempia ja saavat osakseen voimakkaampaa vastustusta. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa vastustusta harjoittavat valtaa pitävät ryhmät ja se tukeutuu yhteen afrikkalaisten yhteisöjen toiminnan pääpiirteistä eli yksilöllisten etujen keräämisen kieltämiseen. Solidaarisuus ryhmää kohtaan johtaa usein taloudellisesta toiminnasta saadun hyödyn jakamiseen yhä pienemmälle osalle kansasta ja sellaiseen toimintatapaan, jossa vallanpitäjiä lähellä olevat ryhmät tuntevat yhteisvastuuta ainoastaan erittäin pientä rajoittavat kansanosaa kohtaan. Nämä sosiaalisen järjestäytymisen edellytykset rahoittajien yhteisten että vähimmäisvaatimusten lisäksi uudistusten vaikutukset ja uskottavuus ovat vaikeasti havaittavissa. Koko kansainvälisen yhteisön kaikilla mailla on lisäksi vaikeuksia sovittaa yhä kilpailullisempaan maailmaan erilaiset taloudellisen kehityksen tilanteet ja poliittiset sitoumukset, jotka Riossa, Kairossa, Kööpenhaminassa ja Pekingissä tehtiin yksilön tarpeisiin keskittyneen kestäväi? kehityksen kannustamiseksi. talouspolitiikan harjoittaman sääntöjä siten, * Afrikkaa koskevaan erityisohjelmaan osallistuvien maiden osalta tuki on ollut yli 40 prosenttia tavaroiden ja palvelujen viennin arvosta (kun korkoja ei oteta huomioon). 32 III LUKU elävien alapuolella talouden kasvu on kuitenkin (y) Köyhyyden vähentäminen Viime aikoina parantuneet kasvutulokset ovat epäilemättä mahdollistaneet köyhyyden kasvun pysähtymisen tai hidastumisen joissakin maissa mutta eivät köyhyyden tarpeen. vähenemistä. Aiempaa kestävämpi Maailmanpankki arvioi, että kun otetaan huomioon talouden rakenne ja väestön kasvuaste, bruttokansantuotteen viiden prosentin vuotuinen kasvu riittäisi juuri ja juuri vakauttamaan köyhyysrajan ihmisten määrän Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Viimeisen kymmenen vuoden aikana kuitenkin ainoastaan kuusi Saharan eteläpuolisen Afrikan yli yhden miljoonan asukkaan maista on ylittänyt köyhyysrajan. Kasvun vaikutuksia köyhyyteen on vielä kuitenkin paljon varaa parantaa, koska sosiaalisten peruspalvelujen käyttömahdollisuuksia voidaan vielä huomattavasti laajentaa ja tuotannollisia voimavaroja (koulutus, maanomistus, pääoman ja luoton saanti jne. ) saadaan edelleen huonosti käyttöön. Kokonaisia väestönosia jää käytännössä täysin talouden virallisen sektorin ulkopuolelle. Naiset ovat erityisen haavoittuva väestönosa, ja heidän sosiaalis-taloudellisen tilanteensa parantaminen edistäisi merkittävästi köyhyyden vähentämistä. Epävirallinen sektori on usein hyvin vireä mutta ei yleensä anna mahdollisuuksia parantaa ihmisten elinoloja kestävällä tavalla. Kaikki taloudelliset siirtymät johtavat lopulta muutoksiin eri väestönosien suhteellisessa asemassa. Olemassa olevat sosiaaliset järjestelmät, jotka perustuvat suurelta osin ryhmien sisäiseen yhteisvastuun tunteeseen ja sen lisäksi myös riippuvuussuhteisiin, eivät anna mahdollisuutta ratkaista näitä ongelmia tehokkaasti. (vi) Yhdentyminen maailmantalouteen AKT-maiden yhdentyminen kansainväliseen kauppaan ja talouspolitiikan onnistumisesta ulkomaisille markkinoille pääsystä. sisäisen talouden kilpailukyvyn parantamisesta että riippuu sekä Vaikka maailmanlaajuistuminen on vähentänyt kaupan esteitä ja kansainväliseen kauppaan liittyviä kustannuksia, kansainvälisille markkinoille pääsy muuttuu yhä monimutkaisemmaksi sekä muista kuin tulliesteistä riippuvaisemmaksi. Tullimaksujen tasolla on yhä pienempi merkitys markkinoille pääsyn kannalta ja muista näkökohdista, ja kuten kasvienterveysstandardit, erilaiset tuet, polkumyyntiä ja tasoitusmaksuja koskevat politiikat, ympäristöä ja sosiaalipolitiikkaa koskevat säännökset, henkistä omaisuutta koskeva tullut yhä merkittävimpiä markkinoille pääsyä määrittäviä tekijöitä. lainsäädäntö jne. , on investointeja koskeva kilpailupolitiikka, lainsäädäntö, standardit, terveys- erilaiset tekniset Vaikka Uruguayn kierroksella laaditun sopimuksen mukainen monenvälinen vapauttaminen on onnistunut hyvin, Maailman kauppajärjestö ei kuitenkaan sääntele riittävästi montaakaan edellä mainituista kauppaan liittyvistä aloista. Monikansallisilla yrityksillä ja kauppaa käyvillä mailla on näin ollen tilaisuus harjoittaa kilpailukykyä heikentävää toimintaa, joka saattaa muodostaa tehokkaita esteitä kansainvälisille markkinoille pääsylle. Monenvälisellä tasolla laadittujen järjestelyjen kehittäminen uusilla kauppaan liittyvillä aloilla sekä kaupankäynnin teknisiä esteitä koskevien uusien sopimusten soveltamiseen ja muihin kuin tariffiesteisiin liittyvien riitojen ratkaisemista koskevien sääntöjen uskottavuuden parantaminen ovat merkittäviä asioita, joita tullaan lähivuosina käsittelemään Maailman kauppajärjestössä. Uruguayn kierroksella laadittua sopimusta seurannut monenvälinen vapauttaminen ei ole vähentänyt lisääntynyttä kiinnostusta^ 980-luvun lopulla syntyneeseen alueelliseen 33 Liite N:o 3. AKT-maiden kaupalliset toimintasuunnitelmat tärkeimmistä tavoitteista 2000-luvun kynnyksellä on syrjäytymisen Yhtenä AKT-maiden vaaran minimoimiseksi yhdentyä mahdollisimman hyvin maailmantalouteen muuttamalla toimintalinjojaan tälle kehitykselle suotuisaan suuntaan, ja maksimoidakseen mahdollisuudet osallistua kannattavalla työvoiman kansainvälisiin markkinoihin. tavaroiden, pääoman, palvelujen tavalla ja AKT-maat voivat harkita useaa yhdentymisstrategiaa erityisolosuhteidensaja -tilanteidensa mukaan ja toimia niille sopivimmalla tavalla yhdentyäkseen maailmantalouteen: a) yksipuolisuus. Pyritään säilyttämään EU:n nykyinen eriytetty (suhteessa muihin vähiten kehittyneisiin AKT-maihin), sopimusperusteinen yksipuolinen suosituimmuusjärjestelmä, jossa vaaditaan markkinoillepääsyn laajentamista ja niiden menettelytapojen ja säännösten joustamista, joiden katsotaan olevan esteenä viennin kehitykselle. etuisuuskohtelua, b) monenvälisyys. Ei oteta huomioon minkäänlaista eriytettyä rationalisoidaan, vähennetään ja kunnioitetaan GATT-sopimuksen tulliehtoja. Pyritään vapaampaan monenväliseen kauppaan keskittymällä tuotteisiin ja aloihin, joista on hyötyä kaikille vähiten kehittyneille AKT-maille. Käytetään perusteellisesti hyväksi Maailman kauppajärjestön luomia uusia sääntöjä kaupallisten etujen puolustamiseksi; c) yksipuolinen kaupan vapauttaminen. Pyritään itsenäisesti kaupan vapauttamiseen siltä osin, kun siitä ei ole GATT-sopimuksessa sovittu, itsenäisten rakennemuhautusohjelmien tai Bretton JVoods-järjestelmäntukemien toimielintenyhteydessä. Säilytetään G A TT-sopimuksen nojalla saavutettu joustavuus kauppapolitiikan sitoumustenja aikataulujen noudattamisessa; d) Etelä-etelä -vastavuoroisuus. Laajennetaan ia syvennetään käynnissä olevaa alueellista ja taloudellista yhdentymisprosessia. Etsitään näissä olosuhteissa maantieteellisesti "luonnollisimmat" kauppakumppanit mahdollisesti naapureina olevien AKT-maiden ulkopuolelta (kauppavirtojen ja toisiaan täydentävien tuotteiden osalta); e) Pohjoinen-etelä -vastavuoroisuus. Sitoudutaan alueelliseen yhdentymiseen liittyviin sopimuksiin, jotka koskevat sekä kehittyneitä että kehittyviä talouksia niin, että voitaisiin jolloin vakiinnuttaa tehokkaasti omat taloudet kuuluviksi kaupallisiin yhteenliittymiin, tasoitettaisiin linjanmuutosten aiheuttamia muutoksia sellaisen kaupan ja investoinnin osalta, josta muut vähiten kehittyneet AKT-maat voisivat hyötyä tai ovat jo hyötyneet (Karibian maat NAFTA:n tai FTAA. n sisällä). Nämä eri vaihtoehdot eivät tietenkään sulje pois toisiaan. Monet yhdistelmät ovat mahdollisia. AKT-maiden käytettävissä olevien vaihtoehtojen mukaisesti EU:n olisi toivoo löydettävä ne oikeat kauppasopimuksia koskevat mahdollisuudet, joista EU pääsevänsä sopimukseen yhteistyökumppaneidensa kanssa. 33 o^ III LUKU lähestymistapaan. Kauppaa käyvät teollisuusmaat ja kehittyvät maat näyttävät huomanneen, että ne saavat lisäarvoa ylittäessään pienemmässä maantieteellisessä mittakaavassa Uruguayn kierroksen saavutukset, joiden ei katsota vielä vastaavan lisääntyneitä vaatimuksia vapaammasta kaupasta sekä suuremmasta varmuudesta ja yhdenmukaistamisesta uusilla kauppaan liittyvillä aloilla. Kaupankäynnin aloittamisen ja viennin uudelleen suuntautumisen tavanomaisten vaikutusten lisäksi myös pohjoisen ja etelän väliset kauppasopimukset lisäävät niihin osallistuvien vähiten kehittyneiden maiden poliittista uskottavuutta, mahdollistavat suurempien kansallisten ja ulkomaisten investointien houkuttelemisen, parantavat kilpailukykyä, turvaavat teknologian käyttöön saannin aiempaa paremmin sekä turvaavat tietyn suojelun tason kauppaan liittyvien alojen poliittisen kehityksen osalta, mitä ei kannata väheksyä. järjestelmien, Monenvälinen vapauttaminen ja alueellista lähestymistapaa suosivan suuntauksen yleistyminen taloudellisiin tuovat muutoksia vähiten kehittyneiden maiden mahdollisuuksiin. Yleisentullietuusjärjestelmänyksipuolisestasuosituimmuuskohtelusta tai muiden yleissopimuksen mukaisesta kuten Lomén suosituimmuuskohtelusta hyötyvät maat joutuvat huomaamaan etuuksiensa arvon heikkenevän. Lisäksi alueellisten ryhmittymien ulkopuolelle jäävät vähiten kehittyneet maat saattavat joutua huomaamaan kaupan ja investointien suuntautuvaan uudelleen niille haitallisella tavalla. Monenvälisen ja alueellisen vapauttamisen, olisi parannettava vähiten kehittyneiden maiden markkinoita, jos alueellinen vapauttaminen kannustaa tulliesteiden alentamiseen yhteistyökumppaneiden kesken ja lisäksi myös muuhun maailmaan nähden. Kasvun ja yhdentymisen osalta muista maista jäljessä olevien kehittyvien maiden on käännettävä kielteiset suuntaukset päinvastaisiksi ja tehtävä vapauttamisen laajuutta ja nopeutta koskevia vaikeita päätöksiä sekä erityisesti valittava paras mahdollinen strategia maailmantalouteen yhdentymistä varten. Olisiko niiden valittava monenvälinen vaihtoehto vai olisiko yksipuolinen vapauttaminen paras ratkaisu? Olisiko niiden omaksuttava alueellinen lähestymistapa (etelä-etelä ja/tai pohjoinen- etelä)? Olisiko niiden valittava näiden vaihtoehtojen yhdistelmä? 2. Rohkaisevia tuloksia, jotka saattavat merkitä käännekohtaa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa viimeaikoina tapahtunut kasvutulosten paraneminen (3,5 - 4 prosenttia koko alueella vuonna 1995 ja seitsemän prosenttia Afrikkaa koskevaan erityisohjelmaan osallistuvissa 31 maassa) liittyy osittain sellaisiin lyhyen aikavälin tekijöihin kuin raaka-aineiden hintojen nousu kansainvälisillä markkinoilla. Kasvutulosten paraneminen on kuitenkin rohkaisevaa, koska parantumista on tapahtunut monissa maissa ja koska se liittyy sosiaalis-taloudellisen hallinnon parantamiseen ja uudistuksiin, joiden toteuttaminen on alkanut tuottaa tuloksia erityisesti viennin määrän kasvuna. Rotuerottelun lopettaminen Etelä-Afrikassa on epäilemättä yksi selvimpiä suotuisia tekijöitä. Etelä-Afrikan kehitysnäkymät ovat riippuvaisia sen kyvystä vähentää sosiaalista jännitystä aiheuttavia tekijöitä ja parantaa työmarkkinoiden tilannetta. Etelä- taloudellisten Afrikalla on kuitenkin merkittäviä kasvumahdollisuuksia, ja 34 kerrannaisvaikutusten ja alueen muiden maiden sisäisen tilanteen paranemisen ansiosta ulkomaisina investointeina ja kauppasuhteina ilmenevä suotuisa kehitys vaikuttaa koko alueeseen. III LUKU Länsi-Afrikan tullittoman alueen maat ovat osaltaan parantaneet kuvaa koko maanosasta. Vuoden 1994 devalvaatiolla oli erityisen selviä myönteisiä vaikutuksia niissä maissa, joissa se yhdistyi mukauttamis- ja uudistuspolitiikkaan. Länsi-Afrikan alueellisen tason taloudellinen yhdentyminen avaa suotuisia näkymiä ja saattaa merkitä ratkaisevaa käännekohtaa alueen maiden taloudellisessa kehityksessä, mikä ilmenee myönteisinä vaikutuksina, kuten kaupankäynnin lisääntymisenä ja kilpailukyvyn pyrkivien yhdentyminen paranemisena makrotalouspolitiikkojen kiinnekohtana ja lisää niiden uskottavuutta, joka on avaintekijä sekä kotimaisten että ulkomaisten investointien edistämiseksi. vakauteen toimii siten, että ja Myös osassa Itä-Afrikan maita (Kenia, Tansania, Uganda) tilanne on parantunut huomattavasti viimeisen kahden vuoden aikana. Kyseiset maat ovat hiljattain aloittaneet alueellisen yhteistyön ja yhdentymisen toimia, jotka tällä hetkellä liittyvät kuljetusalan, liikenteen ja maksutoimien yhteistyöhön. Useat Karibian maat ovat edistyneet merkittävästi taloutensa vakauttamisessa. Ne pystyivät hyödyntämään 1980-luvun suotuisia ulkoisia oloja vero-ja rahauudistuksissa ja kaupan vapauttamisessa osana alueellisen yhteistyön ja yhdentymisen toimia, joiden tavoitteena on liittää Karibian maat jollain aikavälillä läntisen pallonpuoliskon talouteen (katso liite 4). saavutetusta edistyksestä kaikissa edellä talouspolitiikkaa Keskipitkän aikavälin näkymät ovat kuitenkin toteuttamalla tarkoitetuissa maissa. Rakenteelliset puutteet ovat merkittävä heikkoustekijä. Jos uudet investoinnit eivät mahdollista viennin rakenteen monipuolistamista, ulkomaankaupan vaihtosuhteen kehittyminen tulee olemaan voimakkaasti riippuvaista raaka-aineiden hintojen vaihtelusta, mikä vaarantaa pysyvästi uudistusten toteutumistahdin sekä mukauttamisen edut. riippuvaisia Maailmanpankin laatimien keskipitkän aikavälin ennusteiden mukaan kasvu tulee koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa (Etelä-Afrikka mukaan lukien) olemaan keskimäärin 3,8 prosenttia vuodessa seuraavien kymmenen vuoden aikana (1996 - 2005), jos suuria ulkoisia kriisejä ei synny ja kun raaka-aineiden hintojen oletetaan olevan hitaassa laskusuunnassa pitkällä aikavälillä sekä kun otetaan huomioon hyvin epävarma tilanne maissa, jotka kärsivät tällä hetkellä sosiaalisen syrjäytymisen ilmiöistä ja enemmän tai vähemmän voimakkaasta poliittisesta epävakaudesta. Arvioidun luvun toteutuminen, joka perustuu olettamukseen uudistusten jatkumisesta tasaisella vauhdilla, merkitsisi huomattavaa kehitystä viimeisiin kymmeneen vuoteen verrattuna (1,7 prosentin kasvu vuosina 1986 - 1995) ja mahdollistaisi henkeä kohden lasketun tulon hienoisen nousun (+ 0,9 prosenttia vuodessa). Vaikka kasvu toteutuisi, monissakaan maissa ei voida merkittävästi vähentää köyhyyttä, mikä merkitsee suurta haastetta kyseisten maiden hallituksille sekä kaikille, joita kehitysyhteistyö koskee. Maailmantalouden kehitysnäkymät nostavat esiin joitakin AKT-maille mahdollisesti suotuisia tekijöitä: suhteellisen jatkuva maailmankaupan kasvu (yli kuusi prosenttia vuodessa Maailmanpankin ennusteiden mukaan), Uruguayn kierroksen tuloksiin ja 35 Liite N:o 4. Karibian maat: alueellisen yhdentymisen näkymät Laajassa maantieteellisessä merkityksessä Karibian alue käsittää yhteensä 37 maata ja aluetta, jotka sijaitsevat Ântillien saaristossa ja Latinalaisen Amerikan mantereen tuntumassa. Ne ovat: 15 itsenäistä Karibian AKT-maata; kaksi Hollannin aluetta ja viisi Iso-Britannian aluetta (merentakaiset maat ja alueet); kolme Ranskan merentakaista departementtia; kaksi Yhdysvaltoihin assosioitunutta valtiota; Kuuba ja yhdeksän itsenäistä espanjankielistä Etelä- ja Keski-Amerikan Karibian rannikkovaltiota (Kesiä-Amerikan, Meksikon, Venezuelan ja Kolumbian yhteismarkkinat). Suurin osa näistä valtioryhmittymistä kuuluu hiljattain perustettuun Karibian maiden yhteisöön, joka muodostaa 205 miljoonan ihmisen potentiaalisen talousalueen. taloudellinen tulevaisuus on riippuvainen Maantieteellisen asemansa ja rakenteensa vuoksi Karibian maat eroavat muista AKT- asteittaisesta maista. Alueen maiden yhdentymisestä Amerikkaan, mitä tasapainotetaan tiiviiden ja vakaiden Euroopan-suhteiden säilyttämisellä. Pyrkimystä tähän tasapainoon perustellaan tavoitteella säilyttää Karibian identiteetti Yhdysvaltojen maiden kansallinen teknologista ylivaltaa vastaan sekä mahdollisuudella taloudellista, kulttuurillista ja luomisesta. Läntisellä pallonpuoliskolla vaihtoehtoisten alkanut kaupan vapauttamisen strategia ja NAFTA1 :n yhteydessä käyttöön otettu kaupallisen vastavuoroisuuden periaate takaavat Karibian alueelle Afrikkaa nopeamman muutoksen. taloudellisten yhteenliittymien itsemääräämisoikeus ja alueellinen Vapaakauppasopimusten ja laajemman taloudellisen yhteystyön tuomat mahdollisuudet läntisen pallonpuoliskon valtioiden kesken antaa uuden sysäyksen alueellisen taloudellisen yhdentymissuunnitelman vauhdittamiselle. Tämän yhdentymisen päätavoitteena olisi luoda taloudelliset ja kaupalliset puitteet vähitellen tapahtuvalle talouden vapauttamisprosessille toimijat vastaamaan kilpailuun. Samanaikaisesti ja valmistaa alueiden Karibian maiden olisi arvioitava uudenlaisen kansainvälisen ilmapiirin vaikutusta pienten saarivaltioiden poliittiseen elinvoimaisuuteen ja taloudelliseen selviämiskykyyn, sillä nämä saarivaltiot muodostavat suurimman osan alueen valtioista. taloudelliset Pyrkimys tiiviimpään yhdentymiseen on jo pitkään ollut yksi alueiden päätavoitteista. Tämänsuuntaisia pyrkimyksiä on toteutettu jo 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa jolloin rakenteelliset Länsi-Intian federaatio epäonnistui. Kymmenen viime vuoden aikana suuntaukset maailmantaloudessa ovat määränneet sen, kuinka alueellisella tasolla yhteistyön vaatimuksiin on vastattu, mitä ilmentävät syntyneet alueellisen yhdentymisen eri liittymät tai alaliittymät. Tämä kehitys on johtanut esimerkiksi pienimuotoisen Itä-Karibian valtioiden rahaunionin (OECS), Karibian maiden yhteisön yhteismarkkinoiden (CARICOM) sekä äskettäin perustetun laajemman Karibian maiden yhteenliittymän (ACS)2 syntymiseen. Alueellisten rakennelmien kehittyminen on vaihdellut maantieteellisesti ja siinä on pyritty enemmän laajentamaan kuin syventämään yhdentymisprosessia. Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimus, NAFTA (engl). CARICOM perustettiin 1973, OECS 1981 ja ACS 1995. 3 £ <=^ Jos näissä pyrkimyksissä ei ole tarpeeksi hyvin onnistuttu, johtuu se niiden haasteiden yhä kasvavasta monimuotoisuudesta ja moninaisuudesta, joihin Karibian maat joutuvat vastaamaan. Nämä haasteet kohdistuvat erityisesti seuraaviin asioihin:. - demokratian lujittaminen, poliittinen muutos Haitilla ja Kuuban saattaminen uuteen alueelliseen ja kansainväliseen ympäristöönsä; - taistelu Karibian maiden syrjäytymistä vastaan synnyttämällä alueellisia yhteenliittymiä; kansalaisyhteiskunnan - alueen valtioiden kestävän kehityksen varmistaminen ja erityisesti: voimavarojen ja kehitysprosessiin; - luonnonvarojen ja ympäristön suojelu sekä luonnonkatastrofien estäminen; taistelu ja kulttuurisia vitsauksia, erityisesti huumeita vastaan sekä sosiaalis-taloudellisia muuttoliikkeiden hallinta; inhimillisten sisällyttäminen yksityisen sektorin ja ja - taloudellinen muutos ja erityisemmin: Karibian maiden siirtyminen palvelujen teknologian aikakauteen; siirtyminen kaupan protektionismista (banaanit, sokeri, riisi) avoimeen kilpailutalouteen; taloudellinen mukautus ja sen negatiivisten sosiaalisten vaikutusten lieventäminen; - perinteisten kauppakumppaneiden, eli Euroopan, Yhdysvaltojen ja Kanadan läsnäolon takaaminen alueella; Tässä yhteydessä yksi Karibian maihin sovellettavista strategioista voisi olla alueellisen yhdentymisen realistinen edistäminen, josta parhaillaan käydään keskustelua. 3 EU:n ja AKT-maiden välisen alueellisen yhteistyön yhteydessä Karibian alue käsittää ne AKT-maat, jotka ovat ryhmittyneet CARIFORUM-nimisen yhteensovittamisjärjestön ympärille, joka perustettiin vuonna 1991 kahden uuden Lomén yleissopimuksen piiriin kuuluvan valtion (Haiti ja Dominikaaninen tasavalta) ja perinteisten CARICOM: iin kuuluvien AKT-maiden välille, jotka ovat: Antigua ja Barbuda, Bahamasaaret, Dominikaaninen tasavalta, Grenada, Guyana, St Lucia, St Kittsja Nevis, St Vincent ja Grenadines, Surinam sekä Trinidad ja Tobago. Asukkaita tällä alueella on noin 21,5 miljoonaa. % S" fc, III LUKU Maailman kauppajärjestön työhön perustuva kansainvälinen kauppajärjestelmä, palvelualojenj a erityisesti matkailualan merkittävät kehitysmahdollisuudet, Itä-Aasiaan, Latinalaiseen Amerikkaan ja mahdollisesti myös Itä-Eurooppaan syntyvät uudet, voimakkaasti kasvavat markkinat, jotka antavat mahdollisuuden AKT-maiden talous- ja kauppasuhteiden monipuolistamiseen. Merkittävä tekijä on myös köyhimpien maiden pääsyn helpottaminen teollisuusmaiden markkinoille; hiljattain pidetyssä G7-maiden huippukokouksessa hyväksytty periaate, jota Euroopan unioni on edistänyt. C. Tulevan kumppanuuden vaikutukset Kehityksen edellytykset ovat muuttuneet perinpohjaisesti sekä sisäisellä sosiaalis- poliittisella tasolla että kansainvälisen talouden ja politiikan tasolla. tulevaisuuden AKT-maiden rasitteita ja mahdollisuuksia analysoitaessa voidaan yhteistyön pohtimista varten tehdä joitakin merkittäviä päätelmiä, joiden tavoitteena on kyseisten maiden tukeminen entistä keskitetymmin ja tehokkaammin mukauttamis- ja kehityspolitiikkojen toteuttamisessa. Erityisesti on otettava huomioon seuraavat näkökohdat: rakenne, riittämättömät infrastruktuurit, - Mukauttamispolitiikkojen tukeminen. Suuressa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa 1960-luvulla tunnistetut ongelmat ovat edelleen olemassa vuonna 2000: talouden hajanainen taloudelliselle kehitykselle epäsuotuisa sosiaalinen ja poliittinen järjestys. Suurimmassa osassa alueen maita on rakenteellisia puutteita mutta alueen muutamat menestyneet maat osoittavat, että elintason parantaminen on mahdollista ja että se liittyy kiinteästi maailmankaupan harjoittamiseen. Suurin haaste useimmille AKT-maille on sisäisen politiikan ja talouden hoidon parantaminen siten, että voidaan turvata aiempaa suotuisammat investointien edellytykset yksityisen houkutteleminen sekä taloudellisten ulkosuhteiden laajentaminen siten, että voidaan ottaa huomioon maailmanlaajuisen talouskasvun uusi jakautuminen. Köyhimmät maat tulevat kuitenkin vielä pitkään tarvitsemaan ulkopuolista tukea investointien ja tärkeimpien peruspalvelujen rahoittamisessa. sektorin kehitykselle, ja ulkomaisten institutionaaliset näkökohdat on otettava huomioon yhdessä - Uskottavuuden ja moitteettoman hallinnon tärkeys. Tarvittavien uudistusten myönteiset vaikutukset eivät toteudu, ellei uudistusten uskottavuus parane. Poliittiset ja taloudellisten näkökohtien kanssa. Tulevaisuuden kumppanuus tulee toteutumaan siirtymävaiheessa, lisäksi myös joka tulee olemaan pitkä ja joka liittyy taloudellisen järjestyksen yhteiskuntamallin muuttumiseen. On kiinnittää välttämätöntä erityishuomiota kehityksen ympäristönäkökohtiin. Painopiste olisi ensisijaisesti asetettava AKT-maiden omien valmiuksien olisi tavoitteiden ensisijaisten tarkoituksenmukaista myös aloittaa vuoropuhelu, joka koskee AKT-maihin todennäköisesti vaikuttavien maailmanlaajuisten muutosten seurauksia ja AKT-maiden osuutta haitallisen kehityksen torjunnassa. vahvistamiseen mutta kestävän ja - Eriytettyjen lähestymistapojen omaksumisen välttämättömyys. Yhteistyön merkitys, sisältö ja yksityiskohtaiset säännöt eivät voi olla samanlaisia maassa, joka kärsii 36 III LUKU taloudellisesta ja sosiaalisesta syrjäytymisestä, ja maassa, joka osallistuu taloudellisten ja institutionaalisten uudistusten ohjelmaan. Selkkausten torjunnalla sekä tehokkaiden valtioiden ja instituutioiden jälleenrakentamisella on oltava merkittävä sija yhteistyön tavoitteissa. Maissa, joissa sosiaalinen yhteenkuuluvuus on alhainen, yhteistyön avulla ja ja voidaan osaltaan vähentää kasvua epävakaustekijöitä. Tältä osin kauppajärjestelyillä saattaa olla suuri merkitys riippuen siitä, missä määrin ne mahdollistavat tai eivät mahdollista poliittista käännettä. tukemista koskevat Ulkoisen avun myöntämistä yksityiskohtaiset säännöt saattavat tarvittavien poliittisten mukautusten toteuttamiselle ja etenkin jatkuvuuden turvaamiselle. Muitakin yhteistyön muotoja voidaan etsiä, jotta voitaisiin vähentää etenkin valuuttoihin liittyviä epävakaustekijöitä. ja erityisesti uudistusten investointeja koskevien toimia kannusteena riskejä tavoitteiden mukaisesti määritelty kauppajärjestelmä. - Tiettyjen perusteiden ja jälkeistä Euroopan unionin kauppasopimusta on arvioitava sen mukaan, kuinka AKT-maat pystyvät voittamaan kohtaamansa haasteet, rasitteet ja ongelmat. Kauppasopimuksessa on: ja AKT-maiden välistä uutta, vuoden 2000 - noudatettava vastaavia Maailman kauppajärjestön sääntöjä turvallisuuden ja vakauden turvaamiseksi markkinoille pääsyn osalta; - kannustettava AKT-maiden aiempaa täysivaltaisempaa ja aktiivisempaa osallistumista Maailman kauppajärjestöön sekä yhteisönä että yksittäisinä valtioina; - säilytettävä Euroopan unionin markkinoille pääsy nykyisellä tasollaan ja mahdollisuuksien mukaan helpotettava niille pääsyä lieventämällä velvoittavia sääntöjä ja menettelyjä sekä takaamalla siinä määrin kuin mahdollista perustuotteita koskevien pöytäkirjojen tarjoamat edut; - korvattava kaupankäynnin uudelleen suuntautumisen vaikutukset sekä AKT- maille epäedulliset johtuvat Euroopan unioniin keskittyneestä alueellisesta lähestymistavasta; investoinnit, jotka - turvattava AKT-maille kansainvälisestä näkökulmasta katsottuna aiempaa parempi uskottavuus sekä kaupallinen kehys ja sääntökehys (tuonti- ja vientitulosten vientijärjestelmät), parantamiselle ja suorien ulkomaisten investointien houkuttelemiselle, ja siten lisätä kasvua; ennakkoedellytyksiä jotka ovat - kannustettava kilpailua ja parempaa varojen kohdentamista AKT-maiden talouksissa sekä niiden kilpailukyvyn parantamista, jotta tehostettaisiin edullisten hintojen ja uusien markkinoillepääsymahdollisuuksien vaikutusta; - edistettävä aktiivisesti AKT-yhteistyökumppaneiden välistä alueellista yhdentymistä ja turvattava yhdentymisen onnistumiselle suotuisat olot; - autettava AKT-maita hallitsemaan moninkertaistuneet, uusiin kaupan aloihin liittyvät kansalliset ja kansainväliset säännökset, joista saattaa tulla uusia markkinoille pääsyn esteitä; 37 III LUKU - mahdollistettava AKT-maiden eri alueiden erilaisiin kauppasopimuksiin (yhdessä) niiden kehitystarpeiden mukaisesti tasaten näin vaikutuksia, joista ne saattavat kärsiä uusien alueellisten ryhmittymien vuoksi; liittyminen - otettava huomioon AKT-maiden väliset erot maailmantalouteen yhdentymisen tason, kehityksen tason ja niiden tarpeiden osalta. - Edistymisen tärkeys ulkomaisen velan hoidossa. Tämä näkökohta on tärkeä monille maille niiden pyrkiessä korjaamaan suhteensa velkojiinsa, jotta ne voivat saada riittävästi uskottavuutta rahoitusalalla ja jotta ne pääsisivät pääomamarkkinoille. - Koko Saharan eteläpuolisen Afrikan alueen kattavan yhteistyöpolitiikan edut. Yhteistyöllä, joka jopa eriytettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen perusteella on avoin kaikille maille, voi olla myönteisiä vaikutuksia ja sillä voidaan osaltaan parantaa kuvaa koko maanosasta. Tämä näkökohta on otettava huomioon uuden tai uusien yhteistyösopimusten maantieteellistä laajuutta määritettäessä. on - Karibian AKT-maiden erityisvaikeudet ja niiden kaupalliset strategiat nopeasti muuttuvassa alueellisessa kehyksessä. Kaupankäynnin ja taloudellisen toiminnan monipuolistuminen yhdentymisen mahdollisuuksista, Pohjois-Amerikan markkinoille (NAFTA) pääsystä ja koko läntisen pallonpuoliskon kattavaa vapaakauppa-aluetta (FTAA) koskevaan hankkeeseen osallistumisesta. Siirtyminen perinteisesti alkutuotannosta riippuvaisesta ja kaupallisesta suosituimmuuskohtelusta nauttivasta taloudesta avoimeenj a kilpailukykyiseen talouteen ei kuitenkaan ole läheskään varmaa ja vaatii merkittäviä ponnisteluja. riippuvainen olennaisesti alueellisen - Tyynenmeren pienten saarivaltioiden talouksien erityisongelmat. Näiden maiden tehtävänä on epäilemättä kääntyä Australian ja Uuden-Seelannin tuella nopean talouskasvun omaavien Tyynenmeren rannikkovaltioiden puoleen. Samalla on kiinnitettävä erityistä huomiota liikenteen ja tietoliikenteen erityisongelmiin sekä ympäristöön ja luonnonvarojen säilyttämiseen liittyviin ongelmiin. Luonnonvarat ovat tärkeimmät hyödynnettävät varat kyseisissä maissa. Ensimmäisessä osassa tehdyt analyysit osoittavat, että Euroopan unionin ja AKT- maiden välisten yhteistyösuhteiden on vastedes mukauduttava perinpohjaisesti muuttuneeseen maailman tilanteeseen. Yhteistyösuhteisiin vaikuttaa myös Euroopan unionin perusteellinen muuttuminen ja eri AKT-maiden hyvin vastakkainen sosiaalis taloudellinen ja poliittinen kehitys. Tilanteessa, jossa kehitystuen periaatteeseen vaikuttavan legimiteetin menetys on mahdollinen talousarviopakotteiden ja Euroopan sosiaalisen kriisin vuoksi, menneisyyden onnistumisista ja epäonnistumisista saadun kokemuksen olisi mahdollistettava yhteistyön tehokkuuden javaikutusten parantaminen. Euroopan unionille kysymyksessä on ennen muuta yksilöllisten suuntausten hallitseminen sekä perustavaa laatua olevan yhteisvastuun arvostaminen. Tämän vuoksi 38 III LUKU unionin on asetettava päätavoitteekseen toimien parantaminen ja tarjottava enemmän onnistumisen mahdollisuuksia AKT-maiden kanssa tehtävälle yhteistyölle. Useat hiljattain tehdyt yhteisöaloitteet ovat olleet tämänsuuntaisia, ja on suotavaa tunnistaa monitahoisen politiikan säilyttämisen arvoiset saavutukset. Useita tekijöitä on kuitenkin asetettava kyseenalaisiksi. Euroopan unionin on valittava pitkän aikavälin politiikkansa ja tarkasteltava eri vaihtoehtoja. 39 TOINEN OSA: EUROOPAN UNIONIN JA AKT-MAIDEN SUHTEIDEN NÄKYMÄT 2000-LUVUN ALUSSA IV LUKU IVLUKU. KOHTI UUTTA KUMPPANUUTTA Euroopan kumppanuussuhteelle, johon liittyy erilaisia näkökohtia: ja AKT-maiden unionin on laadittava perusta uudenlaiselle - Euroopan kansalaisten huolenaiheisiin vastaaminen pitkän aikavälin poliittisten valintojen kautta; - Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen suhteen poliittisen ulottuvuuden vahvistaminen on ehdottoman välttämätöntä, jotta se saisi uutta dynamismia; - yhteistyökehyksen muuttaminen avoimemmaksi, jotta Euroopan unioni voisi paremmin vastata AKT-maiden, niiden yksityisen sektorin ja kanslaisyhteiskunnan nykyisiin tarpeisiin; - yhteistyösopimuksen maantieteellisen kehyksen mahdollinen uudelleen määrittely; - yhtenäisyysponnistelujen lisääminen Euroopan tasolla. A. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen kumppanuuden asema unionin ulkopolitiikassa Euroopan unioni on tärkeä toimija kansainvälisen toiminnan alalla. Euroopan unioni on tärkeä kauppakumppani (Euroopan unionin osuus maailmankaupasta on 20 prosenttia79 ja kolmannes unionin tuonnista tulee kehittyvistä maista) ja sillä on tärkeä asema erityisesti Maailman kauppajärjestön, jäsenvaltioiden tason ja Bretton Woodsin elinten monenvälisissä suhteissa. Unioni pyrkii kehittämään poliittista toimintakykyään politiikan alalla. Unioni on jo kauan ollut tärkein kehitysavun antaja ja sen osuus kansainvälisestä avusta on kasvanut viime vuosina varsinkin, kun otetaan huomioon Yhdysvaltojen selkeä vetäytyminen avunannosta. Euroopan unionilla on käytettävissä erilaisia tapoja, joilla se voi osallistua kehityksen epätasa-arvoisuuden vähentämiseen, ja tähän tavoitteeseen päästäkseen sen on laadittava aktiivinen ja johdonmukainen kehityspolitiikka. Euroopan unionin ja AKT- maiden kumppanuussuhde on osa kansainvälisen yhteisön maailmanlaajuista toimintaa, jonka tavoitteena on köyhyyden vähentäminen maailmassa. Euroopan unionin kehityspolitiikkaa, joka on kiinteä osa unionin identiteettiä, perustellaan olennaisten perusteiden lisäksi unionin kansalaisten etuihin liittyvillä 19 Lukuun ei ole laskettu mukaan Euroopan unionin sisäistä kaupankäyntiä. 40 IV LUKU syillä. Ne ovat erityisen tärkeitä, kun kyseessä ovat AKT-maat ja erityisesti Saharan eteläpuolisen Afrikan maat. Afrikan kehittämisen suhteellinen epäonnistuminen on johtanut tiettyihin epäilyksiin kansainvälisen ja erityisesti eurooppalaisen yhteistyön tehottomuudesta ja jopa koko maanosan todellisten kehittymismahdollisuuksien puuttumisesta. Mutta kun kysymyksessä ovat pitkän aikavälin tavoitteisiin liittyvät valinnat, Euroopan unionin ja AKT-maiden uuden yhteistyösuhteen perusteet ja panokset herättävät Euroopan ja sen kansalaisten kannalta olennaisia kysymyksiä. Sekä tämänhetkisessä ja tulevassa maailman tilanteessa unionin on edistettävä: - rauhaa ja vakautta estämällä epävakaiden alueiden kehittyminen ja pysyminen maailmassa. Kokonaisten yhteisöjen syrjäytymiseen ja siitä aiheutuviin välittömiin seurauksiin, valtioiden poliittiseen epävakauteen ja murenemiseen johtava suuntaus on ehdottomasti estettävä. Yhteistyöllä voidaan kannustaa ja sillä on kannustettava oikeusvaltion säilyttämistä ja kehittämistä kaikissa maissa, ja sitä on toteutettava siten, että tyydyttävä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden taso voidaan säilyttää. - kansainvälisen yhteistyön tehostamista maailmanlaajuisten uhkien hallitsemiseksi. Euroopan eri yhteisöt ovat yhä huolestuneempia siirtolaisuuspaineiden kasvamisesta, edellyttää joka aiheutuu pääasiassa kehityseroista johdonmukaisia poliittisia toimia. Terrorismin laajentuminen, laittoman kaupan valvonnan ongelma ja yleisten kulkutautien rajoittaminen ovat myös merkittäviä aloja, joita Euroopan unioni ei pysty käsittelemään ja hallitsemaan yksin. Unionin on pyrittävä saamaan mahdollisimman moni maa ottamaan vastuuta ja osallistumaan maailmanlaajuisten riippuvuussuhteiden ja ongelmien hallintaan. ratkaiseminen jonka ja - yhteisvastuuta. Äärimmäisen köyhyyden torjunta, demokratian kunnioittaminen, kansalaisoikeuksien, poliittisten oikeuksien sekä ja kulttuuristen oikeuksien kunnioittaminen edellyttää rajat ylittävän lähestymistavan soveltamista yhteistyössä. taloudellisten, sosiaalisten - taloudellista kehittämistä ja keskinäisiä etuja. Euroopan unioni voi auttaa maailmantaloudesta tällä hetkellä syrjäytyneitä maita kehittämään sisäisiä kykyjään ja turvaamaan kestävän kehityksen perusedellytykset. Unioni voi osallistua muita kehittyneempien maiden kehittämiseen, niiden taloudellisen ja sosiaalisen edistyksen vauhdittamiseen sekä kannustaa niiden sopusointuista sulautumista maailmantalouteen. AKT-maiden talous saattaa tulevaisuudessa kasvaa merkittävästi ja olisi lyhytnäköistä vähentää Euroopan vaikutuksen osuutta siihen. sekä ihmisoikeuksien - kehittämisen sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä näkökohtia. On Euroopan unionin etujen mukaista kannustaa sellaista kehittämistapaa, joka (i) turvaa sosiaalisen sosiaalisten perusoikeuksien edistyksen kunnioittamisen sekä (ii) jossa otetaan huomioon ympäristön pilaantumiseen ja luonnonvarojen tuhoutumiseen liittyvät ongelmat. Jos politiikkaa ei tietoisesti keskitetä sosiaalisen kehittämisen ja ympäristön suojelun tavoitteisiin, kansainvälisen talouden uuden tilanteen asettamat rasitteet ja tarjoamat mahdollisuudet saattavat johtaa Euroopan poliittisten arvojen kanssa yhteensopimattomaan kehittämistapaan. On siis varmistettava, että Euroopan unionin sisäiset tavoitteet ja sosiaalisten erityisesti ja ja 41 IV LUKU vaikutus, joka sillä joillakin maailman alueilla sovellettavaan kehittämistapaan voi olla, ovat keskenään johdonmukaisia. B. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen kumppanuuden voimistaminen sen poliittista ulottuvuutta vahvistamalla Euroopan unionin ja AKT-maiden suhteiden pitkäikäisyys ja erityisluonne ovat synnyttäneet "kulttuurin", jonka saavutukset ovat olennaisen tärkeitä. Kulttuuri perustuu suurelta osin unionin ja kunkin AKT-maan ainutlaatuiseen kumppanuuteen. Otettaessa huomioon uusi maailmantilanne kumppanuutta pitäisi heikentämisen sijasta vahvistaa syventäen siihen liittyvän keskinäisen poliittisen sitoutumisen arvoa. Lomén yleissopimuksen mukaisesti toteutettavan kumppanuuden toteuttamisessa on kohdattu joitakin vaikeuksia, joita on käsitelty II luvun B kohdassa. On osoittautunut vaikeaksi toteuttaa käytännössä alkuperäisiä, tasa-arvoisen kumppanuuden periaatteelle rappeuttaneet perustuvia aikomuksia, koska kumppanuuden periaatetta ovat edunsaajamaiden ehtojen institutionaalinen heikkous, monikertaistuminen sekä tehokkuuden merkityksen kasvamisesta syntynyt, yhteisöllä muiden rahoittajien tavoin oleva taipumus velvollisuutensa laiminlyöneen osapuolen paikalle asettumiseen. riippuvaisuus, avusta Kumppanuus tulee epäilemättä edelleenkin olemaan ihanteellinen muoto Euroopan unionin ja AKT-maiden väliselle yhteistyösuhteelle ja sitä on vaalittava kaikissa tulevissa sopimuksissa. Tämä merkitsee sitä, että yhteistyön yksityiskohtaiset säännöt on tarkistettava perusteellisesti ja erilaisia harkittavana olevia vaihtoehtoja on punnittava tarkkaan, jotta voidaan sovittaa eriytetyn lähestymistavan omaksumisen, riittävän joustavuustason turvaamisen, ehdollisuuden kannustavan toteuttamisen sekä tietyn valikoivuuden toteuttamisen välttämättömyys yhteen niiden tavoitteiden kanssa, jotka voidaan saavuttaa toteuttamalla käytännössä kypsää, vastuullista, tehokasta ja ennakoitavaa kumppanuutta. säilyttämään Useiden AKT-maiden kohtaamat valtavat haasteet oikeuttavat yhteistyösuhteen ja erityisesti sopimusluonteisuuden. Tämän sopimusluonteisen yhteistyön toteuttamiseen on tästä lähtien liityttävä aiempaa selvempi ja todellisempi keskinäinen poliittinen sitoutuminen. ennakoitavuuden erityispiirteet, niiden Kumppanuuden voimistaminen tapahtuu sen poliittisen ulottuvuuden kahta näkökohtaa vahvistamalla: - Poliittisen ulottuvuuden ensimmäiset perusteet esitettiin neljännessä Lomé yleissopimuksessa ja sen tarkistetussa versiossa ihmisoikeuksien kunnioittamista koskevan lausekkeen muodossa. Lauseke sisältää säännön, jonka mukaan sopimuksen soveltaminen voidaan keskeyttää sitä rikottaessa. Lausekkeessa viitataan myös demokratian periaatteisiin, oikeusvaltion vahvistamiseen sekä ja oikeudenmukaiseen julkiseen hallintoon. Sopimuksessa määrätään sovellettavaksi kuulemismenettelyä, jos jotain edellä tarkoitetuista velvollisuuksista ei täytetä20. Tämä tehokkaaseen 20 Erityisen kiireellisiä tapauksia lukuun ottamatta. 42 IV LUKU kehys yleinen kehystä27. Politiikan lähestymistapa on osa ihmisoikeuksia ja perusvapauksia koskevan yhteisön politiikan yleistä eri yhteistyökumppaneiden kanssa käytävässä vuoropuhelussa, johon kumppanuus kolmansien maiden kanssa perustuu. Muodolliselta kannalta katsottuna nykyiset tekstit näyttäisivät olevan suhteellisen täydellisiä. Poliittisen ulottuvuuden • toteuttaminen käytännössä herättää kuitenkin joitakin kysymyksiä, jotka liittyvät yhteistyön hoidossa sovellettaviin perusteisiin ja sen osana toteutettavan poliittisen arvioinnin seurauksiin - tässä ei oteta huomioon ääritapauksia, jotka johtavat Euroopan tason yhteistyön keskeytymiseen. olennainen tekijä on lisääntyvät Saharan - Koska järjestäytynyt väkivalta ja aseelliset selkkaukset eteläpuolisessa Afrikassa ja niillä on humanitaarisia, sosiaalisia, taloudellisia ja ympäristöön liittyviä vaikutuksia ja koska ne asettavat haasteen kehityspolitiikalle, komissio on tehnyt ehdotuksen selkkausten torjuntaa ja ratkaisemista koskevan yhteisön politiikan22 kehittämiseksi. On käsiteltävä sellaisia kysymyksiä kuin ennaltaehkäisevän diplomatian toteuttaminen, laajennetun poliittisen yhteistyön keinot ja jatkuva poliittinen analysoiminen. Komissio on ehdottanut kokonaisvaltaista strategiaa, joka tekee mahdolliseksi tukitoimien yhteensovittamisen politiikan ja kehitysyhteistyön tasolla. Lopullisena tavoitteena on varmistaa rakenteellinen vakaus, joka käsitteenä kattaa tavoitteet, jotka liittyvät kestävään taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen, demokratiaan ja ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, uskottavien poliittisten rakenteiden toteuttamiseen sekä kykyyn hallita muutokset ilman väkivaltaa. Vahvistettua Euroopan unionin ja AKT-maiden välistä suhdetta olisi kehitettävä näillä kahdella alalla joko yhdessä kaikkien kyseisten maiden kanssa tai eriytetysti alueen sisäisten ryhmien tai muiden maaryhmien kanssa. Poliittisen ulottuvuuden vahvistamisella on monenlaisia vaikutuksia. Ovatko yhteistyökumppanit valmiit vahvistamiseen kaikkine siitä aiheutuvine seurauksineen ? Poliittisen ulottuvuuden vahvistamisen osalta voidaan erottaa kolme näkökohtaa: 1. Uudenlaiseen kumppanuuteen perustuva keskinäinen poliittinen sitoutuminen Euroopan unionin kannalta katsottuna AKT-maiden kanssa käytävällä poliittisella vuoropuhelulla on paikkansa yhteisessä ulkopolitiikassa. Saharan eteläpuolisen Afrikan kärsimät monet selkkaukset ovat samalla sekä kehityksen puuttumisen syy että seuraus. Tämä käy ilmi sekä poliittisesta että sosiaalis-taloudellisesta analyysistä. AKT-maiden kannalta katsottuna tarvittavia muutoksia ja uudistuksia ei voida toteuttaa ilman poliittisen ja sosiaalisen järjestelmän perusteellista muuttamista. Euroopan unionin toteuttamilla talouspolitiikkaa ja institutionaalisia uudistuksia tukevilla toimilla saattaa olla merkittäviä poliittisia seurauksia kyseisille maille. Menneisyyden 21 KOM(95) 567 "Euroopan unioni ja Maastrichtin sopimukseen ja sen jälkeen ". 22 Katso SEC(96) 332 "Euroopan unioni ja Afrikan selkkaukset: rauhan edistäminen, selkkausten ehkäiseminen ja lisätoimenpiteet". ihmisoikeudet: Rooman sopimuksesta 43 yhteistyöstä saadut kokemukset ovat osoittaneet, että tuki on tarkoituksenmukaista ainoastaan silloin, kun tietyt, erityisesti poliittiset edellytykset täyttyvät. IV LUKU Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen yhteistyön tehokkuuden paraneminen edellyttää vastedes poliittisen vuoropuhelun syventämistä. Jos Eurooppa haluaa tarjota yhteistyöpolitiikalleen paremmat onnistumisen mahdollisuudet, se näyttäisi tällä hetkellä edellyttävän ehdottoman vahvaa poliittista suhdetta, joka antaa mahdollisuuden käsitellä hallintoon, demokratisoitumiseen, ihmisoikeuksiin ja oikeusvaltioon liittyviä olennaisia kysymyksiä ja tehokkaammalla tavalla. epämuodollisemmalla, vilpittömämmällä aiempaa 2. Poliittisen vuoropuhelun yksityiskohtaiset säännöt Yksityiskohtaiset säännöt koskevat ensinnäkin poliittisen vuoropuhelun maantieteellistä laajuutta. Poliittista vuoropuhelua voidaan käydä monenvälisellä, kahdenvälisellä tai alueellisten ryhmien tasolla. Tähän asiaan liittyy IV luvun D kohdassa käsiteltävä kysymys. Yksityiskohtaiset säännöt koskevat myös vuoropuhelun ensisijaisia tavoitteita: sisäiseen turvallisuuteen liittyvät kysymykset, siirtolaisuuden ongelmakenttä, laittoman kaupan torjunta jne. Yksityiskohtaiset säännöt koskevat myös vuoropuhelun tasoa (ministeritapaamiset ja teknisen tason työryhmät) tavoiteltavan yhteistyötason perusteella. 3. Politiikan ia yhteistyön väliset suhteet Vaikka yhteisen uiko- ja turvallisuuspolitiikan ja kehitysyhteistyön tavoitteet ovatkin ajan mittaan vain täydentäviä tavoitteita, niiden ajalliset näkymät ovat ratkaisevasti erilaiset. Yhteistyöpolitiikan asettaminen ulkopoliittisista toimista riippuvaiseksi vaarantaisi kehityksen keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteet, jotka edellyttävät toiminnan jatkuvuutta. Näiden kahden ulottuvuuden välinen sidos on varmistettava Euroopan unionin ulkoisen toiminnan yhtenäisyyttä koskevan yleisen periaatteen nojalla. Poliittisen ulottuvuuden syventäminen antaa aihetta tarkastella lähemmin mahdollisia erilaisia yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden avulla pyritään: - lisäämään tuen valikoivuutta sekä valtioiden tarpeiden että niiden institutionaalisten ja poliittisten valintojen mukaisesti; tekemien - järjestämään yhteistyötä koskevat käytännön yksityiskohtaiset säännöt siten, että ne helpottavat uudistusten soveltamista kyseisissä maissa. Edellä esitettyä kahta kysymystä käsitellään tarkemmin VI luvussa. 44 IV LUKU C. Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen yhteistyökehyksen avoimuuden lisääminen Yhteistyökehyksen on vastedes oltava sellainen, että sillä voidaan edelleen helpottaa AKT-maiden avautumista Euroopan unionin ja muiden yhteistyökumppaneiden kanssa käytävän kaupan kehittämiselle. Kun otetaan huomioon menneisyydessä saatu kokemus sekä AKT-maiden rasitteet ja tulevaisuudennäkymät, näyttäisi siltä, että Euroopan unioni voi helpottaa avautumista muuttamalla yhteistyökehystä neljällä tavalla: - eriyttäminen. AKT-maiden erilaiset tilanteet edellyttävät Euroopan unionin yhteistyöpolitiikan mukauttamista. Kaikki maat eivät voi tällä hetkellä sitoutua vakiomuotoiseen poliittiseen ja taloudelliseen kumppanuuteen Euroopan unionin kanssa. Kumppanuus voi perustua ainoastaan keskinäisiin etuihin, yhteisiin ensisijaisiin ja muihin tavoitteisiin sekä tiukasti kunnioitettaviin vastavuoroisiin oikeuksiin ja velvollisuuksiin. Politiikan ja yhteistyötä koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen eriyttämisestä on tehokkuussyistä tullut välttämätöntä. - eri politiikkoja koskevan vuoropuhelun syventäminen. Euroopan unionin ja AKT- maiden yhteistyökumppanien on pohdittava, kuinka ne voivat sovittaa yhteen edunsaajamaiden vastuuta koskevat vaatimukset sekä vaatimukset, jotka koskevat velvollisuutta ottaa huomioon yhteistyö varojen käyttö Euroopan kansalaisten hyväksi. Politiikkaa koskevan vuoropuhelun on perustuttava siihen ajatukseen, että (1) kehitysyhteistyö voi olla tehokasta ainoastaan, jos sillä tuetaan kyseisen maan viranomaisten päätöksillään vahvistamaa ja tehokkaasti toteuttamaa muutosta, ja että (2) Euroopan unioni voi sitoutua ainoastaan sellaisiin taloudellisen ja sosiaalisen järjestäytymisen malleihin, jotka ovat sen tavoitteiden mukaisia ja jotka vastaavat sen edistämiä poliittisia ja sosiaalisia arvoja. Ei ole epäilystäkään siitä, etteivätkö Euroopan unionin asettamat ensisijaiset tavoitteet ja muut tavoitteet olisi yhteensopivia AKT- maiden yhteisöjen pyrkimysten kanssa sekä myös AKT-maiden itse laatimien kehittämisstrategioiden kanssa. Ensisijaisen tärkeistä uudistuksista voidaan päästä sopimukseen ja tarvittavat sosiaalis-poliittiset muutokset voidaan hyväksyä ainoastaan syventämällä Euroopan unionin ja AKT-maiden välistä talous- ja sosiaalipolitiikkaa koskevaa vuoropuhelua analysoida sekä parantamalla kykyä kehityspolitiikkaa paikallisella tasolla. Tehostettu vuoropuhelu mahdollistaisi sen, että yhteisö voisi keskittyä käytettyjen keinojen seurannan sijasta yhteistyön tulosten ja alakohtaisen edistyksen seurantaan. Tällainen lähestymistapa voidaan toteuttaa ainoastaan vähitellen, sillä se vaatii aikaa ja tiettyjä keinoja. Se näyttäisi kuitenkin olevan perinteisille tukitoimille ainoa vaihtoehto, jonka voidaan odottaa toimivan tehokkaasti pitkällä aikavälillä. toteuttaa ja - yhteistyö, iota on tarkoitus laajentaa ia vahvistaa muilla aloilla. Euroopan tason ja AKT-maiden yhteistyökumppaneiden on asetettava lopulliseksi tavoitteekseen tuesta riippuvuuden vähentäminen ja muiden yhteistyömuotojen kehittäminen. Keskinäisiä etuja on edistettävä ja kokemusten vaihtoa on kannustettava tieteen ja teknologian, koulutuksen sekä teollisen ja taloudellisen yhteistyön aloilla. Euroopan unionilla on ainutlaatuiset mahdollisuudet ehdottaa useita eri yhteistyöaloja ja erilaisia välineitä niitä varten. Yhteistyötä on lisäksi jatkettava perinteisillä aloilla, erityisesti kulttuurin alalla, jolla Euroopan unioni toimii jo aktiivisesti. 45 Edellä selostetun kaltainen avautuminen ei kuitenkaan poista sitä tosiasiaa, että köyhimmät maat tulevat vielä pitkään tarvitsemaan ulkopuolista tukea ja että suurin osa rahoitusvaroista on vastedes ohjattava niille. IV LUKU riippumattomien - valtiosta toimijoiden aiempaa aktiivisempi osallistuminen yhteistyöhön. Näitä toimijoita ovat yksityisen sektorin toimijat ja kansalaisyhteiskuntaa edustavat toimijat (tiedeyhteisöt, yhdistykset, valtiosta riippumattomat kehitys- ja ympäristöjärjestöt, kuluttajayhdistykset jne. ). Kyseisten toimijoiden osallistumista, joka ei ole vaihtoehto virallisten yhteistyökumppaneiden osallistumiselle vaan täydentää sitä, voidaan suunnitella kahdella tasolla: taloudellisten (i) keskustelukumppanien kanssa yhteistyön ensisijaisista tavoitteista erityisesti niitä suoraan koskevilla aloilla; (ii) ottamalla kyseiset toimijat mukaan joidenkin yhteistyötoimien toteuttamiseen, mikä tekisi mahdolliseksi välikäsien vähentämisen, ohjelmien kohdentamisen parantamisen ja ohjelmien tehokkuuden ja tarkoituksenmukaisuuden lisäämisen. vuoropuhelua sosiaalisten tehokasta käymällä ja Kumppanuuden erilaiset näkökohdat ja tarve parantaa sen todellista toimivuutta yhteistyökumppaneiden välillä, joiden vastuualueet ovat luonnostaan hyvin erilaiset, edellyttävät ja työkalujen täytäntöön pantavien välineiden hyödyntämisessä käytettävän tavan perusteellista tarkistamista. suunnittelussa ja D. Yhteistyösopimusten maantieteellinen laajuus: vaihtoehdot AKT-ryhmä ei ole varsinainen poliittinen tai taloudellinen ryhmä. Ryhmä on muodostettu Euroopan unionin suhteita varten lähinnä historiallisiin seikkoihin liittyvistä syistä. Tällä hetkellä AKT-ryhmän jäsenten kehitysmahdollisuudet ja edut ovat monessa suhteessa hyvin erilaiset, kun otetaan huomioon hyvin erilaiset tulo- ja elintasot, talouden rakenne, kaupalliset linjaukset sekä suhteellinen kiinnostavuus ulkomaisten investointien kannalta. Toisin sanoen, onko AKT-ryhmä tässä tilanteessa edelleen tarkoituksenmukainen yhteistyökumppani Euroopan unionille? Onko ainutlaatuinen kehys, jolle Euroopan unionin ja 70 AKT-maan väliset suhteet tällä hetkellä rakentuvat, säilytettävä, pirstoutettava vai onko sitä laajennettava? Kysymystä on tarkasteltava ottaen huomioon jäljempänä käsitellyt neljä näkökohtaa. Ensinnäkin, myös AKT-maiden on itse otettava kantaa niiden ja Euroopan unionin välisen suhteen rakennetta koskevaan kysymykseen. AKT-maiden valinnan olisi olennaisesti oltava riippuvainen niiden halusta vahvistaa AKT-ryhmän sisäisen vuoropuhelun rakenteita, määritellä yhteiset tavoitteensa ja etunsa monenvälisiä yhteyksiä ja eri yhteistyökumppaneita varten sekä parantaa kansainvälisen tason neuvottelukykyään poliittisena tai taloudellisena ryhmänä Euroopan unionin suhteensa ulkopuolella. Toiseksi, AKT-ryhmän maiden erilaiset tilanteet ja niiden halu kehittää tulevaisuuden yhteistyötä paremmin erilaisia tarpeita^ vastaavaksi saattavat kuitenkin edellyttää 46 IV LUKU tarkistamista. Kauppaa koskevien yhteistyösopimuksen mahdollisten muotojen määräysten osalta myös kaikkiin AKT-maihin sovellettavan syrjivän yksipuolisen etuusjärjestelmän muuttaminen saattaa olla väistämätöntä, jotta voidaan varmistaa järjestelmän yhteensopivuus Maailman kauppajärjestön sääntöjen kanssa. Etuudet voitaisiin vastedes uudistaa ainoastaan vähiten kehittyneiden maiden osalta (YK:n luettelo vähiten kehittyneistä maista), ja muita AKT-maita varten laadittaisiin uudet määräykset. Näitä kysymyksiä käsitellään tarkemmin V luvussa. Yhteistyöstrategioiden eriyttäminen ei kuitenkaan välttämättä merkitse AKT-käsitteen hylkäämistä. Eriyttämistä voidaan soveltaa ainoastaan joihinkin suhteiden osa-alueisiin (ainakin kaupalliset asiat, mahdollisesti myös rahoitusyhteistyön ja teknisen yhteistyön välineet sekä tuen määrä). Eriyttäminen voisi kuitenkin olla nykyistä perusteellisempaa ja johtaa erillisiin sopimuksiin. Eri välineiden mukaisesti toteutetun eriyttämisen, jota jo sovelletaan osana neljännen Lomén yleissopimuksen mukaisesti tehtävää yhteistyötä, olisi kuitenkin oltava nykyistä selvempää. Kolmanneksi, Euroopan unionin tavoitteet, sen näkemys kehittämisestä ja yhteistyön asemasta vaikuttavat uuden tai uusien sopimusten sisällön lisäksi myös niiden maantieteelliseen laajuuteen. Euroopassa tarpeellisena pidetty kansalliset rajat ylittävien poliittisten ja taloudellisten alueiden luominen on tarpeen myös AKT-maissa. Alueellinen yhteistyö ja yhdentyminen on toivottavaa ei pelkästään useiden AKT- maiden talouden yleisesti ottaen liian pienen koon vuoksi mutta myös siksi, että tällainen yhteistyö saattaa kannustaa poliittisia päättäjiä omaksumaan talouden kehitystä kannustavan strategisen toimintatavan. Se saattaa nopeuttaa myös sosiaalis-taloudellisia muutoksia, joita tarvitaan markkinatalouden kehittymiseen ja usein kansalliselle perustalle rakentuneiden syrjivien rakenteiden katoamiseen. Neljänneksi vielä näkökohta, joka saattaa osaltaan johtaa asteittaisuuden periaatteen soveltamiseen. Periaatteen ajatuksena on, että jos yhteistyösuhteet olisi pystyttävä määrittelemään ja syventämään pysyvältä perustalta, ulkoisesta tuesta riippuvuuden pitäisi asteittain vähentyä sitä mukaa kun omien varojen hyödyntäminen tuo edistystä ja kun uskottavuus yksityisten ulkomaisten sijoittajien silmissä kasvaa. Edellä käsiteltyjen neljän näkökohdan perusteella voidaan tarkastella seuraavia neljää vaihtoehtoa: (1) vallitsevan tilanteen mukauttaminen: yleinen sopimus, eriytetyt yksityiskohtaiset säännöt. Tässä vaihtoehdossa säilytettäisiin Euroopan unionin ja AKT-maiden välisen yleissopimuksen periaate mutta sopimukseen sisällytettäisiin edunsaajamaiden kehitystason edistymisen mukaan eriytetyt yksityiskohtaiset säännöt. Yhteisessä perustassa määriteltäisiin perusnäkökohdat (tavoitteet, periaatteet, institutionaaliset määräykset, sopimuksen kesto) ja se koskisi tiettyjä suhteiden osa-alueita (poliittinen vuoropuhelu, turvallisuuskysymykset, rahoitusyhteistyöhön ja tekniseen yhteistyöhön osallistumisen edellytykset). Kauppaa koskevat määräykset sekä rahoitusyhteistyön ja teknisen yhteistyön hoitamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja tavoitteet kuitenkin eriytettäisiin. (2) kahdenvälisillä sopimuksilla täydennetty yleinen sopimus. Euroopan unionin olisi epäilemättä helpompi mukauttaa toimensa olosuhteiden mukaisiksi, jos tehtäisiin yleisiä sitoumuksia sisältävä yleissopimus, jota sitten täydennettäisiin yksittäisten maiden tai 47 IV LUKU Saharan eteläpuolisen Afrikan osalta mahdollisesti eri maiden muodostamien ryhmien kanssa neuvotelluilla kahdenvälisillä sopimuksilla. (3) Lomén yleissopimuksen jakaminen alueellisiksi sopimuksiksi. Kolmannessa vaihtoehdossa korvattaisiin yleissopimus alueellisilla sopimuksilla. Tämä linja olisi täysin johdonmukainen sen yleisen lähestymistavan kanssa, jota Euroopan unioni on viime vuosina soveltanut ulkosuhteissaan alueita ja alueiden sisäisiä alueita koskevien eriytettyjen strategioiden mukaisesti. AKT-maiden muodostamasta alueesta Saharan eteläpuolinen Afrikka on Euroopalle selvästi tärkeä alue. Alueellisen yhteistyön edistyneisyys antaisi joillakin alueiden sisäisillä alueilla mahdollisuuksia erillisiin alueiden sisäisiin sopimuksiin. Karibian maat järjestäytyvät jo nyt eri aluetasoilla ja alueen sisäisillä tasoilla. Euroopan unionin tavoitteena voisi olla yhdistää jollain aikavälillä Karibian maiden kanssa tehtävä yhteistyö latinalaiseen Amerikkaan luotujen suhteiden kehykseen. Unioni voisi ehdottaa yhteistyön laajentamista kaikkiin Karibian alueen maihin. Vielä perustamisvaiheessa oleva mutta silti jo hyvin laaja Karibian maiden muodostama liitto, johon kuuluu 37 Karibian alueen maata, voisi toimia sopivana kehyksenä. Alueen maiden hyvin erilaiset kehitystasot, saarivaltioluonteesta johtuva haavoittuvuus, talouden pirstoutuneisuus sekä huumausaineisiin, ympäristöön, siirtolaisvirtoihin ja demokraattisiin muutoksiin liittyvät erityisongelmat (Haiti ja Kuuba) olisivat kuitenkin peruste erityisen lähestymistavan omaksumiselle sekä kehitysyhteistyön että uiko- ja turvallisuuspolitiikan alalla - Euroopan unionihan on sekä käytännössä että strategisesti läsnä alueella25. Tyynenmeren AKT-maat kuuluvat kaikki suhteellisen kehittyneisiin alueellisiin järjestöihin sekä taloudellisella ja poliittisella että teknisellä tasolla. Tällä maailman alueella tehtävän yhteistyön tehostaminen edellyttäisi yhteistyökehyksen laajentamista muihin Tyynenmeren saarivaltioihin. Yhteisöllä olisi laajennetussa kehyksessä etuja tarkkaan ottaen kahdella alalla: ympäristön ja alueen merkittävien luonnonvarojen suojeluja kaupankäynnin edistäminen erityisesti Aasian ja Tyynenmeren taloudelliseen yhteistyöhön osallistuvien maiden kanssa2'. (4) vähiten kehittyneiden maiden kanssa tehtävä sopimus. Neljännessä vaihtoehdossa tehtäisiin vähiten kehittyneiden AKT-maiden kanssa yhteistyösopimus, joka voisi olla avoin myös muille vähiten kehittyneille maille, ja muiden kuin vähiten kehittyneiden maiden kanssa tehtäisiin muuntyyppiset sopimukset. Halu ottaa huomioon kunkin maan kehityksen taso ja tarpeet yhteistyömuodon määrittelemisessä voi institutionaalisten määräysten tasolla perustua muodollisesti ainoastaan vähiten kehittyneiden ja muiden 23 Ranskan merentakaiset alueet Amerikassa, Iso-Britannian ja Hollannin merentakaiset alueet. 4 Asian ja Tyynenmeren taloudelliseen yhteistyöhön (APEC) osallistuu kahdeksantoista maata: Australia, Brunei Darussalam, Kanada, Chile, Kiinan kansantasavalta, Hong Kong, Indonesia, Japani, Korean tasavalta, Malesia, Meksiko, Uusi-Seelanti, Papua-Uusi-Guinea, Filippiinit, Singapore, Taiwan, Thaimaa ja Yhdysvallat. 48 IV LUKU maiden erotteluun toisistaan. Kunkin maan tilanteen aiempaa tarkempi huomioon ottaminen voidaan ulottaa rahoitusyhteistyön ja teknisen yhteistyön käytännön tasolle, kuten jo tällä hetkellä osittain tehdäänkin. Vaikka tämä neljäs vaihtoehto voisi olla tarkoituksenmukainen kaupallisella tasolla, se näyttäisi soveltuvan huonosti poliittiseen vuoropuheluun ja muille yhteistyöaloille (sosiaalis-taloudellisten politiikkojen tukeminen, tieteellinen yhteistyö, ympäristöala jne. ). E. Euroopan tason yhteistyökumppaneiden yhteensovittaminen: vaihtoehdot Euroopan unionin ja AKT-maiden välisissä suhteissa on alusta asti haluttu soveltaa kokonaisvaltaista lähestymistapaa sikäli kuin yhteisön pääasialliset toimintavälineet - kauppapolitiikka ja tuki - ovat sisältyneet samaan sopimuskehykseen. Ihmisoikeuksien kunnioittamista, oikeusvaltiota ja yleisten asioiden moitteetonta hoitoa koskevat määräykset sisältyneet sekä poliittisen vuoropuhelun periaate ovat myös yhteistyösopimukseen vuodesta 1990 alkaen. Yhdennetyn lähestymistavan etuna on se, että sillä voidaan kannustaa yhteistyössä ja vuoropuhelussa käytettävien eri välineiden yhtenäistä käyttöä. Euroopan tason yhteistyön merkitystä rajoittaa kuitenkin kolme Euroopan unionin toimintaan liittyvää tekijää: yhteisön tai jäsenvaltioiden muuta kuin kehitysyhteistyötä koskevien politiikkojen odottamattomat seuraukset AKT-maissa; tehokkuuden menettäminen ja tuensaajamaiden kohtaamat vaikeudet, jotka johtuvat Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisestä sekä jäsenvaltioiden ja yhteisön välisestä riittämättömän yhteensovittamisen tasosta; Euroopan valtioilla AKT-maita kohtaan olevan asenteen ja niiden yhteisen poliittisen toiminnan riittämättömyys, joka tällä hetkellä tulee yhä selvemmin esille kansainvälisissä yhteyksissä. Missä määrin Euroopan unioni voi parantaa AKT-maihin kohdistamiensa toimien yhtenäisyyttä (sanan laajassa merkityksessä)? On selvää, että kumppanuuden poliittisen ulottuvuuden vahvistaminen, jota käsiteltiin edellä B kohdassa, on avainasemassa, kun keskustellaan yhtenäisyydestä sanan laajassa merkityksessä. Tämän perusulottuvuuden lisäksi voidaan käsitellä kahta muuta näkökohtaa: muiden yhtenäisyys kehitystavoitteiden kanssa sekä yhteisön ja jäsenvaltioiden kehityspolitiikkojen täydentävyys ja yhteensovittaminen. Näitä kahta näkökohtaa painotettiin komission vuonna 1992 antamassa tiedonannossa25. Euroopan unionin toteuttamien toimenpiteiden vaikutukset ovat edelleen kuitenkin liian vähäisiä, ja yhtenäisyys ja yhteensovittaminen on edelleenkin riittämätöntä. politiikkojen kansallisten yhteisön ja Kun käsitellään yhtenäisyyttä sen suppeassa merkityksessä eli muiden kuin kehitysyhteistyötä koskevien politiikkojen ulkoisia vaikutuksia, yhteisö ei mitenkään voi kansainvälisesti sitoutua yhtenäisyyteen. Kun otetaan huomioon sisäisissä ja SEC(92) 915 "Kehitysyhteistyöpolitiikka vuoteen 2000 saakka", 15. toukokuuta 1992, ja neuvoston marraskuussa 1992 samasta aiheesta antama julistus. 49 IV LUKU ulkoisissa tavoitteissa toisinaan ilmenevä ristiriitaisuus, tai muihin mahdollisesti kilpailevia etuja omaaviin maihin luodut suhteet, yhtenäisyys pysyy poliittisena kysymyksenä. Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa annetaan vastaus näihin kysymyksiin määräämällä yhtenäisyyttä toteutettavaksi erityisesti ulkosuhteiden alalla (sopimuksen C artikla) sekä hyvin selkeästi myös kehitysyhteistyössä (130 v artikla). Komissio ja neuvosto ovat käsitelleet ja yhtenäisyyden osalta on omaksuttu tapauskohtainen lähestymistapa. tätä kysymystä useaan otteeseen26, Euroopan tason yhteistyökumppaneiden yhteensovittamisen osalta voidaan tarkastella useita vaihtoehtoja tilanteen parantamiseksi. Tämän vihreän kirjan I luvun C kohdassa käsiteltiin yhteensovittamisponnisteluja, joita on jatkettava toiminnallisella tasolla, alakohtaisen politiikan suuntaviivojen tasolla sekä kansainvälisisissä yhteyksissä, ja niiden lisäksi unioni voisi pyrkiä: - määrittelemään kokonaisvaltaisen AKT-maita koskevan strategian, joka sitoisi sekä jäsenvaltioita niiden kansallisissa toimissaan että yhteisöä. Kysymyksessä ei olisi kehitysyhteistyön yhteisöllistämisen lisääminen vaan strategioiden lähentäminen. Eri yhteisön ja kansallisen tason toimien täydentävyyden lisäämiseen pyrkimistä, joka on perustamissopimuksessa määrätty periaate, voitaisiin helpottaa yhteisen viitekehyksen avulla. - määräämään uudessa tai uusissa yhteistyösopimuksissa jäsenvaltioiden ja yhteisön tukitoimien ja yhteensovittamismenettelystä. Näin unioni voisi sitoutua yhteensovittamiseen lisäämiseen. sovellettavasta tärkeimmillä tiedottamis-, seuranta- aloilla Kahden edellä esitetyn vaihtoehdon tarkoituksena ei ole yhdenmukaistaa unionin yhteistyöpolitiikkoja, joiden olemassaolo ja moninaisuus on saatujen kokemusten perusteella moniarvoisuutta mittaava tekijä. Kyseessä olisi yhtäältä erityisesti unionin toimien vaikutusten ja tehokkuuden parantaminen kehityksen kannustamiseksi ja kriittisen massan saavuttamisen turvaamiseksi sekä toisaalta vastaavan poliittisen vastuun ottaminen aiempaa selkeämmin. tason yhteensovittamisen voidaan olettaa Vahvistetun Euroopan edistävän yhteensovittamisponnisteluja, joita toteutetaan kaikkien avunantajien toimesta sekä monenvälisessä järjestelmässä osana hiljattain pidetyssä G7-maiden huippukokouksessa päätettyä toimielinten välistä lähentymistä. Yhdistyneiden kansakuntien maaliskuussa 1996 tekemän Afrikkaa koskevan aloitteen johdosta kyseisessä huippukokouksessa käsiteltiin erityisesti Afrikan tilannetta. V LUKU. VAIHTOEHTOJA UUDEKSI EU:N JA AKT-MAIDEN YHTEISTYÖPOLITIIKAKSI VÄLISEKSI Vuosituhannen vaihtuminen ei kyseenalaista kaikkia toteutettuja yliteistyöpolitiikoiden osa-alueita. Päinvastoin, useita ajan kuluessa kehitettyjä suuntaviivoja tähän mennessä 26 Katso erityisesti kehitysasioita käsittelevän neuvoston päätelmät, 25. marraskuuta 1994 ja 20. joulukuuta 1995. 50 V LUKU on vahvistettava sekä joissakin tapauksissa syvennettävä. Yhteistyöpolitiikka on jatkuvassa muutostilassa, uusia lähestymistapoja otetaan käyttöön useilla alueilla, ja on kyettävä tunnistamaan niiden merkityksellisyys. Viimeaikaisten suuntausten mukaisesti, ottaen huomioon perustamissopimuksessa yhteisön politiikalle asetetut kehitysyhteistyön yleiset tavoitteet, Lomén yleissopimuksesta saadut kokemukset ja AKT-maiden tulevaisuutta koskevien pakotteiden ja mahdollisuuksien arviointi, tulevaisuudessa mahdollistettava AKT-maiden pyrkimysten EU-AKT -yhteistyön on tukeminen kestävän kehityksen takaavien edellytysten saavuttamiseksi. Nämä edellytykset ovat samalla kertaa poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia. AKT-maiden kilpailukyvyn parantaminen, mikä on. välttämätöntä työllisyyden parantamiseksi ja yleisen elintason kohottamiseksi, voidaan saavuttaa joukolla toimenpiteitä, jotka korostavat sekä ulkopolitiikkaa - kehitystä sekä kaupankäynnin ja taloudellisen toiminnan monipuolisuutta suosimalla - että sisäpolitiikkaa - tarjontakapasiteetin parantamista suosimalla. Tämän toteamuksen pohjalta EU-AKT- yhteistyöpolitiikan rakenteita voidaan uudistaa kolmen pääakselin ympärillä: - taloudellinen ja sosiaalinen ulottuvuus. Köyhyyden vähentäminen on useiden EU:n rahoitusyhteistyötä koskevien toimien keskeisenä kohtana. Useat AKT-maat kuuluvat laajan maailman köyhimpien joukkoon, ja taantuman ja syrjäytymisen torjunta vaatii valikoiman alakohtaisia ja yleisiä politiikoita. Harkittavana on erilaisia vaihtoehtoja talouden kasvuun, investoinnin ja yksityissektoriin sekä sosiaaliseen kehitykseen ja köyhyyden vähentämiseen tähtäävän EU:n toiminnan laajentamiseksi; - institutionaalinen ulottuvuus ja julkisen sektorin tukeminen. Tapa, jolla valtio suorittaa tehtävänsä, "moitteettoman hallinnon" kysymykset sekä poliittisen ja taloudellisen hallinnon kysymykset osoittautuvat usein ensiarvoisen tärkeiksi kehitysedellytysten takaamiseksi useissa AKT-maissa. Näiden ongelmien poliittisen ulottuvuuden lisäksi, jonka perusteella IV luvun B osan mukaista poliittista vuoropuhelua on syvennetty, niillä on myös tärkeitä "teknisiä" ominaisuuksia, joita on käsiteltävä yhteistyön piirissä. Vastedes vallitsee laaja konsensus institutionaalisten uudistusten tarpeellisuudesta ja koko yhteistyöpolitiikan kapasiteetin kehittämisestä. EU onkin jo aktiivinen tällä osa-alueella. Mutta EU voisi myös kohdistaa tukensa institutionaalisiin ja oikeudellisiin uudistuksiin kuten myös julkisten itse asiassa niihin palveluiden kapasiteetin parantamiseen; toimialoihin, joilla voi olla huomattava vipuvaikutus, sillä useissa AKT-maissa se koskee suoraan suurta osaa annettavasta tuesta, ja se määrittelee usein tuen vaikutuksen ja elinkelpoisuuden; tämä kapasiteetti kuuluu tukemisen tavaroiden, palveluiden parantamasta osallistumistaan - kauppa ja investoinnit. Lomén kauppasopimus, joka painottaa erityisesti tulli- ja kiintiöetuusjärjestelmiä, on ollut riittämätön sallimaan AKT-maita osallistumasta ja vielä pääoman vähemmän maailmanmarkkinoille, erityisesti verrattuna vähiten kehittyneiden maiden huomattavasti parempiin saavutuksiin. Tullietuudet eivät ole riittäviä eivätkä myöskään muodosta ehdotonta edellytystä hyville kasvu- ja vientituloksille. Talouden tarjontatekijät, erityisesti moitteeton hallinto ja terveet makro- ja mikrotalouspolitiikat sekä tunnetusti vakaa, varma ja tehokas sisäinen kauppa- ja investointipolitiikka ovat määräävässä asemassa, ennemminkin kuin yksipuoliset tullietuudet, hyvän taloudellisen kasvun ja vientituloksen saavuttamiseksi. "Lomén suosituimmuuskohtelun" rajallinen vaikutus, suosituimmuusmarginaalien ennakoitavissa oleva kuluminen ja välttämättömyys ennakoida Maailman kauppajärjestön uusien sääntöjen kanssa yhteensopivia säädöksiä, saattavat EU- ja AKT-maat tarkastelemaan edessään olevia eri vaihtoehtoja uusien kauppajärjestelmien määrittelemiseksi. Tavoitteena on myötävaikuttaa ja 51 VLUKU AKT-maiden helpompaan pääsyyn kansainvälisen taloudellisen ja kaupallisen vaihdon järjestelmiin, auttaa niitä valitsemaan paremmin eri kehitysvaihtoehdoista, joita EU kykenee tarjoamaan, ja välttämään kasvavan syrjäytymisen riskejä. Jokaiselle edellä luetellulle kolmelle yhteistyöakselille on olemassa eri asteinen yhteisön säännöstö. Seuraavissa osissa tämä säännöstö kerrataan lyhyesti viitaten asian kannalta tärkeimpinä pidettyihin neuvoston asiakirjoihin. On kuitenkin myös harkittava uusia vaihtoehtoja, jotka ovat joko väistämättä institutionaalisia - kuten kauppasäännökset - tai joiden tehtävänä on syventää, vahvistaa ja lopulta kasvattaa EU:n toiminnan tehokkuutta kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteiden toteuttamisessa. A. Sosiaalis-taloudellinen ulottuvuus tiellä, ne ponnistelevat ja kaupankäynnin avautumisen Edellä I ja II luvussa käsitellyissä arvioinneissa korostettiin, että taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edellytykset muuttuvat jatkuvasti sekä kansainvälisellä että AKT-maiden sisäisellä tasolla. Erityisesti kansanvaltaistamisen sekä yksityisen sektorin ja kansalaisyhteiskunnan osallistumisen kasvun tarve nousee esille yhä voimakkaammin. Suurin osa AKT-maista on markkinatalouden taatakseen suotuisimmat edellytykset yksityisen sektorin kehitykselle ja tunnustavat ulkomaisten investointien hyvät vaikutukset. Osa AKT-maita on aloittanut, vaihtelevalla menestyksellä ja eri asteisina, tähän suuntaan tähtäävät taloudelliset uudistukset. Yksityiset investoijat ovat kuitenkin hyvin varovaisia, ja ulkomaisilla investoinneilla on ollut merkittävää vaikutusta ainoastaan pienessä joukossa valtioita ja talouden osa-alueita. Kasvumahdollisuudet ovat sitävastoin parantuneet monissa valtioissa, tämän kuitenkaan pystymättä vähentämään köyhyyttä merkittävästi. Kyseisessä arvioinnissa painotettiin lopuksi uudistuspolitiikan tärkeyttä odotettujen myönteisten vaikutusten suuremman uskottavuuden kiihdyttämiseksi epävakautta. tapahtua Välttämättömien yhteiskunnallisen toiminnan perusteellisen muutoksen myötä, mikä väistämättä edellyttää pitkiä ja asteittaisia prosesseja. vähentämällä taloudellisten ja institutionaalisten uudistusten pitää ja lisäksi talouselämää luonnehtivia takaamisen riskejä AKT-maiden on kiihdytettävä taloudellista kasvuaan. On kuitenkin olemassa muitakin tärkeitä liikkumavaroja kasvun vaikutuksen kohentamiseksi köyhyyden vähentämisessä. Suurimman mahdollisen joukon osallistuminen taloudelliseen toimintaan, pääsy tuotantotekijöihin (maa, pääoma ja luotto, koulutus, tiedotus) ja perussosiaalipalveluihin (koulutus, terveydenhuolto, ravinto, juomavesi), naisten ja nuorten sosiaalis-taloudellisen tilanteen parantaminen ovat myös tärkeitä ja täydentäviä tekijöitä kaikissa köyhyyden torjuntastrategioissa, ja ne painottavat ensisijaisesti maan sisäisen talous-ja sosiaalipolitiikan osuutta. Yhteistyön tehtävänä on kannustaa välttämätöntä poliittista muutosta, ja rahoitus- ja teknisellä tuella pitää yllä käynnistetyt toimenpiteet. Yksikään köyhyyttä lieventävä toimenpide ei ole todella tehokas eikä voi vaikuttaa pysyvästi, ellei siihen liity edunsaajavaltion taholta osallistumista ja selvää tahtoa. Kestävän kehityksen käsitteestä sekä sosiaalisen ja inhimillisen kehityksen keskeisyydestä on laajalti keskusteltu kansainvälisesti viime vuosina; erityisesti Rion, Kairon, Kööpenhaminan, 52 V LUKU Pekingin ja Rooman27 suurten kansainvälisten konferenssien yhteydessä laaja joukko maita on hyväksynyt yhteiset periaatteet ja arvot ja määritellyt tärkeimmät päämäärät. Yleinen strategia ja laajat talous- ja sosiaalipoliittiset suuntaviivat ovat täten tulleet hahmotetuiksi. Eurooppalaiset viitekehykset ovat myös selkeät: EU heijastaa yhteistyösuhteissaan näkemystään taloudellisesta ja sosiaalisesta kehityksestä, joka on muotoutunut sen kansojen erilaisista kokemuksista. EU:n tuleekin tutkia tehokkaimmat keinot näiden strategioiden toimeenpanemiseksi ja julistettujen periaatteiden kunnioittamisen kannustamiseksi. AKT-maiden sosiaalis-taloudellisen tilanteen analyysi on paljastanut kasvavaa erilaistumista näiden maiden välillä. EU:n pitää harkita modulaarista yhteistyötä joka sallii maiden tai maaryhmien siirtyä vakauttamisessa ja uudistuksissa edistymisensä myötä uudistusten tukemiseen keskittyneestä politiikasta uusille yhteistyöaloille laajenevaan suhteeseen ja monipuolisempien kumppanuuksien vahvistamiseen sen mallin mukaisesti, mitä EU tarjoaa muilla kehittyvillä alueilla (edistyneempi taloudellinen yhteistyö, tieteellinen ja tekninen yhteistyö, jne. ). Sosiaalis-taloudellisen kehityksen tästä näkökulmasta: ei pidä omaksua ainoastaan maakohtaisesti erilaisia ensisijaisia strategisia tavoitteita, vaan myös yhteistyöalat voivat olla erilaisia eri maissa. tukemisen vaihtoehtoja pitää siis tarkastella Nämä vaihtoehdot voidaan luokitella kahden tärkeimmän akselin ympärille, joka molemmat korostavat syrjäytymisen torjuntaa tavoitteena: AKT-maiden yhdentyminen kansainväliseen talousjärjestelmään ja köyhien kansojen yhdentyminen talous- ja sosiaalielämään. Taloudellisen kasvun kiihdyttäminen kilpailukyvyn ja yksityisen sektorin kehityksen 1. avulla. ja investointien välityksellä. Nämä politiikat Monet EU:n nykyisistä yhteistyöpolitiikoista keskittyvät nopeamman kasvun ja suurempien yksityisten investointien edistämiseen AKT-maissa ja tähtäävät laajempaan maailman talouteen yhdentymiseen kaupan edellyttävät rakennemukautusuudistuksiin suunnattavaa teknistä ja rahoitustukea, perusrakenteisiin, inhimillisten voimavarojen kehittämiseen ja maatalouteen, osoitettavaa alakohtaista tukea ja yksityiselle sektorille suunnattavaa suoraa tukea. Tämä toteutetaan kannustamalla yrityksiä kehittymään sekä investointien, kaupankäynnin kehittymisen ja EIP:n ja TKK:n myöntämän teknisen ja rahoitustuen avulla. Vahva yksityinen sektori on edellytyksenä elintason ja mahdollisuuksien pysyvälle ja kestävälle parantamiselle. teollisuuteen, palveluihin EU: n onkin tiedettävä, ottaen huomioon useiden yhteistyökumppaneina olevien maiden aikaisempi vaatimaton kasvuvauhti, mitä se voi vielä tehdä edistääkseen nopeampaa taloudellista kasvua, AKT-maiden yritysten suurempaa kilpailukykyä, parempaa vientitulosta ja korkeampaa yksityisten investointien tasoa, ja mitä uusia politiikkoja ja lähestymistapoja se voi omaksua. On olemassa useita ratkaisuja tuen tehokkuuden parantamiseksi tulevaisuudessa: Ympäristöä koskeva huippukokous, väestöä käsittelevä konferenssi, yhteiskunnallista kehittämistä koskeva maailmanlaajuinen huippukokous, naisten asemaa käsittelevä konferenssi, ravintoa käsittelevä huippukokous 53 VLUKU a) Entistä järjestelmällisempi ia kattavampi tuki yksityiselle sektorille Yksityiseltä sektorilta talousuudistuksissa odotettu positiivinen tulos on ollut heikkoa ja hidasta tietyissä maissa, erityisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Usein uudistukset eivät tuloksia ja siten ole onnistuneet herättämään luottamusta ja saavuttamaan odotettuja rajoittamaan kustannuksia ja investointiriskejä järkevälle tasolle. Viime vuosien kokemus on osoittanut, että ne maat, jotka kykenevät osoittamaan uskottavaa tahtoa panna täytäntöön järkeviä politiikoita ja poliittisia uudistuksia, ja jotka tarjoavat avoimen ja suotuisan ympäristön yrityksille, onnistuvat myös houkuttelemaan investointeja, luomaan työpaikkoja ja innovatiivisia yrityksiä, kasvattamaan vientitulojaan sekä saavuttamaan kestävän taloudellisen kehityksen. Tämän johdosta on suoritettava seuraavat toimenpiteet: (i) vakuuttaa julkiset viranomaiset ja yksityinen sektori siitä, että uudistukset ovat todellisia ja kestäviä ja että vakaat ja ennakoitavissa olevat poliittiset uudistukset pannaan täytäntöön; (ii) toimia niitä politiikoita ja instituutioita vastaan, jotka ovat edelleen vastuussa kohonneista kustannuksista, heikosta tuottavuudesta ja kilpailukyvyn puutteesta; (iii) vahvistaa rahoitusjärjestelmiä ja instituutioita mahdollistamaan yksityisen sektorin laajemmat investoinnit ja paremman pääsyn rahoituspalveluihin; (iv) kehittää taloudellisia perusrakenteita ja (v) vahvistaa yksityisen sektorin kykyä hallita yrityksiä, kouluttaa työntekijöitä, kehittää ja kaupallistaa tuotteita ja toteuttaa tehokkuuden parantamista. EU:Ha on joukko toimintaohjelmansa kehittämistä koskevia vaihtoehtoja, joilla edistetään näiden tehtävien toteuttamista: • Luottamuksen vahvistaminen. EU voi painottaa, että sen tukemat talousuudistukset sekä sen talouden tuottavien sektorien edistämiseen antama tuki on suunniteltu tukemaan AKT-maiden yleisiä kehitystavoitteita ja erityisesti yksityistä sektoria. Kansan mielipiteen kysymisen jälkeen nämä toimenpiteet pitää selittää oikein valtiosta riippumattomille yhteistyökumppaneille EU voi toimittaa voimavaroja auttaakseen hallitusosapuolia kehittämään suhteitaan yksityiseen sektoriin, parantamaan tiedonvaihtoa tämän sektorin kanssa, kuulemaan sitä tulevista politiikoista ja kuuntelemaan sen murheita ja ehdotuksia. Eräillä AKT-mailla onkin jo neuvoa-antavia elimiä, jotka kokoavat hallituksen ja yksityisen sektorin edustajat yhteen ja joilla voi olla merkittävä tehtävä luottamuksen vahvistamisessa, mikäli sillä on käytössään soveltuvia voimavaroja. Tässä yhteydessä ammatillisten organisaatioiden ja kauppakamarien voimistaminen on ensiarvoisen tärkeää, jotta ne kykenisivät kunnolla täyttämään tehtävänsä ja tarjoamaan yrityksille hyödyllisiä palveluita. Poliittinen ja • institutionaalinen ympäristö. EU voi auttaa hallitusosapuolia hallinnollisten ja institutionaalisten uudistustensa toteuttamisessa (erityisesti verohallinnon) ja vahvistamaan yrityksiin vaikuttavaa oikeusvaltiota ja oikeudellista hallintoa. EU voi auttaa hallituksia tunnistamaan tehottomat ja viivästyksiä aiheuttavat ja tehottomat sääntely- ja hallintokäytännöt, jotka ovat esteinä investoinneille ja työpaikkojen luomiselle, ja jotka nostavat tarpeettomasti tavanomaiselle liiketoiminnalle ominaisia kustannuksia ja riskejä. EU voi antaa tarmokkaampaa teknistä tukea julkisten yritysten yksityistämisen suunnittelemisessa ja toteuttamisessa (katso jäljempänä b alakohta) ja se voi hakea hallitusosapuolien kanssa luovia ja kestäviä ratkaisuja yksityistä sektoria haittaaville perusrakenteiden heikkouksille. 54 EU voi tukea kilpailua, kuluttajansuojaa2*, monopolien sääntelyä, tutkimusta, tiedotusta ja teknologian siirtoa säätelevien politiikoiden, sääntöjen ja käytäntöjen käyttöönottamista täydentämään taloudellisia uudistuksia ja yksityistämistä. VLUKU voi antaa Rahoitusjärjestelmät ja instituutiot. EU voi ottaa useampia ' keinoja käyttöön • tukemiseksi ja yritysten rahoituspalveluihin pääsyn paikallisten pääomamarkkinoiden heikkojen parantamiseksi. EU rahoitusinstituutioiden uudelleenjärjestelyyn ja sellaisen oikeudellisen ja sääntelykehyksen vahvistamiseen, jonka piirissä terveelle pohjalle perustetut uudet rahoituspalvelut voivat palvella yrityksiä, pienyrityksiä, maanviljelijöitä ja tallettajia. Erityistä huomiota on kiinnitettävä seuraaviin kysymyksiin: (i) kansallisten pääomien muodostumisen vahvistaminen, (ii) (iii) ja maksujärjestelmien ja -verkkojen parantaminen. rahoituspalveluiden monipuolistamisen instituutioiden rahoitustukea tukeminen neuvoja teknisiä ja ja Yksityisen sektorin voimavarat ja kapasiteetti. Euroopan kehitysrahasto tukee suoraan yksityisiä yrityksiä kansallisten suuntaa-antavien ohjelmien välityksellä, yritysten ja kaupan kehittämisellä, Euroopan investointipankin (EIP) ja Teollisuuden kehittämiskeskuksen (TKK) kautta. TKK on viime aikoina ajanmukaistanut välineitään Aasian ja Latinalaisen Amerikan maiden sekä Välimeren ja Eteläisen Afrikan valtioissa toimivan Euroopan yhteisöjen investointikumppanin (ECIP) hyvien kokemuksien perusteella. EU:n kansalliset ohjelmat takaavat teknistä ja rahoitustukea mikroyrityksille, PK- yrityksille ja pienteollisuusyrityksille luottorajojen, takuurahastoiden, konsulttipalveluiden, koulutuksen ja teknologisella tuen muodossa. Nämä ohjelmat ovat osoittaneet hyödyllisyytensä ja niitä voidaan luultavasti kehittää vielä edelleen (erityisesti riittävällä rahoituksella). EIP:11a on myös ollut merkittävä rooli lainojen ja riskipääomien myöntämisessä. EU tukee myös merkittävämpiä yrityksiä teollisuusinvestoinneilla ja kaupan kehittämisellä. Komissio voisi yhteistyössä TKK:n kanssa rahoittamalla liiketoimintansa parantamista yrittäville paikallisille pienyrittäjille tarkoitettuja konsultointi- ja neuvontapalveluita (paikallisia ja ulkopuolisia) niiden kustannuksiin osallistumalla. Komissio voisi myös ottaa käyttöön lisää keinoja kaupallisten ja ammatillisten yhteisöjen kapasiteettien jäsenilleen kapasiteetinvahvistamispalveluita. kasvattamiseksi, voisivat laajentaa tukeaan nämä taata jotta Yksi vaihtoehto virallisten yritysten tukemisen parantamiseksi on ohjata enemmän EKR:n varoja komissiolle ja EIP:lle niiden tehtävien mukaisesti tyydyttämään yksityisten operaatioiden lisääntyviä vaatimuksia AKT-maissa. Lisäksi EKR:n varoja voitaisiin asettaa myös muiden EU-perusteisten kehitysrahoitusinstituutioiden (esimerkiksi EDFI) käyttöön, joista eräät ovat aktiivisesti mukana uusien kehitysrahoituspalveluiden kehittämisessä yksityiselle sektorille AKT-maissa. Joka tapauksessa pitkän aikavälin tavoitteena on oltava paikallisten ja alueellisten pääomamarkkinoiden kasvun kannustaminen ja, mitä tulee ja AKT-maihin parhaiten asettuneisiin yrityksiin, niiden kehityksen merkittävimpiin rahoittaminen markkinoilta eikä virallisilla luotoilla. Tässä yhteydessä paikallinen talletustoiminta ja sen kanavointi tuottaviin investointeihin on erityisen tärkeää. Komissio on pohtinut kuluttajapolitiikan roolia kehityspolitiikassa (KOM(95)519 "Kuluttajapolitiikan ensisijaiset tavoitteet") 55 V LUKU TKK on aina ollut Lomén yleissopimuksen tärkein väline teknisen neuvontapalvelun takaamisessa pienille ja keskisuurille yrityksille, erityisesti hankkeiden valmistelussa ja arvioinnissa sekä rahoituksen ja kumppanuuksien järjestämisessä. Sillä on paikallisia toimipisteitä useilla AKT-maiden markkinoilla ja se pystyy hyvin toimimaan välikätenä uusien laajentuvien yritysten ja rahoituksellisen, teknologisen ja hallinnollisen tietotaidon välillä. Komissio voisi kysynnän ohjaaman uuden teknologian toimittamisen lisääntymistä käsittelevän politiikan ja AKT-maiden yksityiselle sektorille tarkoitetun neuvontapalvelun puitteissa kannustaa TKK:ta, kuten myös muita mahdollisia EU:n palveluita tarjoavia elimiä, kasvattamaan yritysten avustamiskykyään kuluja jakamalla, mikä vaikuttaisi lupaavalta vaihtoehdolta tulevaisuudessa. Investointien edistäminen. Lomén yleissopimus on pitkään tunnustanut suorien ulkomaisten investointien merkityksen AKT-maiden talouksien kasvulle ja kilpailukyvylle. Komissio antaa teknistä tukea investointeja koskevien lakien ja niiden turvaamista koskevien lakien ja asetusten laadinnan yhteydessä sekä investointien kannustamista koskevien hallitusten tekemien aloitteiden yhteydessä. Komissio on rahoittanut alakohtaisia investointeja ja kumppanuusfoorumeita saattaakseen mahdollisuudet ulkomaisten investoijien tietoon ja kumppanuuksia edistääkseen. Nämä tavalla luottamuksen vahvistamiseksi tehtyjä toimenpiteitä ja uudistuksia, jotka parantavat yksityisen sektorin kehitykselle suotuisaa ympäristöä. täydentävät hyödyllisellä toimenpiteet Epäilemättä on pyrittävä luomaan houkutteleva "näyteikkuna" investoinneista niissä maissa, jotka tarjoavat tyydyttävän poliittisen ja institutionaalisen ympäristön. Eri vaihtoehtoja investointien turvaamiseksi tarkastellaan lähemmin tämän luvun C osassa. Tämän toimintaohjelman täytäntöönpanemiseksi komission on osoitettava joustavuutta, empirismiä ja pragmaattisuutta todellisissa ensisijaisissa tavoitteissa sekä, maakohtaisesti, osapuolien tuntemien tarpeiden huomioinnissa. Komission on oltava valikoiva ja kohdistettava tarkasti ohjelmavalintansa. Komission on lähestymisessään yksityisen sektorin kehittämiseen oltava johdonmukainen ja sen on koordinoitava toimintansa muiden (paikallisten ja ulkomaisten) samaan päämäärään pyrkivien toimijoiden kanssa. Koska yksityisen sektorin kehittäminen ja paremman kilpailukyvyn tukeminen ovat merkittävimpiä komission yhteistyösuunnitelman osa-alueita, sen on yhteistyössä muiden osapuolien kanssa pyrittävä muovaamaan yksityisen sektorin kehittämissuunnitelmia, joihin yksittäiset ohjelmat ja hankkeet voivat nojautua. Mahdollisia yksityisen sektorin laajentamisen tukemiseen ja kannustamiseen tähtäävien yhteistyövälineiden muutoksia tarkastellaan jäljempänä VI luvun A osassa. Yksi lähtökohta on tutkia, heti kun mahdollista, kansallisen avun osittaista ohjaamista yksityisen sektorin kehittämisen tukemiseen poliittisen ja institutionaalisen ympäristön parantamiseen tähtäävillä toimenpiteillä ja yrityksille, suunnatuilla suorilla tukitoimilla. Yksityistä sektoria voitaisiin kehottaa osallistumaan ensisijaisten tavoitteiden määrittelyyn kyseisten rahoitusvarojen käytön osalta. julkisten yritysten uudelleenjärjestelyä b) tukeminen. ia yksityistämistä koskevien ohjelmien 56 VLUKU osan usein investointien uudelleenkäynnistämiseen, Yksityistämiset muodostavat kilpailukykyisemmän ympäristön takaamiseen ja joustavampien ja monipuolisempien taloudellisten rakenteiden kehittämiseen tähtäävistä uudistuksista. Yksityistämiset eivät sellaisenaan ole ratkaisu ja asiaa onkin lähestyttävä tapauskohtaisesti. Yksityistämisohjelmat ovat yleensä monimutkaisia ja vaikeita toteuttaa, ja ne vaativat merkittäviä analysointi- ja hallintokykyjä. Tekninen tuki, erityisesti eri vaihtoehtojen arvioinnissa (uudelleenjärjestely, talouden välineidenkunnostus, jne. ) ja yksityistämisen ohella tehtävät sosiaaliset suunnitelmat, mikäli sellaiset osoittautuvat tarpeellisiksi, voivat osaltaan vaikuttaa tilanteen paranemiseen. EU:lla on hyvät mahdollisuudet tukea yksityistämisohjelmia käyttämällä eri jäsenvaltioiden asiantuntemusta ja hyödyntämällä hyvin erilaisissa maissa saatuja kokemuksia. EU voi tähdätä tämän tyyppisen avun kehittämiseen sellaisissa maissa, joissa yksityistämisten voidaan osoittaa helpottavan uusien yksityisten investoijien pääsyä markkinoille ja myötävaikuttavan kilpailukyvyn parantamiseen. c) alueellisen yhdentymisen tukemisen jatkaminen ia tehostaminen. Ensimmäisestä Lomén yleissopimuksesta lähtien yhteisö on tukenut useita alueellisen yhteistyön muotoja. Rahoituksellisesti tärkeimmät osa-alueet ovat olleet seuraavat: liikenne ja viestintä, ympäristö, eläintautien valvonta ja koulutus. Tukimuotoja on jatkuvasti yhdistetty yleisen alueellisen yhdentymisen vahvistamisen tavoitteen alle. Perusajatuksena on, että AKT- maiden kannalta taloudellinen alueellinen yhdentyminen on välttämätön välitavoite onnistuneeseen maailmantalouteen yhdentymiseen. Vastaavasti EU kiinnittää huomiota puhtaasti kansallisten talousuudistusohjelmien laatimista ja täytäntöönpanoa koskeviin negatiivisiin vaikutuksiin. Nykyisin tarve ottaa huomioon "rakennemukautuksen alueellinen ulottuvuus" onkin yleisesti tunnustettu. Viime vuosina komissio on aktiivisesti tukenut useita alueellisia järjestöjä, erityisesti juuri perustettua UEMOA:ta ja vastikään uudistettua ja laajentunutta SADC:tä. Komissio tukee yhteistyössä kolmen muun takaajan kanssa (Afrikan kehityspankki, Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailman pankki) rajat ylittävää hanketta itäisessä ja eteläisessä Afrikassa ja Intian valtamerellä, johon osallistuu neljätoista maata. Tämän aloitteen yhteydessä on korostettava kahta tärkeää tekijää: yksityisen sektorin osallistumista ja kansallisen ja alueellisen poliittisen ohjelman yhdenmukaisuutta. suuntaa-antavien ohjelmien kautta komissio jotka Alueellisten perusrakenteiden, ympäristön, terveydenhuollon ja muilla aloilla ovat tärkeitä useammalle kuin yhdelle maalle ja täytäntöönpanoon. soveltuvat erittäin hyvin alueelliseen suunnitteluun aloitteita, tukee jotka ja Aikaisempien suoritusten parantamiseksi on välttämätöntä tukea alueellista taloudellista yhdentymistä yhdenmukaista strategiaa noudattaen. Ottaen huomioon EU:n viimeaikaiset kokemukset, tällaisen strategian olisi nojattava seuraaviin kolmeen peruselementtiin: 1. kapasiteetin vahvistaminen (muun muassa tekninen apu, koulutus ja sisäinen tutkimus) alueellisen taloudellisen yhdentymisen alalla sekä alueellisten instituutioiden että kansallisten hallitusten tasolla; 2. tuki yksityisen sektorin uudelleenjärjestelyyn laajemmilla alueellisilla markkinoilla ja maailmanmarkkinoilla, mikä käsittää myös rahoitussektorin parannukset maksujen helpottamiseksi ja varmistamiseksi; 57 V LUKU 3. tuki hallituksille, jotka todella toivovat saavuttavansa alueellisen yhdentymisen muutoksesta talousarviovaroihin aiheutuvien vaikutusten neutralisoimiseksi (maksutase- tai talousarviotuki lisättynä kansallisen talouden rakenteiden uudistamistukeen ja sen kanssa täysin yhdenmukaisena). Nykyisin käytettävissä olevat välineet sopivat täydellisesti tällaisen yhdenmukaisen strategian tukemiseen. EU:lla on myös yksi uusi keino taloudellisen alueellisen yhdentymisen edistämiseen, jota on syytä tarkastella myöhemmin, nimittäin kauppapolitiikka. Tällä hetkellä EU on mukana neuvotteluissa vapaakauppa-alueen luomiseksi useiden kehittyvien valtioiden (ryhmien) kanssa. Ottaen huomioon EU:n painoarvo kaupallisissa kysymyksissä näiden vapaakauppa- alueiden säädökset vaikuttavat kehitysmaiden maailman talouteen yhdentymiseen. On mahdollista hyödyntää näitä säädöksiä tavalla, joka suosii suurinta mahdollista taloudellista yhtenäisyyttä kehittyvien valtioiden välillä. Komission ja neuvoston kesäkuussa 1995 vapaakauppa-alueista tekemien johtopäätösten mukaisesti näiden sopimusten on noudatettava Maailman kauppajärjestön vastaavia säädöksiä ja otettava huomioon seuraukset unionin yhteisille politiikoille ja sen tärkeimmille kauppakumppaneille. d) kaupan kehittämiseen tähtäävien tukitoimien tehostaminen. tähtäävästä politiikasta. Tämän Kaupan kehittäminen muodostaa erityisen osan laajemmasta kilpailukykyyn ja yksityisen sektorin kehittämiseen luvun C osassa käsiteltyjen kauppajärjestelyä ja investointeja koskevien välineiden lisäksi kaupan kehittämiseen voidaan vaikuttaa monilla eri yhteistyötoimilla. Tämä ulottuvuus otettiin mukaan Lomén yleissopimukseen tarkistuksen yhteydessä vuonna 1995, ja EU on ryhtynyt kehittämään tätä yhteistyömuotoa eri tukiohjelmien ympärille: yhdennettyjen kaupan kehittämisohjelmien määrittely kansallisella tai alueellisella tasolla, monivuotiset tukiohjelmat AKT-maissa ja Euroopassa olevat toimijat yhteen kokoaville kauppayhdistyksille, tukiohjelmat erikseen määriteltyjen alojen yrityksille, ja tukiohjelmat perusrakenteiden ja kauppaan liittyvien palveluiden (liikenne ja viestintä, rahoitus- ja muut välittäjät, kauppakamarit, jne. ) kehittämiselle. Ottaen huomioon, että kansainvälistymisen ja kilpailun asettamat uudet haasteet muuntavat kansainvälisen kaupankäynnin perusasetelmia, EU:n pitää vastaavasti vahvistaa ja tehostaa mukanaoloaan uusien tukemalla AKT-maita kaupankäyntimahdollisuuksien tuomista mahdollisista eduista. ponnisteluissa hyötyä näiden Erityistä huomiota on kiinnitettävä yksityiseen sektoriin; sen tukemisen on keskityttävä ja osallistumiseen. Etusijalle on asetettava kansainvälisen asiakkaiden kysyntään kumppanuusverkoston ja edistäminen luominen, tukipalveluinstituutioiden kehittäminen. investointien teollisuuden sekä Eurooppalaisten ja AKT-maiden yksityisten sektorien välisten verkostojen parantamiskeinojen vahvistamiseen on kiinnitettävä enemmän huomiota. Lisäksi, ottaen huomioon maailmanlaajuinen tietotekniikan mullistus, joka on kuvaavaa seuraavalle vuosituhannelle, EU:n on tehostettava tukeaan AKT-maille mahdollistaakseen asiaa koskevien aineistojen ja ohjelmistojen saatavuus ja niiden optimaalinen hyödyntäminen. 58 VLUKU tieteellisen ia teknisen asiantuntemuksen kehittämisen tukeminen kestävän kehityksen e) strategisena osana. Yhä monimutkaisempien teknologioiden nopea kehittyminen erityisesti terveydenhuollon, ravinnon ja viestinnän aloilla ja useimpien AKT-maiden ja teollistuneen maailman välillä olevan kasvavan tieteen ja tekniikan alojen kuilun pitäisi antaa EU:lIe aihetta tälle alueelle suunnatulle tämä ulottuvuus onkin mukana Lomén yleissopimuksessa, sille ei tähän asti ole tehty yhtenäistä ja kestävää toimintasuunnitelmaa. erityistoiminnalle. Vaikka Yhteisön kokemus huomioon ottaen EU:lla on hyvät mahdollisuudet kehittää tieteellisiä ja teknisiä kumppanuuksia, jotka kokoaisivat yhteen julkisia tutkimuksen ja kehittämisen alan instituutioita ja asianomaisia yksityisen sektorin yrityksiä, sekä pohjoisessa että etelässä. tutkimuksen ja kehittämisen haasteista erityisesti Kyseisten toimien on nojauduttava alueellisella tasolla käytävään vuoropuheluun ja niiden tavoitteena on kannustaa näitä maita kehittämään säännöksiään (henkisen omaisuuden oikeudet, tavaroiden ja henkilöiden liikkuminen, investointisäädökset,. ) ja auttaa niitä takaamaan tutkimusta ja kehittämistä koskevien kumppanuuksien kehittämiseen tähtäävän politiikan budjettivaikutukset. f) AKT-maiden tukeminen niiden valmistautuessa informaatioalan muutoksiin Yhteiskunnan muuttuminen tietoyhteiskunnaksi ei kosketa ainoastaan kehittyneitä tai nousevia talouksia vaan yhtälailla avoimia tai avautumishaluisia talouksia ja yhteiskuntia. Kuten äskeisen Midrand-kokouksen29 osanottajat toivat julki, nämä muutokset on sisällytettävä teollisuusmaiden ja kehittyvien valtioiden "yhteiseen tulevaisuusnäkymään". Mutta kokous korosti puheenjohtajan loppulausumassa myös valtioiden vastuuta ja yksityisen sektorin korvaamatonta asemaa. Ensimmäisenä välitavoitteena on parantaa televiestintäpalvelulta, joita yhdessä veden ja sähkön kanssa käyttävät kaikki talouden osa-alat. Tämä alue on erityisen houkutteleva yksityiselle sektorille kasvupotentiaalinsa vuoksi (kaikki AKT-maat ovat ali varusteltuja) ja sellaisen teknologian äskettäisen ilmestymisen myötä, joka vastaa joustavammin AKT-maiden kaltaisten maiden tarpeisiin, kuten satelliittilähetykset ja kiinteiden ja kannettavien puhelinten verkostot. Euroopan kokemukset siirtymävaiheesta ovat riittävän runsaat ja monipuoliset mahdollistaakseen mittojen mukaan tehdyn tuen sitä haluaville valtioille. Näihin liittyy lisäksi vielä uusia palvelumuotoja, kuten Internet, johon saadaan jo yhteys useissa valtioissa ja joka edustaa todellista mahdollisuutta liittää käyttäjät, tutkijat, yliopistot tai yrittäjät maailmanlaajuisiin tiedonvaihtoverkkoihin. Pidemmällä aikavälillä telemaattiset sovellukset erityisesti terveydenhuollon, koulutuksen, tutkimusverkostojen mutta myös elektronisen kaupankäynnin aloilla voivat auttaa ratkaisemaan tiettyjä ongelmia AKT-maissa. Nämä ohjelmat ovat tehokkaampia koska asiaan liittyvät 29 Tietoyhteiskuntaa käsittelevä kokous (ISAD) pidettiin Mandelan, G7-maiden, kehitysmaiden ja teollisuusmaiden aloitteesta toukokuussa 1996 presidentti 59 V LUKU toimijat ovat olleet mukana niiden pilottihankkeiden yhteydessä. sisällön ja käyttötapojen määrittelemisessä Siten kehittyneiden maiden pääasiassa yksilölliset käyttötavat voidaan korvata yhteisön malleilla, kuten telekaupankäynnistä saadut kokemukset hyvin osoittavat. g) rahavhteistvön esittäminen Suuri poliittinen ja taloudellinen epävakaus muodostaa useissa AKT-maissa suuren esteen sijoittamisen edistymiselle ja kasvun kiihtymiselle. Vakaa raha- ja rahoitusympäristö on tähtäävälle politiikalle. välttämätön Edellytyksenä eivät ole ainoastaan tehokkaat ja riippumattomat instituutiot, vakauteen tähtäävän raha-ja valuuttakurssipolitiikan toimeenpanoja hyväksyttävä budjettipolitiikka, vaan myös pankkijärjestelmän tehtävien laajentaminen säästöjen sitomisessa. ja kestävään kehitykseen tasapainoiseen tekijä Eurooppa voisi tukea AKT-maiden uudistamis- ja mukautumispyrkimyksiä näillä aloilla. Tärkeimmät tavoitteet ovat instituutioiden vahvistaminen ja raha- ja budjettipolitiikan hallintomuotojen uudistaminen, pankkijärjestelmänkehittäminen, valuutan vaihtokelpoisuuden liikkeiden asteittainen vapauttaminen, ottaen huomioon toteuttaminen makrotaloudellisen kehittymisen jatkettava makrotalous- ja rahapolitiikan alojen alueellisen yhteistyön tukemista. ja vakauden asteet. Lisäksi unionin on ja pääoman Rahaliitto ja euro avaavat uusia mahdollisuuksia AKT-valtioille, erityisesti niille, joiden pääasiallinen kauppakumppani on EU. Niiden rahapolitiikan uskottavuus ja tehokkuus kasvaa, mikäli ne päättävät nojata vaihtokurssipolitiikkansa vakaaseen valuuttaan, ottaen samalla huomioon talouksiensa kilpailukyvyn säilyttämisen tarpeen. Lisäksi saman ulkoisen referenssin valinta myötävaikuttaisi näiden maiden kahdenvälisen vaihtokurssin suurempaan vakauteen. Tämä mahdollistaisi niiden välisen kaupankäynnin ja taloudellisen toiminnan sekä alueellisten yhdentämishankkeiden toimeenpanon. Nämä eri tekijät mahdollistavat perustan luomisen EU:n ja AKT-maiden välisen makrotalous- ja rahapolitiikan alan yhteistyön vahvistamiselle h) EU:n tukiohjelma ulkomaisen velan keventämiseksi Ottaen huomioon useiden AKT-maiden ulkomaisesta velasta aiheutuvat suuret ongelmat, yhteisö voi tuskin jättää huomioimatta niiden hoitamiseksi tehtyjä kansainvälisiä aloitteita. Yhteisön rahoitusyhteistyöllä, joka koostuu melkein yksinomaan lahjoituksista, ei ole velkaa kasvattavaa vaikutusta. Siitä huolimatta yhteisö voisi toimia sekä velkojana että myös lahjoittajana kehitettäessä mukautus- ja uudistusohjelmien avulla tukijärjestelmiä ja AKT- maiden velkaongelman vähentämiseksi tarkoitettuja välineitä. 2. Työllisyyden kasvun tukeminen ja sosiaalipolitiikan tukeminen taistelussa köyhyyttä vastaan Euroopalla on hyviä syitä keskittää yhteistyö AKT-maiden kanssa köyhyyden torjuntaan: kysymys ei ole ainoastaan etusijan antamisesta ongelmalle, jolla on erityisen merkittävät 60 V LUKU mittasuhteet suuressa joukossa valtioita, ja joka aiheuttaa myös Eurooppaa siirtolaispaineina ja muina turvallisuuskysymyksinä koskettavia negatiivisia keskinäisiä riippuvuussuhteita; vaan siinä myös konkretisoidaan yksi unionin ulkosuhteiden perusperiaatteista - sosiaalinen edistys - , joka on hyvin esillä Maastrichtin sopimuksessa ja sen sosiaalipoliittisessa pöytäkirjassa50, ja jota kehitetään eri näkökohdistaan (työllisyys, koulutus, miesten ja naisten' välinen tasa-arvo, jne. ) yhteisön politiikoilla. Köyhyyden torjunta muodostaa jo yhden ensisijaisen akselin nykyisessä yhteistyöpolitiikassa, jota on vahvistettu viime vuosina joukolla uusia suuntauksia: - AKT-maiden rakennemuutoksen tukivälineiden toimeenpanossa ja kompensaatiorahastojen käytössä sosiaalialojen menoille on annettu etusija; - vuonna 1993 hyväksyttiin köyhyyden torjuntaa koskeva päätöslauselma, jossa määritellään kaikki periaatteet tämän tavoitteen sitomiseksi tiukemmin unionin yhteistyöpolitiikoihin. Esitetty näkökulma korostaa erityisesti köyhyyden vähentämisen tavoitteen sisällyttämistä kaikkiin kehitysmaissa harjoitettuihin sisäpolitiikoihin ja kaikkiin yhteistyöohjelmiin, ottaen huomioon mahdolliset köyhien maiden ryhmille suunnatut ohjelmat; naisten aseman korostaminen köyhyyden vähentämisstrategioissa. Tätä käsittelevä marraskuussa 1995 hyväksytty päätöslauselma, joka käsittelee laajemmin naisten osallistumisen problematiikkaa, täydentää tältä osin vuoden 1993 hyväksyttyä päätöslauselmaa köyhyydestä; välttämätön kaikissa osa on - yhteisön tukitoiminta sosiaalialalla edistää suuresti tämän tavoitteen saavuttamista, erityisesti niiden uusien terveydenhuoltoa ja koulutusta koskevien päätöslauselmien hyväksymisen jälkeen, joissa annetaan hyvin selkeä etusija perusterveydenhoidolle ja peruskoulutukselle, joista hyötyvät eniten kaikkein köyhimmät kansat; - viimeaikaiset elintarviketukea muutokset ja tarkemmin sanottuna elintarviketurvaa käsitteleville politiikoille annetun tuen ja elintarvikkeiden saatavuusongelmien (erityisesti tuotannon turvaaminen j a paikallisten elintarvikkeiden kulutustavat) korostaminen muodostavat tärkeän osan köyhyyden torjunnassa; - lisäksi nämä alat (terveydenhuolto, koulutus, elintarviketurva, naiset ja kehitys) ovat ensisijaisia aloja jäsenvaltioiden ja yhteisön välisen yhteensovittamisen vahvistamisessa toiminnallisella tasolla ja politiikoiden suuntauksien määrittelyssä; - ympäristön säilyttäminen on myös yksi tärkeä köyhyyteen liittyvä ongelma-alue sekä luonnonvarojen kestävä maaseudulla (maaperän pilaantumisen aiheuttamat ongelmat, hyödyntäminen) että kaupungeissa, missä polttavat tervehdyttämistä ja perusrakenteita koskevat ongelmat kasvavat kaiken aikaa kaupungistumisen myötä, joka on erityisen nopeaa AKT-maissa. Köyhyyden ja ympäristön välisen suhteen laajuus on tullut laajalti tunnetuksi Rion ympäristökonferenssin jälkeen. Ympäristökysymykset leimaavatyhä laajemmalti yhteisön yhteistyöpolitiikoita ympäristövaikutustutkimuksien järjestelmällisemmän toteuttamisen ja erityisohjelmien kautta; 0 Sosiaalipoliittinen pöytäkirja viittaa vuoden 1989 sosiaalikirjan täytäntöönpanoon yhteisön säännöstön perusteella. 61 VLUKU - lopuksi joukko muita yhteistyöohjelmia voi myötävaikuttaa köyhyyden vähentämiseen: maaseudun kehityksen, ammatillisen koulutuksen, mikro-ohjelmien tukeminen ja usein työpaikkojen tukiohjelmat, yhteisrahoitus valtiosta riippumattomien järjestöjen kautta, väestötieteellisten politiikoiden tai myös kuluttajapolitiikan57 tukeminen. suosivien yksityisten aloitteiden kehittämisen luomista Nämä suuntaukset on epäilemättä säilytettävä ja niitä on vahvistettava. Tästä huolimatta EU:n ja sen AKT-kumppanien on tulevaisuutta varten määriteltävä missä määrin ja miten yhteisön yhteistyön vaikutusta köyhyyden vähentämisessä voitaisiin parantaa. Useita tukitoimia käsittävän laajan lähestymistavan säilyttäminen on epäilemättä välttämätöntä ottaen huomioon köyhyyden eri asteet AKT-maissa. Unioni voisi joka tapauksessa esittää kumppaneilleen kahdelta osin strategisempaa lähestymistapaa: tuotantotekijöihin pääsy, inhimillisten voimavarojen kehittäminen. ja a) Työpaikkojen luomistauti riippuu joukosta tekijöitä, joihin voidaan vaikuttaa joko suoraan tai epäsuorasti laajalla joukolla toimenpiteitä tai yleisiä ja alakohtaisia politiikoita. EU voi tukea tällaisia politiikoita ohjelmalla, joka keskittyy: työllisyys - arviointikykyjen parantamisen ja tuottavien työpaikkojen kasvamista suosivien politiikoiden laatimisen tukemiseen; - tuotantotekijöihin pääsyn parantamiseen tähtäävien uudistusten tukemiseen, erityisesti koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen aloilla, luottojen saatavuudella, omaisuuden ja maan saatavuudella. Tämän tyyppisellä tuella on huomattava vipuvaikutus, sillä se voi nopeasti johtaa elinolosuhteiden paranemiseen mahdollistamalla paremman pääsyn tuloja tuottaviin toimiin; osaavan, liikkuvan ja motivoituneen työvoiman kehittämiseen tähtäävien työmarkkinapolitiikoiden tukemiseen; b) sosiaalipolitiikan tukeminen. EU on jo nyt laajalti mukana sosiaalialan yhteistyötoimissa, ja pyrkii parantamaan antamansa tuen vaikutusta yleisemmällä alakohtaisella lähestymistavalla, hankekeskeisyydestä asteittain luopuen. Tätä suuntausta pitäisi korostaa ja sen tulisi nojata: - syvälliseen ja jatkuvaan vuoropuheluun sosiaalipolitiikan alalla, joka sallii yleisstrategian ja ensisijaisten tavoitteiden esiin tuomisen ja usein toisiaan täydentävien ja toisinaan myös ristiriitaisten taloudellisten ja sosiaalisten tavoitteiden välisten suhteiden tarkastelun; - näiden alojen juoksevien menojen rahoittamiseen erityisesti huomiota kiinnittävään taloudelliseen tukeen, joka on tiukasti sidoksissa makrotaloudelliseen vuoropuheluun ja rakennemukautusprosessiin. 31 Kehittyvät valtiot ovat erityisen huolissaan sellaisista ongelmista kuten vahingollisten tai vaarallisten tuotteiden kuljetus, tuoteturvallisuus, lääkkeiden käyttö, jne. 62 V LUKU Kansainvälisessä yhteisössä käydyt keskustelut 20720-käsitteestäi2 ovat tuoneet esiin edunsaajamaiden ja lahjoittajien molemminpuoliset konkreettiset sitoumukset sosiaaliseen kehittämiseen. Tunnustaen tämän molemminpuolista sitoutumista koskevan periaatteen asianmukaisuuden, EU, ottaen huomioon politiikoidensa luonteen, painottaa laaja-alaisempaa ja yksityiskohtaisempaa näkökulmaa. Ottaen huomioon "moitteettoman hallinnon" arviointiin suuremman valikoivuuden, sosiaalipolitiikan sekä tuotantotekijöiden saatavuutta ja työllisyyden kasvua edistävien politiikoiden alalla tulevaisuuden EU-AKT- kumppanuuden yhteydessä olla erottamaton osa huomioon otettavia kriteereitä. tehdyt ponnistelut voisivat liittyvän tuen 3. Ympäristönsuojelun liittäminen kehitysprosessiin. Yksi kestävän kehityksen teorian ia käytännön tärkeimmistä opetuksista on, että tehokasta ympäristötoimintaa ei voi suunnitella mikäli talouspolitiikat pysyvät muuttumattomina. Päinvastoin, ympäristönäkökulmat pitää sisällyttää kaikkien politiikoiden, ohjelmien ja hankkeiden suunnitteluun, täytäntöönpanoon ja arviointiin. sosiaali- ja Vaikka yhteisö onkin antanut suuren joukon poliittisia julistuksia ympäristönhoidosta, siltä puuttuu yhä selkeä strategia ja tarpeellinen päättäväisyys toimivaan ympäristönhoitoon. Ajateltaessa Rion kokouksesta juontuvaa yksimielisyyttä, esiin nousee neljä kehitysyhteistyön ensisijaista tavoitetta: tarpeisiin vastaaminen ja köyhyyden * torjunta. Vaikka köyhyyden ja ympäristön pilaantumisen väliset syy-seuraus-suhteet ovat monimutkaisia, sekä köyhyyttä että saastumista voidaan pitää taloudellisten ja sosiaalisten voimien seurauksina, jotka heijastuvat nykyisten ja tulevien sukupolvien inhimillisiin ja ympäristöllisiin kustannuksiin; * markkinavoimien käyttäminen heijastamaan ympäristöstä koituvia kustannuksia ja etuja. Agenda 21 perustuu siihen seikkaan, että markkinoiden on asteittaisesti sisäistettävä sosiaaliset ja ympäristölliset kustannukset siten, että hinnoissa näkyy "ekologinen totuus"; * ympäristötavoitteiden sisällyttäminen maailmanlaajuisen politiikan suunnitteluun ja hallintajärjestelmiin ympäristönsuojelun saattamiseksi kehitysprosessin olennaiseksi osaksi eikä erilliseksi kohteeksi. Tämä vaatii ympäristönhoidollisten kykyjen lisäämistä ja osallistuvan lähestymistavan omaksumista; * rahoitussalkkujen herkistäminen "vihreälle aatteelle" arvioimalla ympäristövaikutukset koko hankkeen keston ajan ja rahoittamalla tärkeimpiä hankkeita ympäristön säilyttämisen ja köyhyyden vastaisen taistelun aloilla. UNDP esitteli 20/20-käsitteen inhimillistä kehitystä koskevassa vuoden 1994 kertomuksessaan; siihen viitataan sosiaalista kehitystä käsitelleessä maailmanlaajuisessa huippukokouksessa (Kööpenhamina, maaliskuu 1995) laaditussa toimintaohjelmassa. Siinä suositellaan voimakkaasti edunsaajamaiden ja lahjoittajien sitoutumista periaatteeseen osoittaa vähintään 20 % sisäisistä budjettivaroista ja ulkoisen tuen varoista sosiaalialan perusaloille. 63 V LUKU Tietyt teemat ansaitsevat erityistä huomiota: - useissa AKT-maissa vesivarojen määrästä ja laadusta muodostuu kriittinen ongelma sekä kaupunki- että maaseutualueilla. Veden, väestönkasvupaineiden ja maaperän köyhtymisen väliset suhteet tulevat yhä tärkeämmäksi; - metsien hävittämisestä tulee suuri paikallisia ja maailmanlaajuisia vaikutuksia omaava ongelma useissa maissa, sikäli kuin se vaikuttaa luonnon monimuotoisuuteen; - AKT-alueen saarivaltiot ovat erityisen herkkiä ympäristönmuutosten aiheuttamille mahdollisille uhkille, erityisesti rajujen myrskyjen kasvaneille esiintymistiheyksille. Lisäksi Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa kuivuusongelmat voivat kasvaa; - AKT-valtioiden ympäristöpolitiikkoja koskevien kapasiteettien kehittämisen tukeminen sekä politiikoiden suunnittelu- että toimeenpanovaiheessa, on välttämätöntä erityisesti siltä osin, kuin ne koskevat kansainvälisten, jo ratifioitujen tai tulevien sopimusten toimeenpanoa. B. Institutionaalinen ulottuvuus Edellä III luvussa esitetty AKT-maiden sosiaalis-taloudellisen ja poliittisen kehityksen arviointi osoittaa valtion toimintaongelmien tärkeyden ja hallintoa koskevien ongelmien akuutin luonteen. Nämä ongelmat haittaavat kehitystä useissa maissa ja hidastavat rakennemuutosohjelmien toimeenpanoa tai ehkäisevät niiden loppuun saattamista, ruokkivat epävakautta sekä investointeja ja kehitysavun legitiimiyttä haittaavaa "luottamuspulaa". Tämä tarpeen arvio osoittaa myös oikeusvaltion uudelleenluomisen vähimmäisedellytysten takaamisessa ja epätasa-arvoisuuksien ja köyhyyden vähentämisessä. Näiden tekijöiden olennainen luonne on tunnustettu vuodesta 1995 lähtien neljännen Lomén yleissopimuksen teksteissä. ja vahvistamisen tai uudistus, arviointi- vastavoiman parantaminen, yhteiskunnallisen oikeusjärjestelmien kehityspolitiikoiden -ohjelmien yhteydessä, ja Hallinto- ja suunnittelukapasiteettien aikaansaama instituutioiden vahvistuminen eivät tähän asti ole kuitenkaan olleet EU:n päättäväisen politiikan kohteena. Yhteisön institutionaaliset ja hallinnolliset tukiohjelmat ovat pääosin koostuneet demokraattisten vaalimenetelmien kannustamisesta, teknisen tuen antamisesta seurausten yhteistyöhankkeiden helpottamiseen tai kompensointiin tarkoitetusta rahoitusavusta. Viime vuosien aikana on kiinnitetty enemmän huomiota instituutiojärjestelmään kokonaisuudessaan eikä ainoastaan tietyn hankkeen toimeenpanosta vastaavaan virastoon tai instituutioon. Rakennemukautuksen tukivälineet ja alakohtaiset poliittiset tukiohjelmat ovat suosineet tätä katsantokannan muutosta sallimalla yhteisölle aktiivisemman roolin toimintaympäristön parantamisessa alakohtaisesti tai yleisemmin. Tämän suuntauksen odotetaan vahvistuvan tulevaisuudessa, erityisesti ottamaan huomioon arviointitutkimusten johtopäätökset, jotka ovat osoittaneet, että yhteisön yhteistyön tehokkuuden parantamiseksi institutionaalisten näkökulmien huomioon ottamisen on oltava järjestelmällisempää ja käsittelyn syvällisempää. tiettyjen uudistusten ja Mutta eikö pitäisi kuitenkin mennä näitä mukautuksia pidemmälle, jotka olisi joka tapauksessa voitu sisällyttää nykyiseen politiikkaan? Valtion roolin kehittyminen uudessa kansainvälisessä taloudellisessa ja poliittisessa ympäristössä kohti eräistä välttämättömistä ehdoista vastaavaa rakennetta kestävän ja oikeudenmukaisen kehityksen kriteereihin vastaavan kehityksen 64 VLUKU mahdollistamiseksi, kannustaa itse asiassa pohtimaan uudelleen tätä EU:n ja AKT-maiden välisten suhteiden ulottuvuutta: eikö EU:n pidä tukea välttämätöntä poliittista ja sosiaalista muutosprosessia entistä suunnitelmallisemmalla tavalla? Valtion instituutioiden kehittäminen on pohjimmiltaan poliittinen prosessi; Uudistus ei onnistu ilman paikallistamukauttamista ja prosessin edessä on useita esteitä, sillä se vaikuttaa valtarakenteisiin ja kohtaa tällöin väistämättömästi voimakasta vastustusta. Instituutioiden kehittämisellä on siis kaksi toisiaan täydentävää ulottuvuutta: poliittinen ulottuvuus ja "teknisempi" ulottuvuus. Pitääkö EU: n näissä edellytyksissä ottaa aktiivisempi rooli instituutioiden kehittämisessä ja osallistua asiasta käytävään vuoropuheluun muiden rahoittajien kanssa? Kuinka EU voi toimia tässä roolissa? 1. EU:n toiminnan syventämiseen tällä alalla on ratkaisevia syitä; sille on annettava ensisijaisempi asema tekemällä siitä yksi strategisista akseleista EU:n ja AKT-maiden välisissä suhteissa: - AKT-maiden on määriteltävä uudelleen käsityksensä valtion toiminnasta ja parannettava tapaa, jolla valtio suorittaa tehtävänsä, loppujen lopuksi yleisen edun kannalta. EU:n toimintaan vaikuttavasta poliittisesta ulottuvuudesta puuttuvat puhtaasti kansalliset näkökulmat. EU ei korosta yhtä ainoata mallia - sen jäsenvaltiot ovat kehittäneet hyvin erilaisia sosiaalisia ja poliittisia organisaatiojärjestelmiä; - unionin ihmisoikeuksia ja perusvapauksia kunnioittava ja demokraattisia periaatteita tukevissa nykyisissä soveltava perusluonne. III politiikoissa kohdattujen vaikeuksien on kannustettava vähemmän muodolliseen ja rakentavampaan lähestymistapaan; luvussa mainittujen demokratisointia - yhteisön avun tehokkuus ja vaikutus riippuvat paljolti näistä institutionaalisista tekijöistä. Suurinta osaa yhteisön talous- ja sosiaalialan toimintaohjelmien vaikutuksista voitaisiin parantaa päättäväisemmällä toiminnalla instituutioiden kehittämisessä. Arviointitutkimukset ovat itse asiassa osoittaneet, että yhteisön tuen vaikutusta ja kestävyyttä haittaa usein riittämättömän huomion kiinnittäminen institutionaalisiin rajoituksiin ja esteisiin. Lisäksi siinä määrin kuin EU tukee taloudellisia uudistuksia, on sen etujen mukaista tehokkuussyistä tukea myös niihin sidoksissa olevia instituutioita. Ennakoitavissa oleva oikeusjärjestelmä ja sen toiminta, avoimet hallinnolliset ja talousarvion hallintoa koskevat päätöksentekomekanismit edellytykset ja rakennemukautuspolitiikoiden onnistumiselle AKT-maissa. palvelut muodostavat välttämättömät laadukkaat julkiset EU:n suunnittelema kumppanuussuhde AKT-maiden kanssa antaa suotuisat lähtökohdat käsitellä instituutioiden kehittämistä siinä mielessä, että kumppanuus sallii asiaan kuuluvien maiden ottaa päävastuu uudistuksista ja antaa EU:lle mahdollisuuden taata samalla kertaa tekninen, tehtävien ja poliittinen molemminpuolisten sitoumusten perusteella. tuki keskipitkällä rahoituksellinen aikavälillä Lisäksi unionin Euroopan yhdentymisestä saama kokemus on antanut sille erityistä tietotaitoa uudistusten alalla. 65 VLUKU 2. Institutionaalisella alalla toteutetun eurooppalaisen toiminnan sisällön ja menettelytapojen sekä kapasiteettien vahvistamisen osalta voidaan esittää kolme täydentävää vaihtoehtoa EU:n toiminnan kehittämiseksi: toisiaan - EU voisi tutkia uudelleen keinoja paikallisen ja eurooppalaisen tietotaidon mobilisoimiseen ja tietotaidon liikkumisen takaamiseen Euroopan ja AKT-maiden välillä. Arviointiverkon ja erikoistuneen teknisen avun verkon luominen takaisi avun riittävän pitkiksi aikaväleiksi ja todellisen kokemuksen ja tietotaidon kasautumisen; - EU voisi kehittää tiettyjen alojen erityisosaamista, sen painoarvon mukaisesti mitä EU:lla toimintaan. Näitä EU:n on verrattuna muiden monen- ja kahdenvälisten rahoittajien perustoimenkuvaan kuuluvia aloja on useita: (a) ihmisoikeuksien kunnioittamisen edistäminen; (b) alueellisten organisaatioiden tukeminen; (c) julkisten palveluiden uudelleenjärjestely yhteistyössä asiaan suoraan liittyvien toimijoiden kanssa, ja suunnittelukapasiteetin parantaminen, julkishallinnon hajauttamisen tukeminen; ja uudistusten valmistelun sosiaalipolitiikoiden arviointi- talous- ja (d) budjettihallinto yhdessä rakennemukautusta koskevien tukitoimien kanssa; (e) tiettyjen markkinatalouden toiminnalle välttämättömien kapasiteettien kehittäminen, kuten investointien ja kuluttajajärjestöihin kauppaoikeus, kuluttajansuojaan turvaaminen, ympäristön säilyttäminen, kilpailusäännöt, jne. ; liittyvä oikeus, (f) hajautettu yhteistyö, ei vaihtoehtona julkisen sektorin tuelle vaan täydentävänä toiminta- alueena, jonka tavoitteena julkisen ja yksityisen sektorin yhteistoiminnan parantaminen ja EU:n toiminnan tuominen lähemmäksi kansalaisyhteiskunnan toimijoita; (g) parlamentaaristen instituutioiden vahvistaminen politiikan avoimuuden lisäämiseksi ja julkisten asioiden hoitamisen parantamiseksi. - lopuksi EU voisi omaksua uuden tukimenettelyn, joka tähtää paikallisten kapasiteettien kehittämisen kielteisten vaikutusten vähentämiseen. Jo Lomén yleissopimuksessa kiinnitettiin huomiota paikallisen asiantuntemuksen parempaan hyödyntämiseen. Mutta on huomioitava muita, perusteellisempia muutoksia. Tietyissä olosuhteissa, siirtymäkauden ajan, tietyn asteinen korvaaminen on epäilemättä väistämätöntä. Mutta selkeä poliittinen signaali lähestymistavan vaihdoksen ja paikallisen kapasiteetin ja paikallishallinnon kehittämisen tuen kielteisten vaikutusten vähentämisen puolesta voisi sysätä (menettelytapojen yksinkertaistaminen, välinevalikoiman liikkeelle pienentäminen, strateginen uudelleensuuntautuminen, tulee yhdeksi tärkeimmistä yhteistyön käytännön toimenpiteiden valintoja ohjaavista kriteereistä. Asiaa koskevia eri vaihtoehtoja käsitellään VI luvussa. jossa paikallisten kapasiteettien kehittäminen hankekeskeisyydestä sarjan muutoksia jne. ): Kyseessä luopuminen on 66 V LUKU G Kauppa ja investoinnit AKT-maiden ryhmän riittävä yhdentyminen maailman talouteen, ja tarkemmin sen paikan määrittely EU:n ulkoisten taloussuhteiden muutoksessa, joka on sen maailman talouteen yhdentymisen tärkeä ulottuvuus, on haaste, jota on korostettava EU:n ja AKT-maiden välisissä uusissa suhteissa vuoden 2000 jälkeen. Riittävän viitekehyksen puuttuminen uhkaa säröyttää AKT-maiden ryhmän, höllentää tiettyjen AKT-maiden ja alueiden ja EU:n välisiä nykyisiä suhteita ja syrjäyttää köyhimmät AKT-maat. Taloudelliset sopimukset EU:n ja AKT-maiden välisille suhteille tulevaisuudessa on useita vaihtoehtoja. Periaatteessa näiden vaihtoehtojen pitäisi sallia AKT-maille sellaisten yhdentymisstrategioiden kehittämisen, jotka ne itse katsovat parhaiksi. Näitä vaihtoehtoja on myös tarkasteltava ottaen huomioon EU:n ja AKT-maiden kauppasuhteisiin vaikuttavat kumppanuusperiaatteen ulottuvuudet: i) ii) iii) iv) ainutlaatuinen kauppasopimus vai useita eri kauppasopimuksia eriytetty vai yleinen vastavuoroinen vai yksipuolinen sopimusperusteinen (takaa turvallisuuden pitkällä aikavälillä, kahdenvälinen monenvälinen) vai yksipuolinen (EU:n poliittisessa harkinnassa) tai Koska kumppanuusperiaate pitää sisällään sekä AKT-maille että EU:n jäsenille tärkeän poliittisen arvon, käsiteltyjä eri vaihtoehtoja on arvioitava ottaen huomioon niiden vaikutus tähän periaatteeseen: kaivavatko ne maata sen alta vai vahvistavatko ne sitä? Johtavatko ne kutistumiseen vai laajenemiseen? Nämä tärkeät poliittiset näkökulmat on otettava huomioon eri vaihtoehtojen arvioinnissa; yhtä lailla on otettava huomioon erityisesti vapaakauppa- alueneuvotteluita koskevat tekniset rajoitteet (katso liite n:o 5 kaupallisten vaihtoehtojen arvioinnista). AKT-maille arvioitavaksi annettava vaihtoehtojen lista voisi käsittää seuraavat tekijät: i) ii) "Vallitseva tilanne". Nykyinen yksipuolinen, eriytetty (muihin vähiten kehittyneisiin maihin nähden), sopimusperusteinen ja yhdenmukainen tiukasti markkinoille pääsyn edellytyksiin kohdistuva järjestelmä pidetään ennallaan. Vaihtoehtoinen malli, "paranneltu vallitseva tilanne", voisi pitää sisällään parannuksia markkinoille pääsyssä kuten myös sääntöjen ja menettelytapojen höllentämistä, sopimuksia kauppaan liittyvistä kysymyksistä (standardit, ympäristö, kilpailupolitiikka, henkinen omaisuus, jne. ) ja sopimuksen palveluista. Toinen malli rajoittaisi tämän vaihtoehdon ainoastaan ja esittäisi kehittyneemmille AKT-maille vähiten kehittyneisiin AKT-maihin jäljempänä tulevia vaihtoehtoja niiden toiveiden tai kykyjen mukaan. Lopuksi tähän vaihtoehtoon voidaan lisätä vastavuoroisuuslauseke pyytämällä kaikkia AKT-maita jättämään GATT:lie yhteinen tarjous oikeuksista. "Yhdentyminen yleiseen tullietuusjärjestelmään". Tämä vaihtoehto eliminoisi kaupallisen osan Lomén yleissopimuksesta, josta täten tulisi pelkkä avustusjärjestelmä. Vähiten kehittyneet AKT-maat ryhmitettäisiin AKT-maiden ulkopuolisten vähiten kehittyneiden valtioiden kanssa, ja kehittyneimmät AKT-maat yhdentyisivät asteittain tavanomaiseen tärkeän järjestelmään. Vähiten kehittyneille AKT-maille suosituimmuuskohtelun menettämisen ehkäisemiseksi voitaisiin yleistä vähiten liian 67 VLUKU kehittyneille valtioille myönnettyä suosituimmuuskohtelua nostaa samalle tasolle Lomén yleissopimuksen suosituimmuuksien kanssa. Koska nämä suosituimmuudet kuuluvat EU:n yksipuoliseen politiikkaan, annetuista myönnytyksistä ei tarvitse neuvotella AKT-maiden kanssa. AKT-mailta ei voida pyytää mitään vastineeksi. Toisena vaihtoehtona on EU:n ja vähiten kehittyneiden ' maiden välisten suosituimmuussopimusten liittäminen (ja lopulta vahvistaminen GATT:ssa) vähiten kehittyneiden maiden suosituimmuusjärjestelmään. (Maailman kauppajärjestön laajentamaan "Yhdenmukainen vastavuoroisuus". Vaaditaan kaikkia AKT-maita vastavuoroisuutta sääntöjen mukaisesti), yhteisen siirtymäajan jälkeen, kattamaan EU:n vienti. Vaihtoehtoinen malli: suunnitellaan eri siirtymäajat vähiten kehittyneille AKT-maille ja kaikkein kehittyneimmille AKT- maille. Paranneltu malli: tämä vaihtoehto voisi myös käsittää kauppaan liittyviä aloja koskevat sopimukset ja palveluita koskevan sopimuksen. Malliin kuuluu myös AKT- maiden täydellinen yhdentyminen Maailman kauppajärjestön piiriin. sääntöjen mukainen) EU:n "Eriytetty vastavuoroisuus". Muuttuvageometrinen vastavuoroisuus (Maailman ja AKT-maiden homogeenisten kauppajärjestön alueryhmien tai yksittäisten AKT-maiden kanssa alueellisten pohjoinen-etelä - kauppasopimusten mallin mukaisesti. Parannellussa versiossaan tämä vaihtoehto käsittäisi myös kauppaan liittyviä aloja koskevat sopimukset, palveluita koskevan sopimuksen ja täydellisen yhdentymisen Maailman kauppajärjestön piiriin. Toisessa mallissa kauppasopimukset ja AKT-maiden ulkopuolisista maista koostuvan alueellisen yhdentymisalueen välillä. tehtäisiin EU:n, AKT-maiden iii) iv) Lopuksi on vielä kaksi lisävaihtoehtoa, joissa yhdistyvät edellä mainitut neljä vaihtoehtoa: v) "Eriyttäminen yhden kehyksen piirissä". Tämä vaihtoehto yhdistäisi vaihtoehdot i) ja iv), joiden väliltä EU ja AKT-maat voivat valita kehitystason, koettujen tarpeiden, AKT-maiden ilmaiseman suhteen syventämistahdon, poliittisten edellytysten ja sellaisen vastavuoroisuuden perusteella, jonka AKT-maat voivat myöntää EU:lle. suhteen Vaihtoehto sopimusperusteisen luonteen, mutta voisi edellyttää suuria muutoksia tietyissä nykyisen suhteen laaja-alaisissa suosituimmuuskohteluissa (perustuotteita ja maanviljelyn suosituimmuuskohtelua koskevat pöytäkirjat), erityisesti maiden tukikelpoisuuden osalta. kaikkien AKT-maiden säilyttäisi nykyisen osalta Tässä vaihtoehdossa kauppasopimukset olisi järjestetty neljään koriin: a) aluekohtaiset vapaakauppa-alueet, vaihtoehdon iv) mallin mukaisesti; b) kahdenväliset vapaakauppa-alueet, kuten vaihtoehdossa iv) mutta vapaaehtoisten, mihinkään alueelliseen yhdentymisprosessiin osallistumattomien ja riittävän suurien ja kykenevien (esimerkiksi Nigeria, Zaire) AKT-maiden kanssa mikäli poliittiset edellytykset ovat suotuisat; c) yksipuoliset suosituimmuuskohtelut vähiten kehittyneiden AKT-maiden kanssa (vahvistettu joko yksipuolisesti tai monenvälisen puitesopimuksen kautta), joiden tulotaso asukasta kohden on alle kansainvälisesti hyväksytyn tason ja jotka eivät 68 Liite N:o 5. Kaupallisten vaihtoehtojen arviointi. Vallitsevassa tilanteessa, jonka etuna on se, että se tunnetaan ennestään, säilytetään nykyisen kauppasopimuksen yksinomainen ja sopimusperusteinen luonne, joten se on turvallinen pitkällä aikavälillä (tiettyyn rajaan asti, katso jäljempänä). Kun otetaan huomioon se tosiasia, että vallitsevassa tilanteessa säilyy eriyttämisen periaate (suhteessa muihin vähiten kehittyneisiin AKT-maihin), se ilmentää yhä ajatusta, että kaupalliset suhteet AKT-maiden kanssa ovat EU:lle etusijalla. Tällä vaihtoehdolla on myös se erityinen etu, että sen avulla unioni voi tehdä ehdotuksia markkinoille pääsystä tarkkaan määrätyin rajoituksin sellaisten perusmaataloustuotteiden osalta, joiden merkitys unionin markkinoilla on tärkeä ja jotka ovat ensisijaisen tärkeitä (j°Pa ratkaisevassa määrin) useille AKT-maille. Nämä rajoitukset tarjoavat AKT-maille selkeän suunnittelukehyksen ja unionin maatalousmarkkinat voivat ottaa vastaan kyseisen määrän tuotteita. Tämän vaihtoehdon myötä tarjoutuu myös tilaisuus harkita yhteisen maatalouspolitiikan kehitysnäkymiä Maailman kauppajärjestön seuraavan vaiheen ja unionin laajentumisen yhteydessä. Tähän vaihtoehtoon liittyvät negatiiviset puolet ovat: - koska se on eriytetty, Maailman kauppajärjestön säännöksiin voidaan aina hakea poikkeusta ja tämä vaihtoehto olisi tutkittava uudelleen joka vuosi. Näin ollen etuisuuskohtelun tuoma turva, joka on yksi Lomén yleissopimuksen mukaisen kauppapaketin valteista, heikkenee merkittävästi; - tätä ratkaisumallia noudattamalla ei myöskään houkutella, etuisuuskohtelun tuoman turvan heikkenemisen myötä, tärkeitä suoria ulkomaisia investointeja eikä tasoiteta niiden suunnanmuutosten aiheuttamia vaikutuksia, joita muut EU:sta riippuvaiset alueelliset kauppasopimukset saattavat aiheuttaa eurooppalaisiin investointeihin; - tämä valinta ei tee AKT-maiden kauppa- tai säätelyjärjestelmiä (tuonnissa tai viennissä) tarpeeksi turvallisiksi ja luotettaviksi riskitason vähentämiseksi ja AKT- valtioiden tekemiseksi houkuttelevimmiksi investoinneille; - se ei anna lisäsysäystä meneillään olevan alueellisen yhdentymisprosessin vauhdittamiseksi AKT- valtioiden välillä; se estää kaikkia AKT-maita tai valtioryhmittymiä osallistumasta alueellisiin - kauppasopimuksiin, jotka käsittävät muita kehittyneitä talouksia, sillä EU:lle olisi poliittisesti ja taloudellisesti mahdotonta kokea syrjintää AKT-maiden markkinoilla suhteessa muihin kehittyneisiin talouksiin; Oli miten tahansa, tätä vaihtoehtoa on tutkittava, koska se edesauttaisi merkittävästi AKT- maiden osallistumista maailmanmarkkinoihin. Lisäksi sitä on täydennettävä vaatimalla AKT- maita noudattamaan GATT-sopimuksessa vahvistettuja tullitariffeja, mikä voisi osoittautua hyödylliseksi pyydettäessä poikkeusta XXV artiklan 5 kohtaan. Toisen vaihtoehdon, yhteisön yhteiseen tullietuusjärjestelmään yhdentymisen tärkein valtti EU:n yksipuolisen suosituimmuuskohtelupolitiikan yhdenmukaistaminen ja sen täydellinen soveltuminen näkökannalta harjoittaman kaupallisen olisi sen c* cv^ Maailman kauppajärjestön sääntöihin. Sen avulla voitaisiin luoda samanvertaiset olosuhteet EU:n markkinoille pääsylle kaikkien niiden vähiten kehittyneiden AKT-maiden kesken, jotka ovat sitoutuneet alueellisiin kauppasopimuksiin EU:n kanssa. Sen avulla tietyt AKT-maat tai valtioryhmittymät voisivat lisäksi ryhtyä alueelliseen yhteistyöhön muiden valtioiden kanssa, joiden talous on kehittynyttä (Karibian maat NAFTA:n tai FTAArn yhteydessä, Tyynenmeren vähiten kehittyneet AKT-maat Aasian ja Tyynenmeren maiden taloudellisen yhteistyön yhteydessä). Tähän vaihtoehtoon liittyy seuraavia vaaratekijöitä: - se hajottaisi lopullisesti Lome-järjestelmän monessa suhteessa. Se kohtelisi eri AKT-maita eri tavalla niiden kehitystason mukaisesti. Sen myötä avustuksia ei enää liitettäisi kauppapolitiikkaan, joka nyt kuuluu osana Lomén yleissopimusta; - se vähentäisi merkittävästi ainakin kehittyneimpien AKT-maiden osalta niiden etuusmarginaalia, josta ne nauttivat Lomén yleissopimuksen nojalla, sillä niiden joilla on markkinoilla etusija, olisi mukauduttava yhteiseen maataloustuotteiden, tullietuusjärjestelmään ja niitä etuja, jotka koskevat perustuotteista tehtyjen pöytäkirjojen kattamille tuotteille vahvistettuja määriä, ei voitaisi enää myöntää. Sokeria koskevan pöytäkirjan mukaisen käytännön jatkaminen saattaisi tuoda tämän vaihtoehdon yhteydessä lainopillisia ongelmia, joita ei voida vähätellä; - se vähentäisi markkinoillepääsyn varmuutta, mutta suosituimmuusasema kärsisi varmasti Maailman kauppajärjestön yhteydessä, sillä se on aina alttiina EU:n politiikan muutoksille tai sen olisi alistuttava sulautumaan vähitellen yhteiseen tullietuusjärjestelmään. Kehittyneimpien AKT- valtioiden olisi vaikeampi houkutella suoria ulkomaisia investointeja tämän vaihtoehdon myötä. GATT-sopimuksessa vahvistetun yhteisen tullietuusjärjestelmän soveltaminen monenvälisesti vähiten kehittyneisiin AKT-maihin (sekä muihin kuin AKT-maihin) olisi varmempi vaihtoehto; - se ei houkuttelisi lisää suoria ulkomaisia investointeja eikä tasoittaisi niitä vaikutuksia, jotka syntyvät niistä kauppaa ja investointeja koskevista muutoksista, jotka johtuvat EU:n kanssa tehdyistä alueellisista sopimuksista ja koskevat muita vähiten kehittyneitä AKT-maita; - sen vaikutus meneillään olevaan etelän valtioiden väliseen alueelliseen yhteistyöprosessiin olisi neutraali. Se ei myöskään takaisi lisäsuojaa EU:n kauppa-alueita koskevia asetuksia vastaan. Tämä vaihtoehto heikentäisi perusteellisesti Lomén yleissopimukseen kuuluvaa kumppanuusperiaatetta, joka rajoittuisi näin ollen ainoastaan poliittisiin, institutionaalisiin ja avunantoon liittyviin kysymyksiin. Kolmas, yhdenmukaisen vastavuoroisuuden vaihtoehto (GATT-sopimuksen XXIV artiklan merkityksessä) olisi yhteneväinen Maailman kauppajärjestön sääntöjen kanssa. Se vahvistaisi olennaisesti kumppanuuden periaatetta ottaen huomioon, että se tekisi kahden osapuolen väliset sopimukset tasavertaisemmiksi ja niistä sovittaisiin määräämättömäksi ajaksi (ainakin Lomén yleissopimuksen kauppaa koskevan kohdan osalta). - Se säilyttäisi tai jopa parantaisi etuuksien turvaamista ja ennustettavuutta avaten ja "rajaten"AKT-maiden tuontijärjestelmät, ja se loisi uskottavuutta niiden kauppapolitiikkaan C x k kotimaisten ja ulkomaisten investoijien silmissä. Näin ollen on mahdollista lisätä suorien ulkomaisten investointien houkuttelevuutta ja kotimaisten investoijien myötämielistä asennetta näihin investointeihin; - Sen avulla voitaisiin myös luoda tasavertaiset olosuhteet niille vähiten kehittyneille AKT- maille, jotka ovat sitoutuneet vapaakauppa-alueeseen EU:n kanssa ja tietyt AKT-maat voisivat ottaa osaa alueellisiin kauppasopimuksiin muiden kehittyneiden talouksien kanssa ja hyötyä aluetalouden elinvoimaisuudesta; - tämän vaihtoehdon haittapuolina voidaan pitää sitä, että se ei yhdenmukaisen laaja-alaisen kehyksensä vuoksi ota huomioon sitä, että AKT-maiden yhdentymis- ja kehitystaso on hyvin erilainen ja mahdollisuudet osallistua EU:n kanssa käytäviin vapaakauppaneuvotteluihin vaihtelevat. ja niiden tarpeet huomioon niiden kaupalliset Tärkein ongelma on eittämättä toteutettavuus: kuinka kaikki AKT-maat voisivat mukautua vain yhteen suunnitelmaan tai ohjelmaan (XXIV artiklan 5 kohdan c alakohdan edellyttämällä tavalla) sellaisen vapaakauppa-alueen muodostamiseksi EU:n ja AKT valtioiden välille, jossa teollisessa otettaisiin rakenneuudistuksessa, veropolitiikan muutokset, jotka olisivat välttämättömiä hintojen vapauttamisen jälkeen ja niin edelleen? On mahdotonta, että kaikkien AKT-maiden tarpeet ja olosuhteet voitaisiin sisällyttää yhteen kehykseen. Lisäksi monilla AKT-mailla ei ole tarpeeksi inhimillisiä voimavaroja ja hallinnollisia mahdollisuuksia ryhtyä EU:n kanssa käytäviin vapaakauppaneuvotteluihin. järjestelmät, erilaiset tarpeet "Eriytetty vastavuoroisuus" sisältäisi edellisen vaihtoehdon kaikki hyvät puolet ottaen huomioon AKT-maiden eri yhdentymis- ja kehitystason sekä myös niiden olosuhteet, mahdollisuudet ja halukkuuden osallistua yhteistyöhön. Jokaiselle AKT-alueelle voitaisiin määritellä erikseen oma suunnitelma ja ohjelma vapaakaupan toteuttamiseksi EU:n kanssa, ottaen huomioon kunkin valtion erityistarpeet ja mahdollisuudet. Tämä vauhdittaisi merkittävästi AKT-maissa meneillään olevaa alueellisen yhdentymisen prosessia. - Tämän vaihtoehdon suuri haittapuoli on, että siinä katoaisi suhteen yksinomainen luonne ja pirstoutuisi kumppanuuden periaate, jota kuitenkin olisi vahvistettava jokaisen sopimuksen yhteydessä. Kun lisäksi otetaan huomioon, että tämän lähestymistavan olisi perustuttava olemassaoleviin alueellisen yhdentymisen prosesseihin AKT-maiden välillä (UEMOA, S ADC, CARICOM jne. ), niin ne AKT-maat, jotka eivät kuulu tai halua kuulua näihin prosesseihin joutuvat aloittamaan erityiset vapaakauppaneuvottelut EU:n kanssa. Tämän vaihtoehdon mukaisesti voitaisiin yhdentää toisaalta ne vapaakauppa-alueet, joihin EU on osallinen ja toisaalta AKT-maat ja ne ulkopuoliset valtiot, jotka muodostavat maantieteellisesti "luonnollisia" alueita. - Tämä vaihtoehto johtaisi lisäksi perustuotteita koskevien pöytäkirjojen sekä maatalouden etuusjärjestelmän lakkaamiseen. Neuvottelu etuisuusjärjestelmästä, johon liittyy näiden erityisten välineiden käyttö, saattaisi luoda tiettyjä ongelmia. - Myös tässä kohdin ongelmana on, kuinka olisi toimittava ottaen huomioon, että ei voida odottaa, että kaikki alueelliseen integraatioon osallistuvat AKT-maat tai ryhmittymät täyttäisivät samat ehdot (poliittiset, kaupalliset, hallinnolliset tai muut) tai että ne voisivat tai haluaisivat aloittaa vapaakauppaneuvottelut EU:n kanssa. Jos neuvoteltavat sopimukset eivät C % täytä kokonaisuudessaan XXIV artiklassa määrättyjä ehtoja, on niihin vaadittava poikkeusta (XXIV. 10 artikla). Jos tällaisia sopimuksia tulee tutkittavaksi liikaa, voi EU:n pääongelmaksi muodostua, kuinka Maailman kauppajärjestön keskuudessa näitä vastaavia poikkeuksia hoidetaan. Tämän vaihtoehdon yhteydessä ja komission ja neuvoston kesäkuussa 1995 vapaakauppa-alueista tekemien päätösten mukaisesti näiden sopimusten olisi oltava Maailman kauppajärjestön vastaavien säännösten mukaisia ja otettava huomioon niiden vaikutukset unionin yhteiseen politiikkaan ja sen tärkeimpiin kauppakumppaneihin. C * << VLUKU osallistu mihinkään yllämainittuun vaihtoehdon yhdentymisprosessiin; a) mukaiseen alueelliseen d) asteittainen liittyminen yleiseen tullietuusjärjestelmään, ottaen huomioon laaja- alaiset, yksipuoliset suosituimmuuskohtelut AKT-valtioille, jotka eivät halua valita vaihtoehtoja a) tai b), mutta joiden kehitystaso sulkee ne pois vaihtoehdosta c); asteittaisesti yhdentyneet AKT-maat voisivat ehkä säilyttää perustuotteita koskevien sopimusten mukaisen suosituimmuuskohtelun, mutta ainoastaan siirtymäkauden ajan (tässä tapauksessa voitaisiin hakea poikkeusta). Tässä yhteydessä AKT-maat valitsisivat, EU:n kanssa sovittuaan, omalle yhdentymisstrategialle sekä tarpeilleen ja kapasiteeteilleen parhaiten soveltuvan kaupallisen vaihtoehdon. AKT-maiden ryhmien välisen kaupan ja investointien uudelleensuuntaamisen vaikutuksia koskevat kysymykset olisivat kuitenkin väistämättömiä, koska luonnokset suosituimmuuskohtelusta ja suorien ulkomaisten investointien houkutukset olisivat erilaiset kussakin ryhmässä valitusta vaihtoehdosta riippuen. Tämä vaihtoehtokokoelma säilyttäisi nykyisen Lomén yleissopimuksen ainutlaatuisuuden, mutta sallisi vastavuoroisuuden, eriyttämisen ja asteittaisen yhdentymisen käsitteiden lisäämisen kumppanuusperiaatteeseen perusulottuvuuksien lisänä. Nämä käsitteet toimisivat sallisivat eri AKT-maiden asteittaisen kohoamisen dynaamisina kumppanuussuhdetyypissään korkeammalle omien edellytystensä ja toiveidensa mukaisesti. Yhdenmukaisuuden säilyttämiseksi Maailman kauppajärjestön kanssa tähän ainutlaatuiseen kehykseen pitäisi hyvin luultavasti pyytää poikkeus XXXIV artiklan 10 kohdasta (eli poikkeus vapaakauppa-alueiden yhdenmukaisuuden vähimmäisedellytyksistä). tekijöinä, jotka vi) luonnollisella tavalla useista kauppasopimuksista, 'Monista sopimuksista koostuva eriyttäminen". Tässä järjestelmässä vaihtoehdot i) -iv) liittyy koostuisivat mahdollisesti yksittäinen tukipaketti. Lomén yleissopimuksen kattavuus olisi ilmeisesti tämän lähtökohdan ensimmäinen uhri. Sopimusperusteinen luonne ja turvallisuus, ja ainakin kumppanuusperiaatteen voimakkuus ja laajuus, vaihtelisivat sopimuskohtaisesti, ja nykyisen sopimuksen mukaisen suosituimmuuskohtelun taso todennäköisesti kärsisi joidenkin AKT-maiden kohdalla tai sitä pidennettäisiin joidenkin ryhmien osalta valitun vaihtoehdon mukaan. joihin Tämä vaihtoehtokokoelma olisi suhteellisen yhteensopimaton perustuotteita koskevissa pöy täkirj oissa sekä maatalouden laaj a-alaisessa suosituimmuusj ärj estelmässä annettuj en etujen säilyttämisen kanssa. Epätasa-arvoista kohtelua ja AKT-maiden ryhmien välillä tapahtuvan kaupankäynnin ja investointien uudelleenohjausta koskevat kysymykset vaikeutuvat entisestään verrattuna yllämainittuun kaiken kattavaan kehykseen. Kunkin vaihtoehdon edut ja haitat koskevat jokaista asianomaista AKT-maiden 'iestön sääntöjen noudattamiseksi olisi haettava poikkeusta ryhmää. Maailman kaup, XXV artiklan 5 kohdasta vähiten kehittyneitä AKT-maita suosimattoman järjestelmän osalta, joka olisi kenties helpompi saada. 69 V LUKU Lisäksi, mikä tahansa valittu vaihtoehto onkin, EU osallistuu suosituimmuusjärjestelmässä sovellettujen alkuperäsääntöjen yhdenmukaistamiseen55. Investointien suojelu ta rohkaiseminen Neljännen Lomén yleissopimuksen säännösten mukaisesti Ah f-maat sitoutuvat myöntämään oikeudenmukaisen ja tasapuolisen kohtelun yksityisille investoijille, luomaan ja ylläpitämään ennakoidut ja vakaat investointiedellytykset, parantamaan yritysilmapiiriä ja saattamaan voimaan dynaamisen yksityisen sektorin nousemista ja kehittymistä suosivan oikeudellisen, hallinnollisen ja rahoituksellisen kehyksen (258 artiklan c - g kohta). Valtiot ovat yksinään ponnistelleet toteuttaakseen nämä tavoitteet, mutta eivät ole aina onnistuneet saavuttamaan toivottua investointien uudelleenkäynnistymistä yksityisellä sektori 11a. Investoijat epäröivät yhä. Kaupallinen ilmapiiri ja poliittinen ja institutionaalinen ympäristö eivät aina herätä riittävästi luottamusta. AKT-maat jatkavat kansallisella tasolla luottamuksen vahvistamiseen tähtääviä toimia. Joka tapauksessa näiden toimien avoimuutta ja ennakoitavuutta voidaan parantaa mikäli niiden katsotaan noudattavan yhteisiä, hyvin ymmärrettyjä ja kansainvälisesti hyväksyttyjä oikeuksia ja velvollisuuksia. Vuonna 1992 komissio ehdotti AKT-maille investointien kaikkien suojaamisperiaatteiden tutkimista, joka kattaisi, muiden muassa, kansallisen kohtelun, suosituimman valtion periaatteen, oikeudenmukaisen ja tasa-arvoisen kohtelun, täydellisen lakiturvan, kompensaation pakkolunastustapauksissa ja tulojen ja pääoman siirrot. Periaatteilla koskevilla hankkeilla annettiin kirjallinen muoto neljännen Lomén yleissopimuksen tavoitteille. Niistä ei kuitenkaan ole juurikaan keskusteltu, eikä niitä ole saatettu täytäntöön. Vuodesta 1992 lähtien on OECD:n piirissä käyty yksityiskohtaisia keskusteluja investointeja koskevasta monenvälisestä sopimusehdotuksesta, joka loisi investointien turvaamiseksi laajemman ja täydellisemmän turvajärjestelmän. Investointien suojaarnissääntöjä koskevaa kysymystä on käsitelty Maailman kauppajärjestössä. jossa useampia maita tyydyttäviä periaatteita koskevien neuvotteluiden pitäisi kohta alkaa. Mikäli neuvottelut avaavat tien avoimet ja sovelluskelpoiset periaatteet käsittävälle sopimukselle, pienentyneet riskit voisivat houkutella investoijia ja pääomamarkkinoita investoimaan näitä periaatteita noudattaviin valtioihin. Investoijien luottamuksen uudelleen herättämistä toivovat AKT-maat voisivat ottaa käyttöön kansainvälisesti tunnustetun investointeja suojaavan säännön, jolla on lainvoima. Komissio suhtautuisi avoimesti kaikkiin avunpyyntöihin tämän säännön voimaansaattamiseksi valtioissa, jotka ovat päättäneet ottaa sen käyttöön. Mitä enemmän on tämän säännön noudattamista haluavia AKT-maita, sitä enemmän kansainvälisillä investoijilla on luottamusta AKT-valtioihin ryhmänä. Investoijien luottamuksen uudelleentavoittamista uskottavamman investointien suojan avulla tavoittelevilla AKT-valtioilla on useita ratkaisuvaihtoehtoja: Alkuperäsääntöjen yhdenmukaistamisesta päättivät valtion- ja hallituksen päämiehet Eurooppa-neuvoston kokouksessa Essenissä 1994, katsoen, että säännösten erilaisuus luuttasi kauppasuhteita EU:n ja kolmansien maiden välillä, kun taas yhtenäiset alkuperää koskevat säännöt helpottaisivat ja kehittäisivät kaupankäyntiä. 70 a. b. c. VLUKU Jatkaa nykyisiä politiikoita, jotka koskevat EU-valtioiden ja muiden ulkomaisten investoijien alkuperävaltioiden välisten investointien suojaan liittyvien kahdenvälisten sopimusten solmimista. Nämä sopimukset kattavat kompensaation peruselementit pakkolunastustapauksessa, mutta niiden kattavuus on muuten rajallinen tarjoten mitättömän turvan isäntävaltioiden hallitusten syrjiviä tai harkinnanvaraisia päätöksiä vastaan. Nämä sopimukset investointeja, eivät varsinaisesti ole onnistuneet houkuttelemaan uusia varsinkaan Afrikassa. esimerkki on UEMOA, investointien suojaamissopimuksia. Yksi seuraamisen Solmia alueellisia yhteinen jonka arvoinen investointien investointisäännöstö, yhteinen kauppaoikeus suojasäännöt. Alueellisten sopimusten myötä sääntöjen ja sitoumusten noudattamisen valvonnan pitäisi olla suhteellisen helppoa, ja loukatuksi itsensä tuntevien investoijien pitäisi voida turvautua oikeustoimiin suhteellisen helposti. Hedelmälliset alueelliset sopimukset voitaisiin laajentaa muihin asiasta kiinnostuneisiin AKT-maihin luoden täten yleisesti tunnetun AKT-käytännön. jäsenillä ja yhteiset on Pitäytyä kansainvälisesti tunnetussa investoijia suojaavassa säännössä, joka perustuu periaatteisiin, joista voidaan sopia Maailman kauppajärjestössä. Etuna kansainvälisesti tunnettuja investoijia suojaavia sääntöjä käyttöönottaville AKT- maille on, että nämä ovat investoijien paremmin tuntemia ja siten vahvistavat luottamusta. Joka tapauksessa, koska nykyisin ei ole yhtään kansainvälisesti tunnustettua ratkaisumallia, AKT-maille edullisin väliaikainen ratkaisu on osallistua (komission tuella) yllä kuvattuja periaatteita vastaaviin alueellisiin sopimuksiin. EY- ja AKT-maiden pitkän aikavälin etujen mukaista on samalla toimia yhteistyössä laajempaa kansainvälistä sääntöä koskevan sopimuksen aikaansaamiseksi. 71 VI LUKU. VAIHTOEHTOJA TEKNISTÄ JA RAHOITUSYHTEISTYÖTÄ KOSKEVAKSI UUDEKSI KÄYTÄNNÖKSI VI LUKU ja rahoitusyhteistyön perusteelliseen toteuttamistavat Teknisen uudelleenarviointiin kolmen seuraavan seikan näkökulmasta: siirtyminen kumppanuuteen, joka perustuu vastavuoroisiin oikeuksiin ja velvollisuuksiin ja jossa kunkin yhteistyökumppanin vasmualueet on jaettu entistä selvemmin; tarve mukauttaa yhteisön harjoittamaa yhteistyötä niin, että siinä otetaan huomioon, että jotkut AKT-maat ovat kehityksessään selvästi muita edellä; lopuksi tarve yhdistää nykyisessä yhteistyössä saavutettu ennakointikyky tuen tehokkuutta ja asiaankuuluvuutta koskeviin kasvaneisiin vaatimuksiin. antavat aiheen tavoitteet edellyttävät uudenlaisten yhteistyövälineiden omaksumista, tuen Nämä myöntämisperusteiden määrittelemistä, luonteen muuttamista sekä voimavarojen uudenlaisen hallintatavan edistämistä. Komissio suosittelee lisäksi Euroopan kehitysrahaston (EKR) sisällyttämistä talousarvioon,^ mitä Euroopan parlamentti on jo pitkään vaatinut yhteisön ulkopuolisen toiminnan rationalisoinnin, yhtenäisyyden ja avoimuuden edistämiseksi. tukitoimenpiteiden A. Kokonaisrahoitus vai päällekkäinen rahoitusjärjestelmä? Yhdeksi suurimmaksi kritiikinaiheeksi on noussut Lomén yleissopimuksen yhteydessä toteutetun yhteistyön monet välineet, joita on otettu asteittain käyttöön ja mukautettu aina kunkin perättäisen neuvottelun yhteydessä. Yhteistyö AKT-maiden kanssa sisältää liikaa toimintavälineitä, joiden soveltamisesta tiettyyn kohteeseen on jo etukäteen päätetty ja joiden käytön yhtenäisyyttä on yhä vaikeampi taata. erikseen vähentäisi luominen kullekin maalle Toimintasuunnitelman epäyhtenäisyyden vaaraa. Muttajos samanaikaisesti turvaudutaan moneen erilaiseen välineeseen eri ajatusmallien mukaisesti joskus erilaisten menettelytapojen ja hallintamallien perusteella, EU:n eri valtioita kohtaan harjoittama politiikka on väistämättä vähemmän avointa. Vaikka yhteisö on pyrkinyt voimakkaasti tiedottamaan asiasta, estää järjestelmän monimutkaisuus usein erityisesti kansalaisyhteiskunnassa toimijoiden pääsyn järjestelmiin, jotka helpottavat rahoitusavun ja teknisten avustusten saantia. epäilemättä Euroopan kehitysrahaston käyttämät välineet ja joukko erityisiä talousarviokohtia ovat omiaan luomaan jäykkyyttä toimintalinjauksia toteutettaessa. Nykyisessä järjestelmässä on itse asiassa vaikeaa kohtuullisen ajan kuluessa tarkistaa tai mukauttaa yhteistyöpolitiikkaa. Se on kuitenkin yhä välttämättömämpää, jotta voitaisiin vastata uusiin, poliittisiin aloitteisiin liittyviin haasteisiin tilanteessa, jossa taloudelliset ja poliittiset tekijät voivat vaihdella nopeasti, unohtamatta Euroopan tai AKT-maiden julkista mielipidettä, tai jotta voitaisiin ottaa huomioon arviointitutkimusten tulokset yhteistyön tehokkuuden ja vaikutuksen parantamiseksi. 4 Katso erityisesti komission esittämä 'Euroopan kehitysrahaston raportti budjetoinnin mahdollisuuksista ja tavoista" (SEC(94)640 lopullinen). 72 VI LUKU Voidaanko tässä tilanteessa perustella monien eri yhteistyövälineiden ylläpitämistä vai o l i s i ko l ä h e s t y m i s t a p aa kokonaisrahoitusjärjestelmään, avulla voitaisiin harjoittaa jonka joustavammin ja vastata yhä erilaisimpiin ja muuttuvimpiin tarpeisiin? o l e n n a i s e s ti m u u t e t t a va s i i r t y m ä l lä yhteistyötä Voidaan harkita kolmea eri vaihtoehtoa: (1) nykyisten rahoitusmuotojen säilyttäminen. Tähän vaihtoehtoon liittyy haittoja, joita edempänä on esitetty, eikä se edistä tuen antajan ja vastaanottajan välisten suhteiden kehittymistä itsenäisiksi ja vastuullisiksi. (2) koko yhteistyötoiminnan keskittäminen yhden rahoituslähteen ympärille. Tämä malli takaisi mahdollisimman suuren joustavuuden rahoitustuen organisaatiolle ja kehittymiselle. (3) kahden tai kolmen erilaisen rahoituslähteen määrittely, joihin sisällytetään kaikki samankaltaiset toiminnat: - ensimmäisen rahoituslähteen tehtävänä olisi rahoittaa kaikki julkisen alan pitkän aikavälin tukitoimet. Tämän suuntaa-antavan rahoitusjärjestelmän avulla voitaisiin tukea alakohtaista politiikkaa ja institutionaalisia uudistuksia, antaa talousarviotukea tai rahoittaa tarkemmin määriteltyä toimintaa kulloisenkin tarpeen mukaan ja sellaisin toimenpitein, että ne soveltuvat mahdollisimman hyvin kyseiseen kohteeseen, - toinen lähde käsittäisi ne resurssit, joiden on määrä vastata ennalta-arvaamattomiin kriisitilanteisiin ja kaikkiin hyvin lyhyen aikavälin toimiin, - kolmas lähde voisi osoittautua tarpeelliseksi suorien tukitoimenpiteiden osalta hallituksista toimijoille, yksityissektorille, yhdistystoiminnalle, kuluttajajärjestöille, riippumattomille valtiosta riippumattomille järjestöille ja niin edelleen. Nämä toimet vaativat itse asiassa erilaisia hallintoa koskevia sääntöjä, joissa noudatetaan kuitenkin EU:n valintaperusteita. Selvän eron tekeminen pitkän ja lyhyen aikavälin toimenpiteiden välille tekisi yhteisön toiminnasta avoimempaa ja vältyttäisiin sekaannuksilta, joita elintarviketuen tai Stabex- järjestelmän kaltaiset välineet voivat synnyttää, sillä molempiin liittyy kriisin sekä pitkän aikavälin tukitoimenpiteiden käsite. Toimenpiteiden kehittyminen tähän suuntaan parantaisi yhteisön yhteistyöpolitiikan joustavuutta, yhtenäisyyttä ja avoimuutta. Kykyyn muuttaa ja mukauttaa yhteistyöpolitiikkaa tuen tietylle valtiolle suunnittelumekanismit; niitä käsitellään jäljempänä VI luvun B alakohdassa. liittyvät kuitenkin myös tai valtioryhmittymälle sopivaksi B. Myönnetäänkö tukea tarpeiden vai ansioiden perusteella? Ohjelmoidun tuen varat myönnetään nykyisin arvioimalla kunkin maan tarpeet erikseen, inhimillistä kehifystä mittaavien tekijöiden, maan koon ja maantieteellisten tekijöiden, kuten eristyneisyyden ja saariaseman perusteella. Ohjelmoituun tukeen kuulumaton apu vastaa sen sijaan vientitulojen hyvitysmekanismit). (rakennemukautusohjelmien tukeminen, perusteita erityisiä 73 VI LUKU tukeen Neljännen Lomén yleissopimuksen puolivälin tarkistuksen yhteydessä muutettiin merkittävästi tapaa, jonka mukaan ohjelmoituun tarkoitettujen varojen myöntäminen olisi automaattista. Avustuksia onkin ryhdytty myöntämään kahdessa erässä - ensimmäinen erä on 70 prosenttia ohjelmoituun tukeen myönnetyistä varoista, mikä mahdollistaa sen, että ne voidaan myöntää sen perusteella, kuinka edunsaajamaat ovat noudattaneet tehtyjä sitoumuksia (erityisesti harjoittama alakohtaisessa politiikassapa kuinka yhtenäistä hallitusten kehityspolitiikka yleensä on ollut. Tämän ansiosta voidaan ottaa huomioon myös sellaiset ulkopuoliset tekijät, joita ei ohjelman alussa ole ennakoitu. Avustusten myöntäminen erissä tuo mukanaan uuden laatuperusteen varojen myöntämisessä, minkä ansiosta kullekin maalle myönnettävän avustuksen määrästä voidaan päättää sen mukaan, kuinka hallitus on lupautunut toimimaan alakohtaisessa politiikassa ja politiikassa yleisesti. EU:lta vaaditaan tämän kehityssuunnan myötä yhä suurempaa tehokkuutta; se edellyttää myös uutta kumppanuuden käsitettä, joka perustuu molemminpuolisiin sitoumuksiin ja jonka mukaisesti ulkopuolisen tuen on määrä tukea ponnisteluja maan sisäisten olojen uudistamiseksi. EU:ta olisi näin ollen kannustettava jatkamaan tällä tiellä. Ohjelmoinnin ulottaminen usealle vuodelle on järkevää siinä mielessä, että kehittyviin valtioihin suunnatut ulkoiset rahoitusvirrat ovat ennustettavissa ja koska se edellyttää jonkinlaisen toimintasuunnitelman olemassaoloa, mikä suosii monivuotisten ohjelmointijärjestelmän säilyttämistä. Jotta ohjelmien joustavuus ja ennustettavuus sekä tehokkuus ja vastuunotto olisivat yhdistettävissä, on harkittava vielä monia muita vaihtoehtoja. On otettava esille kaksi kysymystä: mitkä ovat ne perusteet, jotka on otettava huomioon ennen ohjelmoitujen varojen myöntämistä eri AKT-maiden kesken? Kuinka ohjelmointia voidaan parantaa, jotta yhteistyöpolitiikka olisi mahdollisimman joustava? Tätä kysymystä voidaan perustella myös niillä kasvavilla eroilla, joita ilmenee AKT-maiden, köyhimpien maiden ja niiden maiden välillä, joilla on enemmän keinoja kehityksensä takaamiselle, sekä vakavista sosiaalis-taloudellisista vaikeuksista kärsivien maiden ja uudistuksiin sekä taloudelliseen ja sosiaaliseen edistykseen sitoutuneiden maiden välillä. - kannustintekiiöiden ia kehitvsmittareiden yhdistäminen. Sisäpolitiikan hoitamisen ensisijainen tärkeys ja EU:n pyrkimys kehittää toimintaansa kannustavaan suuntaan yhteistyöpolitiikkansa johtavat siihen, että tarpeisiin perustuvaa kriteeriä, joka on luonteeltaan ongelmia lievittävä, täydennetään moitteettoman hallinnon kriteerillä, joka;perustuu sen tavan arvioimiseen, jolla valtiot ja paikalliset viranomaiset hoitavat vastuunsa. Sosiaalis-taloudellista asemaa ja köyhyyden tasoa mittaaviin tekijöihin voitaisiin näin ollen lisätä perusteet poliittisen ja taloudellisen hallinnon suorittamisesta. Tämä vaihtoehto edellyttää hallintoon liittyvien perusteiden määrittelyä, jotka kaikkien yhteistyökumppanien on hyväksyttävä. Kuten tuen ehdollisuudessakin, jota käsitellään jäljempänä C kohdassa, politiikan arviointi yleisellä tasolla vaikuttaa paremmalta vaihtoehdolta kuin hyvin erityisten perusteiden asettaminen, eikä sosiaalis-taloudellisten perusteiden yhteydessä voida unohtaa myöskään historiallisia, poliittisia ja institutionaalisia tekijöitä. Joka tapauksessa näistä perusteista olisi sovittava etukäteen osapuolten kesken niin, että vältyttäisiin harkintaan perustuvista päätöksistä. 74 VI LUKU Tämä vaihtoehto tarkoittaisi väistämättömästi tuen suurempaa valikoivuutta. Sen myötä EU voisi keskittyä toiminnassaan köyhimpiin maihin sekä niihin, jotka voisivat hyötyä eniten EU:n avustustoimenpiteistä. - ohjelmoinnin portaittainen toteuttaminen. Kannustintekijöiden käyttäminen tuen myöntämisessä muuttaisi käsitystapaa EU:n ja AKT- maiden sopimuksiin perustuvasta kanssakäymisestä. Suoriutumisperusteita ei kuitenkaan olisi tarkoituksenmukaista toteuttaa säilyttäen samalla järjestelmä, jonka mukaisesti avustusten myöntämisestä päätettäisiin viideksi vuodeksi eteenpäin: hallintoon vaikuttavat olosuhteet voivat vaihdella eri maissa nopeasti positiiviseen tai negatiiviseen suuntaan. Tätä vaihtoehtoa olisi parempi soveltaa jonkin muun rahoitusjärjestelmän kuin Euroopan kehitysrahaston yhteydessä, jäsenvaltiot vahvistavat avustustensa määrän etukäteen. Sellaiset talousarviosäännökset, joiden ansiosta menoista voitaisiin suunnitella useaksi vuodeksi kerrallaan ja jotka olisivat näin ollen joustavampia, olisivat epäilemättä soveltuvampia. jossa Kolme, neljä tai viisi vuotta käsittävän portaittaisen ohjelmointijärjestelmän toteuttaminen takaisi jatkossakin sen, että rahoitus virtoja voitaisiin ennustaa ja ohjelmia voitaisiin säännöllisesti tarkistaa esimerkiksi vuosittain. Tätä mallia on itse asiassa käytetty Euroopan ja Välimeren valtioiden välisessä kumppanuudessa. Ennustettavuuden lisäksi järjestelmä täyttää joustavuuden tavoitteet suhteessa lahjoittajan ja edunsaajan väliseen sopimukseen, jonka perustana on tehokkuuden vaatimus. C. Tuen luonne. laadittu kriittinen tarkastelu, jota Nykyisestä ja aikaisemmasta yhteistyökokemuksesta käsitellään II luvussa ja joka perustuu pääosin hiljattain tehtyjen arviointitutkimusten tuloksiin, tuo esille joukon toiminnallisia päätelmiä. Siinä korostetaan alakohtaisen lähestymistavan ja uudistuksia tukevien toimien vahvistamisen tärkeyttä, keskittymistä institutionaalisen kehyksen parantamiseen ja paikallista kykyä laatia pitkän aikavälin talous- ja sosiaalipolitiikkaa sekä hankekeskeisen lähestymistavan säilyttämistä vain sellaisten erityisten toimien yhteydessä, jotka liittyvät suoraan uudistusprosessiin. Koska tavoitteena on edistää vastuun suurempaa jakamista sekä kannustaa AKT-maiden hallituksia ja määrittelemään omat kehitysstrategiansa, on asianomaisille valtioille parempi antaa yhteisön tukea kokonaisvaltaisen budjettituen muodossa kuin rahoittaa yksityisiä hankkeita. toteuttamaan kestävää kehityspolitiikkaa, vähentämään epävakaisuutta Tätä vaihtoehtoa on kokonaismäärärahojen vahvistamista varten tarkasteltava yhdessä talous- ja sosiaalipolitiikkaa koskevien suoriutumisperusteiden kanssa ja se voi koskea vain sellaisia valtioita, jotka voivat osoittaa suoriutuvansa varojen hallinnasta. Arviointitutkimusten perusteella joitakin välineitä joko hylätään tai mukautetaan (Stabex- ja Sysmin-järjestelmät). Hyvitysmekanismien periaatetta ei ole asetettu kyseenalaiseksi silloin kun on perusteltua myöntää erityistä tukea suunnan säilyttämiseksi makrotaloudellisessa hallinnossa ja niiden vaaratekijöiden vähentämiseksi, K ;. tiettyjen alojen, erityisesti maatalousalan viejät kohtaavat. Näitä välineitä käytetään yhä useammin taloudellisten ja institutionaalisten uudistusten tukemiseksi kyseisillä aloilla. Ollakseen tarkoituksenmukaisia, niiden käyttö ei saisi kuitenkaan olla automaattista. 75 VI LUKU investointivarojen Maailmantaloudessa tapahtunut viimeaikainen kehitys on kasvattanut tarjontaa tuottoisiin sijoituksiin kehittyvissä valtioissa sekä niiden kehittyvien valtioiden lukumäärää, jotka tarjoavat investoijille hyviä investointimahdollisuuksia. Vauraat kehittyvät valtiot hyötyvät ulkopuolisesta rahoituksesta ja ammatillisesta sekä teknisestä tuesta erityisesti markkinatalouksissa. Tuntuu järkevältä, että EU haluaa Lomén yleissopimuksen jälkeen keskittää apunsa köyhimpien maiden ja vähiten ulkomaisia suoria ja portfoliosijoittajia houkuttelevien maiden auttamiseen. EU voisi näin ollen harkita sellaisen välineen kehittämistä, joka helpottaisi AKT-maiden pääsyä pääomamarkkinoille. Esiin nousee kuitenkin joukko kysymyksiä sen tuen luonteesta, jota EU:n olisi voitava tarjota: Pitäisikö makrotaloudellisiin uudistuksiin ja alakohtaiseen politiikkaan suunnattavaa tukea vahvistaa? Pitäisikö tukihankkeet korvata asteittain suoralla budjettituella? Pitäisikö EU:n säilyttää vientitulojen hyvitysmekanismit? Millaista ehdollisuuspolitiikkaa EU:n olisi harkittava? Pitäisikö EU:n harkita uusia toimintatapoja helpottaakseen AKT-maiden pääsyä yksityiseen pääomaan, olipa kyse suorista investoinneista, hankkeiden rahoituksesta tai valtion lainoista? - kohti suoraa budiettitukea. EU voisi harkita muuttavansa avunantokäytäntöä niin, että se voisi myöntää AKT-maille suoraa budjettitukea. Tällaisella välineellä täydennettäisiin rakennemukautustukea, joka on edelleen tärkeää ohjelmoinnin ja talousarviohallinnon parantamiselle yhteistyövaltioissa. Tämän vuoksi voitaisiin seuraavista syistä harkita erilaisten makrotaloudellisten tukivälineiden järkiperäistämistä asianmukaiseen makrotaloudelliseen kehykseen kuuluvan suoran budjettituen muotoon: tällainen kehitys vahvistaisi kypsän kumppanuuden periaatetta, - joka perustuu luottamuksellisille suhteille ja joka jättää varojen hallinnan vastuun kansallisille viranomaisille; - toisin kuin tukihankkeissa, budjettituessa ei avustuskohteita ole erikseen eroteltu menoista päätettäessä: Talousarvion hallintoa ja avoimuutta koskevat puutteet muodostavat avustuskohteista päätettäessä tärkeimmän esteen budjettitukeen siirtymiselle. Tätä varten on määriteltävä tietyt vähimmäisehdot. Siirtyminen kohti budjettitukea, joka näyttää ilmentävän paikallisten voimavarojen kehitysvaihetta, lisäisi merkittävästi yhteistyön tehokkuutta. - rakennemukautustuesta kohti alakohtaisen politiikan tukemista. Edempänä on jo korostettu sitä, että AKT-maiden alkuunpanemat uudistukset, joita EU tukee, ovat pitkän aikavälin hankkeita erityisesti institutionaalisen ulottuvuutensa osalta. Lisäksi jo itse mukautuksen käsite vaatii sen vakiinnuttamista kaikilta osin nopeasti muuttuvassa maailmassa, joka vaatii mukautumista, sosiaalisten järjestelmien ja talouspolitiikan jatkuvaa kyseenalaistamista. Eri vaiheet voidaan kuitenkin määritellä, erityisesti siirtyminen ensimmäisestä, julkista sektoria ia talouden yleistoimintaa koskevasta rakenneuudistuksen vaiheesta täydentävään vaiheeseen, jossa keskitytään spesifisempiin alakohtaisiin kysymyksiin. 76 VI LUKU Sitä mukaa kun uudistusten täytäntöönpanossa edistytään, EU:n on kuitenkin vastatakseen sopivalla tavalla kulloisinkiin ensisijaisiin tavoitteisiin pystyttävä suuntaamaan tukensa kohti alakohtaista ja institutionaalista mukautustukea. Yhteisön uudistuspyrkimysten tukemiseksi käyttämiä välineitä voitaisiin näin ollen mukauttaa rakennemukautusprosessin erityisvaiheen mukaisesti. Näin ollen avun ehdollisuuden yhteydessä suora budjettituki voitaisiin suunnata suoraan määrättyjen alojen uudistusten tukemiseen. - vientitulojen hyvitvsmekanismien säilyttäminen. Mitä tulee hyvitysmekanismeihin, EU voisi vientitulojen laskiessa voimakkaasti harkita myöntävänsä ylimääräisiä varoja vaikeuksissa oleville aloille lisänä niille myönnettyihin kokonaismäärärahoihin. Ongelman luonteen perusteella, olkoon se sitten rakenteellinen tai suhdanteisiin liittyvä, tämä varojen täydennys voitaisiin sisällyttää alakohtaiseen tukeen tai makrotaloudelliseen tukeen. - tuen ehdollisuuteen liittyvät uudistukset. Kysymys tuen ehdollisuudesta on toinen tärkeä näkökohta keskusteltaessa tuen luonteesta. Se liittyy joko suoraan tai epäsuorasti koko yhteistyöohjelmaan. Tuen ehdollisuuteen liittyy valintojen tekoa ja sen tarkoituksena on kannustaa edunsaajavaltioita joustavamman politiikan harjoittamiseen tai toteuttamaan tiettyjä uudistuksia. Siihen liittyy tulosten arviointia tai sen avulla tuki voidaan osoittaa tiettyyn kohteeseen. Kun otetaan huomioon monien uudistusten kokeellinen luonne erityisesti institutionaalisella alalla, vaikuttaa lähestymistapa, jonka mukaisesti hallitusten politiikan kokonaisvaikutuksia arvioidaan tarkoin, paremmalta vaihtoehdolta kuin että tuen myöntämiselle asetettaisiin hyvin erityisiä ehtoja. Afrikkaa koskevan erityisohjelman yhteydessä komissio on ehdottanut muille rahoittajille rakennemukautustukeen liittyvää uuttaa ehdollisuutta, joka täyttää seuraavat yleisperusteet: - edistetään uudistusten mukauttamista edunsaajamaiden tarpeiden mukaisesti; - sovelletaan realistisia edellytyksiä, joiden avulla voidaan ottaa huomioon poliittinen ja hallinnollinen tilanne; - ryhdytään kokonaisvaltaisesti arvioimaan ponnisteluja kestävän kehityksen tavoitteiden saavuttamisen perusteella eikä rajoituta arvioimaan vain joitain tiettyjä tekijöitä. Tähän kehityssuuntaan olisi pyrittävä yhdessä kaikkien lahjoittajien kanssa. Tämän kokonaisvaltaisen lähestymistavan ansiosta, jota kaikki osapuolet noudattaisivat, voitaisiin välttää tuen maksamisessa ilmenevät katkokset. Näitä periaatteita noudattamalla vältyttäisiin nykyisessä käytännössä ilmeneviltä ja voitaisiin kehittää rahoittajien ja edunsaajamaiden välisiä suhteita niin, että yhteistyökumppanit sitoutuisivat vastavuoroisiin velvoitteisiin pitkän aikavälin tavoitteiden saavuttamiseksi. - helpotetaan pääsyä investointeihin tarkoitettuun pääomaan. Tällä hetkellä EU:lla on käytettävissään joukko erilaisia välineitä, joiden tavoitteena on auttaa valtioita löytämään tarpeeksi pääomaa investointien toteuttamiseksi: tuet, joita Euroopan kehitysrahasto ei korvaa, Euroopan kehitysrahaston rahoittama riskipääoma ja jotkut Euroopan investointipankin omista varoista maksettavat lainat. 77 VI LUKU Jotta voitaisiin lisätä edullisten lainojen määrää erityisesti perusrakenteisiin suunnattuja sijoituksia ajatellen, ensimmäisen ratkaisumallin mukaan helpotettaisiin pääsyä Euroopan investointipankin rahoittamiin lainoihin. Suunnitellun Euroopan kehitysrahaston budjetoinnin myötä Euroopan investointirahaston AKT-maille myöntämiin lainoihin voitaisiin soveltaa samanlaisia sääntöjä kuin mitä sovelletaan muihin kolmansiin maihin (erityisesti vakuusrahaston rahoittamien ulkopuolisten toimien osalta). Toisen ratkaisumallin mukaan sovellettaisiin sellaisia olemassaolevia välineitä, joiden avulla voitaisiin parantaa yksityisen rahoituksen saantia. Esimerkiksi useat monenväliset toimistot ovat jo kokeilleet, osittain siinä onnistuen, osavakuuksien käyttöä (mahdollisesti Euroopan investointipankin välityksellä) laskeakseen liikkeelle pitkän aikavälin pääomia poliittisten tai kaupallisten riskitekijöiden peittämiseksi. Näiden vaihtoehtojen soveltaminen Lomén yleissopimusta seuraavan yhteistyön yhteydessä vaatii tarkastelua ja ylimääräisiä neuvotteluja. Suurin osa kehittyneimmistä AKT-maista on saanut jo hyviä tuloksia aikaan kansallisen maksukykynsä parantamisessa eikä välttämättä tarvitse kotimaisiin lainoihinsa ulkopuolisia vakuuksia. Toisaalta AKT-maat voivat pitää ajatusta vakuuksien saamisesta houkuttelevana erityisesti yksityisen sektorin rahoittamien perusrakenteisiin sellaisia sopimuksellisia riskejä, jotka voivat estää näiden hankkeiden markkinarahoituksen, ja koska perusrakenteen kehittäminen on taloudellisen kasvun tukemiseksi tärkeää. suunnattujen hankkeiden yhteydessä, sillä niihin liittyy Euroopan investointipankin välityksellä markkinoiden rahoittamien lainojen tai vakuuksien tarjoaminen voisi olla hyödyllistä sekä maksukykyisille tai lähes maksukykyisille maille että köyhimmille AKT-maille. Edelliset saisivat ulkopuolista rahoitusta enemmän ja niiden rahoitusarvioinnin olisi parannuttava ajan myötä, minkä ansiosta ne voisivat tulevaisuudessa saada suurempaa ja niille hyödyllisempää rahoitusapua. Vähemmän kehittyneet maat voisivat odottaa saavansa suuremman osan Euroopan kehitysrahaston käyttövaroista sitä mukaa, kun kehittyneempien maiden tarve viralliseen rahoitukseen pienenisi. D. Yhteishallinto, EU:n yksipuolinen hallinto vai edunsaajamaiden itsehallinto? Yhteishallinnon järjestelmä, jota sovelletaan Lomén yleissopimuksen yhteydessä ja joka koskee samanaikaisesti sekä päätöksiä yhteistyötoiminnan aloittamisesta sekä kulujen seurantaa, on osoittautunut rajalliseksi. Käytännön tasolla edestakaiset liikkeet kansallisten toimijoiden ja päätoimijan (yhteisö) välillä pidentävät määräaikoja, mikä haittaa yhteistyön tehokkuutta. Lisäksi tämä järjestelmä ei helpota yhteisrahoituksen järjestämistä muiden rahoittajien kanssa. Toiminnalliselta näkökannalta yhteishallinnon järjestelmä ei edistä EU:n tukemien ja edunsaajamaiden toteuttamien kehitys- ja uudistusohjelmien mukauttamista. Ohjelmien mukauttaminen on kuitenkin erittäin tärkeää avun tehokkuuden kannalta ja sitä on korostettu kaikissa yhteisön arviointitutkimuksissa. Aikaisemmin erityisesti perusrakenteen kehittämiseen keskittyvästä avusta on asteittain siirrytty tukemaan sosiaalis-taloudellista politiikkaa ja institutionaalisia uudistuksia, mikä korostaa entistä enemmän ohjelmien mukauttamisen tärkeyttä. Varojen yhteishallinnan periaate on varteenotettavat vaihtoehdot, jotka vastaisivat yhteisön tuen siis kyseenalaistettava. Mitkä ovat ne luotettavan varojen 78 VI LUKU hallinnan vaatimukseen sekä tarpeeseen helpottaa edunsaajamaiden vastuunottoa, joka on itsessään tehokkaamman yhteistyön edellytys? Olisi omaksuttava eriytettyjä muuttuva lähestymistapa niin, että edunsaajamaiden moitteeton liittyisi niiden kasvavaan vastuuseen hoitaa tukeen liittyvät hallinnolliset ja hallinto rahoitukselliset velvollisuudet. Tämän uudenlaisen hallintoperiaatteen tarkoitus olisi vähitellen lisätä edunsaajamaiden vastuuta ohjelmien hoidossa ja menojen valvonnassa sekä näiden valtioiden kykyä arvioida tuen taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia. Suora budjettituki edustaa tämän käytännön pisimmälle vietyä muotoa. Niissä maissa, joissa institutionaalisista tai hallinnollisista syistä tällaista käytäntöä ei voida lähiaikoina harkita, olisi sen lisäksi, että EU vastaisi asioiden hoidosta yksin, voitava tukea paikallisten voimavarojen kehittämistä ja vahvistamista tavoitteiden saavuttamiseksi; olisi valvottava, että tämä tuki ei synnytä uusia erityisyksiköltä vaan toiminta tapahtuu paikallisten olemassaolevien rakenteiden perusteella. tapaukseen soveltuvan Myös tässä yhteydessä olisi määriteltävä perusteet kuhunkin hallintomallin vahvistamiseksi sen mukaan, millaista vuoropuhelua EU:n ja AKT-maiden välillä käydään, kuinka yhteisön tarjoamat lisävarat vaikuttavat kansallisiin ponnisteluihin ja onko olemassa sopivia yksiköitä tai mekanismeja ulkopuolisen tuen yhteensovittamiseksi. Edellistä kysymystä kuten useita muita vihreässä kirjassa ilmeneviä EU:n ja AKT-maiden välisiä suhteita käsitteleviä seikkoja olisi ehdottomasti käsiteltävä eri lähtökohdista, jotta jokaisen valtion tai valtioryhmittymän toteuttama toimintamalli voitaisiin erikseen hyväksyä. Järjestelmän muuttuva luonne on myös otettava huomioon silloin, kun edunsaajamaiden harjoittamaa itsenäistä hallintoa voidaan harkita myös muualla sitä mukaa kun AKT-maiden harjoittamassa hallinnossa havaitaan edistymistä. jokapäiväistä Yleisesti ottaen niiden muutosten tavoitteena, joita varojen hallinnossa voidaan toteuttaa, on kohdistaa ja jotka vaikuttavat vuoropuhelupyrkimykset peruskysymyksiin yhteistyöohjelmiin ja määrittelevät tavan, jolla ohjelmat voivat myötävaikuttaa kestävän kehityksen jokainen yhteistyökumppani voi osoittaa vastuuta Euroopan ja AKT-maiden äänestäjien edessä. syntymistä asianomaisissa valtioissa. ja niihin edellytyksiin, tässä yhteydessä yhteistoiminta- yhteistyötä käytännön koskevat Juuri * ** 79 JATKOTOIMENPITEET VIHREÄN KIRJAN MUKAISIA JATKOTOIMENPITEITÄ Vihreä kirja on yksi vaihe komission aloittamassa neuvotteluprosessissa EU:n ja AKT-maiden välisten suhteiden tulevaisuudesta ja keskustelussa, joka aloitettiin tästä aiheesta kaikkien niiden toimijoiden välillä, joita kehitys koskee. Vihreän kirjan tarkoitus on hyväksyttää ajatus siitä, että Euroopan valtioiden on harjoitettava tehokasta yhteistyöpolitiikkaa AKT-maiden kanssa, ja siinä esitellään tärkeitä kysymyksiä, joista EU:n n ilmoitettava kantansa emien neuvottelujen aloittamista AKT-maiden kanssa. Tämä asialista ei ole ainoa mahdollinen tai tyhjentävä. Siinä esitellään eri näkökantoja ja vaihtoehtoja. toimijoita Julkaisemalla vihreän kirjan komissio kehottaa kaikkia asiaankuuluvia tarkastelemaan esitettyjä vaihtoehtoja ja mielipiteitä sekä esittämään niistä omia mielipiteitä ja ehdotuksia. Komissio pyrkii jatkossakin saamaan aikaan keskustelua aiheesta järjestämällä tapaamisia ja seminaareja. Sille voi esittää ehdotuksia myös kirjallisesti osoittamalla kirjeet kehitystyöstä vastaavalle pääosastolle. Institutionaaliset säännökset huomioon ottaen komissio laatii konkreettiset ehdotukset EU:n ja AKT-maiden välisten suhteiden uudistamiseksi vuoden 1997 jälkipuoliskolla. 80 Vihreä kirja Euroopan unionin ja AKT-maiden välisistä suhteista Liite Taulukot - kuviot Kaikkiin AKT-maihin kohdistuvan rahoituksen kehitys Kaikkiin AKT-maihin kohdistuvan EU:n rahoituksen kehitys OECD-maiden antama julkinen kehitysapu 1990 - 95 Julkisen kehitysavun osuus BKT. stä (1995) Euroopan kehitysrahasto (EKR): avun jakautuminen rahoitusvälineittäin EU. nja kehitysmaiden välinen kauppa 1976 -1994 AKT-maiden vienti EU: iin, Yhdysvaltoihin ja Japaniin Kehitysmaiden talouskehityksen näkymät Afrikkaa koskevaan erityisohjelmaan (SPA) kuuluvien maiden talouden kehitys 1 KAIKKTIN AKT-MAIHIN KOHDISTUVAN RAHOITUKSEN KEHITYS Nettorahoitus kaikista lähteistä AKT-maihin (miljoonaa US-dolIaria (käypä arvo)) 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 8306 1972 2983 13261 8647 2644 -247 11044 9579 1583 -259 10903 11505 2156 1006 14667 13353 2988 779 17120 14968 2169 436 17573 15941 2370 2059 20370 18808 3068 -1057 20819 18275 1604 339 20218 19561 1620 1094 22275 17639 1126 1439 20204 Julkinen kehitysapu Muu kehitysapu Yksityiset nettomaksut Yhteensä Lähde: OCDE-DAC 25000 -•— Julkinen kehitysapu -•— Muu kehitysapu -*— Yksityiset nettomaksut - ; Yhteensä -5000 Vuosi KAIKKIIN AKT-MAIHIN KOHDISTUVAN EU:N RAHOITUKSEN KEHITYS EU:n nettorahoitus AKT-maihin (miljoonaa US-dollaria (käypä arvo)) 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 2653 591 3244 752 56 808 2812 700 3512 1375 23 1398 2869 657 3526 606 43 649 4289 854 5143 843 51 894 5184 915 6099 1863 40 1903 5906 1462 7368 1252 1250 5951 1458 7409 1290 23 1313 7387 1655 9042 1352 45 1397 6555 1713 8268 789 44 833 7081 2432 9513 743 188 931 6449 1671 8120 314 -481 266 2522 356 400 -143 -899 •729 1091 •1275 116 599 \ 16191 5926 647 6573 4543 723 5266 3875 700 4575 4989 906 5895 6147 955 7102 6428 1460 7888 8332 1481 9813 7463 1700 9163 7460 1757 9217 8423 2620 11043 8382 1623 10005 Julkinen kehitysapu EU:n jäsenvaltiot EU:n toimielimet EU:n kehitysapu yhteensä Muu kehitysapu EU:n jäsenvaltiot EU:n toimielimet EU: n muu kehitysapu yht. Yksityiset nettomaksut Yksityiset nettomaksut EU: n jäsenvaltioista Yhteensä EU:n jäsenvaltiot EU:n toimielimet EU:n rahoitus yhteensä Lähde: OCDE-DAC 12000 - EU:n kehitysapu yhteensä • EU. n muu kehitysapu yhteensä Yksityiset nettomaksut EU:n jäsenvaltioista ' EU:n rahoitus yhteensä -2000 Vuosi DAC-maiden julkinen kehitysapu vuosina 1990 - 1995 (Nettomaksut käypinä arvoina ja valuuttakursseina miljoonina US-dollareina) Maa Kehitysapu yhteensä 1990 Kehitysapu yhteensä 1991 Kehitysapu yhteensä 1992 Kehitysapu yhteensä 1993 Kehitysapu yhteensä 1994 Kehitysapu yhteensä 1995 V. 1995 kehitys avun osuus koko DAC:stä (%) Alankomaat Australia Belgia Espanja Irlanti Italia Itävalta Japani Kanada Luxemburg Norja Portugal Ranska Ruotsi Saksa Suomi Sveitsi Tanska Uusi-Seelanti Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat DAC YHTEENSÄ YhL EV-maatw - josta EYm Lähde: OECD - DAC 2 526 955 889 965 57 3 395 394 9 054 2 470 25 1205 148 6 874 1998 6 320 846 750 1 171 95 2 630 10 194 52 961 2517 1050 831 1262 72 3 347 543 10 945 2 604 42 1 178 213 7 386 2116 6 890 930 863 1200 100 2 742 1011 840 1518 70 4122 531 11119 2515 38 1226 302 8162 2 453 6 963 644 1 139 1392 97 2 525 953 810 1304 81 3 043 544 11259 2 373 50 1014 248 7915 1769 6 954 355 793 1340 98 2 517 1091 726 1305 109 2 705 655 13 239 2 250 59 1 137 308 8 466 1819 6 818 290 982 1446 110 3 321 1 136 1033 1309 143 1521 747 14 354 2113 ei tiedossa 1247 269 8 439 1 887 7 481 387 1084 1628 123 5,7% 1,9% 1,8% 2,2% 0,2% 2,6% 1,3% 24,4% 3,6% 2,1% 0,5% 14,4% 3,2% 12,7% 0,7% 1,8% 2,8% 0,2% 3 184 9 407 56 680 3 153 10 813 60 850 2 920 10 123 56 471 3 197 9 927 59156 3 185 7 303 58 710 5,4% 12,4% 100,0% 24137 3 028 27 613 3 818 28 513 4461 27348 3 948 30281 4825 31411 5 501 53,5% 9,4% (1) • EU-mafden (paitsi Itävalta, Ruotsi ja Suomi) yhteissumma vuoden 1994 lopussa lukuun ottamatta Kreikkaa, joka ei vielä ole DAC:n jäsen. (2) - Se osuus EU:n jäsenvaltioiden koko kehitysavusta, joka on ohjattu komission kautta (EKR ja yhteisön yleinen talousarvio); sisältyy yllä esitettyyn lukuun. f? DAC:n jäsenten kehitysapumaksut (Nettomaksut miljoonina US-dollareina (käypä arvo» 1990 1991 1992 1993 1994 1995 Yhdysvallat Japani EU:n jäsenvaltiot* MuutDAC-maatyht. 14 354 31350 5 703 58 710 5 501 Yhteisön apu on sisällytetty jäsenvaltioiden antamaan apuun (Kreikka ei vielä ole DAC:n jäsen) YHTEENSÄ •josta EY 59156 4825 10 813 11 119 29302 9 616 60 850 4461 9 407 10 945 26 944 9384 56 680 3 818 10194 9 054 25 000 8 713 52 961 3 028 10123 11259 27190 7 899 56 471 3 948 9927 13 239 27656 8 334 7 303 35 000 30 000 25 000 •Ç 20 000 to S e 15 000 o o 10 000 5 000 \ v. iyys kehitys avun osuus koko DACstä <*) 12% 24% 53% 10% 100% 9% •Yhdysvallat Japani - * - E U :n jäsenvaltiot MuutDAC- maat yht. ••josta EY 1990 1991 1992 Vuosi 1993 1994 1995 Lähde: OCDE - DAC Kehitysavun osuus maan BKT:stä vuonna 1995 (lähde OECD-DAC) Tanska Alankomaat Ranska Luxemburg (v. 1994 luku) Kanada Yhdistynyt kuningaskunta EU:n jäsenvaltiot DAC YHTEENSÄ 0,00% 0,10% 0,20% 0,30% 0,40% 0,50% 0. 60% 0,70% 0,80% 0,90% 1,00% i0 Avun vuotuinen jakautuminen rahoitusvälineittäin (Päätökset: kaikki EKR:t) 1993 1994 Ohjelmoitava apu Rakennesopeutus Riskipääoma Korkotuki Hätäapu Pakolaisapu Sysmin Stabex YHTEENSÄ 1014,39 378,00 53,65 21,51 83,15 29,30 50,03 1,17 1631,20 1041,94 222,35 214,43 53,85 249,98 25,61 57,25 615,12 2480,53 1995 828,58 145,50 256,82 35,53 33,68 4,40 84,49 131,09 1520,09 miljoonaa ecua Päätösten osuus rahoitusvälineittäin vuonna 1995 Stabex 9 % Sysmin 6% Hätäapu, pakolaisapu 3% Korkotuki 2% Riskipääoma 17% Rakennesopeutus 10% Ohjelmoitava apu 55% EKR (Euroopan kehitysrahasto) on Lomén sopimuksen tärkein rahoitusväline, josta myönnetään tukia avustusohjelmiin 70:lle Afrikan, Karibian ja Tyynemeren maalle (AKT), jotka ovat allekirjoittaneet kyseisen sopimuksen. EKR:n määrärahat tulevat jäsenvaltioiden erityisistä rahoitusosuuksista, eivätkä ne sisälh unionin talousarvioon. Kunkin uuden sopimuksen toteuttamisen yhteydessä perustetaan uusi EKR, esimerkiksi 6. EKR Lomé III:a varten ja 7. EKR Lomé IV:n viiden ensimmäisen vuoden ajalle. Juuri perustettu 8. EKR koskee Lomé IV:n viittä viimeistä vuotta. Sen toimenpiteet kohdistuvat viisivuotiskaudella mm. seuraavien tärkeiden alojen tarpeisiin: koulutus, elintarvikeomavaraisuus, infrastruktuurit ja teollisuuden investoinnit. Lähde: Euroopan komissio - Infofinance 1995 EU's samhandel med udviklingslandene 1976-1994 (Mia. ECU) Import i EU AVS Asien Latinamerika Middelhavslande Alle LDC Alle ikke-EU Eksport fra EU AVS Asien Latinamerika Middelhavslande Alle LDC Alle ikke-EU Hele verden 1976 1980 1985 1990 1992 1994 10,5 6,7 8,3 9,6 70,7 157,7 19,4 16 13,7 16,4 114,3 269,9 26,8 26 25,8 32,3 128,9 399,7 21,9 50,9 25,7 29,8 143,8 461,5 18,0 66,4 24,8 30,3 145,6 487,6 18,6 83,9 26,7 30,8 165,9 543,2 1976 1980 1985 1990 1992 1994 9JS 7,5 7,7 12,3 50,9 141,3 292,9 15,7 13,1 12 19,8 83,4 221,1 475,1 17,4 29,4 13,5 29,8 121,7 380,8 811,8 16,6 41 15,6 28,5 134,2 415,3 1076,6 17,0 47,1 20,4 28,6 153,1 436,1 1137,8 14,9 70,7 28,4 33,1 193,3 541,8 1297,9 Andei af import fra ikke- EU (%) AVS Asien Latinamerika Middelhavslande Alle LDC Alle ikke-EU Kilde: Eurostat-ODI, marts 1996. 1976 1980 1985 1990 1992 1994 6,7 4,2 5,3 6,1 44,8 100 7,2 5,9 5,1 6,1 42,4 100 6,7 6,5 6,5 8,1 34,7 100 4,7 11 5,6 6,5 31,2 100 3,7 13,6 5,1 6,2 29,9 100 3,4 15,5 4,9 5,7 30,5 100 AKT-maiden vienti Yhdysvaltoihin (USA), EU:iin ja Japaniin i AKT-maiden vienti (miljoonaa US-dolIaria) IP USA keskiarvo 1990-92 1453,92 11,75 0,00 0,26 6,03 0,02 Japani keskiarvo 1990 - 92 20,89 0,93 5,96 5,76 2,26 0,05 EU keskiarvo 1990-92 1260,30 54,23 98,61 53,95 57,12 4,76 OECD keskiarvo 1990-92 3466,14 77,11 199,19 61,18 73,99 5,36 Koko maailma keskiarvo 1990-92 3873,30 109,70 345,00 171,00 119,00 59,00 USA. n osuus koko maailmasta (%) EU:n osuus koko maailmasta (%) ' Maa ANGOLA BENIN BOTSWANA BURKINA FASO BURUNDI DJIBOUTI ERITREA* ETIOPIA GABON GAMBIA GHANA GUINEA GUINEA-BISSAU KAMERUN KAP VERDE KENIA KESKI-AFRIKKA KOMORIT KONGO LESOTHO LIBERIA MADAGASKAR MALAWI MALI MAURITANIA MAURITIUS MOSAMBIK NAMIBIA** NIGER NIGERIA NORSUNLUURANNIKKO PÄIVÄNTASAAJAN GUINEA RUANDA SAMBIA SAO TOME ja PRINCIPE SENEGAL SEYCHELLIT SIERRA LEONE SOMALIA SUDAN SWAZIMAA TANSANIA TOGO TSAD UGANDA ZAIRE ZAMBIA 8,09 583,35 1,08 87,64 97,28 0,03 76,59 0,02 50,48 0,55 6,75 330,98 0,00 7,30 34,85 47,17 1,16 7,46 96,26 15,04 47,71 117,98 47,77 68,40 3,23 0,14 10,57 0,39 20,09 0,14 0,?7 2,04 0,08 16,26 33,61 64,89 4,63 132,41 3,25 18,21 129,72 1208,74 120,96 645,71 379,61 7,47 1543,48 6,69 657,62 109,86 18,62 785,72 23,93 624,42 209,36 195,33 92,79 295,99 1004,63 92,25 213,85 2229,50 173,41 908,31 582,40 7,86 1708,58 7,24 830,62 113,43 27,73 1280,67 27,52 1151,92 311,30 355,34 108,26 444,78 1198,65 148,78 342,30 2700,70 198,70 1228,30 687,30 30,30 2075,00 12,30 1387,30 133,70 29,00 1314,00 68,30 1178,70 783,00 413,00 317,70 552,70 1267,00 391,70 2,74 3661,32 149,52 0,16 8,56 26,05 210,02 5571,01 1963,90 237,18 12280,55 2293,10 263,00 14190,00 3525,30 0,10 4,26 37,94 0,14 8,07 0,75 38,72 1,77 9,29 0,00 9,33 3,40 0,18 11,29 191,87 37,94 0,01 1,00 338,06 0,02 12,39 0,45 2,51 0,23 31,23 5,77 25,39 0,73 9,05 4,56 78,18 338,06 40,91 69,79 363,55 3,89 398,71 55,40 213,77 28,47 137,16 150,69 215,57 97,06 65,08 147,76 1126,72 363,55 41,13 87,51 768,65 4,40 433,56 57,18 280,75 32,42 195,49 195,07 272,63 145,28 76,67 177,13 1558,71 768,65 41,30 122,00 1300,70 14,30 717,70 94,30 292,00 131,30 444,00 365,70 465,00 289,00 95,70 197,00 1767,00 1300,70 37,54 10,71 0,00 0,15 5,07 0,03 2,36 21,60 0,55 7,13 14,15 0,11 3,69 0,17 3,64 0,41 23,26 25,19 0,00 0,62 4,45 11,42 0,36 1,35 7,60 3,84 1,04 25,80 4,24 0,23 3,49 2,92 0,95 1,12 0,79 13,26 1,35 2,09 0,00 2,01 1,18 0,19 5,73 10,86 2,92 32,54 49,43 28,58 31,55 48,00 8,06 37,90 44,76 60,88 52,57 55,23 24,66 74,38 54,37 47,40 82,17 64,22 59,80 35,03 52,97 26,74 47,29 29,21 53,55 79,29 23,55 79,85 39,26 55,71 99,05 57,20 27,95 27,20 55,55 58,75 73,21 21,68 30,89 41,21 46,36 33,58 68,00 75,00 63,76 27,95 i Maa 1488,05 5,51 71,31 135,94 420,71 17,73 ZIMBABWE AFRIKKA ANTIGUA BAHAMA BARBADOS BELIZE DOMINICA DOMINIKAANINEN TASAVALTA GRENADA GUYANA HAITI JAMAIKA SAINT LUCIA SAINT KITTS & NEVIS*** SAINT VINCENT SURINAME*** TRINIDAD & TOBAGO KARIBIA FIDZI KIRIBATI*** LÄNSI-SAMOA PAPUA-UUSI-GUINEA SALOMONSAARET TONGA TUVALU*** VANUATU TYYNIMERI AKT YHTEENSÄ Lähde: EUROSTAT - ODI - maaliskuu 1996 2,40 83,51 10429,31 610,04 3183,68 41,51 0,00 35,75 0,52 3,33 4,12 Koko maailma keskiarvo 1990-92 USA:n osuus koko maailmasta (%) EU:n osuus koko maailmasta (%) USA keskiarvo 1990-92 69,43 7162,12 3,48 365,13 21,28 36,74 3,64 Japani keskiarvo 1990-92 144,48 1654,91 0,32 17,26 0,86 1,44 1,99 EU keskiarvo 1990-92 586,93 21491,81 10,42 239,29 44,03 49,46 48,21 OECD keskiarvo 1990-92 912,16 36531,34 17,54 988,17 88,10 111,17 57,23 1616,00 47020,00 26,70 1038,00 149,30 131,70 111,30 4,30 15,58 13,03 35,18 14,26 27,89 3,27 61,53 14,23 21,67 43,61 28,12 12,06 36,32 46,21 39,04 23,05 29,49 37,56 43,31 7,54 31,30 46,02 11,30 21,93 70,42 7,17 71,47 92,98 120,00 3,44 59,56 18,51 1,05 16,27 1,83 16,36 0,08 182,43 12,11 151,42 35,21 328,09 103,52 2328,53 22,69 265,86 301,46 1249,83 131,28 2418,30 38,70 329,00 311,70 1496,30 147,00 25,26 108,40 34,91 2,49 358,08 45,41 10,78 218,52 1494,18 138,16 1250,64 6905,48 318,83 1903,00 8221,00 397,00 1,19 272,64 21,18 0,70 18,24 798,22 69,00 19,09 14,70 1375,30 93,30 20,30 5,09 456,76 2220,07 15,04 448,91 23434,90 25,08 1248,46 44685,28 28,30 1928,90 57169,90 * Eritreasta tuli 70. AKT-maa itsenäistymisensä jälkeen lokakuussa 1993 * * Namibiasta tuli 69. AKT-maa itsenäistymisensä jälkeen joulukuussa 1990 *** Lukuja ei saatavilla 32,06 38,73 10,46 0,00 2,60 0,56 16,41 8,49 4,33 19,00 11,48 18,18 34,80 8,10 19,82 22,70 3,43 53,15 23,27 41,00 1 Kehitysmaiden talouskehityksen näkymät BKT:n todellinen kehitys Kehitysmaat* Itä-Aasia Etelä-Aasia Saharan eteläpuolinen Afrikka Latinalainen Amerikka ja Karibian maat Lähi-ltä ja Pohjois-Afrikka 1986-95 1991-94 1995 arv. 1996-97 1996-2005 Ennusteet 4,2 8,1 5,1 1. 8 2,4 1. 1 5,0 9,4 3,9 0,7 3,6 2,4 4,9 9,2 5,5 3,8 0,9 2,5 5,1 5,4 8,2 5,5 3,7 2,6 3,2 7,9 5,4 3,8 3,8 2,9 * lukuun ottamatta Itä-Eurooppaa ja entisen Neuvostoliiton alueen maita Lähde: Maailmanpankki: Global Economic Prospects ^ Afrikkaa koskevaan erityisohjeimäan (SPA) kuuluvien maiden talouden kehitys SPA-1 1988-90 SPA-2 1991-93 SPA-3 1994-96 Vuotuinen kehitys (%) BKT painotettu keskiarvo mediaani Vienti Tuonti Säästöjen ja sijoitusten määrä prosentteina BKT:stä Säästöt Sijoitukset josta yksityiset sijoitukset SPA-1 21 maata SPA-2 27 maata SPA-3 31 maata Lähde: Maailmanpankki - SPA Phase Four, toukokuu 1996, 5,2 3,8 4,3 2,5 3,7 19,3 3,5 1. 6 0,6 -2,3 2,2 18,8 9,2 5,1 4. 1 6,8 12,5 5,9 19,8 10,6 ISSN 1024-4492 KOM(96) 570 lopullinen ASIAKIRJAT FI li Luettelonumero : CB-CO-96-604-FI-C ISBN 92-78-11798-6 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg