text: 11. 6. 2008 CS Úřední věstník Evropské unie L 151/39 PŘEKLAD ÚMLUVA O PRAVOMOCI ORGÁNŮ, POUŽITELNÉM PRÁVU, UZNÁVÁNÍ, VÝKONU A SPOLUPRÁCI VE VĚCECH RODIČOVSKÉ ZODPOVĚDNOSTI A OPATŘENÍ K OCHRANĚ DĚTÍ ( u z a v ř e n á d n e 1 9. ř í j n a 1 9 9 6 ) Signatářské státy této úmluvy, majíce na paměti, že je nutné zlepšit ochranu dětí v situacích mezinárodní povahy, přejíce si předcházet rozporům mezi svými právními systémy týkajícími se příslušnosti orgánů, rozhodného práva, uznávání a výkonu opatření na ochranu dětí, připomínajíce význam mezinárodní spolupráce na ochranu dětí, potvrzujíce, že nejlepší zájem dítěte musí být brán v úvahu v prvé řadě, vědomy si nutnosti revize Úmluvy ze dne 5. října 1961 o pravomoci a použitelném právu při ochraně nezletilých, přejíce si přijmout společná ustanovení zajišťující o právech dítěte ze dne 20. listopadu 1989, tento cíl a přihlížejíce k Úmluvě Organizace spojených národů se dohodly na těchto následujícím: KAPITOLA I OBLAST PŮSOBNOSTI ÚMLUVY Článek 1 1. Cíle této úmluvy jsou: Pro účely této úmluvy výraz „rodičovská zodpovědnost“ 2. zahrnuje rodičovskou autoritu nebo jiný obdobný vzájemný rodičů, vztah stanovující práva, pravomoci opatrovníků nebo jiných zákonných zástupců ve vztahu k osobě nebo majetku dítěte. a povinnosti a) určit stát, jehož orgány mají pravomoc přijímat opatření na ochranu osoby nebo majetku dítěte; Tato úmluva se vztahuje na děti od okamžiku jejich narození do doby, kdy dosáhnou 18 let věku. Článek 2 b) určit právo, které mají tyto orgány při výkonu své pravo- moci používat; Článek 3 Opatření uvedená v článku 1 se mohou týkat zejména: c) určit právo použitelné na rodičovskou zodpovědnost; d) zajistit uznávání a výkon těchto opatření na ochranu dětí ve všech smluvních státech; e) zajistit mezi orgány smluvních států spolupráci nezbytnou k dosažení cílů této úmluvy. a) přiznání, výkonu, zrušení nebo omezení rodičovské zodpo- vědnosti, jakož i jejího delegování; b) práva péče o dítě včetně práv týkajících se péče o osobu dítěte a zejména práva na určení místa bydliště dítěte, jakož i právo návštěv včetně práva vzít si dítě na omezenou dobu do jiného místa, než je jeho bydliště; L 151/40 CS Úřední věstník Evropské unie 11. 6. 2008 c) poručnictví, opatrovnictví a obdobných institucí; d) jmenování a funkcí osoby nebo orgánu majících na starosti osobu nebo majetek dítěte, zastupujících dítě nebo pomáha- jících mu; e) umístění dítěte do pěstounské rodiny nebo do ústavní péče nebo zajištění péče prostřednictvím „kafala“ nebo obdobné instituce; f) dohledu státního orgánu na péči o dítě osobou, která o dítě pečuje; S výjimkou článku 7, v případě změny obvyklého bydliště 2. dítěte do jiného smluvního státu, mají pravomoc orgány státu nového obvyklého bydliště dítěte. Článek 6 Vůči dětem uprchlíků a dětí, v jejichž zemi došlo 1. k nepokojům, v důsledku čehož tyto děti byly přemístěny do různých zemí, vykonávají pravomoci podle čl. 5 odst. 1 orgány smluvního státu, na jehož území se děti v důsledku tohoto přemístění nacházejí. g) správy a ochrany majetku dítěte nebo dispozice s ním. Ustanovení předchozího odstavce se rovněž použije na 2. děti, jejichž bydliště nelze zjistit. Článek 4 Úmluva se nevztahuje na: a) určení nebo popření rodičovství vůči dítěti; b) rozhodnutí o osvojení, případná opatření k osvojení nebo zrušení osvojení nebo jeho prohlášení za neplatné; c) příjmení a jméno dítěte; d) dosažení způsobilosti k právním úkonům; e) výživné; f) správu majetku nebo dědictví; g) sociální zabezpečení; h) veřejná opatření všeobecné povahy v záležitostech týkajících se vzdělávání nebo zdravotnictví; i) opatření přijímaná v důsledku trestných činů páchaných dětmi; j) rozhodnutí o právu na azyl a imigraci. KAPITOLA II PRAVOMOC Článek 5 Článek 7 V případě protiprávního přemístění nebo zadržení dítěte 1. zůstávají zachovány pravomoci orgánů smluvního státu, ve kterém dítě mělo obvyklé bydliště bezprostředně před přemí- stěním nebo zadržením, až do té doby, než dítě získá obvyklé bydliště v jiném státě, a a) osoba, instituce nebo jiný orgán mající právo péče souhlasily s přemístěním nebo zadržením nebo b) dítě bydlelo v tomto jiném státě nejméně po dobu jednoho roku poté, co osoba, instituce nebo jiný orgán, které mají právo péče, znaly nebo musely znát místo pobytu dítěte, nevznesly požadavek na navrácení během tohoto období a dítě se sžilo se svým novým prostředím. Přemístění nebo zadržování dítěte se pokládá za proti- 2. právní, jestliže: a) porušuje práva péče náležící osobě, instituci nebo jinému orgánu, ať společně nebo samostatně, podle práva státu, ve kterém dítě mělo bydliště bezprostředně před přemístěním nebo zadržením, a b) v době přemístění nebo zadržení byla tato práva skutečně vykonávána, buď společně či samostatně, anebo by byla vykonávána, kdyby nedošlo k přemístění nebo zadržení. 1. Soudní nebo správní orgány smluvního státu obvyklého bydliště dítěte mají pravomoc přijímat opatření na ochranu osoby nebo majetku dítěte. Tato práva výchovy uvedená pod písmenem a) mohou vyplývat zejména ze zákona nebo ze soudního nebo správního rozhod- nutí nebo z dohody mající právní účinek podle práva tohoto státu. 11. 6. 2008 CS Úřední věstník Evropské unie L 151/41 Pokud si orgány uvedené v odstavci 1 zachovávají své 3. pravomoci, orgány smluvního státu, do kterého bylo dítě přemístěno anebo ve kterém bylo zadrženo, mohou přijímat pouze taková naléhavá opatření podle článku 11, která jsou nutná pro ochranu osoby nebo majetku dítěte. Článek 8 Výjimečně orgán smluvní strany mající pravomoc podle 1. článku 5 nebo 6, jestliže se domnívá, že orgán jiného smluv- ního státu by mohl v konkrétním případě lépe posoudit nejlepší zájem dítěte, může buď — žádat, aby tento jiný orgán buď přímo nebo s pomocí ústředního orgánu svého státu převzal pravomoc přijímat opatření na ochranu, která považuje za nutná, nebo — přerušit projednávání případu a vyzvat strany k předložení takového požadavku orgánu tohoto jiného státu. Smluvní státy, jejichž orgány mohou být dožádány podle 2. předchozího odstavce, jsou: a) stát, jehož státním příslušníkem je dítě; b) stát, na jehož území se nachází majetek dítěte; c) stát, před jehož orgány probíhá řízení o návrhu na rozvod, rozluku manželství rodičů dítěte anebo jeho prohlášení za neplatné; d) stát, ke kterému má dítě těsný vztah. — vyzvat strany, aby takovou žádost podaly u orgánu smluv- ního státu obvyklého bydliště dítěte. 2. Dotčené orgány mají možnost si vyměňovat názory. Orgán, který o to požádal, může vykonávat pravomoci 3. místo orgánu smluvního státu obvyklého bydliště dítěte pouze tehdy, když tento posledně jmenovaný orgán žádost přijme. Článek 10 státu smluvního Aniž jsou dotčena ustanovení článků 5 až 9, mohou 1. při orgány pravomoci k rozhodování o návrhu na rozvod nebo rozluku rodičů dítěte, které má obvyklé bydliště v jiném smluvním státě, nebo o prohlášení jejich manželství za neplatné, pokud to právo jejich státu umožňuje, přijmout opatření zaměřená na ochranu osoby nebo majetku dítěte, jestliže výkonu své a) v době zahájení řízení jeden z jeho rodičů má obvyklé bydliště v tomto státě a jestliže jeden z nich má rodičovskou zodpovědnost vůči dítěti a b) pravomoc těchto orgánů k přijetí takových opatření byla uznána rodiči, jakož i jinou osobou, která má rodičovskou zodpovědnost vůči dítěti, a jestliže tato pravomoc odpovídá nejlepším zájmům dítěte. Pravomoc uvedená v odstavci 1 k přijetí opatření na 2. ochranu dítěte zaniká, jakmile vyhovující nebo zamítavé rozluku nebo prohlášení rozhodnutí o návrhu na rozvod, manželství za neplatné se stane pravomocným, anebo, jestliže řízení je ukončeno z jiného důvodu. 3. Dotčené orgány mají možnost si vyměňovat názory. Článek 11 Orgán dožádaný podle odstavce 1 může převzít pravomoc 4. orgánu příslušného podle článku 5 nebo 6, jestliže to pokládá za vhodné vzhledem k nejlepším zájmům dítěte. Článek 9 Jestliže se orgány smluvní strany uvedené v čl. 8 odst. 2 1. domnívají, že mají v konkrétním případě lepší předpoklady pro posouzení nejlepších zájmů dítěte, mohou buď Ve všech naléhavých případech orgány smluvního státu, 1. na jehož území se nachází dítě nebo majetek patřící dítěti, mají pravomoc přijmout nezbytná opatření na ochranu dítěte. Opatření přijatá podle předchozího odstavce ohledně 2. dítěte obvykle bydlícího ve smluvním státě pozbudou účinnosti, jakmile orgány mající pravomoc podle článků 5 až 10 přijaly opatření, která vyžaduje situace. — požadovat na příslušném orgánu smluvní strany obvyklého bydliště dítěte přímo nebo pomocí ústředního orgánu tohoto státu, aby byly příslušné přijímat opatření na ochranu dítěte, která pokládají za nezbytná, nebo Opatření přijatá podle odstavce 1 ohledně dítěte obvykle 3. bydlícího v nesmluvním státě pozbudou účinnosti v každém smluvním státě, situace vyžaduje jakmile opatření, která a přijatá orgány jiného státu, jsou uznána v dotyčném smluvním státě. L 151/42 CS Úřední věstník Evropské unie 11. 6. 2008 Článek 12 S výjimkou uvedenou v článku 7 orgány smluvního státu, 1. na jehož území se nachází dítě nebo majetek patřící dítěti, mají pravomoc přijímat prozatímní opatření na ochranu osoby nebo majetku dítěte, která mají územní účinnost omezenou na dotyčný neslučitelná s opatřeními již přijatými orgány, které mají pravomoc podle článků 5 až 10. opatření nejsou pokud stát, tato Opatření přijatá podle odstavce 1 ohledně dítěte obvykle 2. bydlícího ve smluvním státě pozbudou účinnosti, jakmile orgány mající pravomoc podle článků 5 až 10 přijaly rozhod- nutí ohledně opatření na ochranu, která vyžaduje situace. Opatření přijatá podle odstavce 1 ohledně dítěte obvykle 3. bydlícího v nesmluvním státě pozbudou účinnosti ve smluvním státě, ve kterém byla opatření přijata, jakmile opatření vyvolaná situací a přijatá orgány jiného státu jsou v dotyčném smluvním státě uznána. Článek 13 Orgány smluvního státu, které mají pravomoc podle 1. článků 5 až 10 přijímat opatření na ochranu osoby nebo majetku dítěte, se musí zdržet výkonu příslušnosti, jestliže v době zahájení řízení byla požadována odpovídající opatření od orgánů jiného smluvního státu majících pravomoc podle článků 5 až 10 v době žádosti, a ještě o nich probíhá řízení. Jestliže se obvyklé bydliště dítěte změní a dítě bude žít 3. v jiném smluvním státě, řídí se od doby takové změny právem tohoto jiného státu podmínky použití opatření přijatých ve státě, ve kterém dítě dříve mělo obvyklé bydliště. Článek 16 Přiznání nebo zánik rodičovské zodpovědnosti ze zákona, 1. bez zásahu soudního nebo správního orgánu, se řídí právem státu obvyklého bydliště dítěte. Přiznání nebo zánik rodičovské zodpovědnosti na základě 2. dohody nebo jednostranného právního úkonu, bez zásahu soudního nebo správního orgánu, se řídí právem státu, ve kterém má dítě obvyklé bydliště v době, kdy dohoda nebo jednostranný právní úkon nabude účinnosti. Rodičovská zodpovědnost, která existuje podle práva státu 3. obvyklého bydliště dítěte, trvá po změně obvyklého bydliště do jiného státu. Jestliže se změní obvyklé bydliště dítěte, přiznání rodi- 4. čovské zodpovědnosti ze zákona osobě, která doposud takovou zodpovědnost neměla, se řídí právem státu nového obvyklého bydliště. jestliže Ustanovení předchozího odstavce se nepoužije, 2. orgány, kterým byla žádost o opatření původně předložena, se své pravomoci vzdaly. Výkon rodičovské zodpovědnosti se řídí právem státu obvy- klého bydliště dítěte. Pokud se obvyklé bydliště dítěte změní, řídí se právem státu nového obvyklého bydliště. Článek 17 Článek 14 Článek 18 Opatření přijatá podle článků 5 až 10 zůstanou v platnosti v rozsahu jimi stanoveném, i když v důsledku změny okolností odpadl důvod, který založil pravomoc, dokud orgány mající pravomoc podle úmluvy nezměnily, nenahradily nebo nezrušily taková opatření. Rodičovská zodpovědnost zmíněná v článku 16 může být odňata nebo podmínky jejího výkonu mohou být upraveny opatřeními přijatými podle této úmluvy. KAPITOLA III POUŽITELNÉ PRÁVO Článek 15 Při výkonu pravomoci podle ustanovení kapitoly II použijí 1. orgány smluvních států své právní předpisy. Článek 19 Platnost právního úkonu mezi třetí stranou a osobou, 1. která je oprávněna jednat jako zákonný zástupce dítěte podle práva státu, ve kterém byl úkon učiněn, nemůže být popřena a třetí strana nemůže nést odpovědnost pouze z důvodu, že jiná osoba nebyla zákonným zástupcem dítěte podle práva, na které odkazují ustanovení této kapitoly, ledaže by třetí strana věděla anebo musela vědět, že rodičovská zodpovědnost se řídí tímto posledně jmenovaným právem. Pokud to však ochrana osoby nebo majetku dítěte vyža- 2. duje, mohou výjimečně použít nebo přihlédnout k právu jiného státu, k němuž má daná situace podstatný vztah. Ustanovení předchozího odstavce se použije pouze tehdy, 2. jestliže úkon byl učiněn mezi osobami nacházejícími se na území stejného státu. 11. 6. 2008 CS Úřední věstník Evropské unie L 151/43 Článek 20 Ustanovení odkazují, je právem nesmluvního státu. této kapitoly se použijí, i když právo, na které Článek 21 V této kapitole pojem „právo“ znamená právo platné ve 1. státě, kromě jeho kolizních norem. Pokud však je právem použitelným podle článku 16 právo 2. nesmluvního státu a jestliže kolizní normy tohoto státu odka- zují na právo jiného nesmluvního státu, který použije své vlastní právní předpisy, pak se použijí právní předpisy tohoto napos- ledy jmenovaného státu. Jestliže tento jiný nesmluvní stát své vlastní právní předpisy nepoužije, pak rozhodným právem je právo, na které odkazuje článek 16. Článek 22 Od použití právních předpisů, na které odkazují ustanovení této je možno se odchýlit pouze tehdy, pokud je použití kapitoly, zjevně v rozporu s veřejným pořádkem, s ohledem na nejlepší zájmy dítěte. KAPITOLA IV UZNÁNÍ A VÝKON Článek 23 Opatření přijatá orgány jednoho smluvního státu jsou 1. uznána ve všech ostatních smluvních státech. pokud toto naposledy uvedené opatření splňuje požadavky pro uznání v dožádaném státě; f) jestliže nebyl dodržen postup podle článku 33. Článek 24 Aniž by byla dotčena ustanovení čl. 23 odst. 1, může zúčast- něná osoba požadovat na příslušných orgánech smluvního státu, aby rozhodly o uznání nebo neuznání opatření přijatého v jiném smluvním státě. Postup se řídí právem dožádaného státu. Článek 25 Orgán dožádaného státu je vázán skutkovými zjištěními, na jejichž základě orgán státu, v němž bylo opatření přijato, založil svou pravomoc. Článek 26 Jestliže opatření přijatá v jednom smluvním státě a tam 1. vykonatelná vyžadují výkon v jiném smluvním státě, budou na návrh zainteresované strany prohlášena za vykonatelná nebo budou registrována pro účely výkonu v tomto jiném státě podle procesních předpisů tohoto posledně uvedeného státu. Každý smluvní stát použije k prohlášení vykonatelnosti 2. nebo registrace jednoduchého a rychlého postupu v řízení. Prohlášení vykonatelnosti nebo registrace mohou být 3. zamítnuty pouze z důvodů uvedených v čl. 23 odst. 2. Uznání však může být odmítnuto: 2. a) jestliže opatření bylo přijato orgánem, jehož pravomoc se nezakládá na některém z důvodů uvedených v kapitole II; Článek 27 Kromě přezkumu, který je nutný při postupu podle předchozích článků, nelze věcně přezkoumávat přijaté opatření. b) jestliže opatření bylo přijato, s výjimkou naléhavého případu, v soudním nebo správním řízení, aniž by dítě dostalo příle- žitost být slyšeno, čímž byly porušeny základní zásady řízení dožádaného státu; c) na základě žádosti osoby, která namítá, že opatření narušuje její rodičovskou zodpovědnost, pokud takové opatření bylo přijato, s výjimkou naléhavého případu, aniž by se této osobě dostalo příležitosti být slyšen; Článek 28 Opatření přijatá v jednom smluvním státě, která byla prohlášena za vykonatelná nebo registrovaná pro účely výkonu v jiném smluvním státě, budou vykonána v tomto státě tak, jako kdyby byla přijata orgány tohoto státu. Výkon se řídí právem dožádaného státu, v rozsahu stanoveném tímto právem, s ohledem na nejlepší zájmy dítěte. d) jestliže toto uznání je zjevně v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného státu, s přihlédnutím k nejlepším zájmům dítěte; KAPITOLA V SPOLUPRÁCE Článek 29 e) jestliže opatření je neslučitelné s pozdějším opatřením přijatým v nesmluvním státě obvyklého bydliště dítěte, Každý smluvní stát určí ústřední orgán, který pověří 1. plněním úkolů uložených úmluvou. L 151/44 CS Úřední věstník Evropské unie 11. 6. 2008 Federální státy, státy s více než jedním právním systémem 2. nebo státy mající autonomní územní jednotky mohou ustanovit více než jeden ústřední orgán a určit územní nebo osobní rozsah jejich působnosti. Stát, který ustanoví více než jeden ústřední orgán, určí jeden z nich jako ústřední orgán, kterému budou zasílána veškerá sdělení k postoupení příslušnému ústřednímu orgánu v tomto státě. anebo uvažuje o zajištění péče prostřednictvím „kafala“ nebo obdobné instituce a jestliže takové umístění nebo zajištění péče se má uskutečnit v jiném smluvním státě, musí to nejdříve projednat s ústředním orgánem anebo s jiným příslušným orgánem naposledy jmenovaného státu. Za tím účelem zašle zprávu o dítěti spolu s důvody pro navrhované umístění nebo zajištění péče. Článek 30 Ústřední orgány navzájem spolupracují a zajišťují spolu- 1. práci mezi příslušnými orgány svých států za účelem dosažení cílů této úmluvy. V souvislosti s používáním této úmluvy přijmou příslušné 2. kroky k tomu, aby byly zajištěny informace týkající se zákonů a dostupných služeb v jejich státech, které se týkají ochrany dětí. Rozhodnutí o umístění nebo o zajištění péče může být 2. učiněno v dožadujícím státě pouze tehdy, jestliže ústřední nebo jiný příslušný orgán dožádaného státu souhlasil s umístěním nebo zajištěním péče, přičemž je třeba zohlednit nejlepší zájmy dítěte. Článek 31 Ústřední orgán smluvního státu, buď přímo nebo prostřednic- tvím státních nebo jiných orgánů, přijme vhodná opatření k: Pokud je zvažováno opatření na ochranu dítěte, orgány 1. příslušné podle této úmluvy, jestliže to vyžaduje situace dítěte, mohou vyžadovat od všech orgánů jiného smluvního státu informace potřebné pro ochranu dítěte. Článek 34 a) usnadnění vzájemného styku a nabídky pomoci podle článků 8 a 9 a podle této kapitoly; b) usnadnění smírných řešení na ochranu osoby a majetku dítěte v situacích, na které se úmluva vztahuje, a to zpro- středkováním, obdobnými prostředky; iniciativou smírčí nebo Každý smluvní stát může prohlásit, že dožádání podle 2. odstavce 1 je třeba postupovat jeho orgánům jen prostřednic- tvím jeho ústředního orgánu. Článek 35 c) poskytnutí pomoci, na žádost příslušného orgánu jiného smluvního státu, při zjišťování pobytu dítěte, které se prav- děpodobně na území tohoto státu nachází a potřebuje ochranu na území dožádaného státu. Příslušné orgány smluvního státu mohou žádat orgány 1. jiného smluvního státu, aby pomohly při provedení opatření na ochranu dítěte přijatých podle této úmluvy, zejména při jakož zabezpečení účinného výkonu práva osobního styku, i práva udržovat pravidelné přímé kontakty. Článek 32 Na základě odůvodněného dožádání ústředního orgánu nebo jiného příslušného orgánu smluvního státu, ke kterému má dítě nejzávažnější vztah, ústřední orgán smluvního státu, ve kterém má dítě své obvyklé bydliště a nachází se v něm, přímo anebo prostřednictvím veřejných nebo jiných orgánů: a) podá zprávu o poměrech dítěte; b) požádá, aby příslušný orgán jeho státu zvážil potřebu přijetí opatření na ochranu osoby nebo majetku dítěte. Článek 33 Jestliže orgán příslušný podle článků 5 až 10 uvažuje 1. o umístění dítěte v pěstounské rodině nebo v ústavní péči Orgány smluvního státu, ve kterém dítě nemá obvyklé 2. bydliště, mohou na žádost rodiče bydlícího v tomto státě, který si hodlá zajistit nebo udržet právo osobního styku s dítětem, shromáždit informace nebo důkazy a provést zjištění o způsobilosti tohoto rodiče k výkonu práva osobního styku s dítětem a podmínek, za nichž styk má být vykonáván. Orgán, který má pravomoc podle článků 5 až 10 k rozhodování o právu osobního styku s dítětem, uzná a posoudí tyto infor- mace, důkazy a zjištění dříve, než rozhodne. Orgán, který má pravomoc podle článků 5 až 10 3. k rozhodnutí o právu styku s dítětem, může přerušit řízení až do výsledku řízení o žádosti podané podle odstavce 2, zejména když má rozhodnout o návrhu na omezení nebo zrušení práva na osobní styk s dítětem, které bylo přiznáno ve státě dřívějšího bydliště dítěte. 11. 6. 2008 CS Úřední věstník Evropské unie L 151/45 Žádné ustanovení v tomto článku nebrání orgánu, který 4. má pravomoc podle článků 5 až 10, v přijetí prozatímních opatření platných do doby, než bude znám výsledek řízení podle odstavce 2. Článek 36 V případě, že dítě je vystaveno vážnému nebezpečí, budou příslušné orgány smluvního státu, ve kterém byla přijata opatření na ochranu dítěte nebo se o nich uvažuje, jestliže jsou informovány, že dítě změnilo obvyklé bydliště anebo že se nachází v jiném státě, informovat orgány tohoto jiného státu o vzniklém nebezpečí a o přijatých opatřeních. Každý smluvní stát určí orgány příslušné k vystavení 3. tohoto osvědčení. Článek 41 Osobní údaje shromážděné nebo předané podle této úmluvy mohou být použity pouze pro ty účely, pro něž byly shromáž- děny nebo postoupeny. Článek 42 Orgány, kterým byly informace postoupeny, zajistí důvěrnost údajů v souladu se zákony svých států. Článek 37 Článek 43 Orgán nebude požadovat nebo postupovat informace podle této kapitoly, pokud by to podle jeho názoru mohlo způsobit, že osoba nebo majetek dítěte by byly vystaveny nebezpečí anebo že by došlo k vážnému ohrožení svobody nebo života člena rodiny dítěte. Článek 38 Aniž je dotčena možnost uložení přiměřených poplatků 1. za obstarání služeb, ústřední a jiné státní orgány smluvních států nesou vlastní náklady vzniklé při používání ustanovení této kapitoly. Veškeré doklady zaslané nebo vydané podle této úmluvy budou osvobozeny od legalizace nebo jiných obdobných formalit. Článek 44 Každý smluvní stát stanoví orgány, kterým budou zasílány žádosti podle článků 8, 9 a 33. Článek 45 Určení orgánů uvedená v článcích 29 a 44 budou sdělena 1. Stálému výboru Haagské konference mezinárodního soukro- mého práva. Smluvní stát může uzavřít dohody s jedním nebo s více 2. smluvními státy ohledně rozdělení nákladů. Prohlášení podle čl. 34 odst. 2 bude předáno depozitáři 2. úmluvy. Článek 39 Článek 46 Kterýkoliv smluvní stát může uzavírat dohody s jedním nebo s více smluvními státy za účelem usnadnění používání této kapitoly při jejich vzájemném styku. Státy, které takovou dohodu uzavřou, zašlou její kopii depozitáři úmluvy. Smluvní stát, v němž platí různé právní systémy nebo soubory právních pravidel pro ochranu osoby nebo majetku dítěte, nebude povinen použít pravidel úmluvy v případě kolizí mezi těmito různými systémy nebo soubory právních pravidel. KAPITOLA VI VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ Článek 40 Článek 47 Ve vztahu ke státu, ve kterém platí v různých územních jednot- kách dva nebo více právních systémů nebo souborů právních pravidel pro záležitosti upravené touto úmluvou: Orgány smluvního státu, v němž má dítě obvyklé bydliště, 1. nebo smluvního státu, ve kterém bylo přijato ochranné opatření, mohou vystavit osobě mající rodičovskou zodpověd- nost nebo osobě pověřené ochranou osoby nebo majetku dítěte na její žádost osvědčení obsahující rozsah, v němž může tato osoba jednat, a jí příslušející práva. 1) každý odkaz na obvyklé bydliště v tomto státě znamená odkaz na obvyklé bydliště v územní jednotce; 2) každý odkaz na přítomnost dítěte v tomto státě znamená odkaz na přítomnost v územní jednotce; Platí domněnka, že oprávnění uvedená v osvědčení této 2. osobě příslušejí, pokud nebude prokázán opak. 3) každý odkaz na místo, kde se nachází majetek dítěte v tomto státě, znamená odkaz na místo, kde je umístěn majetek dítěte v územní jednotce; L 151/46 CS Úřední věstník Evropské unie 11. 6. 2008 4) každý odkaz na stát, jehož je dítě státním příslušníkem, znamená odkaz na územní jednotku stanovenou zákonem tohoto státu anebo, při neexistenci příslušných pravidel, na územní jednotku, ke které má dítě nejtěsnější vztah; souborů pravidel platných pro různé kategorie osob ohledně záležitostí upravených touto úmluvou, platí tato pravidla: 5) každý odkaz na stát, u jehož orgánů byl podán návrh na jejich jejíž rozvod nebo rozluku rodičů dítěte nebo zrušení manželství, znamená odkaz na územní jednotku, orgány rozhodují o tomto návrhu; 6) každý odkaz na stát, ke kterému má dítě závažný vztah, jednotku, ke které má dítě znamená odkaz na územní takový vztah; 7) každý odkaz na stát, do kterého se dítě přestěhovalo anebo ve kterém je zadržováno, znamená odkaz na příslušnou územní jednotku, do které dítě bylo přemístěno anebo ve které je zadržováno; 8) každý odkaz na orgány státu, které mají jiné postavení než ústřední orgány, znamená odkaz na ty, které jsou opráv- něny jednat v rámci příslušné územní jednotky; 9) každý odkaz na právo, řízení nebo orgány státu, ve kterém bylo přijato opatření, znamená odkaz na právo, řízení nebo jednotky, ve které takové opatření bylo orgány územní přijato; 10) každý odkaz na právo, řízení nebo orgány dožádaného státu znamená odkaz na právo, řízení nebo orgány územní jednotky, v níž je požadováno uznání nebo výkon. Článek 48 Pro určení rozhodného práva podle kapitoly III ve vztahu ke státu, který má dvě nebo více územních jednotek, z nichž každá má svůj právní systém nebo vlastní soubor pravidel pro záleži- tosti upravené touto úmluvou, se použijí následující pravidla: a) pokud v takovém státě existují platná pravidla pro určení územní jednotky, jejíž právo je rozhodné, použije se právo dané jednotky; a) existují-li v takovém státě platná pravidla určující, které z těchto práv se použije, použije se toto právo; b) při neexistenci takových pravidel se použije právo nebo soubor pravidel, k němuž má dítě nejtěsnější vztah. Článek 50 Tato úmluva se nedotýká Úmluvy ze dne 25. října 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí mezi stranami obou úmluv. Žádné ustanovení této úmluvy však nebrání tomu použít tuto úmluvu pro účely dosažení návratu dítěte, které bylo protiprávně přemístěno nebo zadrženo, anebo pro zajištění práva na osobní styk s dítětem. Článek 51 Ve vztahu mezi smluvními státy tato úmluva nahrazuje Úmluvu ze dne 5. října 1961 o pravomoci orgánů a rozhodném právu pro ochranu nezletilých a Úmluvu o úpravě poručnictví nad nezletilými, podepsanou dne 12. června 1902 v Haagu, aniž by bylo dotčeno uznání opatření přijatých podle výše zmíněné úmluvy ze dne 5. října 1961. Článek 52 Tato úmluva nenahrazuje jiné mezinárodní 1. smlouvy, jejichž stranami jsou smluvní státy a které obsahují ustanovení o věcech upravených úmluvou, pokud smluvní státy neučiní opačné prohlášení ohledně takové smlouvy. 2. Tato úmluva nebrání tomu, aby jeden nebo více smluv- ních států uzavřely dohody, které by vzhledem k dětem majícím obvyklé bydliště v některém ze států, jež jsou stranami takových dohod, obsahovaly ustanovení o záležitostech upravených v této úmluvě. b) při neexistenci takových pravidel se použije právo příslušné územní jednotky uvedené v článku 47. Dohody, které budou uzavřeny jedním nebo více smluv- 3. ními státy o věcech upravených touto úmluvou, nemají vliv na použití ustanovení této úmluvy ve vztahu těchto států k jiným smluvním státům. Článek 49 Pro účely určení rozhodného práva podle kapitoly III ve vztahu ke státu, který má dva nebo více právních systémů nebo Předchozí odstavce se rovněž vztahují na jednotné zákony, 4. které jsou založeny na zvláštních vazbách regionálního nebo jiného charakteru mezi dotyčnými státy. 11. 6. 2008 CS Úřední věstník Evropské unie L 151/47 Článek 53 Úmluva se použije na opatření pouze tehdy, jestliže tato 1. opatření budou v některém státě přijata poté, co úmluva vstou- pila pro tento stát v platnost. Podléhá ratifikaci, přijetí nebo schválení; listiny o ratifikaci, 2. přijetí nebo schválení budou uloženy u ministerstva zahranič- ních věcí Nizozemského království, depozitáře úmluvy. Úmluva se použije pro uznání a výkon opatření přijatých 2. po jejím vstupu v platnost mezi státem, ve kterém byla opatření přijata, a státem dožádaným. Kterýkoliv jiný stát může přistoupit k úmluvě poté, co 1. tato vstoupí v platnost podle čl. 61 odst. 1. Článek 58 Článek 54 2. Listina o přístupu bude uložena u depozitáře. Sdělení zasílaná ústřednímu orgánu nebo jinému orgánu 1. smluvního státu jsou v původním jazyce a jsou opatřena překladem do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků tohoto jiného státu nebo, pokud to není možné, překladem do francouzštiny nebo angličtiny. Smluvní stát však může výhradou podle článku 60 2. vyloučit použití buď francouzštiny, nebo angličtiny, nikoli ale obou. Článek 55 1. Smluvní stát si může podle článku 60: a) vyhradit pravomoc svých orgánů k přijetí opatření na ochranu majetku dítěte, který se nachází na jeho území; b) vyhradit právo neuznat rodičovskou zodpovědnost nebo opatření, pokud jsou neslučitelné s opatřením přijatým jeho orgány ohledně tohoto majetku. Tento přístup bude pouze ve vztahu mezi přistupujícím 3. státem a těmi smluvními státy, které nevznesly výhradu k jeho přístupu do šesti měsíců po obdržení oznámení uvedeného v čl. 63 písm. b). Tato výhrada může být vznesena rovněž státy v době, kdy ratifikují, přijímají nebo schvalují úmluvu po přístupu. Všechny tyto výhrady budou oznámeny depozitáři. Článek 59 Pokud stát má dvě nebo více územních jednotek, v nichž 1. platí různé právní systémy ve věcech upravených úmluvou, může při podpisu, přijetí, schválení nebo přístupu prohlásit, že se tato úmluva vztahuje na všechny jeho územní jednotky nebo jen na jednu či více z nich a může kdykoli toto prohlášení změnit učiněním jiného prohlášení. Všechna tato prohlášení budou oznámena depozitáři 2. a výslovně stanoví územní jednotky, na které se úmluva vzta- huje. 2. Výhrada může být omezena na určité druhy majetku. Pokud stát neučiní prohlášení podle tohoto článku, 3. úmluva se vztahuje na všechny územní jednotky tohoto státu. Článek 56 Článek 60 Generální tajemník Haagské konference mezinárodního soukro- mého práva bude pravidelně svolávat zvláštní komisi, aby posoudila provádění úmluvy v praxi. Každý stát může nejpozději při ratifikaci, přijetí, schválení 1. nebo přístupu nebo při prohlášení podle článku 59 učinit jednu nebo obě výhrady uvedené v čl. 54 odst. 2 a článku 55. Jiné výhrady nejsou přípustné. KAPITOLA VII ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ Článek 57 Každý stát může kdykoliv odvolat výhradu, kterou učinil. 2. Toto odvolání musí oznámit depozitáři. Úmluva bude otevřena k podpisu státům, které byly členy 1. Haagské konference mezinárodního soukromého práva v době osmnáctého zasedání. Účinnost výhrady zaniká prvním dnem třetího kalendář- 3. ního měsíce po oznámení uvedeném v předchozím odstavci. L 151/48 CS Úřední věstník Evropské unie 11. 6. 2008 Článek 61 Článek 63 Úmluva vstupuje v platnost prvním dnem měsíce následu- 1. jícího po uplynutí tří měsíců od uložení třetí listiny o ratifikaci, přijetí nebo schválení podle článku 57. Depozitář oznámí členským státům Haagské konference mezi- národního soukromého práva a státům, kterým přistoupily podle článku 58: 2. Dále pak úmluva vstoupí v platnost: a) podpisy, ratifikace, přijetí a schválení uvedené v článku 57; a) pro každý stát, který ji dodatečně ratifikuje, přijme nebo schválí, prvním dnem měsíce následujícího po uplynutí tří měsíců od uložení listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přístupu; b) pro každý přistupující stát prvním dnem měsíce následují- cího po uplynutí tří měsíců od uplynutí období šesti měsíců uvedeného v čl. 58 odst. 3; c) pro územní jednotku, na kterou byla rozšířena použitelnost této úmluvy podle článku 59, prvého dne měsíce následují- cího po uplynutí tří měsíců po oznámení uvedeném v tomto článku. b) přistoupení a výhrady vznesené k přistoupením uvedené v článku 58; c) vstup úmluvy v platnost podle článku 61; d) prohlášení uvedená v čl. 34 odst. 2 a článku 59; e) dohody uvedené v článku 39; f) výhrady uvedené v čl. 54 odst. 2 a článku 55 a odvolání uvedená v čl. 60 odst. 2; Článek 62 g) vypovězení uvedená v článku 62. smluvní Stát, který je ji může vypovědět 1. písemným oznámením zaslaným depozitáři. Vypovězení se může týkat také jen určitých územních jednotek, na které se úmluva vztahuje. stranou, Na důkaz čehož níže podepsaní, něni, podepsali tuto úmluvu. jsouce k tomu řádně zmoc- Vypovězení se stává účinným prvním dnem měsíce násle- 2. dujícího po uplynutí dvanácti měsíců od obdržení oznámení depozitářem. Pokud je v oznámení uvedena delší lhůta pro účinnost vypovězení, vypovězení se stane účinným po uplynutí této delší lhůty od obdržení oznámení depozitářem. V Haagu dne 19. října 1996 v anglickém a francouzském jazyce, přičemž obě znění mají stejnou platnost, v jediném vyhotovení, které bude uloženo v archivu vlády Nizozemského království a jehož ověřená kopie bude zaslána diplomatickou cestou všem členským státům Haagské konference mezinárod- ního soukromého práva ke dni jejího osmnáctého zasedání


title: Convention on jurisdiction, applicable law, recognition, enforcement and cooperation in respect of parental responsibility and measures for the protection of children

eurovoc_concepts:
European convention
European judicial area
child protection
judicial cooperation
judicial proceedings
jurisdiction
parental responsibility

formats: pdf print

text: 11. 6. 2008 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 151/39 TRADUCERE CONVENȚIA DE LA HAGA ASUPRA COMPETENȚEI, LEGII APLICABILE, RECUNOAȘTERII, EXECUTĂRII ȘI COOPERĂRII PRIVIND RĂSPUNDEREA PĂRINTEASCĂ ȘI MĂSURILE DE PROTECȚIE A COPIILOR ( A d o p t a t ă l a 1 9 o c t o m b r i e 1 9 9 6 ) Statele semnatare ale prezentei convenții, Luând în considerare necesitatea îmbunătățirii protecției copiilor în situațiile internaționale, Dorind să evite conflictele între sistemele juridice în privința competenței, măsurilor de protecție a copiilor, legii aplicabile, recunoașterii și executării Reafirmând importanța cooperării internaționale pentru protecția copiilor, Confirmând faptul că interesul superior al copilului trebuie să fie luat în considerare cu prioritate, Constatând necesitarea revizuirii Convenției din 5 octombrie 1961 privind competența autorităților și legea aplicabilă în privința protecției minorilor, Dorind să stabilească prevederi comune în acest scop, copilului din 20 noiembrie 1989, luând în considerare Convenția ONU cu privire la drepturile Au convenit următoarele: CAPITOLUL I DOMENIUL DE APLICARE AL CONVENȚIEI Articolul 1 (1) Prezenta convenție are ca obiect: (a) determinarea statului ale cărui autorități sunt competente să sau a bunurilor ia măsurile de protecție a persoanei copilului; (b) determinarea legii aplicabile de către aceste autorități exercițiul competenței lor; în (c) determinarea legii aplicabile răspunderii părintești; autorități, prin care se determină drepturi, puteri și obligații ale părinților, ale tutorelui în sau ale altui legătură cu persoana sau bunurile copilului. reprezentant legal Articolul 2 Convenția se aplică copiilor din momentul nașterii lor și până la împlinirea vârstei de 18 ani. Articolul 3 Măsurile prevăzute la articolul 1 pot să se refere în mod deosebit la: (d) asigurarea recunoașterii și executării unor asemenea măsuri de protecție în toate statele contractante; (a) atribuirea, exercițiul și restrângerea, totală sau parțială, a răspunderii părintești, precum și la delegarea acesteia; (e) stabilirea cooperării necesare între autoritățile contractante convenției. pentru a asigura atingerea statelor obiectivelor În sensul convenției, termenul „răspundere părintească” (2) include autoritatea părintească sau orice relație similară acestei (b) dreptul de încredințare, inclusiv dreptul privind ocrotirea în special, dreptul de a hotărî și, persoanei copilului asupra locului de reședință a copilului, precum și dreptul de vizită, prin care se înțelege inclusiv dreptul de a lua copilul, pentru o perioadă determinată, loc decât reședința sa obișnuită; într-un alt L 151/40 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 11. 6. 2008 (c) tutela, curatela și instituții similare; (d) desemnarea și atribuțiile oricărei persoane sau organism care are sarcina să se ocupe de persoana copilului sau de bunurile acestuia, să îl reprezinte ori să îl asiste; (e) plasamentul copilului la familia substitutivă, într-o formă de protecție instituționalizată, protecție prin „kafala” ori o instituție similară; (f) supravegherea de a ocrotirii copilului acordată de către orice persoană căreia acesta i-a fost încredințat; autoritățile publice către Sub rezerva articolului 7 din convenție, copilului (2) reședinței obișnuite schimbare contractant, competente sunt reședințe obișnuite. în caz de stat în alt autoritățile din statul noii a a Articolul 6 În situația copiilor refugiați sau a copiilor care, din cauza (1) tulburărilor interne din țara lor, sunt deplasați pe plan interna- țional, autoritățile statului contractant pe teritoriul căruia se află în prezent acești copii ca rezultat al deplasării lor exercită competența, prevăzută la articolul 5 alineatul (1). (g) administrarea, conservarea sau acte de dispoziție privind proprietatea copilului. Prevederile alineatului precedent se aplică, de asemenea și (2) copiilor a căror reședință obișnuită nu poate fi stabilită. Articolul 4 Convenția nu se aplică pentru: (a) stabilirea sau contestarea filiației; (b) deciziile privind adopția, măsurile pregătitoare pentru adopție, anularea ori revocarea adopției; (c) numele și prenumele copilului; (d) obținerea capacității depline de exercițiu; (e) obligațiile de întreținere; (f) legate sau succesiuni; (g) securitatea socială; (h) măsurile publice de natură generală în domeniul educației și sănătății; (i) măsurile luate ca urmare a unor infracțiuni săvârșite de copil; (j) deciziile privind dreptul de azil și privind imigrația. CAPITOLUL II COMPETENȚA Articolul 5 Autoritățile judiciare (1) statelor contractante de la reședința obișnuită a copilului au competența de a lua măsuri de protecție a persoanei copilului sau a bunurilor acestuia. sau administrative ale Articolul 7 În cazul deplasării sau al neînapoierii ilicite a copilului, (1) autoritățile statului contractant în care copilul își avea reședința obișnuită își înaintea deplasării păstrează a dobândit o reședință obișnuită într-un alt stat și: imediat competența până sau neînapoierii când copilul (a) fiecare persoană, instituție sau alt organism având dreptul de încredințare a încuviințat deplasarea sau neînapoierea; sau (b) copilul a locuit în acel alt stat o perioadă de cel puțin un an după ce persoana, instituția sau alt organism având dreptul de încredințare a avut sau ar fi trebuit să aibă cunoștință de locul unde se află copilul, dar nicio cerere de înapoiere introdusă încă examinată, iar copilul s-a integrat în noul mediu. perioade nu în cursul acestei este Deplasarea sau neînapoierea copilului este considerată ca (2) fiind ilicită când: (a) are loc cu încălcarea dreptului de încredințare a copilului atribuit unei persoane, instituții sau altui organism, separat sau împreună, potrivit legii statului în care copilul își avea reședința obișnuită, imediat înainte de deplasare sau neîn- apoiere; și (b) acest drept era exercitat sau la momentul deplasării sau neînapoierii, sau ar fost astfel exercitat dacă aceste evenimente nu ar fi în mod efectiv, separat împreună, fi survenit. Dreptul de încredințare menționat la litera (a) poate să rezulte în special dintr-o atribuire de plin drept, dintr-o hotărâre judecă- torească sau administrativă ori dintr-un acord în vigoare potrivit dreptului acelui stat. 11. 6. 2008 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 151/41 Cât își timp autoritățile menționate la alineatul (3) păstrează competența, autoritățile statului contractant în care copilul a fost deplasat sau în care a fost reținut pot lua, când este necesar, numai măsuri urgente pentru atunci protecția persoanei sau a bunurilor copilului, în conformitate cu articolul 11. (1) Articolul 8 Pe cale de excepție, autoritatea statului (1) contractant competentă potrivit articolului 5 sau articolului 6, dacă ea consideră că în anumite situații autoritatea altui stat contractant ar fi mai în măsură să aprecieze interesul superior al copilului, poate: — fie să invite părțile să introducă o asemenea cerere către autoritatea statului contractant de la reședința obișnuită a copilului. (2) Autoritățile interesate pot proceda la un schimb de opinii. care Autoritatea inițiază exercita poate (3) competența în locul autorității statului contractant de la reședința obișnuită a copilului numai dacă aceasta din urmă a acceptat această cerere. cererea — fie să solicite acestei autorități, direct sau prin intermediul autorității centrale a acelui stat, să accepte competența de a lua acele măsuri de protecție pe care le consideră necesare; — fie să suspende soluționarea cauzei și să invite părțile să introducă o asemenea cerere înaintea autorității celuilalt stat. Statele contractante ale căror autorități pot (2) conform prevederilor alineatului precedent sunt: fi sesizate (a) statul al cărui cetățean este copilul; (b) statul în care sunt situate bunurile copilului; (c) statul ale cărui autorități sunt sesizate cu o cerere de divorț sau separare legală a părinților copilului ori pentru anularea căsătoriei acestora; (d) statul cu care copilul are cele mai strânse legături. (3) Autoritățile interesate pot proceda la un schimb de opinii. Articolul 10 Fără a aduce atingere prevederilor articolelor 5-9, autori- (1) tățile unui stat contractant competente să soluționeze cererea de divorț sau de separare legală a părinților unui copil cu reședința obișnuită în alt stat contractant sau pentru anularea căsătoriei lor pot, dacă legea statului lor o permite, să ia măsuri de protecție a persoanei copilului și a bunurilor acestuia, dacă: (a) la momentul începerii procedurilor, unul dintre părinți are iar unul dintre părinți reședința obișnuită în acel stat, exercită răspunderea părintească în legătură cu copilul; și (b) competența acestor autorități de a lua asemenea măsuri a fost acceptată de către părinți, precum și de către orice altă persoană care exercită răspunderea părintească în legătură cu copilul, și dacă această competență este in interesul superior al acestuia. Competența prevăzută la alineatul (1) de a lua măsuri de (2) protecție a copilului încetează de îndată ce hotărârea care admite sau respinge cererea de divorț, de separare legală sau de anulare a căsătoriei a devenit definitivă, ori procedura s-a încheiat din alt motiv. Autoritatea solicitată sau sesizată potrivit prevederilor (4) alineatului (1) poate să accepte competența în locul autorității competente conform articolului 5 sau articolului 6, dacă ea consideră că aceasta este în interesul superior al copilului. Articolul 11 În toate cazurile de urgență, autoritățile din orice stat (1) contractant, pe al cărui teritoriu se află copilul sau bunurile sale, au competență de a lua măsurile necesare de protecție. Articolul 9 autoritățile Dacă (1) la (2) consideră că în anumite situații sunt articolul 8 alineatul mai în măsură să aprecieze interesul superior al copilului, ele pot: contractant menționate statului (2) Măsurile luate conform alineatului precedent cu privire la un copil care are reședința obișnuită într-un stat contractant își încetează efectele de îndată ce autoritățile competente potrivit articolelor 5-10 au luat măsurile impuse de situație. — fie să solicite autorității competente a statului contractant de la reședința obișnuită a copilului, direct sau prin intermediul autorității centrale a acelui stat, să le permită să exercite competența de a lua măsurile de protecție pe care le consideră a fi necesare; (3) Măsurile luate conform alineatului (1) cu privire la un copil care are reședința obișnuită într-un stat necontractant își încetează efectele în fiecare stat contractant de îndată ce măsurile impuse de situație și luate de autoritățile unui alt stat sunt recunoscute în statul contractant în cauză. L 151/42 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 11. 6. 2008 Articolul 12 teritoriu se află copilul Sub rezerva dispozițiilor articolului 7, autoritățile unui (1) stat contractant, pe al cărui sau bunurile acestuia, au competența de a lua măsuri cu caracter provizoriu pentru protecția persoanei sau a bunurilor copilului, care au un efect teritorial limitat la statul în cauză, în măsura în care asemenea măsuri nu sunt incompatibile cu măsurile deja luate de către autoritățile care au competența potrivit articolelor 5-10. aplica sau pot lua în considerare legea unui alt stat cu care situația respectivă prezintă cea mai strânsă legătură. Dacă reședința obișnuită a copilului se schimbă în alt stat (3) legea acestui stat se aplică, din momentul modi- contractant, ficării situației, condițiilor de aplicare a măsurilor luate în statul vechii reședințe obișnuite. Articolul 16 (2) Măsurile luate potrivit alineatului precedent cu privire la un copil având reședința obișnuită într-un stat contractant își încetează efectele de îndată ce autoritățile competente potrivit articolelor 5-10 au luat o decizie în privința măsurilor de protecție care ar putea fi impuse de situație. Atribuirea sau încetarea răspunderii părintești de plin (1) drept, fără intervenția autorității judecătorești sau administrative, este reglementată de legea statului unde copilul își are reședința obișnuită. (3) Măsurile luate potrivit alineatului (1) cu privire la un copil având reședința obișnuită într-un stat necontractant își încetează efectele în statul contractant în care măsurile au fost luate, de îndată ce măsurile impuse de situație și luate de autoritățile altui stat sunt recunoscute în statul contractant în cauză. Articolul 13 Autoritățile dintr-un stat contractant competente potrivit (1) articolelor 5-10 să ia măsuri de protecție a persoanei sau a bunurilor copilului trebuie să se abțină de a se pronunța dacă, corespunzătoare începerii procedurii, măsuri la momentul situației au fost cerute autorităților unui alt stat contractant, de asemenea având competență potrivit articolelor 5-10 la momentul solicitării, iar acestea sunt încă în curs de examinare. Prevederile alineatului precedent nu se aplică dacă auto- introdusă cererea pentru (2) ritățile înaintea cărora a fost inițial luarea măsurilor au renunțat la competență. Articolul 14 Măsurile luate în aplicarea articolelor 5-10 rămân în vigoare conform prevederilor acestora, chiar dacă o schimbare de împrejurări a îndepărtat elementele pe care a fost întemeiată competența, atât vreme cât autoritățile competente potrivit convenției nu au modificat, înlocuit sau înlăturat asemenea măsuri. CAPITOLUL III LEGEA APLICABILĂ Articolul 15 În exercitarea competenței care le-a fost atribuită potrivit II, autoritățile statelor contractante (1) dispozițiilor capitolului aplică legea lor națională. Atribuirea sau încetarea răspunderii părintești printr-un (2) acord ori un act unilateral, fără intervenția autorității judecă- torești sau administrative, este reglementată de legea statului unde copilul avea reședința obișnuită la momentul la care acordul sau actul unilateral își produc efectele. Răspunderea părintească care există potrivit legii statului (3) de reședință obișnuită a copilului se menține și după schimbarea reședinței obișnuite în alt stat. Dacă reședința obișnuită a copilului se schimbă, atribuirea (4) răspunderii părintești de plin drept către o persoană care nu este încă învestită cu această răspundere este reglementată de legea statului de la noua reședință obișnuită. Articolul 17 Exercitarea răspunderii părintești este reglementată de legea statului de la reședința obișnuită a copilului. Dacă reședința obișnuită a copilului se schimbă, situația este reglementată de legea statului de la noua reședință obișnuită. Articolul 18 Răspunderea părintească menționată la articolul 16 poate fi retrasă sau condițiile exercitării ei pot fi modificate prin măsuri luate în vederea aplicării acestei convenții. Articolul 19 încheiat Validitatea unui act între un terț și o altă (1) persoană care ar avea calitatea de legal al copilului potrivit legii statului în care actul a fost încheiat nu poate fi contestată, nici răspunderea terțului angajată pe motivul că cealaltă persoană nu avea calitatea de reprezentant legal al copilului potrivit legii desemnate de prevederile prezentului capitol, afară dacă terțul a cunoscut ori trebuia să fi cunoscut că răspunderea părintească era reglementată de această lege. reprezentant Cu toate acestea, în măsura în care protecția persoanei (2) sau a bunurilor copilului o impune, în mod excepțional ele pot Alineatul precedent se aplică numai dacă actul a fost (2) încheiat între persoane prezente pe teritoriul aceluiași stat. 11. 6. 2008 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 151/43 Articolul 20 Prevederile prezentului capitol desemnată de ele este legea unui stat necontractant. se aplică chiar dacă legea Articolul 21 În sensul prezentului capitol, prin termenul „lege” se are (1) în vedere legea în vigoare într-un stat, cu excepția regulilor aplicabile conflictului de legi. Cu toate acestea, dacă legea aplicabilă conform articolului (2) 16 este cea a unui stat necontractant și dacă regulile de conflict ale acelui stat desemnează legea unui alt stat necontractant care aplică propria sa lege, se aplică legea celui din urmă stat. Dacă legea acestui stat necontractant nu este recunoscută ca fiind aplicabilă, legea aplicabilă va fi cea desemnată de articolul 16. Articolul 22 Aplicarea legii desemnate de prevederile prezentului capitol poate fi refuzată numai dacă această aplicare ar fi în mod vădit contrară ordinii publice, luând în considerare interesul superior al copilului. CAPITOLUL IV RECUNOAȘTEREA ȘI EXECUTAREA Articolul 23 (1) Măsurile luate de către autoritățile unui stat contractant sunt recunoscute de plin drept în alte state contractante. (2) Recunoașterea poate fi refuzată în următoarele cazuri: (a) dacă măsura a fost luată de către autoritatea a cărei competență nu a fost stabilită pe unul dintre temeiurile prevăzute pentru aceasta în capitolul II; (b) dacă măsura a fost luată, cu excepția unei situații de urgență, judecătorești sau administrative, în cadrul unei proceduri fără să se fi dat posibilitatea copilului de a fi audiat, prin încălcarea principiilor ale statului solicitat; fundamentale de procedură (c) la cererea oricărei persoane care susține că măsura i-a încălcat răspunderea părintească, dacă o asemenea măsură a fost luată, cu excepția unei situații de urgență, fără să se fi dat posibilitatea acestei persoane de a fi audiată; (d) dacă o asemenea recunoaștere este în mod vădit contrară luând în considerare ordinii publice a statului solicitat, interesul superior al copilului; (e) dacă măsura este incompatibilă cu o măsură ulterioară luată își are reședința îndeplinește de un stat necontractant unde copilul obișnuită, condițiile de recunoaștere în statul solicitat; când această măsură ulterioară (f) dacă procedura prevăzută la articolul 33 nu a fost respectată. Articolul 24 Fără a aduce atingere prevederilor articolului 23 alineatul (1), orice persoană interesată poate solicita autorităților competente ale unui stat contractant să decidă asupra recunoașterii sau nerecunoașterii unei măsuri stat contractant. Procedura este reglementată de legea statului solicitat. luate în alt Articolul 25 Autoritatea statului solicitat este ținută de constatările de fapt pe baza cărora autoritatea statului care a luat măsura și-a întemeiat competența. Articolul 26 Dacă măsurile luate într-un stat contractant și care sunt (1) stat de executorii presupun acte contractant, ele sunt, în acest alt stat, declarate executorii sau înregistrate în vederea executării, la solicitarea oricărei părți interesate, potrivit procedurii prevăzute de legea acestui stat. într-un alt executare Fiecare stat contractant aplică la declarația de exequatur (2) sau de înregistrare o procedură simplă și rapidă. Declarația de exequatur ori de înregistrare nu poate fi la (3) refuzată decât pentru unul dintre motivele prevăzute articolul 23 alineatul (2). Articolul 27 Fără a aduce atingere situațiilor în care revizuirea este necesară în aplicarea articolelor precedente, măsurile luate nu se revi- zuiesc pe fond. Articolul 28 Măsurile luate într-un stat contractant și declarate ca executorii sau înregistrate în vederea executării în alt stat contractant sunt puse în executare ca și cum ar fi fost luate de autoritățile acestui stat. Punerea în executare se face potrivit legii statului solicitat în limitele stabilite de acesta, luând în considerare interesul superior al copilului. CAPITOLUL V COOPERAREA Articolul 29 Fiecare stat contractant își desemnează o autoritate (1) centrală cu sarcina de a duce la îndeplinire obligațiile care îi sunt impuse de convenție. L 151/44 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 11. 6. 2008 teritoriale autonome având unități Statele federale, statele cu mai multe sisteme de drept sau (2) să statele desemneze mai mult de o autoritate centrală și să specifice întinderea teritorială sau personală a atribuțiilor lor. Când un stat a numit mai mult de o autoritate centrală, el desemnează autoritatea centrală căreia îi poate fi adresată orice comunicare în vederea transmiterii ei către autoritatea centrală competentă în cadrul acestui stat. libere sunt și similară într-o instituție, ori măsuri de ocrotire prin „kafala” sau o instituție dacă un asemenea plasament ori asemenea măsuri de ocrotire au loc în alt stat contractant, trebuie în prealabil să se consulte cu autoritatea centrală sau altă autoritate competentă din cel din urmă stat. În acest sens, trebuie să transmită un raport privind copilul, împreună cu motivele privind plasamentul sau măsurile de îngrijire propuse. Articolul 30 Autoritățile centrale trebuie să coopereze între ele și să (1) promoveze cooperarea între autoritățile competente în statele lor în scopul realizării obiectivelor convenției. luată în statul Decizia privind plasamentul sau măsurile de ocrotire (2) solicitant numai dacă autoritatea poate fi centrală sau altă autoritate competentă a statului solicitat a consimțit ținând la plasament sau la măsurile de ocrotire, seama de interesul superior al copilului. Acestea trebuie, în legătură cu aplicarea convenției, să ia (2) măsurile potrivite pentru a furniza informații cu privire la legislația proprie, precum și cu privire la serviciile disponibile în domeniul protecției copiilor. Articolul 31 Autoritatea centrală a unui stat contractant ia, fie direct, fie cu sprijinul autorităților publice sau altor organisme, măsurile potrivite pentru: (a) a facilita comunicarea și a oferi asistența prevăzută pentru aceasta la articolele 8 și 9 și în acest capitol; (b) a facilita, prin mediere, conciliere sau alte mijloace asemă- nătoare, soluțiilor privind protecția persoanei sau a bunurilor copilului în situațiile cărora li se aplică dispozițiile convenției; înțelegeri asupra (c) a ajuta, la cererea autorității competente a altui stat la localizarea copilului, atunci când există contractant, indicii că acesta se află pe teritoriul statului solicitat și are nevoie de protecție. Articolul 32 La cererea motivată a autorității centrale sau a unei alte auto- rități competente dintr-un stat contractant cu care copilul are strânse legături, autoritatea centrală a statului contractant unde își are reședința obișnuită și unde acesta se află în copilul prezent poate, direct sau cu ajutorul autorităților publice sau al altor organisme: (a) să furnizeze un raport privind situația copilului; (b) să solicite autorității competente din statul său să ia în considerare posibilitatea de a lua măsuri privind protecția persoanei sau a bunurilor copilului. Articolul 33 (1) în vedere plasamentul copilului Dacă autoritatea competentă potrivit articolelor 5-10 are într-o familie substitutivă sau Articolul 34 În cazul în care se intenționează a se lua o măsură de (1) protecție, dacă situația o cere, autoritățile competente potrivit convenției pot solicita autorităților celorlalte state contractante care au informații relevante pentru protecția copilului să le fie comunicate aceste informații. Fiecare stat contractant va putea să declare ca cererile în (2) temeiul primului alineat să fie comunicate autorităților sale numai prin intermediul autorității sale centrale. Articolul 35 Autoritățile competente ale unui stat contractant pot să (1) ceară autorităților competente ale altui stat contractant să asigure asistență în aplicarea măsurilor de protecție luate potrivit acestei convenții, în mod deosebit în ceea ce privește asigurarea exercitării efective a dreptului de vizită, precum și a dreptului de a menține legături personale directe și regulate cu copilul. Autoritățile unui stat contractant pe teritoriul căruia (2) copilul nu își are reședința obișnuită pot, la cererea părintelui rezident în acel stat și care dorește să obțină ori să mențină legăturile personale cu copilul, să culeagă informații ori probe și să se pronunțe asupra capacității acelui părinte de a exercita dreptul de avea legături personale cu copilul, precum și condițiile în care acest drept poate fi exercitat de către acel părinte. O autoritate care are competență, potrivit articolelor legături 5-10, de personale cu copilul este obligată, înainte de a se pronunța, să ia în considerare aceste informații, probe sau concluzii. asupra dreptului de a decide avea a a hotărî O autoritate care are competență, potrivit articolelor (3) legături 5-10, de asupra dreptului de personale cu copilul poate să suspende procedura până la solu- ționarea unei cereri formulate conform alineatului (2), în special atunci când ea este sesizată cu o cerere prin care se urmărește modificarea sau încetarea dreptului de a avea legături personale cu copilul, conferit de autoritățile statului vechii reședințe obișnuite. avea a 11. 6. 2008 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 151/45 Nicio dispoziție a prezentului articol nu împiedică o auto- (4) ritate competentă potrivit articolelor 5-10 de a lua măsuri provizorii până la soluționarea unei cereri formulate conform alineatului (2). Articolul 36 În toate cazurile în care copilul este expus unui pericol grav, autoritățile competente din statul contractant în care au fost luate sau urmează să fie luate măsuri de protecție față de acel informate despre schimbarea reședinței copil, dacă au fost copilului sau despre prezența copilului la lor informează autoritățile acelui stat despre pericol și rândul despre măsurile luate sau în curs de a fi luate. într-un alt stat, Fiecare stat contractant desemnează autoritățile împuter- (3) nicite să elibereze acest certificat. Articolul 41 cu caracter personal Datele transmise potrivit convenției nu vor putea fi utilizate în alt scop decât cel pentru care au fost culese și transmise. culese și Articolul 42 Autoritățile cărora le-au fost transmise aceste informații sunt ținute să păstreze confidențialitatea asupra lor, potrivit legii aplicabile în statul respectiv. Articolul 37 Articolul 43 O autoritate nu poate solicita ori transmite informații obținute conform prevederilor acestui capitol, dacă, în opinia sa, aceasta este de natură să ducă la punerea în primejdie a persoanei sau a bunurilor copilului ori să aducă atingere gravă libertății ori vieții unuia dintre membrii familiei copilului. Articolul 38 Fără a aduce atingere posibilității de a stabili cheltuieli (1) rezonabile pentru serviciile oferite, autoritățile centrale, precum și alte autorități publice ale statelor contractante suportă care decurg din aplicarea dispozițiilor propriile cheltuieli prezentului capitol. (2) Un stat contractant poate încheia acorduri cu unul sau mai multe state contractante cu privire la repartizarea acestor cheltuieli. Articolul 39 Orice stat contractant poate încheia acorduri cu unul sau mai multe state contractante în scopul îmbunătățirii aplicării preve- derilor acestui capitol în cadrul colaborării reciproce. Statele care au încheiat un astfel de acord vor notifica o copie după acesta depozitarului convenției. CAPITOLUL VI DISPOZIȚII GENERALE Articolul 40 își are Autoritățile statului contractant unde copilul (1) reședința obișnuită sau cele ale statului contractant unde a luată o măsură de protecție pot să elibereze persoanei fost care exercită drepturile și îndatoririle părintești ori persoanei căreia i-a fost încredințat spre ocrotire copilul, ca persoană și la cererea sa, un certificat care să arate calitatea și bunuri, limitele în care această persoană poate acționa, precum și puterile care îi sunt conferite. acestei Toate documentele convenții sunt scutite de orice legalizare ori alte formalități similare. eliberate potrivit înaintate ori Articolul 44 Fiecare stat contractant poate să își desemneze autoritățile cărora cererile prevăzute la articolele 8, 9 și 33 din convenție trebuie să le fie transmise. Articolul 45 Desemnările autorităților prevăzute la articolele 29 și 44 (1) vor fi comunicate Biroului Permanent al Conferinței de Drept Internațional Privat de la Haga. Declarația prevăzută la articolul 34 alineatul (2) făcută către depozitarul convenției. (2) va fi Articolul 46 Un stat contractant în care se aplică mai multe sisteme de drept sau ansambluri de reguli diferite în domeniul protecției copilului și a proprietății acestuia nu este ținut să aplice prevederile convenției conflictelor privind numai aceste sisteme de drept ori ansambluri de reguli. Articolul 47 Referitor la statul în care două sau mai multe sisteme de drept sau ansambluri de reguli ce au legătură cu domeniul reglementat de convenție, se aplică în unități teritoriale diferite: 1. orice referire la reședința obișnuită în acel stat privește reședința obișnuită într-o unitate teritorială; 2. orice referire la prezența copilului în acel stat privește prezența copilului într-o unitate teritorială; Capacitatea și puterile arătate în certificatul sus-menționat (2) sunt prezumate a fi învestite în acea persoană, până la proba contrarie. 3. orice referire la situarea proprietății ori a bunurilor copilului într-o în acel stat privește situarea proprietății copilului unitate teritorială; L 151/46 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 11. 6. 2008 4. orice referire la statul al cărui cetățean este copilul privește unitatea teritorială desemnată de legea statului respectiv sau, în absența unor prevederi legale exprese, unitatea teritorială cu care copilul are cele mai strânse legături; și reguli cărora se supun diferite categorii de de drept persoane în ceea ce privește domeniile acoperite de această convenție, se aplică următoarele reguli: 5. orice referire la statul a cărui autoritate este sesizată cu o cerere de divorț sau de separare legală a părinților copilului, ori de anulare a căsătoriei acestora privește unitatea teri- torială a cărei autoritate este sesizată cu o astfel de cerere; 6. orice referire la statul cu care copilul are legături strânse privește unitatea teritorială cu care copilul are astfel de legături; 7. orice referire la statul pe teritoriul căruia copilul a fost reținut privește unitatea teritorială în care deplasat ori copilul a fost deplasat ori reținut; 8. orice referire la organismele ori autoritățile acelui stat, altele decât autoritățile centrale, privește organismele sau autori- tățile teritorială acționeze respectivă; în unitatea autorizate să 9. orice referire la legea, procedura sau autoritatea statului în luată o măsură de protecție privește legea, care a fost procedura sau autoritatea din unitatea teritorială în care a fost luată măsura respectivă; 10. orice referire la legea, procedura sau autoritatea statului solicitat privește legea, procedura sau autoritatea din unitatea teritorială în care este cerută recunoașterea sau executarea actului respectiv. Articolul 48 identificării legii aplicabile potrivit capitolului În scopul III, atunci când un stat are două sau mai multe unități teritoriale, fiecare având propriul său sistem de drept și reguli pentru domeniile acoperite de convenție, sunt aplicabile următoarele reguli: (a) dacă prevederile legale în vigoare într-un stat coincid cu cele aplicabile în unitatea teritorială, se aplică legea unității teri- toriale respective; (b) în absența unor astfel de prevederi legale, se aplică legea unității teritoriale, astfel cum a fost definită la articolul 47. Articolul 49 În scopul referitor la statul legii aplicabile potrivit capitolului III în care există două sau mai multe sisteme identificării (a) în prezența regulilor în vigoare în acel stat care identifică care dintre aceste legi este aplicabilă, se aplică această lege; (b) în absența unor astfel de reguli, se aplică legea sau regulile de drept cu care copilul are cele mai strânse legături. Articolul 50 Această convenție nu afectează aplicarea prevederilor Convenției din 25 octombrie 1980 privind aspectele civile ale răpirii de copii, între statele contractante ale celor două convenții. Totuși, nimic nu împiedică invocarea prevederilor acestei convenții în scopul obținerii înapoierii copilului care a fost deplasat ori reținut ilicit ori pentru a organiza dreptul de vizită. Articolul 51 În ceea ce privește relația dintre statele contractante, această convenție înlocuiește Convenția din 5 octombrie 1961 privind competența autorităților și legea aplicabilă pentru protecția minorilor, precum și Convenția privind tutela minorilor, semnată la Haga la 12 iunie 1902, fără a aduce atingere recu- noașterii măsurilor luate potrivit Convenției din 1961 sus- menționate. Articolul 52 Această convenție nu derogă de la nici un instrument (1) la care statele contractante sunt părți și care internațional conține prevederi privind domeniile reglementate de prezenta convenție, cu excepția cazului în care există o declarație contrară făcută de statele părți ale acestui instrument. Această convenție nu afectează posibilitatea ca unul sau (2) mai multe state contractante să încheie între ele acorduri care să cuprindă, în ceea ce privește pe copiii cu reședința obișnuită într-unul din statele părți ale unui astfel de acord, dispoziții referitoare la materiile reglementate de prezenta convenție. Acordurile încheiate de către unul sau mai multe state (3) contractante în domeniile reglementate de prezenta convenție nu afectează, state contractante, aplicarea dispozițiilor prezentei convenții. în raporturile cu alte acestor state Prevederile alineatelor precedente se aplică, de asemenea, (4) și legilor uniforme întemeiate pe legături regionale ori de altă natură între statele interesate. 11. 6. 2008 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene L 151/47 Articolul 53 Convenția se aplică măsurilor de protecție numai dacă (1) acestea au fost luate într-un stat după ce convenția a intrat în vigoare în acel stat. Convenția se aplică recunoașterii și executării măsurilor (2) luate după intrarea ei în vigoare, în raporturile dintre statul unde măsurile au fost luate și statul solicitat. Afacerilor Externe al Regatului Țărilor de Jos, depozitar al convenției. Articolul 58 Orice stat va putea adera la convenție după intrarea sa în (1) vigoare, conform articolului 61 alineatul (1). Articolul 54 Instrumentul de aderare va fi depus (2) convenției. la depozitarul Orice comunicare trimisă autorității centrale ori altor (1) autorități dintr-un stat în limba originală și va fi însoțită de traducerea în limba oficială ori într-una dintre limbile oficiale ale acestui stat ori, dacă acest lucru nu este posibil, în limbile franceză sau engleză. contractant se va face Totuși, un stat contractant poate, sub rezerva prevăzută la (2) articolul 60, să se opună utilizării fie a limbii franceze, fie a limbii engleze. Articolul 55 (1) Potrivit articolul 60, un stat contractant va putea: (a) să rezerve competența autorităților sale de a lua măsuri pentru protecția bunurilor copilului situate pe teritoriul său; (3) Aderarea nu va avea efecte decât în raporturile dintre statul aderant și statele contractante care nu au ridicat obiecții la aderare în termen de 6 luni după primirea notificării prevăzute la articolul 63 litera (b). O asemenea obiecție va putea fi ridicată, de asemenea, de către orice stat în momentul ratificării, acceptării sau aprobării convenției, ulterior aderării. Aceste obiecții vor fi notificate depozitarului. Articolul 59 Un stat care are două sau mai multe unități teritoriale în (1) care diferite sisteme de drept se aplică materiilor reglementate de prezenta convenție va putea, în momentul semnării, rati- ficării, acceptării, aprobării sau aderării, să declare că prezenta convenție se va aplica tuturor unităților sale teritoriale ori numai uneia sau mai multora dintre acestea și va putea, în orice moment, să modifice această declarație făcând o nouă declarație. (b) să rezerve dreptul de a nu recunoaște răspunderea părin- tească ori măsurile care sunt incompatibile cu măsurile luate de autoritățile sale privind bunurile ori aceste bunuri. Aceste declarații vor fi notificate depozitarului convenției (2) și vor indica expres unitățile teritoriale la care convenția se aplică. Rezerva va putea fi restrânsă la anumite categorii de (2) bunuri. Articolul 56 Secretarul general al Conferinței de la Haga de Drept Interna- țional Privat convoacă periodic o comisie specială în scopul examinării funcționării practice a convenției. CAPITOLUL VII DISPOZIȚII FINALE Articolul 57 Convenția este deschisă spre semnare statelor care erau (1) membre ale Conferinței de la Haga de Drept Internațional Privat la momentul celei de-a optsprezecea sesiuni a acesteia. Dacă un stat nu face declarația prevăzută de prezentul (3) articol, convenția se va aplica pe întreg teritoriul acestui stat. Articolul 60 târziu la (1) Orice stat contractant va putea, cel mai momentul ratificării, acceptării, aprobării sau aderării ori la cu momentul articolul 59, să facă fie una, fie ambele rezerve prevăzute la articolul 54 alineatul (2) și la articolul 55. Nici o altă rezervă nu va fi admisă. conformitate declarații făcute unei în Orice stat va putea, în orice moment, să retragă o rezervă (2) pe care a făcut-o. Această retragere va fi notificată depozitarului convenției. Ea va fi ratificată, acceptată ori aprobată, iar instrumentele (2) de ratificare, acceptare sau aprobare vor fi depuse la Ministerul Rezerva își încetează efectele în prima zi a celei de-a treia la momentul notificării calendaristice (3) luni începând de menționate în alineatul precedent. L 151/48 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 11. 6. 2008 Articolul 61 Articolul 63 Convenția va intra în vigoare în prima zi a lunii (1) următoare expirării unei perioade de trei luni după depunerea celui de-al acceptare ori treilea aprobare, prevăzut la articolul 57. instrument de ratificare, (2) Ulterior, convenția va intra în vigoare: Depozitarul va notifica statelor membre ale Conferinței de la Haga de Drept Internațional Privat și statelor care au aderat conform articolului 58 următoarele: (a) semnările, ratificările, acceptările și aprobările prevăzute la articolul 57; (a) pentru fiecare stat care o ratifică, acceptă ori aprobă în prima zi a lunii următoare expirării unei subsecvent, perioade de trei luni după depunerea instrumentului de rati- ficare, acceptare, aprobare ori aderare; (b) aderările și obiecțiunile la aderări prevăzute la articolul 58; (c) data intrării în vigoare a convenției potrivit articolului 61; (b) pentru fiecare stat aderant, în prima zi a lunii următoare expirării unei perioade de luni după expirarea termenului de șase luni prevăzut la articolul 58 alineatul (3); trei (d) declarațiile prevăzute la articolul 34 alineatul (2) și la articolul 59; (e) acordurile prevăzute la articolul 39; (c) pentru unitățile teritoriale asupra cărora convenția a fost extinsă, în prima zi a lunii următoare expirării unui termen de trei luni după notificarea prevăzută în acest articol. conform articolului 59, (f) rezervele prevăzute la articolul 54 alineatul la articolul 55, precum și retragerea rezervelor prevăzute la articolul 60 alineatul (2); (2) și Articolul 62 (g) denunțările prevăzute la articolul 62. Orice stat parte la convenție o va putea denunța printr-o (1) notificare adresată, în scris, depozitarului. Denunțarea va putea să se limiteze la anumite unități teritoriale cărora li se aplică prezenta convenție. efect Denunțarea va produce (2) în prima zi a lunii următoare expirării unei perioade de douăsprezece luni după data primirii notificării de către depozitar. Atunci când este specificată în notificare o perioadă mai lungă pentru producerea efectului denunțării, aceasta va avea efect la expirarea perioadei menționate. Drept pentru care subsemnații, prezenta convenție. legal împuterniciți, au semnat Întocmită la Haga la 19 octombrie 1996, în limbile engleză și franceză, ambele texte având valoare egală, într-un singur exemplar, care se va depune în arhivele Guvernului Regatului Țărilor de Jos și a cărui copie certificată pentru conformitate va fi comunicată, pe cale diplomatică, fiecărui stat membru repre- zentat la cea de-a optsprezecea sesiune a Conferinței de la Haga de Drept Internațional Privat


title: In Belgium.

eurovoc_concepts:
Belgium
EU initiative
FIFG
Structural Funds
fishing industry