title: Meddelande från kommissionen - Genomförande av gemenskapens miljölag

eurovoc_concepts:
EU financing
EU law
access to the courts
environmental law
sanction (EU)

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 22. 10. 1996 KOM(96) 500 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN GENOMFÖRANDE AV GEMENSKAPENS MILJÖLAG MEDDELANDE OM GENOMFORANDE AV GEMENSKAPENS MILJÖLAG Del I : Inledning Bakgrund Aktuell situation när det gäller genomförandet av gemenskapens miljölag Särdrag hos gemenskapens miljölag Befogenhet att genomföra gemenskapens miljölagstiftning Omfattning och mål Meddelandets struktur Del II : Nya åtgärdsområden Medlemsstaternas undersökningsuppgifter Medlemsstaternas klago- och undersökningsförfarande rörande miljön Tillgång till rättvisa Del III : Förstärkning av befintliga system Lagstiftningsförslagens kvalitet Lagstiftningsprocessen Sanktioner på medlemsstatsplanet Insyn Kommissionens samråd Medlemsstaternas samråd Informationsstrategi för gemenskapens miljöpolitik och lagar Förbättring av samarbetet Rapportering, övervakning och utvärdering Utvärdering av åtgärdernas Europeiska miljöbyrån effektivitet Befrämjande av kunskap om gemenskapens miljölag Gemenskapens finansiering och genomförande av gemenskapens miljölag Del IV: Slutsatser Bilaga I : Definitioner Bilaga II: Genomförandeproblem inom sektorerna ? DEL I: INLEDNING Bakgrund 1. Gemenskapen står vid en viktig punkt i miljöpolitiken. Det första politiska stadiet, lagstiftningen om de viktigaste miljöproblem som gemenskapen står inför har utvecklats kraftigt tack vare gemenskapens arbete under de senaste två decennierna för att skapa en rättslig ram som är utformad på ett sådant sätt att den säkerställer ett starkt skydd för miljön ur alla synpunkter. Mer än 200 olika lagar om miljön har antagits. De flesta av dem är direktiv vilket o 2 inledningsvis väckte frågor om införlivande , och nu när de flesta lagarna har införlivats uppstår frågor om praktisk tillämpning och upprätthållande , medan förordningar endast är föremål för frågor om praktisk tillämpning och upprätthållande. 2. Vi rör oss nu mot det andra stadiet när det gäller att förstärka och konsolidera gemenskapsrätten genom att åstadkomma förändringar av nuvarande tendenser, tillämpningar och attityder. Gemenskapens femte handlingsprogram för miljön om miljön och en hållbar utveckling, som nyligen sågs över, då kommissionen föreslog att genomförandet skulle påskyndas , angav ett antal prioriteter i fråga om detta arbete. Genomförande och upprätthållande genom ett delat ansvar är en av dessa huvudbeståndsdelar tillsammans med en granskning och/eller förenkling av viss befintlig lagstiftning och en utökad 2 5 Se definition i bilagan. Se definition i bilagan. Se definition i bilagan. o Rapport frän kommissionen om genomförandet av den Europeiska gemenskapens program för riktlinjer och åtgärder i samband med miljö och hållbar utveckling "Mot en hållbar utveckling" KOM (95) 624 slutlig, och förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om en översyn av detta KOM (95) 647 av den 24. 1 1996. kombination av instrument genom gemenskapsinitiativ till frivilliga överenskommelser och fiskala och ekonomiska instrument. 3. Det är möjligt att uppnå målet med ett starkt utvecklat miljöskydd endast om vår rättsliga ram genomförs korrekt. Om den starka gemenskapsrätten rörande miljön inte efterlevs på rätt sätt och upprätthålls på ett likformigt sätt i alla medlemsstater kan gemenskapens framtida miljöpolitik inte bli effektiv och målen enligt fördraget inte uppfyllas fullständigt och kontinuerligt. Miljön kommer antingen att förbli oskyddad eller också kommer skyddsnivån i olika medlemsstater och regioner inom gemenskapen att bli ojämn vilket bl. a. kan leda till konkurrensstörningar. 4. I detta avseende är det också viktigt att påpeka att kommissionen under förberedelserna inför unionens utvidgning har ett nära samarbete med myndigheterna i de ansökande länderna för att bistå dem i antagandet och genomförandet av gemenskapens lagar inom miljöområdet. Aktuell situation när det gäller genomförandet av gemenskapens miljölag 5. I detta sammanhang finns det svagheter när det gäller den nuvarande situationen i fråga om genomförandet av gemenskapens miljölag i de flesta delar av gemenskapen och det krävs fler åtgärder för att förbättra situationen. Kommissionens egen statistik om genomförandet visar på Genom Phareprogrammet har cirka 100 miljoner ecu per år tilldelats miljöprojekt i centrala och östra Europa vilket hjälper de nationella och lokala myndigheterna att införa och genomföra gemenskapens miljölag genom utbildningsprogram och tillhandahållande av infrastrukturer. När det gäller Cypern och Malta kommer kommissionen att fortsätta att stödja harmoniseringen av lagstiftningen inom miljöområdet inom ramen för gemenskapsrätten och förberedelserna för deras anslutning till unionen. 5" följande: Under 1995 hade medlemsstaterna anmält genomförandeåtgärder i fråga om endast 91% av gemenskapens miljödirektiv, vilket innebär att ett så stort antal som 20 eller 22 direktiv inte var införlivade i vissa 7 o medlemsstater ' Under samma ar registrerade kommissionen totalt 265 misstänkta överträdelser av gemenskapens miljölag med utgångspunkt från klagomål från allmänheten, parlamentsfrågor och petitioner samt fall som kommissionen har upptäckt, vilket är mer än 20% av alla överträdelser som o har registrerats av kommissionen under det året. I oktober 1996 förekom det mer än 600 klagomål och fall av överträdelser i miljöfrågor som riktade sig mot medlemsstaterna, där åttiofem av överträdelsefallen inväntade beslut av EG-domstolen. Kommissonens överträdelseförfaranden ger en bild av hur genomförandeproblemen uppstår inom gemenskapen. Vissa lagstiftningar ger upphov till samma svårigheter i de flesta medlemsstaterna: Kommissionen har tvingats att vidta "horisontella" åtgärder mot de flesta medlemsstaterna när det gäller anmälan om livsmiljöer enligt direktiv 92/43/EEG och direktiv 91/676/EEG om nitrater från jordbruket i vattnet. Andra överträdelseförfaranden visar på den stora mångfalden miljöproblem inom gemenskapen: Även om avfallshanteringen är en viktig fråga för medborgarna i Europeiska unionen, som leder till många klagomål till kommissionen, är den viktigaste frågan i vissa medlemsstater den illegala avfallsdumpningen och i andra stater utsläppen Trettonde årliga rapporten om övervakning av tillämpningen av gemenskapens lagar (1995), Bryssel, 29. 5. 1996 KOM (96) 600 slutlig. 8 Siffrorna avseende 1994 och 1993 är 359 och 383 registrerade misstänkta överträdelser som representerar 25% respektive 28,5% av det totala antalet registrerade misstänkta överträdelser. Källa: Tolfte årliga rapporten om övervakning av gemenskapens lagar (1994), Bryssel, 7. 6. 1995 KOM(95) 500 slutlig. 9 EGT L 206, 22. 7. 1992, s. 7. 10 EGT L 375, 31. 12. 1991, s. 1. från förbränningsanläggningar för avfall. Överträdelseförfarandena visar också vilket motstånd det finns när det gäller vissa miljöproblem: Flera aktuella fall rör direktiv som har antagits under 1970-talet: Direktiv 76/160/EEG om badvatten11 och direktiv 76/464/EEG om farliga ämnen i vattenmiljön , är två exempel där det föreligger ständiga problem när det gäller vissa medlemsstaters efterlevnad. Fler mer detaljerade exempel på genomförandeproblem uppdelat på sektorer anges i bilaga II till detta meddelande. Särdrag hos gemenskapens miljölag 7. Själva karaktären hos miljöskyddet skapar utmaningar som är speciella för miljölagen i jämförelse med andra områden av lagstiftningen. Miljöskyddet måste ta hänsyn till komplexa inbördes beroenden och inbördes förhållanden mellan miljöelementen (luft, vatten, jord) och biodiversiteten. Om inte försiktighet iakttas kan åtgärder som vidtas för att skydda ett element inverka negativt på ett annat element. Det gäller att tänka på klimatbetingade, årstidsbetingade och geografiska skillnader när det gäller miljövillkoren (en strategi som kan vara bra i en del av gemenskapen är kanske inte bra i en annan del). Miljöskyddet måste återspegla en ständigt föränderlig kunskapsnivå (som ofta innebär ett behov av betydelsefulla och viktiga innovationer, antaganden och förändringar av strategier). Pä grund av de potentiellt mycket viktiga följder en bristande framförhållning kan få måste miljöskyddet i ett viktigt avseende, både när det gäller formulering och tolkning, 11 EGT L 31, 5. 2. 1976, s. 1. 12 EGT L 129, 18. 5. 1976, s. 23. 13 Se artikel 130r. 2 och 130r. 3 i fördraget: "Gemenskapens miljöpolitik skall syfta till en hög skyddsnivå med beaktande av de olikartade förhållandena inom gemenskapens olika regioner" "När gemenskapen utarbetar sin miljöpolitik skall den beakta miljöförhållanden i gemenskapens olika regioner" 1 basera sig på förebyggande principer och försiktighetsprinciper snarare än på en botande strategi. På grund av att miljöskyddet berör alla måste det engagera en vittomfattande samling aktörer, från regeringar, näringslivet och företagare till den breda allmänheten vilket i många fall kan innebära mycket svåra balansakter. Eftersom miljöskyddet rör allmänna angelägenheter där det ofta inte finns ett moraliskt intresse (ren luft och rent vatten, en sund biodiversitet) måste det förutse metoder som säkerställer dess effektivitet på andra sätt än genom metoder som är lämpliga inom andra områden av lagstiftningen. 8. Dessa kännetecken bidrar till att förklara varför genomförandet och upprätthållandet av gemenskapens miljölag är komplex och ofta otillräcklig. Dessa egenskaper går också att finna i andra delar av gemenskapens lagstiftning men de är särskilt framträdande inom miljöområdet. De sammanhänger huvudsakligen med ämnets rättsliga och tekniska komplexitet vilket väcker många frågor när det gäller tolkning och frågor om teknisk tillämpning samt svårigheter att säkerställa en korrekt koordinering mellan de olika nationella myndigheter som berörs av införlivandet, den praktiska tillämpningen och upprätthållandet. 9. Större delen av gemenskapslagstiftningen är visserligen antagen i form av direktiv som måste införlivas i den nationella lagstiftningen vilket ger medlemsstaterna frihet att anta införlivandelagstiftningen i den form som är mest lämplig i förhållande till de nationella förutsättningarna. Dessutom, vare sig gemenskapens lagstiftning är antagen i form av direktiv eller inte, är de behöriga myndigheterna och institutionerna inom de nationella Se artikel 130r. 2 i fördraget. Dessa principer utvecklas mot bakgrund av omständigheterna och genom nya tvärvetenskapliga insikter. H administrationerna i alla avseenden huvudansvariga för den faktiska och dagliga tillämpningen, både när det gäller direkt tillämpliga gemenskapsåtgärder (t. ex. förordningar) och nationell införlivande lagstiftning. Vare sig medlemsstaterna är enhetsstater eller förbundsstater är kompetensen när det gäller den praktiska tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölag i allmänhet delad mellan eller delegerad till olika nivåer inom den offentliga administrationen. Denna decentralisering av genomförandeprocessen bidrar i avsevärd grad till att genomförandeprocessen blir komplex varför det krävs en samordning 15 o genom "regleringskedjan" för att uppnå ett fullständigt och korrekt genomförande. Inspektions- och upprätthållandefunktionernas komplexitet rörande övervakningen av en stor mängd enskilda mål kräver dessutom en tillräckligt stor personalstyrka med lämpliga yrkesmässiga kvalifikationer vars resurser utnyttjas på rätt sätt. Detta är inte alltid fallet i alla medlemsstater. Befogenhet att genomföra gemenskapens miljölagstiftning 10. Kommissionen har som övervakare av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen ansvaret att säkerställa att gemenskapslagstiftningen blir tillämpad. Den utövar detta ansvar framförallt genom att utöva sin befogenhet att inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstaterna enligt artikel 169 i fördraget. Denna befogenhet är ett mycket viktigt och nödvändigt verktyg för kommissionen när det gäller upprätthållandet, vilket återspeglas i ovan angivna statistik om överträdelser. Kommissionen tänker fortsätta att i full utsträckning göra bruk av sin upprätthållandebefogenhet med stöd av artikel 169. 15 För definition, se bilagan. Artikel 155: "För att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och utveckling skall kommissionen. övervaka tillämpningen av bestämmelserna i detta fördrag och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget. ". 1 11. Ett försök att öka effektiviteten hos förfarandet enligt artikel 169 gjordes genom Maastrichtfördraget genom att införa böter mot medlemsstaterna med stöd av artikel 171. Dessa bestämmelser börjar nu tillämpas. Kommissionen kommer också att i full utsträckning använda sig av artikel 171 för att säkerställa att medlemsstaterna till fullo uppfyller sina förpliktelser rörande miljön i enlighet med vad som anges av EG-domstolen i dess utslag i de mål som regleras av artikel 169 för att uppnå en stark förebyggande effekt. Ytterligare förbättringar i fråga om användningen av artikel 169 bör ske genom de förslag som finns i kommissionens senaste översyn av sina interna bestämmelser angående hur 17 artiklarna 169 och 171 tillämpas. Denna omfattande översyn av kommissionens praxis och förfaranden bör avsevärt öka hastigheten och effektiviteten när det gäller utnyttjandet av behörigheten enligt dessa artiklar. 12. Erkännas bör dock att förfarandet enligt artikel 169 kan bli både långdraget och formellt och att det inte utformades särskilt med avseende på mål enligt miljölagen. På grund av att den tillämpas i fråga om beslut och åtgärder efter det att de har fattats är detta inte alltid det bästa tillvägagångssättet när det gäller att förhindra att det sker försämringar av eller skada på miljön, även om resultatet blir att gemenskapens lag tillämpas. 13. Det finns ytterligare grundläggande problem när det gäller användandet av artikel 169 och 171 som enda sättet att genomföra förordningar och direktiv om miljön bortsett från ovan nämnda begränsningar. Flera förordningar och direktiv om miljön måste tillämpas dagligen av ett stort antal människor i medlemsstaterna. Det skulle varken vara möjligt eller praktiskt om alla rättsliga åtgärder som dessa mål i / Se även meddelande rörande tillämpningen av artikel 171 i fördraget, EGT nr C 242, 21. 8. 96, s. 6 innebär skulle avhandlas av en enda upprätthållande myndighet, kommissionen och en domstol, EG-domstolen. Artikel 169 skapar dessutom en "upprätthållandemekanism" inom gemenskapen som enbart riktar sig till medlemsstaternas centrala regeringar. Kommissionen kan inte i detalj övervaka att det fattas sådana individuella beslut (både frivilliga och bindande) som överensstämmer med gemenskapens lagstiftning. 14. Det är inte heller möjligt för ett enstaka rättsligt upprätthållandesystem som omfattar hela gemenskapen att ta hänsyn till alla rättsliga och administrativa strukturer på det nationella, regionala och lokala planet i de medlemsstater där gemenskapens miljöåtgärder tillämpas. Användandet av sådana strukturer är väsentligt för införlivandet av gemenskapens miljölag i de nationella systemen och för deras praktiska tillämpning. Alternativa upprätthållandemetoder, som kan ge full effekt i fråga om dessa nationella och lokala villkor som är viktiga för ett korrekt skydd av miljön, krävs därför. Mer ambitiösa lösningar än vad som kan nås med hjälp av ändrad praxis och ändrade förfaranden enligt artikel 169 och 171 krävs därför för att säkerställa ett korrekt genomförande av gemenskapens miljöåtgärder. 15. Till sist finns det stora olikheter mellan inspektionsmekanismerna bland medlemsstaterna när det gäller miljön. Även om kommissionen i egenskap av fördragets övervakare har rollen att säkerställa att medlemsstaterna följer gemenskapens miljölagar, finns det inga generellt tillämpliga mekanismer på gemenskapsplanet för att övervaka den praktiska tillämpningen av dessa lagar inom medlemsstaterna. Kommissionen har därför endast begränsad befogenhet att kunna övervaka att gemenskapens miljölag tillämpas på ett korrekt sätt. Den är nästan helt beroende /V7 av sådan information som den får genom klagomål, framställningar till och skriftliga och muntliga frågor från Europaparlamentet, från icke-statliga organisationer, från media och från medlemsstaterna själva. Även om denna information på nuvarande stadium är mycket värdefull för kommissionen kan det på lång sikt medföra allvarliga nackdelar för miljön att enbart förlita sig på ett sådant rapportsystem och sådana informationskällor som inte går att styrka. Omfattning och mål 16. Som redan har påvisats ovan och som kommer att visas mer detaljerat i del II och III i detta meddelande, ger de närmare detaljerna i gemenskapens miljölag upphov till vissa svårigheter och utmaningar när det gäller genomförandet, varför det är nödvändigt att ägna särskild uppmärksamhet åt de lösningar som bör tillämpas för att komma tillrätta med dessa svårigheter och utmaningar. Kommissionen anser att ett effektivt genomförande av dess miljölag är av avgörande betydelse, eftersom ett misslyckande sannolikt kan innebära att gemenskapens trovärdighet inför dess medborgare äventyras när det gäller att skapa och införa en framtida miljöpolitik. 17. På det internationella planet kommer genomförandet av miljölagarna och miljöpolitiken dessutom att bli ett viktigt område för diskussion i samband med granskningen av Agenda 21 vilket kommer att ske som en del av uppföljningen av "Toppmötet om jorden" i Rio under 1997. Om den skall kunna ge ett effektivt bidrag till denna debatt, måste gemenskapen då ha en egen genomförandepolitik som är klart fastställd. 18 Se punkterna 7-9 ovan. /IX 18. Detta meddelande är kommissionens första bidrag till att genomdriva gemenskapens mål inom detta område. Avsikten med det är att säkerställa att miljölagarna blir införlivade i gemenskapen på ett fullständigt och korrekt sätt på alla plan och att de tillämpas och genomförs på ett likformigt sätt i hela gemenskapen så att Europas miljö skyddas. Kommissionens uppgift i egenskap av övervakare av fördraget enligt artikel 155, är att ha en allsidig inställning, att förbättra genomförandet och upprätthållandet och att ge förslag till förbättringar på alla lämpliga plan, och detta meddelande besvarar kraven från den politiska och allmänna 19 opinionen att sa sker. Europaparlamentet i synnerhet har alltid varit mycket hjälpsamt när det gäller att förstärka effektiviteten hos kommissionens åtgärder i det avseendet. Detta åtagande bekräftades ytterligare en gång vid den gemensamma utfrågningen "Utmaningar mot miljöskyddet: Att få lagstiftningen av fungera", vilken organiserades av parlamentet och kommissionen gemensamt och hölls den 30 maj 1996. Meddelandet har en bred inriktning. Det presenterar en "global bild" av genomförandet, den praktiska tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölag. Den inriktning som antas i detta meddelande tar också hänsyn till metodiken i "regleringskedjan" som under alla successiva stadier ger en bild av alla problem som sammanhänger med genomförandet (lagstiftning, införlivande, praktisk tillämpning, upprätthållande och granskning). 19. Målet är att ge en tydlig analys av de frågor som omfattas av denna breda inriktning och att öka kunskaperna om dem (på alla plan - medborgarna, icke-statliga organisationer, 19 Betydelsen av genomförandet av gemenskapens lagstiftning har framhållits av medlemsstaterna i 19:e förklaringen till Fördraget om Europeiska unionen samt av president Santer i hans installationstal till Europaparlamentet samt i kommissionens eget förslag till ett europaparlament och rådets beslut om översyn av Europeiska gemenskapens program lör riktlinjer och åtgärder i samband med miljö och hållbar utveckling: "Mot en hållbar utveckling". regionala myndigheter, regeringar i medlemsstaterna och gemenskapens institutioner). Mot bakgrund av denna analys är meddelandets syfte att förstärka de förpliktelser som olika aktörer i regleringskedjan (kommissionen, medlemsstaterna, regionala och lokala myndigheter, näringslivet, medborgarna och icke-statliga organisationer) har när det gäller det 20 "delade ansvaret" för tillämpningen av gemenskapens miljölag, för att öka miljölagens och miljöpolitikens effekter och effektivitet med åtföljande förbättringar av Europas miljö. Resten av detta meddelande anger inriktningar för att uppnå dessa lösningar vilket kommer att innebära förbättringar av genomförandet och upprätthållandet av gemenskapens miljölag på alla relevanta plan och möjliggöra att de miljömål som har uppställts för gemenskapen genom fördraget kommer att uppnås. Meddelandets struktur 20. Frågor om genomförande, tillämpning och upprätthållande har undersökts i relation till de ramar som regleringskedjan uppställer. Denna analys har påvisat att det finns ett behov av en rad mer omfattande åtgärder som inbegriper aspekter som kan anses vara nyskapande och som syftar till att säkerställa uppnåendet av särskilda mål där de befintliga mekanismerna inte verkar vara helt lämpliga eller effektiva samt av befintliga mekanismer och förfaranden för att förstärka dem och göra dem ännu mer effektiva. Del II och III av meddelandet behandlar "den nyskapande inriktningen" respektive "den förstärkande inriktningen", de två faktorer som är nära sammanlänkade när det gäller att uppnå det Europeiska gemenskapens program lör riktlinjer och åtgärder i samband med miljö och hållbar utveckling: "Mot en hållbar utveckling", EGT nr C 138, 17. 5. 1993, s. 1. Se även rapporten från kommissionen om genomförandet av den femte miljöhandlingsplanen KOM(95) 624, slutlig, 10. 1. 1996. /Il, avsedda allmänna målet, dvs. ett lyckat genomförande och upprätthållande av gemenskapens miljölag. 21. De nya områden som behandlas i del II behöver undersökas och, om de bibehålls, effektiviseras genom lämpliga förfaranden varom beslut skall fattas på ett senare stadium i samband med - utarbetandet av minimikriterier avseende hela gemenskapen för genomförande av undersökningsuppgifter genom medlemsstaternas myndigheter, - behandlandet av klagomål i miljöfrågor och av undersökningsförfaranden i medlemsstaterna som kommer att motta och utreda klagomål från allmänheten om genomförandet av gemenskapens miljölag, - ökade möjligheter för att miljömål kan behandlas av nationella domstolar genom ökad tillgång till rättvisa när det gäller frågor som berör gemenskapens miljölag. 22. Åtgärderna inom dessa tre områden kommer att innebära viktiga framsteg mot en enhetlig tillämpning av gemenskapens miljölag i alla medlemsstater och ge de europeiska medborgarna bättre informationskällor och bättre möjligheter att ta itu med de bekymmer de kan ha när det gäller miljöskyddet. På ett sätt kommer det också att göra medlemsstaterna mer medvetna om sitt ansvar när det gäller att säkerställa miljöskyddet genom att de på ett effektivt sätt tillämpar och genomför miljölagen i grunden. 23. Förstärkning av det befintliga systemet, i synnerhet de frågor som omfattas av del III är i lika hög grad en prioritetsfråga som den egentliga grunden för att kunna uppnå ett tidsanpassat och korrekt genomförande och K upprätthållande. En stor del av de åtgärder som krävs i det avseendet kan behandlas av kommissionen eller medlemsstaterna utan krav på godkännande av formella åtgärder. Kommissionen kommer att ta alla lämpliga initiativ för att så snabbt som möjligt få dem effektiva. -oooooOooooo- DEL II: NYA ÅTGÄRDSOMRADEN 24. Införlivandet är ett extremt viktigt stadium i genomförandeprocessen när det gäller direktiven. Majoriteten av EG:s miljölagstiftning består av direktiv som i princip inte är direkt tillämpliga i medlemsstaterna och som därför kräver ytterligare genomförandeåtgärder som endast är tillämpliga som nationell lag av gemenskapsursprung. Ett tidsanspassat införlivande säkerställer därför att gemenskapslagen blir tillämplig i alla medlemsstater mer eller mindre samtidigt och ett korrekt införlivande (enhetlighet) säkerställer att den nationella lagstiftningen har mer eller mindre samma innehåll och leder till de resultat som krävs enligt gemenskapens direktiv. 25. Enligt artikel 155 har kommissionen till uppgift att på ett tidsmässigt anpassat och korrekt sätt säkerställa medlemsstaternas införlivande genom att använda sig av politiska påtryckningar och om så är nödvändigt domstolsåtgärder enligt artiklarna 169 och 171 i fördraget. Den kan också generellt behöva granska den praktiska tillämpningen av lagstiftningen och dess upprätthållande för att säkerställa att detta fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det är emellertid en upprätthållandemekanism inom gemenskapen som endast riktar sig till medlemsstaternas centralregeringar. Kommissionen kan helt enkelt inte övervaka de tusentals individuella beslut som fattas varje år enligt den införlivade eller direkt tillämpliga miljölagstiftningen inom de olika delarna och på de olika behörighetsnivåer som finns inom medlemsstaterna. Den dagliga tillämpningen och upprätthållandet av dessa lagar måste i det enskilda fallet helt säkerställas genom myndigheternas försorg i medlemsstaterna, via mekanismer som förstärker upprätthållandet och samtidigt underlättar kommissionens kontroll av medlemsstaterna. Medlemsstaternas undersökningsuppgifter 26. Genom artikel 5 i fördraget, så som den tolkas av EG- 21 domstolen i mål 68/88 , har medlemsstaterna skyldighet att ta till alla medel för att genomförandet skall vara effektivt, proportionellt och likvärdigt med genomförandet när det gäller medlemsstaternas nationella lagar. Den allmänna principen när det gäller gemenskapens lagar har, trots att den är grundläggande, resulterat i stora skillnader när det gäller upprätthållandeorganen eller mekanismerna bland medlemsstaterna där vissa lägger stora resurser på väl understödda inspektörsområden eller andra organ som övervakar den praktiska tillämpningen av gemenskapens miljölag medan andra tar till mindre omfattande medel eller inga alls. Dessutom varierar dessa medel där de tillgrips: Undersökningsbefogenheterna utövas inte alltid av ett enda nationellt organ utan är ofta decentraliserade eller uppdelade på flera behörighetsplan (lokalt, regionalt, nationellt, osv. ). I ett antal fall utgör miljöinspektionerna bara en del av det ansvar som åvilar de behöriga myndigheterna. I vissa medlemsstater , t. ex. Danmark eller Förenade kungariket, fattar de behöriga myndigheterna, förutom att de inspekterar efterlevnaden, 21 Utslag av den 21. 9. 1989 i mål 68/88 (1989) ECR 2965, punkterna 23 och 24. ^7 även beslut om beviljande av tillstånd eller huruvida en fråga skall prövas i domstol för upprätthållandeåtgärder medan dessa uppgifter är åtskilda i andra medlemsstater (t. ex. Nederländerna). 27. Denna stora skillnad kan inte anses vara tillfredsställande med hänsyn till målet att uppnå ett korrekt och likvärdigt upprätthållande på gemenskapsplanet. Det finns ett behov av att säkerställa att det genomförs ett visst minimum av inspektioner, t. ex. att övervaka om kraven enligt gemenskapens miljölagar, i synnerhet de som rör industriella utsläpp och normer för miljökvaliteten verkligen tillämpas. Det finns också ett behov av att säkerställa att så är fallet i alla medlemsstater. 28. På grund av skillnaderna mellan de befintliga situationerna i medlemsstaterna kan detta mål uppnås genom att definiera de riktlinjer som överlämnar valet av strukturer/mekanismer till medlemsstaterna. Kommissionen skulle i samarbete med medlemsstaterna kunna definiera dessa riktlinjer och ge rekommendationer med denna innebörd. Impel-nätet som anges nedan skulle också kunna bistå med att definiera minimikr. iter vid inspektionerna och hjälpa till att bygga upp kapaciteten, till exempel i fråga om den kompetens som krävs för att genomföra inspektionerna. På den grundvalen, i de fall det finns inspektörsområden eller liknande organ som redan är i verksamhet, finns det inget behov av att förändra befintliga strukturer. I de fall det inte finns några inspektörsområden kommer kommissionen att överväga lämpliga medel för att om möjligt bistå med att bygga upp kapaciteten för att hjälpa till att skapa sådana. x 29. Dessa inspektörsmyndigheter kan skriva och publicera årliga rapporter om de erfarenheter som görs i samband med utförandet av arbetsuppgifterna. De kommer att ge användbar information om de problem som dyker upp och som skall övervinnas och vilka förbättringar som uppnås, vilket skulle kunna utgöra en mycket viktig grund för framtida åtgärder. Dessa årliga rapporter som kommissionen skall informeras om skulle faktiskt kunna användas av kommissionen för att säkerställa att målet med en likvärdig tillämpning uppfylls samt för att bedöma om det krävs ytterligare åtgärder. De ytterligare åtgärderna skulle t. ex. kunna bestå i att man i framtiden etablerar ett mindre organ på gemenskapsplanet som utför granskningsuppgifter angående hur de nationella organen utför sina inspektionsuppdrag. Kommissionen kommer att överväga att ge rekommendationer för att bistå medlemsstaterna i genomförandet av deras inspektionsuppgifter, genom att framställa riktlinjer för att på så sätt minska de stora skillnader som för närvarande existerar i fråga om medlemsstaternas inspektioner. Senare kommer kommissionen att överväga om det kan finnas behov av ett mindre gemenskapsorgan med granskningsbefogenheter. Medlemsstaternas klago- och undersökningsförfarande rörande miljön 30. Erfarenheterna på gemenskapsplanet av frågor om tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölag har vunnits på ett antal olika sätt. Ett avsevärt antal klagomål inkommer till kommissionen från medborgarna och icke-statliga miljöorganisationer. Även Europaparlamentet är i stor utsträckning berört av dessa problem. Skriftliga framställningar inges till det utskott som ansvarar för dessa och fler och fler skriftliga och muntliga frågor ställs av Europaparlamentets ledamöter med klagomål i "?1 miljöfrågor. Klagomål framställs också till den europeiska ombudsmannen, ofta i frågor som redan har varit föremål för kommissionens överväganden och som även har hänvisats till parlamentet. Flera av de miljöproblem som hänvisas till gemenskapens institutioner på detta sätt uppstår på grund av dålig information eller missförstånd (antingen hos medborgarna eller de administrativa organen) huvudsakligen i fråga om förfaringssätt. De mekanismer som finns till hands för gemenskapens institutioner för att handha dessa klagomål är inte nödvändigtvis de som är lämpligast i förhållande till det aktuella problemet. Klagomålen skulle också kunna behandlas på ett effektivare sätt i medlemsstaterna, nämligen på det lokala planet där de uppstår och där det är lättare att insamla fakta. 31. Domstolsåtgärderna för att upprätthålla gemenskapens miljölag i medlemsstaterna innebär också ett antal nackdelar som förhindrar att den kan användas effektivt och skydda miljön i sådana fall. Vissa av dessa problem uppstår när det gäller frågor om tillgång till rättvisa vilket diskuteras i nästa avsnitt. Även bortsett från frågor om tillgång finns det emellertid problem som är inbyggda i de rättsliga systemen, bl. a. kostnader och förseningar, som kan innebära att det för den enskilde individen inte leder till några resultat att försöka upprätthålla gemenskapens miljölag. Att driva en fråga till process är en sista tillflykt. Ett icke rättsligt undersökningsförfarande när det gäller klagomål skulle kunna ha den fördelen att dessa inbyggda problem skulle undvikas. Det skulle kunna bidra till ett snabbt och billigt avgörande av en fråga vilket skulle vara enklare för medborgarna och utan krav på juridisk rådgivning. 32. Fördelarna med att behandla miljöfrågor pä det lokala planet istället för på •gemenskapsplanet skulle, i kombination med kännetecknen lör snabbhet, låga kostnader och ? L'> lättillgänglighet för medborgarna och miljöorganisationerna och om det skedde i hela gemenskapen, kunna leda till avsevärda förbättringar när det gäller säkerställandet av ett korrekt genomförande av gemenskapens miljölag. t Kommissionen kommer därför att bedöma om det finns behov av att fastställa m. i nimikrJ ferier för en förfarandemekanism som kan behandla klagomål i miljöfrågor och genomföra undersökningar (en funktion som även skulle kunna motsvara de funktioner som en ombudsman har) i de fall det uppstår problem när det gäller den praktiska tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölagstiftning genom de offentliga myndigheterna. Dessa uppgifter skulle kunna utföras antingen inom ramen för medlemsstaternas befintliga strukturer eller genom upprättandet av specialorgan. 33. Riktlinjerna för upprättandet av sådana minimikriterier skulle behöva övervägas noggrant. De skulle t. ex. kunna omfatta behörighet att motta klagomål (både från enskilda personer och icke-statliga miljöorganisationer) rörande förfarandena för administrativa beslut som berör miljön, att begära information från administrativa organ som svar på sådana klagomål samt att ge rekommendationer (som snarare skulle vara av rådgivande än rättsligt bindande karaktär). Det är inte nödvändigt att dessa mekanismer avgör sakfrågor, där det är lämpligare att antingen administrativa organ eller domstolarna avgör dessa frågor med hänsyn till det administrativa och rättsliga system som finns i medlemsstaten. 34. Det finns redan liknande förfaranden i ett antal medlemsstater och de kan anta olika former. De två huvudsakliga modellerna för dessa system som finns i medlemsstaterna är institutionen oberoende "ombudsman" samt system för granskning av beslut inom ramen för administrativa strukturer. De medlemsstater som tillämpar dessa system behöver i princip inte göra några förändringar. Endast i de medlemsstater där det saknas sådana mekanismer behöver man inrätta motsvarande modeller enligt de minimikriterier som anges i riktlinjerna, för att tillgodose behovet. 35. Sådana klagomål och undersökningsmekanismer rörande miljön kan också få befogenhet att ge rekommendationer för att lösa problem eller för att förbättra funktionerna inom administrationen när det gäller tillämpningen av gemenskapens miljölagstiftning. Dessa rekommendationer bör alltså inte vara bindande men ha en starkt moralisk innebörd så att de i allmänhet efterlevs. Kommissionen kommer att överväga att ge rekommendationer när det gäller fastställandet av minimikriterier för behandling av klagomål och utförande av miljöundersökningar i medlemsstaterna där det saknas sådana mekanismer/förfaranden. Tillgång till rättvisa 36. Den rättsliga processen är en sista tillflykt när det gäller att lösa problem. En gemenskap som grundar sig på lagregler måste emellertid se till att lagarna respekteras och vid behov att de upprätthålls. Domstolarnas roll är viktig i detta avseende, i synnerhet när det gäller miljöfrågor där den som orsakar ett problem eller en skada är geografiskt begränsad men följdverkningarna vittomfattande. Tillgången till rättvisa är i allmänhet tillräckligt tillgodosedd när det står ekonomiska intressen på spel. Upprätthållande av lagstiftningen som utformats för att skapa gynnsamma villkor för näringslivet, t. ex. inom industri, handel eller jordbruk, uppmuntras troligen av ekonomiska operatörer som har til] r: ä c k 1 i q a r e s urs o r 1 ö r att kämpa för lagens %1 upprätthållande. Detta är inte nödvändigtvis fallet med ekologiska intressen. De ekonomiska operatörerna ser det inte som sin uppgift att övervaka att andra verksamheter följer miljölagstiftningen. 37. Upprätthållandet av miljölagen åvilar därför de offentliga myndigheterna och är beroende av deras befogenheter, resurser och välvilja, i motsats till vad fallet är inom andra områden inom gemenskapens lagar, som inre marknad och konkurrens. Myndigheternas förmåga att ta hänsyn till behovet av att skydda miljön kan begränsas av någon av dessa faktorer. Det är därför viktigt att det finns kompletterande vägar för förbättring av upprätthållandet av gemenskapens miljölag. I synnerhet skulle åtgärder från de enskilda organisationernas eller medborgarnas sida hjälpa till att skydda miljön när det gäller tillämpningen och upprätthållandet av miljölagarna (i administrativa, civilrättsliga eller straffrättsliga domstolar med hänsyn till den struktur som finns i den berörda medlemsstaten). 38. Som redan har nämnts är ett viktigt drag hos miljölagen att det genomgående råder brist på privata intressen såsom en pådrivande kraft när det gäller upprätthållandet. Miljön har ofta karakteriserats som "vårt gemensamma arv". Detta innebär också att det är vanligare att det inte finns några privata anslag till flera av miljöområdena, t. ex. luften, haven, den vilda floran och faunan. Därför ger miljöförstöringen många gånger inte upphov till reaktioner och även om det uppstår problem finns det inte några sätt på vilka enskilda personer kan använda sig av lagen för att lösa problemet, eller också finns det inte några lämpliga rättsliga åtgärder till hands. Även när det gäller gemenskapens miljölag kan det hända att viktiga allmänna principer inte kan upprätthållas av individer (t. ex. Zï principen förorenaren betalar, förebyggande principer och säkerhetsprinciper). 39. Betydelsen av ett mer omfattande deltagande från allmänheten 22 i utformandet av miljöpolitiken i stort bekräftas allmänt och alla medlemsstater har enskilda organisationer som åtnjuter en viss rätt att medverka i behandlingen av miljöfrågor. Möjligheterna för allmänheten som sådan att kunna medverka i rättsliga åtgärder rörande tillämpning och upprätthållande av gemenskapens miljölagar skiljer sig stort inom gemenskapen. Detta varierar från att få delta i vissa bemyndigandetörfaranden, via rätt för erkända organisationer att begära upphävande av administrativa beslut, till kollektiv talan {actio popularis) i miljöfrågor. Det kan dock påpekas att allmänheten och allmänhetens intressegrupper generellt sett inte har tillräcklig tillgång till medlemsstaternas nationella domstolar i miljöfrågor. 40. En bättre tillgång till domstolarna för enskilda organisationer och personer skulle ge ett antal fördelaktiga effekter när det gäller genomförandet av gemenskapens miljölag. Enör det första skulle det innebära att enskilda mål som gäller problem om genomförandet av gemenskapens lagar vid behov skulle kunna lösas i enlighet med kraven i gemenskapens lagar. För det andra, vilket kanske är ändå viktigare, kommer det att leda till allmänna förbättringar av den praktiska tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölag på grund av att potentiellt ansvariga aktörer kommer att tendera att uppfylla ställda krav för att undvika en eventuell process. I princip nr 10 i Rioförklaringen om miljö och utveckling deklareras bl. a. följande: "Miljöfrågorna behandlas bäst genom att alla berörda. medborgare medverkar på ett relevant plan. En effektiv tillgång till rättsliga och administrativa förfaranden skall ges, inklusive skadestånd och gottgörelse. " l<i 41. Slutligen kommer tillgången till medlemsstaternas domstolar att ha den önskvärda effekten att processer i fråga om upprätthållandet av gemenskapens miljölag kanaliseras till det plan som är bäst skickat för detta ändamål, dvs. till det regionala och nationella planet. Utnyttjandet av domstolarna inom medlemsstaterna för att upprätthålla gemenskapens miljöåtgärder är önskvärt av olika orsaker. Ett skäl är att det inte finns någon möjlighet att de tidsmässiga resurser och personalresurser som finns inom kommissionen och EG-domstolen i Luxemburg någonsin kommer att vara tillräckliga ens för majoriteten av de miljömål som uppkommer i medlemsstaterna och som skall avgöras genom direkta åtgärder som läggs fram till EG-domstolen av kommissionen. Dessutom är medlemsstaternas domstolar bättre belägna än EG-domstolen när det gäller att under förfarandet kunna ta hänsyn till det särskilda rättsliga, administrativa och miljörelaterade sammanhang som avser den aktuella miljöåtgärden i enlighet med vad som gäller i varje medlemsstat och för att kunna skapa sig en klar bild av fakta med hjälp av vittnen och sammanträffanden med experter. De är dessutom bättre lokaliserade för att bevilja interimistiska åtgärder vilket är ett extremt användbart instrument för att förhindra skador på miljön. 42. Restriktioner angående tillgången till domstolarna uppstår på två huvudsakliga sätt. För det första på grund av att de rättsliga förfarandena i medlemsstaterna skapar hinder mot upprätthållandeåtgärder i fråga om miljölagen. Ett särskilt intresse kan t. ex. behöva styrkas för att det skall anses vara skäl att väcka ett mål. Av rättshistoriska skäl är sådana särskilda intressen i allmänhet av sådan karaktär att de är lätta att hävda för någon som äger egendom eller en ekonomisk operatör men svårare att hävda för miljögrupper. Ytterligare ett exempel är att det kanske inte finns lämpliga domstolsförfaranden som kan skydda miljöintressena. Is" Domstolsförfarandena, som huvudsakligen är utformade för att skydda ekonomiska intressen, erbjuder kanske inte lämpliga handlingsformer och lösningar på miljöproblem. För det andra kan kostnaderna för att inleda upprätthållandeåtgärder när det gäller miljöintressen vara oöverstigliga. 43. Ett antal möjligheter finns för kommissionens del för att påskynda åtgärderna när det gäller dessa frågor, bl. a. en "mjuk" inriktning hos lagen som ett första steg. Liknande frågor om tillgång till rättvisa övervägs i samband med gemenskapens åtgärder när det gäller tillgång till rättvisa för konsumenter. Kommissionen har också skrivit in 23 t. bestämmelser om tillgång till rättvisa i olika förslag till gemenskapens miljölag. I samband med säkerställandet av ett 24 25 ännu effektivare upprätthållande av gemenskapens miljölag är det nödvändigt att se längre än till de enskilda personer som direkt påverkas och innefatta representantorganisationer som strävar efter att skydda miljön. En möjlig väg när det gäller att uppnå bättre tillämpning och upprätthållande av gemenskapens miljölag skulle vara att säkerställa att enskilda miljöorganisationer som är erkända i medlemsstaterna får erforderlig rätt att uppträda inför rätta för att utföra rättsliga granskningsåtgärder, vilket skulle gälla i förhållande till de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna. Om ett sådant system visar sig vara eftersträvansvärt skulle ett första steg i denna riktning vara en rekommendation som uppmuntrar medlemsstaterna att utöka tillgången till rättvisa för enskilda organisationer. !3 KOM(95) 712 slutlig, EGT nr C 107, 13. 4. 1996, s. 3 24 Se t. ex. artikel 4 i direktiv 90/313/EEG om rätt att ta del av miljöinformation (EGT nr L 158, 23. 6. 1990, s. 56). 2 5 Gemenskapslagen säkerställer redan att de som direkt och indirekt pverkas av ett beslut som fattas i en gemenskapsinstitution kan ta upp frågan i Europeiska gemenskapernas domstol, men i fråga om miljön är det ofta svårt att identifiera sådana personer. I C Kommissionen kommer att undersöka behovet av riktlinjer angående tillgången till nationella domstolar för representantorganisationer för att uppmuntra tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölagstiftning i ljuset av den kompletterande principen, med hänsyn till de olika rättsliga systemen i medlemsstaterna. ——oooooOooooo 1 DEL III: FÖRSTÄRKNING AV BEFINTLIGA SYSTEM 44. De förslag som ges i resten av detta meddelande syftar till att förbättra ett antal områden inom gemenskapens miljölag och politik där de nuvarande normerna inte tillgodoser de höga normer som erfordras för ett effektivt miljöskydd: Lagstiftningens kvalitet, insynen, samarbetet på gemenskaps- och medlemsstatsplanet, styrningen och utvärderingen av lagstiftningens effekter, kunskap om gemenskapens miljölag bland praktiserande jurister och integrationen av gemenskapens finansiering i genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning. Kvaliteten hos gemenskapens lagstiftning Lagstiftningsprocessen 45. Tydliga lagstiftningsförslag är en förutsättning för ett tidsanpassat och enhetligt införlivande på så sätt att tydliga förpliktelser kan införlivas enkelt och korrekt. Dubbeltydiga, oklara eller komplicerade bestämmelser kommer att orsaka förseningar, problem med enhetlighet och med den praktiska tillämpningen vilket leder till ett ofullständigt eller ojämnt genomförande i hela gemenskapen. Eftersom kommissionen har exklusiv rätt att ta initiativ till gemenskapens miljölagstiftning kan den ta hänsyn till de eventuella svårigheter som medlemsstaterna kan ha att införliva gemenskapsåtgärderna. Ett beaktande av dessa svårigheter vid utarbetandet av förslagen, tillsammans med öppenhet, gör införlivandeprocessen enklare för medlemsstaterna. De kan t. ex. säkerställa att den lagstiftning som är beroende av ett senare antagande av tekniska åtgärder framställs på ett sådant sätt att dröjsmålen när det gäller antagandet av dessa tekniska åtgärder inte medför tidsfrister för genomförandet som är i£ omöjliga för medlemsstaterna vilket nyligen inträffade i fråga om tekniska bestämmelser rörande genetiskt modifierade organismer. De nya allmänna riktlinjerna om regleringspolitiken som antogs av kommissionen i januari 1996 och som kompletterar kommissionens bestämmelser om lagstiftningsförslag ("Règles de technique législative") bör förbättra sammanhållningen när det gäller framläggandet av förslag inom kommissionen. Det är absolut nödvändigt att dessa bestämmelser och riktlinjer tillämpas strikt. 46. Det är särskilt viktigt att den ursprungliga texten till förslagen är så tydlig som möjligt. Komplicerade och otydliga förslag har en tendens att försvåra förhandlingarna om förslaget och ökar sannolikheten för att den slutgiltiga lagstiftningen blir mindre tydlig samt skapar problem när det gäller medlemsstaternas genomförande. Detta gäller både i fråga om förhandlingarna i rådet och de ändringar som föreslås av Europaparlamentet. Även om ansvaret för utkast och förslag till nya direktiv ligger hos Europeiska kommissionen inträffar ändringar i förslagen efter hand både i Europeiska unionens råd och Europaparlamentet. Oklara och tvetydiga utkast till miljölagstiftning är i många fall ett resultat av kompromisser som krävs i rådet eller vid 27 •• o Europaparlamentets behandlingar. Även pa dessa senare stadier bör kommissionen vid behov säkerställa förslagens sammanhållning, effektivitet och praktiska användning genom att ändra sina egna förslag eller genom att återkalla förslag som inte längre tillgodoser önskvärda målsättningar. 0 ft Kommissionens riktlinjer om klassificering antagna enligt direktiv 94/51/EG om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer. Dessa problem förvärras genom behovet av att gemenskapslagstiftningen är tillgänglig och likvärdigt gällande på alla elva gemenskapssprak. Kompromisser som förhandlas fram pä ett språk kan vara svära att översätta pä ett tillfredsställande sätt till alla de övriga språken. 7 *) 47. En viktig slutlig synpunkt är att lagstiftningstexterna i sig själva bör bidra till insyn i genomförandeprocessen. Detta kan göras genom att i gemenskapens lagstiftningstexter införa bestämmelser som säkerställer att informationen om genomförandet kommer att offentliggöras, antingen av medlemsstaterna eller kommissionen. Vissa bestämmelser av den här karaktären har redan införts, t. ex. offentliggörandet av rapporter och allmänhetens tillgång till information om tillämpningen av en åtgärd 8. Det kan dock vara lämpligt att införa bestämmelser i dessa texter som kräver att medlemsstaterna offentliggör ytterligare information om genomförande, t. ex. tabeller över införlivande som anger bestämmelser i nationell lag om genomförande av motsvarande bestämmelser ur direktiven, för att erhålla största möjliga insyn vid genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning. Kommissionen kommer att säkerställa att alla förslag till nya gemenskapsåtgärder rörande miljön eller ändringar av befintliga åtgärder läggs fram i enlighet med principerna om maximal tydlighet, insyn och säkerhet för att göra genomförandeprocessen enklare och snabbare. Under lagstiftningsprocessen kommer kommissionen att eftersträva ett samarbete med Europeiska unionens råd och Europaparlamentet om förslagen och kommer att föreslå sina egna ändringar av förslagen i de fall detta krävs på grund av framkomna synpunkter eller förändringar av originaltexten under förhandlingarna. Sanktioner på medlemsstatsplanet 48. I artikel 5 i fördraget, som den tolkas av EG-domstolen, krävs att medlemsstaterna inför effektiva, proportionella ? ft Till exempel rapporten om genomförande av direktiv 85/337/EEG, artikel 11. 3. och avvärjande sanktioner som säkerställer efterlevnaden av bestämmelserna i gemenskapens lagar. Även om detta ger medlemsstaterna handlingsfrihet att besluta om sanktioner, måste sanktionerna överensstämma med dem som tillämpas för att avskräcka från överträdelser i motsvarande nationell lagstiftning. I enlighet med kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om sanktionernas roll vid genomförandet av gemenskapslagstiftningen med avseende på 30 o den inre marknaden , måste de nationella påföljdssystemen vid underlåtenhet att uppfylla förpliktelser enligt gemenskapens lagar vara öppna och tydliga. Insynen är inte bara. nyckeln till ömsesidigt förtroende utan tillåter också att kommissionen utvärderar systemen och begränsar gemenskapens åtgärder till vad som är absolut nödvändigt. 49. Kommissionen beslutade därför att i fråga om den inre marknaden i sina lagstiftningsförslag införa tydliga bestämmelser om att de nationella genomförandeåtgärderna skall innehålla bestämmelser om sanktioner från medlemsstaternas sida vid överträdelser av direktivets bestämmelser av enskilda eller juridiska personer och att den lagstiftning som avser dessa sanktioner skall meddelas till kommissionen. Dessa förpliktelser bör utökas till att gälla miljön. Målet bör vara att lämpliga sanktioner, vare sig det gäller administrativa, civilrättsliga eller straffrättsliga sanktioner eller en kombination av dem, beroende på de nationella myndigheternas val, är tillgängliga i alla medlemsstater och att de tillämpas i praktiken så att ett likvärdigt upprätthållande säkerställs av gemenskapens miljölag. Offentliggörandet av tillämpningen av sådana sanktioner i medlemsstaterna och på 29 Dom av den 21. 9. 1989, mål 68/88, [1989] ECR 2965, punkterna 23 och 24. 30 KOM(95) 162 av den 3. 5. 1995. V gemenskapsplanet skulle bistå till deras avskräckande verkan. 50. Allmänna krav för införandet av sanktioner har redan införts i gemenskapens miljölagstiftning liksom i fallet med de förordningar som genomför Cites-konventionen om handel med utrotningshotade arter och Baselkonventionen om gränsöverskridande transporter av farligt avfall. Mer specifika bestämmelser, t. ex. införandet av administrativa påföljder som återkallande av tillstånd, kan också vid behov införas bland gemenskapens miljöåtgärder. Kommissionen kan bland sina förslag till miljöåtgärder införa en bestämmelse som kräver nationella genomförandeåtgärder som i förebyggande syfte inbegriper lämpliga sanktioner för underlåtenhet att följa kraven i ett tillämpligt direktiv. Insyn Kommissionens samråd 51. Kommissionen är i samband med utformningen av miljölagstiftningen medveten om behovet av en öppen och rådgivande process under det stadium då de förberedande förslagen framställs och under utkaststadiet. Olika sätt att uppnå detta är genom användandet av grönböcker, t. ex. o 3] o grönboken om åtgärder mot miljöskador , samrad genom formella och informella nät, t. ex. Rådgivande miljöforum ', Gruppen för översyn av miljöpolitiken , Impel , sammanträden med medlemsstaternas experter och icke-statliga organisationer för att diskutera den politiska utvecklingen, 31 KOM(93) 47 slutlig, 14. 5. 1993. 32 Se kapitel 9 i det femte handlingsprogrammet (fotnot 20 ovan). Se kapitel 9 i det femte handlingsprogrammet (fotnot 20 ovan). Se punkt 55 nedan. V offentliggörande av arbetsprogrammet och anordnande av offentliga utfrågningar, antingen i egen regi, t. ex. om kommissionens framtida vattenpolitik den 28 och 29 maj 1996 eller tillsammans med parlamentet,som "Utmaningar mot miljöskyddet: Att få en fungerande lagstiftning", den 30 maj 1996. Kommissionen måste säkerställa att dessa samråd genomförs på ett mer systematiskt sätt med alla personer och organisationer som har intresse av ett visst förslag. Det är viktigt att kommissionen i. anslutning till sina samråd engagerar Europeiska miljöbyrån som kan ge ovärderlig information och tekniska råd angående miljösituationen i Europa och vilka effekter de åtgärder gemenskapen vidtar för att skydda miljön kommer att få. Kommissionen kommer i största möjliga utsträckning att samråda vid utformandet av nya förslag till miljöåtgärder i gemenskapen. Samråden kommer att omfatta samtliga aktörer som berörs av en viss åtgärd. Medlemsstaternas samråd 52. Det är särskilt sannolikt att genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning kommer att beröra många olika aktörer. Bristande samråd inom medlemsstaterna kan innebära att de som berörs av förslaget antingen förblir okunniga om åtgärden eller känner att den inte återspeglar deras behov och intressen. Därmed kan de bli mer benägna att hindra ett korrekt och tidsanpassat införlivande och motsvarande tillämpning av åtgärderna i medlemsstaterna. Detta går att lösa delvis genom ett omfattande samråd om åtgärderna i medlemsstaterna, strax efter antagandet av gemenskapsåtgärden. Om inget samråd hålls eller om det är bristfälligt, kan införlivandet av lagstiftningen på det nationella planet bli mycket svårare, på grund av protester som uppstår först på ett sent stadium. Mer systematiska V> preliminära kontakter från kommissionens sida med berörda parter (medlemsstaterna, Impel, icke-statliga organisationer, näringslivet, osv. ) i samband med att förslag utarbetas skulle underlätta genomförandet genom att dessa problem skulle minska, men samråd på medlemsstatsplanet kommer förmodligen fortfarande att krävas med avseende på den slutgiltigt antagna texten. Detaljtillägg angående ett förslags preliminära omfattning och inverkan i den motivering som är bifogad kommissionens lagstiftningsförslag bör vara medlemsstaterna till hjälp när det gäller genomförandet av detta efterföljande samråd. Medlemsstaterna bör säkerställa att de har samordningsmekanismer som möjliggör ett korrekt samråd före antagandet av nationella införlivandeåtgärder. För att bistå medlemsstaterna i denna uppgift kommer kommissionen att i en motivering som bifogas dess lagstiftningsförslag göra hänvisningar till de föreslagna åtgärdernas potentiella omfattning och till förslagets effekter inom medlemsstaterna. Informationsstrategi för gemenskapens miljöpolitik och lag 53. En avsevärd informationsmängd om gemenskapens diplomatiska, politiska och reglerande verksamhet i stort lämnas till allmänheten genom den allmänna rapporten om Europeiska unionens verksamhet och den ärliga rapporten om övervakningen av tillämpningen av gemenskapens lagar. Kommissionen har offentliggjort sektorsvisa rapporter om konkurrenspolitiken och den inre marknaden. Den inre marknaden är särskilt aktuell på grund av att den även berör miljöfrågor, på så sätt att de är nära relaterade till skapandet av den inre marknaden. Bulletinen, som utkommer en gång per månad, ger bl. a. information om ny lagstiftning och överträdelseförfaranden inom alla sektorer som omfattas av ^ gemenskapens lagar. För att komplettera den information rörande övervakningen av tillämpningen av gemenskapens miljölag som lämnas i kommissionens årliga rapport om övervakningen av tillämpningen av gemenskapens lagar, kommer denna rapport, fr. o. m. den fjortonde utgåvan (avseende 1996)-, att innehålla följande uppgifter: - Information om lagstiftning som har meddelats av medlemsstaterna för införlivande av gemenskapens miljödirektiv, bl. a. tabeller över genomförande som visar hur lagstiftningen införlivar direktivens krav, på grundlag av information från medlemsstaterna. - Information om åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att tillämpa gemenskapens miljölagar, bl. a. meddelanden om behöriga myndigheter, skapande av och meddelande om program enliigt gemenskapens miljölagstiftning och vilka resultat som har uppnåtts. Kommissionens årliga rapport om övervakning av tillämpningen av gemenskapens lagar kommer (från och med dess fjortonde utgåva, för 1996) att utökas och innehålla information om den lagstiftning som har meddelats av medlemsstaterna, t. ex. införlivande av gemenskapens miljölagar och om de åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna för att tillämpa dessa lagar. De frågor som omfattas av detta meddelande som inte berör övervakningen av gemenskapens lagar och överträdelseförfaranden, t. ex. synpunkter i frågor om politik och förfaranden, kan bli föremål för uppföljning i en "Årlig granskning. " Förbättring av samarbetet \> 54. Ett gott samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna är väsentligt när det gäller att uppnå de ambitiösa mål som har uppställts genom gemenskapens miljöpolitik. På det nationella planet bör de organ som skapar lagarna ha ett nära samarbete med de tillämpande och upprätthållande organen om hela systemet skall kunna fungera och vara effektivt. Detta gäller i fråga om kommissionen och nationella behöriga myndigheter som bör förbättra sitt samarbete för att öka sin effektivitet i fråga om det delade ansvaret for genomförandet. Ett direkt samarbete mellan de nationella myndigheterna i olika medlemsstater bör också uppmuntras i samband med upprätthållande av miljölagstiftningen över gränserna, t. ex. vid upptäckt av illegal trafik med farligt avfall eller utrotningshotade arter. 55. Medlemsstaternas oro angående likvärdigheten av normerna för tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölagstiftning i olika länder resulterade i att det 1992 skapades ett informellt nät av nationella miljömyndigheter som kallades Chesternätet. Samtidigt erkändes i det femte miljöhandlingsprogrammet att det fanns ett icke uppfyllt behov av en lämplig uppföljning av tillämpningen av gemenskapens miljölagstiftning i och med tillkännagivandet av upprättandet av ett genomförandenät med representanter från behöriga nationella myndigheter och kommissionen inom 35 området praktisk tillämpning av gemenskapsåtgärder. Chesternätet ändrades sedan för att skapa ett informellt EU- nät för genomförande och upprätthållande av miljölagen (Impel). Impel, som är sammansatt av lämpliga företrädare från medlemsstaterna och som gemensamt leds av kommissionen och de medlemsstater som innehar ordförandeskapet i rådet och. Europeiska unionen, har ett tämligen vittgående mandat när det gäller att granska genomförandet av 35 EGT nr C 138, 17. 5. 1993, s. 80. miljölagstiftningen, vilket i huvudsak omfattar frågor om hur de nationella, regionala och lokala organen kan uppnå ett bättre upprätthållande. Den nuvarande koncentrationen på upprätthållandet skulle kunna utvidgas och omfatta genomförandet och frågor om den rättsliga politiken. Det arbete som hittills har utförts har omfattat följande frågor : - En jämförelse mellan tekniska standarder och tekniker för begränsning av föroreningar för olika anläggningar i varje medlemsstat som kan ge tekniska vägledningar för de reglerande organen avseende ett antal industrier, t. ex. kraftstationer, förbränningsanläggningnar, raffinaderier samt cement-, glas- och fibermaterialtillverkare. - Utbyte av information och jämförelse av erfarenheter i fråga om tillståndsgivning för industriella installationer i medlemsstaterna och undersökning av tillämpningen av EG:s lagstiftning i medlemsstaterna och de praktiska aspekterna av regleringsförfarandet, t. ex. rapporter om tvärmedial utvärdering av hur miljön påverkas av industriella installationer samt om tillämpningen av EG:s direktiv om förbränningsanläggningar för kommunalt avfall samt om stora förbränningsanläggningar. - Jämförelse av arrangemangen för upprätthållande i medlemsstaterna, för utvärdering och inspektion av efterlevnaden. En rapport skall t. ex. offentliggöras under andra halvåret 1996, som presenterar medlemsstaternas lagstiftning, organisationer och inspektionsmekanismer, övervakning och upprätthållande, inbegripet statistik, inspektionsbesök och upprätthållandeåtgärder. 36 Skrifter från Impel sprids via Impels sekretariat på GD XI i Europeiska kommissionen ?? - Utbytesprogram för inspektörer som skall ge en fördjupad förståelse av regleringssystemen i varje land och ett bättre framtida informationsutbyte mellan de olika inspektörsområdena, utarbetande av handböcker för "kunskaper och förvaltning" för inspektörer som omfattar både regleringsprocessen och inspektion av anläggningar. - Undersökning och offentliggörande av en rapport om övervaknings- och upprätthällandemekanismerna för transporter över gränserna av farligt avfall inom EU. 56. Impel kan spela en betydelsefull roll när det gäller att förbättra samarbetet i frågor om genomförandet mellan kommissionen och medlemsstaterna samt mellan och inom medlemsstaterna men kan också förbättra samordningen mellan olika upprätthållande organ inom varje medlemsstat genom intern samordning som en förberedelse när det gäller medlemsstaternas ställning i Impel. På samma sätt som det finns ett behov av koordination på gemenskaps- och medlemsstatsplanet, finns det ofta också ett behov av samordning inom medlemsstaterna. Näten skulle kunna vara en hjälp för att minska de problem som uppstår på grund av det decentraliserade genomförandet och upprätthållandet av 37 gemenskapens miljölagstiftning vilket omnämnts tidigare. Om sådana nät fanns eller inrättades i varje medlemsstat av de nationella regeringarna, i samarbete med de behöriga nationella och regionala myndigheterna, skulle Impel därefter kunna samordna näten inom dessa medlemsstater pä gemenskapsplanet vilket skulle innebära ett mycket positivt utnyttjande av de tillgängliga resurserna på varje relevant nivå i medlemsstaterna. Eftersom upprätthållandet av Se punkterna 13 och 14 ovan I detta sammanhang bör det i 37 38 I detta sammanhang bör det undersökas om telematiknätet EIONET under Europeiska miljöbyrån kan vara av hjälp vid genomförandet. miljölagstiftningen nästan helt sköts av de offentligt finansierade myndigheterna, skulle en sådan samordning kunna leda till lägre kostnader genom storskalighet och hjälpa till att optimera erfarenhetsutbytet inom alla enskilda medlemsstater. Utformningen av centrala enheter i dessa nationella nät kan förväntas förbättra kommunikationen mellan kommissionen och de olika berörda nationella myndigheterna. Kommissionen kommer att överväga det informella Impelnätets nuvarande ställning som ett användbart instrument för samarbete och uppbyggnad av kapaciteten och kommer att lägga fram förslag till förbättringar, utveckling och omorganisering av dess arbetsuppgifter. Den kommer att uppmuntra skapandet av nationella samordningsnät som ansluts till Impel via de nationella samordnarna. Rapportering, övervakning och utvärdering Utvärdering av åtgärdernas effektivitet 57. Det är anmärkningsvärt att förbättringarna av miljön i vissa avseenden inte har utvecklats till en önskvärd nivå trots den stora mängden miljöåtgärder som har antagits av gemenskapen, där miljöförhållandena i andra avseenden faktiskt har försämrats. Tidigare försök att övervaka effektiviteten hos gemenskapens åtgärder har hindrats av bristande information om lämpligt genomförande. Det kan vara svårt att veta om frånvaron av framsteg inom ett visst område beror på ineffektivitet i medlemsstaternas genomförande eller på ineffektivitet hos den bestämmelse som baserar sig pä direktivet. Alla utvärderingar av hur effektiv en åtgärd är i praktiken beror därför i första hand på information om genomförandet av den aktuella åtgärden. Så snart denna information har erhållits går det att få visshet 'M om huruvida de bestämmelser som åtgärden omfattar är effektiva och, om så inte är fallet, om de befintliga bestämmelserna behöver förstärkas eller om en alternativ behandling av problemet krävs. 58. En klausul om översyn finns allt oftare införd i gemenskapens miljölagstiftning och utifrån denna kan man vinna mycket erfarenhet och uppnå en förbättring av den rättsliga ramen. Mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av rapportkravet - den första rapport som kommer att offentliggöras av kommissionen enligt Rapporteringsdirektivet rör vattensektorn och offentliggörs först i juni 1997 - återstår det att se om de praktiska arrangemang som skall vidtas av medlemsstaterna för att insamla tillämpligt material är användbart och den insamlade informationen tillförlitlig. En grundlig utvärdering av vilka effekter en åtgärd får kräver insamling av relevant information, data och erfarenheter. Rapporteringsdirektivet och det nya miljöinformationsnätet som upprättats på gemenskapsnivå och samordnas av Europeiska miljöbyrån kan vara till stor nytta i detta avseende, i synnerhet eftersom vetenskapliga och tekniska utvärderingar är viktiga vid en bedömning av miljölagstiftningens effektivitet. Andra sätt att säkerställa återkoppling från medlemsstaterna och dem som påverkas av lagstiftningen till kommissionen bör också undersökas. Genom en optimalt effektiv användning av rapporteringsdirektivet och ett nära samarbete med Europeiska miljöbyrån kommer kommissionen att säkerställa 39 Rådets direktiv 91/692/EEG av den 23 december 1991 om att standardisera och rationalisera rapporteringen om genomförandet av vissa direktiv om miljön (EGT nr L 377 av den 31. 12. 93, s. 48). Rådets förordning (EEG) nr 1210/90 av den 7 maj 1990 om inrättande av Europeiska miljöbyrån och Europeiska nätverket för miljöinformation och miljöövervakning (EGT nr L 120, 11. 5. 1990, s. l. ). L, o att bästa möjliga information finns till hands angående effektiviteten hos gemenskapens miljöåtgärder och kan användas i samband med utformningen av dess miljöskyddspolitik. Kommissionen kommer att starta och samordna fallstudier för att utvärdera införlivandet, tillämpningen och upprätthållandet av utvalda bestämmelser ur gemenskapens miljölag. Den kommer att arbeta för en omfattande spridning av den information som härrör från dessa fallstudier. Europeiska miljöbyrån 59. Europeiska miljöbyrån inrättades 1990 för att ge gemenskapen och medlemsstaterna en objektiv, tillförlitlig och jämförbar information på det europeiska planet, så att de kan vidta erforderliga åtgärder för att skydda miljön, utvärdera resultaten av dessa åtgärder och säkerställa att allmänheten blir korrekt informerad om miljöns tillstånd. Byrån spelar därför en avgörande roll när det gäller anskaffandet av information som kommer att möjliggöra en utvärdering av hur effektiva gemenskapens miljöåtgärder är. Denna roll är lika viktig när det gäller kommissionens arbete med att utforma och anta gemenskapens miljölagstiftning och dess genomförande: tillhandahållande av information och tekniska råd i samband med kommissionens nya förslag om miljöskydd. Byrån är därför en viktig länk i regleringskedjan, eftersom den förbinder slutet av regleringskedjan i förhållande till de åtgärder som har antagits och genomförts, med början av regleringskedjan i förhållande till åtgärder som uppföljning av den tidigare lagstiftningen, och vid behov ändrar den så att den på ett effektivare och effektivare sätt kan skydda miljön. Europeiska miljöbyrån skulle även kunna engagera sig mer 41 Rådets förordning (EEG) 1210/90 av den 7 maj 1990 (se föregående fotnot). h/ aktivt i utvärderingen och uppföljningen av rapporterna enligt rapporteringsdirektivet och andra direktiv med särskilda rapporteringskrav (t. ex. direktivet om fåglar). Kommissionen kommer att aktivt engagera byrån vid utvärderingen av effekterna av gemenskapens åtgärder och säkerställa att byråns information och kunskaper utnyttjas till fullo genom att den bistår kommissionen i dess uppgift att utforma förslag till nya miljöåtgärder för gemenskapen och att granska den befintliga lagstiftningen. Befrämjande av kunskap om gemenskapens miljölag 60. Genomförandet börjar med kunskap om de bestämmelser som skall genomföras. Gemenskapens direktiv tillämpas i allmänhet på grundval av den införlivande nationella lagen, som vanligen är tillräckligt välkänd av de behöriga nationella myndigheterna och utformad på ett sätt som är välkänt för dem. Ett tidsanpassat och korrekt införlivande är därför viktig för den praktiska tillämpningen av ett direktiv. Det skall också säkerställas att de nationella genomförandeåtgärderna på ett tydligt sätt hänvisar till sitt gemenskapsursprung, vilket ger de nationella domarna möjlighet att tolka dem i enlighet med detta samt säkerställer att gemenskapens åtgärder äger företräde i förhållande till eventuella motstridiga nationella bestämmelser. Situationen är emellertid annorlunda när inget införlivande har skett eller om införlivandet är ofullständigt eller felaktigt. Domstolen fastställde i sitt utslag Costanzo/Milano " att både de nationella domstolarna och alla nationella myndigheter skall tillämpa direkt tillämpliga bestämmelser i europeisk lag och bortse från oförenliga bestämmelser ur nationell lag. Detta är i själva verket en svår uppgift, vilket generaladvokaten påpekade i 42 Utslag av den 22. 6. 1989, C-103/88, [1989] ECR 1839 (1870). sina slutsatser i ovan nämnda fall. Även om de behöriga myndigheterna har kunskaper om tillämpliga bestämmelser kan det finnas en tendens att undvika att tillämpa dem. Trots att europeisk lag äger företräde framför nationell lag och ingår som en del i den nationella rättsordningen kan det finnas ett motstånd bland de praktiserande juristerna att tillämpa sådana lagar som har en utformning som skiljer sig från de lagar som i allmänhet finns i medlemsstaterna. Kommissionen kommer att överväga initiativ till finansiellt och tekniskt bistånd för att öka kunskaperna om gemenskapens miljölag, särskilt med hjälp av domare, advokater och ämbetsmän från medlemsstaterna. Gemenskapens finansiering inom ramen för "Life 2" kan också bidra till horisontella åtgärder, t. ex. telematiknät eller utbildning för förbättring av tillämpningen och upprätthållandet av miljölagstiftningen. Gemenskapsfinansiering och genomförandet av gemenskapens miljölag 61. Det finns olika källor till och former för gemenskapens finansiering när det gäller miljön. Finansieringen enligt "Life" bidrar uteslutande till utvecklandet och genomförandet av miljöpolitiken men andra finansiella instrument erbjuder viktig finansiering av miljön även om de inte är särskilt inriktade på miljön. Enligt o 44 sammanhallningsfonden , som ger stöd till infrastrukturella projekt om miljön och transporter, kan stöd beviljas sådana projekt som syftar till att gemenskapens lagstiftning skall följas i sin helhet, i synnerhet inom tre sektorer, nämligen vattentillförsel och vattenkvalitet, hantering av 43 Rådets förordning (EEG) nr 1973/92 av den 21 maj 1992 om inrättande av ett finansiellt instrument för miljön (EGT L 206, 22. 7. 1992). Rådets förordning (EG) nr 566/94 av den 16 maj 1994 om inrättandet av en sammanhållningsfond (EGT nr L 72, 16. 3. 94). Finansieringsplanen för miljöprojekt under 1966 uppgår till cirka 1,7 miljarder ecu. <-,\ avloppsvatten och fast avfall. I de medlemsstater som är berättigade till stöd från denna fond kan gemenskapens finansiering av miljöprojekt vara viktiga när det gäller att bistå dem vid tillämpningen och upprätthållandet av gemenskapens miljölagstiftning. Vidare kan stödet enligt strukturfonderna , som i princip innebär samfinansiering av åtgärdsprogram och nationella stödsystem, gälla projekt som omfattar vissa miljöaspekter. 62. Gemenskapens finansiering skall, i enlighet med integrationsprincipen, beakta gemenskapens miljölagar. Kommissionen skall inte heller samfinansiera projekt som har en negativ inverkan på miljöintressen som skyddas enligt gemenskapens lagstiftning, t. ex. särskilda naturvårdsområden som är skyddade enligt direktivet om livsmiljöer, såvida inte projektet i princip och i praktiken överensstämmer med skyddskraven i den aktuella lagstiftningen. Det är också viktigt att all gemenskapsfinansiering beviljas i ett lämpligt politiskt sammanhang. Inte bara gemenskapens miljölagstiftning utan även gemenskapens miljöpolitik skall beaktas vid beviljande och utnyttjande av gemenskapens 4 R finansiering. Alla förslag till finansiering från gemenskapen skall utvärderas i förhållande till och överensstämma med gemenskapens miljöpolitik och lagstiftning. 45 Rådets förordning (EEG) nr 2081/93 av den 20 juli 1993 om ändring av förordning (EEG) nr 2052/88 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet samt om samordning av deras verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter (EGT nr L 193 av den 31. 7. 1993). Denna hänvisning omfattar även de EUGFJ-åtgärder som avser strukturfinansiering, dvs. EUGFJ:s utvecklingssektion. Gemenskapen bör t. ex. i princip inte finansiera projekt för avloppsnät om den medlemsstat som mottar finansieringen inte har införlivat direktivet om hantering av avloppsvatten i städerna, eftersom det då saknas en rättslig ram som definierar de praktiska villkoren för individuella projekt. 4 8 Se t. ex. artikel 8. 1 i rådets förordning (EG) nr 1164/94 om inrättandet av en sammanhållningsfond (EGT nr L 130/1, 25. 5. 94). t,* 63. Så snart ett beslut har fattats om att bevilja finansiering från gemenskapen skall garantier finnas för att kraven i gemenskapens miljölag och politik tillgodoses. Gemenskapens förordningar om beviljande av finansiellt stöd till medlemsstaterna kräver i princip att de behöriga myndigheterna skall säkerställa att mottagarna av stödet kommer att följa kraven enligt gemenskapens politik och miljölagar. Denna princip gäller oavsett om det finns befintliga överträdelseförfaranden när det gäller projekt som åtnjuter gemenskapens finansiering, eftersom det är kommissionens beslut om beviljande av finansieringen i sig som kräver att gemenskapens lagar och politik efterlevs. Möjligheten att inställa betalningar eller att begära återbetalning är ett viktigt verktyg när det gäller att säkerställa att gemenskapens miljöpolitik och lagar efterlevs i samband med finansiering. Kommissionen bör öka sina kontroller av efterlevnaden och övervakningen av gemenskapsfinansierade projekt. Kommissionen kommer att överväga ytterligare åtgärder för att säkerställa att gemenskapens miljömål och kraven enligt Europeiska gemenskapens miljölagar fullt ut integreras i beslut om ekonomiskt stöd till medlemsstaterna och övervakningen av projekt som finansieras av gemenskapen. •oooooOooooo- DEL IV: SLUTSATSER 64. Kommissionen anser att åtgärder som syftar till att förbättra genomförandet av gemenskapens lagar skall prioriteras i och med att gemenskapen är på väg in i en fas Inî av konsolidering av den gemenskapsrätt som hittills har uppnåtts inom miljöområdet. 65. Dessutom vet kommissionen av erfarenhet att nuvarande tillvägagångssätt för att säkerställa genomförandet, vilket i princip sammanhänger med tillämpningen av förfarandet enligt artiklarna 169 och 171 i fördraget som, trots att det är viktigt, kraftfullt och nödvändigt, inte har visat sig vara tillräckligt snabbt och lämpligt för att skydda miljön mot brott mot gemenskapens lagar. Vissa av de problem som rör miljölagens speciella karaktär kan definitivt minskas genom att utöka blandningen av miljöinstrument, men det finns också ett behov av en större mångfald och decentralisering av kontrollmekanismerna. 66. Kommissionen inför därför en ny bred inriktning i detta meddelande som omfattar hela regleringskedjan och alla berörda aktörer. Den föreslår ett antal nya förslag som syftar till att förbättra genomförandet av gemenskapens miljölag på alla plan. 67. Kommissionen förväntar sig att kunna öka förståelsen på alla plan, genom den övergripande bild som anges i detta meddelande när det gäller genomförandet och upprätthållandet på alla plan och att därefter till fullo kunna utöva sin rättighet att, i ljuset av det gensvar meddelandet får och efter debatten om vad som bör göras för att förbättra situationen med alla berörda aktörer, ta initiativ på alla plan. oooooOooooo BILAGA I: DEFINITIONER ^ "Regleringskedjan" är hela den process genom vilken lagstiftningen utformas, formuleras, föreslås, antas, genomförs och upprätthålls tills dess effektivitet har blivit utvärderad. Det är ett metodiskt verktyg som möjliggör en övergripande inriktning när det gäller att använda instrumenten inom miljöpolitiken. "Införlivande" innebär i detta meddelande alla bindande åtgärder av lagstiftande, reglerande eller administrativ art som vidtas av en behörig myndighet i en medlemsstat i avsikt att i den nationella lagstiftningen införliva de förpliktelser, rättigheter och skyldigheter som finns i gemenskapens miljödirektiv. Införlivandet innebär därmed inte bara ett återgivande av orden i ett direktiv i den nationella lagen utan också andra bestämmelser, t. ex. de ändringar eller upphävanden av motstridiga nationella bestämmelser som är nödvändiga för att säkerställa att den nationella lagen på ett korrekt sätt återspeglar bestämmelserna i ett direktiv. I vissa medlemsstater antas införlivandeåtgärderna endast på det nationella/centrala planet medan det i vissa andra medlemsstater är de regionala myndigheterna som har exklusiv behörighet inom vissa områden av miljöpolitiken (t. ex. bevarandet av naturen tillhör det tyska och österrikiska förbundsstaternas behörighetsområde). Det kan också hända att man på båda planen behöver tillgripa införlivandeåtgärder, nämligen om behörigheten är delad. "Praktisk tillämpning" definieras som införlivandet av gemenskapens lagar av de behöriga myndigheterna genom enskilda beslut, t. ex. vid beviljande av ett tillstånd eller vid planering av verkställandet av en plan eller ett program. Gemenskapens lagstiftning tillämpas direkt av de nationella myndigheterna när det gäller förordningar och direkt tillämpliga bestämmelser i direktiv. Så snart ett direktiv är korrekt införlivat tillämpas det via de nationella införlivandeåtgärderna. Detta omfattar också att tillhandahålla den infrastruktur och de bestämmelser som krävs för att de behöriga myndigheterna skall kunna utföra sina förpliktelser enligt gemenskapslagen och för att de skall kunna fatta lämpliga beslut. v> "Upprätthållande" definieras i vid bemärkelse som alla steg som de behöriga myndigheterna tar för att uppmuntra eller tvinga andra att följa den befintliga lagstiftningen (t. ex. övervakning, kontroller på platsen, sanktioner och obligatoriska korrigeringsåtgärder) för att förbättra efterlevnaden av miljöpolitiken med slutmålet att förbättra miljön. BILAGA II: GENOMFÖRANDEPROBLEM INOM SEKTORERNA Problem med genomförandet och upprätthållandet uppstår inom alla sektorer där gemenskapen har antagit miljölagar. Denna bilaga ger mer detaljer om vilka typer av genomförande- och upprätthållandeproblem som uppstår bara inom fyra sektorer, nämligen vatten, avfall, naturskydd och utvärdering av miljöeffekter. Vatten När det gäller förbättring av vattenkvaliteten innebär omfattningen av och komplexiteten i de förpliktelser som blir följden av den traditionella inriktningen av gemenskapens lagstiftning inom detta område - som i princip avser fastställande av kvalitetsmål, fastställande av saneringsprogram och system för förhandsgodkännande och sammanställning av rapporter - fortfarande avsevärda problem för medlemsstaternas administrationer. Vissa medlemsstater har stora problem att på ett tillfredsställande tillämpa gemenskapens direktiv Inom detta område. Direktiv 76/464/EEG om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö är ett bra exempel. Kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot flera medlemsstater för att de inte har anmält program för begränsning av de ämnen som anges i förteckning II i bilagan till det direktivet. Tillämpningen av direktiv 76/160/EEG om kvaliteten på badvatten fortsätter att ställa till problem i flera medlemsstater. Hl När det gäller direktiv 91/676/EEG om nitrater i jordbruket har flera medlemsstater fortfarande inte underrättat om sina nationella införlivandeåtgärder. De flesta medlemsstater har problem när det gäller tillämpningen av direktivet (bristande angivande av känsliga områden, inga instruktioner för god jordbrukspraxis, inga kontrollprogram, inga meddelanden till kommissionen om sådana rapporter som krävs enligt artikel 10 i direktivet). Kommissionen följer noga upp problemen med tillämpningen av detta direktiv i medlemsstaterna och inleder överträdelseförfaranden i lämpliga fall. Kommissionen mottar också klagomål på' dricksvattnets kvalitet (direktiv 80/778/EEG). I många fall beror klagomålen rörande detta direktiv på att det råder brist pä en lämplig teknisk infrastruktur. Det åligger kommissionen att säkerställa att gemenskapens normer följs, vilket ibland försvåras på grund av de metoder som används i vissa medlemsstater när det gäller att upprätthålla normerna för vattnets kvalitet. Avfall Gemenskapens lagstiftning om avfallshantering omfattar ett stort antal åtgärder för avfallsåtervinning och avfallsbehandling som genomförs av ekonomiska operatörer. Var och en av dessa operationer borde normalt utföras i enlighet med gemenskapens avfallslagstiftning och nationella införlivandelagstiftning. Anordningarna för avfallsbehandling är föremål för ett tillståndssystem medan anordningarna för avfallsåtervinning åtminstone skall registreras. Till och med transporter av avfall mellan medlemsstaterna omfattas av en gemenskapsförordning. Hela systemet är därför i mycket stor utsträckning beroende av de nationella, regionala och/eller lokala behöriga myndigheternas genomförande av olika åtgärder som krävs för att ta hand om det stora antalet tillståndsansökningar, bevilja tillstånd enligt de villkor W som föreskrivs i lagar och förordningar, övervaka att de ekonomiska operatörerna följer de tillstånd och villkor som anges däri och, när det gäller överträdelser, vidta korrigerande åtgärder och bestraffa överträdelserna. De behöriga myndigheterna är dessutom ansvariga för upprätthållandet av avfallslagstiftningen när det gäller verksamheter som i sig är olagliga på grund av att det saknas tillstånd (t. ex. olaglig dumpning av avfall). De flesta av de svårare genomförandeproblemen inom avfallssektorn rör bristande tillämpning i medlemsstaterna: Olaglig dumpning, dåliga behandlingsmetoder och föroreningar av vattnet genom direkta avfallsutsläpp i vattnet. För att det skall bli effektivt kräver hela systemet ett decentraliserat nät av behöriga myndigheter som aktivt utför sina uppgifter. En decentralisering utgör ett mer kostnadseffektivt svar på den miljöutmaning som avfallet innebär eftersom mycket goda kunskaper om den faktiska situationen på plats är absolut nödvändiga för en effektiv och korrekt tillämpning av lagen beroende på omständigheterna. Naturen Det viktigaste gemenskapsinstrumentet när det gäller naturen är direktiv 79/409/EEG om bevarandet av vilda fåglar och direktiv 92/43/EEG om bevarandet av den naturliga livsmiljön och den vilda floran och faunan. Dessa direktiv ger upphov till avsevärda problem när det gäller genomförandet och tillsammans är de upphov till ett avsevärt antal klagomål. Kommissionen spelar en viktig roll när det gäller att säkerställa antagandet av och enhetligheten hos den nationella lagstiftningen samt uppnåendet av viktiga gemenskapsmål, t. ex. inrättandet av Natura 2000 (ett gemenskapsnät för skyddade platser). De flesta klagomålen beträffande dessa två direktiv rör hot mot enskilda platser där kommissionen står inför stora problem. Klagomål som avser vissa platser kräver ofta en bedömning av komplexa och lokalanknutna o faktorer och avser i många fall även snabbt utvecklande omständigheter (det kan t. ex. gälla skadliga projekt som redan har påbörjats). Den centraliserade upprätthållandemekanism som för närvarande, står till kommissionens förfogande är inte anpassad för att behandla sådana problem, i synnerhet inte när det gäller att ge snabba svar, använda experter med lokal kännedom och besök på platsen. Utvärdering av miljöeffekter Direktiv 85/337/EEG om utvärdering av miljöeffekter utgör en av de mest frekventa utgångspunkterna för klagomål, framställningar, frågor från parlamentet och överträdelseförfaranden. Överträdelseförfaranden från kommissionens sida beror oftast på felaktigt införlivande i den nationella lagstiftningen: det finns fortfarande enhetlighetsproblem i flera medlemsstater, främst när det gäller införlivandet i nationell lagstiftning av den typ av projekt som anges i bilaga II till direktivet. Klagomålen och framställningarna brukar för det mesta gälla kvaliteten på undersökningarna av utvärderingen av miljöeffekterna, undersökningen av alternativ och de behöriga myndigheternas oförmåga att agera i enlighet med de uppfattningar som på ett välgrundat sätt kommer till uttryck vid offentliga utfrågningar. Det är mycket svårt för kommissionen att undersöka och ingripa i sådana fall eftersom direktivet huvudsakligen är av processrättslig karaktär och inte ger kommissionen befogenheter att undersöka utvärderingarnas kvalitet eller att övervaka resultaten av utvärderingsprocessen. S* ISSN 1024-4506 KOM(96) 500 slutlig DOKUMENT SV 14 06 Katalognummer : CB-CO-96-540-SV-C ISBN 92-78-10648-8 Byrån for Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: Bilan fourrager 1976 : Ressources.,Bilancio foraggero 1976 : Risorse.,Feed balance sheet 1976 : Resources.,Futterbilanz 1976 : Aufkommen.,Voederbalansen 1976 : Beschikbare hoeveelheden.

eurovoc_concepts:
EU Member State
agricultural product nomenclature
agricultural statistics
animal feedingstuffs
fodder


title: Kommissionens Forordning (EF) nr. 2017/96 af 22. oktober 1996 om ændring af bilag III til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler

eurovoc_concepts:
animal product
food inspection
health control
veterinary drug
waste

formats: html pdfa1b print


title: Wetgevingsresolutie houdende advies van het Europees Parlement inzake het voorstel voor een besluit van de Raad tot oprichting van een Europees Garantiefonds ter aanmoediging van de film- en televisieproduktie (COM(95) 0546 - C4-0070/96 - 95/0281(CNS)) (Raadplegingsprocedure)

eurovoc_concepts:
European Investment Fund
audiovisual production
film production
fund (EU)
guarantee
television

formats: html print


title: 97/270/EF: Kommissionens beslutning af 22. oktober 1996 om en skattefradragsordning inden for vejgodstransport for fremmed regning i Italien (C 45/95 ex NN 48/95) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
Italy
State aid
infringement of EU law
road transport
suspension of aid
tax system


title: Kommissionens Forordning (EF) nr. 2018/96 af 22. oktober 1996 om gennemførelsesbestemmelser for så vidt angår indførsel af et kontingent på 200 000 tons blød kvalitetshvede og 100 000 tons hård kvalitetshvede

eurovoc_concepts:
common wheat
durum wheat
import
import licence
product quality
quantitative restriction


title: Documents concerning the accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden to the European Union.

eurovoc_concepts:
Austria
EAEC Treaty
ECSC Treaty
EEC Treaty
European treaties
Finland
Sweden
Treaty on European Union
accession to the European Union


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2020/96 av den 22 oktober 1996 om fastställande av schablonvärden vid import för bestämning av ingångspriset för vissa frukter och grönsaker

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price


title: 97/270/EG: Entscheidung der Kommission vom 22. Oktober 1996 über die von Italien eingeführte Steueranrechnung im gewerblichen Güterkraftverkehr (C 45/95 ex NN 48/95) (Nur der italienische Text ist verbindlich) (Text von Bedeutung für den EWR)


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2016/96 av den 22 oktober 1996 om höjning av gemenskapens inom GATT konsoliderade tullkvot för tidningspapper med ursprung i Kanada (1996)

eurovoc_concepts:
Canada
GATT
newspaper
originating product
paper
tariff quota


title: Uredba Komisije (ES) št. 2017/96 z dne 22. oktobra 1996 o spremembi Priloge III k Uredbi Sveta (EGS) št. 2377/90 o določitvi postopka Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora

formats: html pdf print

text: 464 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 19 31996R2017 L 270/2 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI 23. 10. 1996 UREDBA KOMISIJE (ES) št. 2017/96 z dne 22. oktobra 1996 o spremembi Priloge III k Uredbi Sveta (EGS) št. 2377/90 o določitvi postopka Skupnosti za dolo- čanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 2377/90 z dne 26. junija 1990 o določitvi postopka Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veteri- narski medicini v živilih živalskega izvora (1), kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 2010/96 (2), ter zlasti členov 6, 7 in 8 Uredbe, ker je treba v skladu z Uredbo (EGS) št. 2377/90 postopno določiti najvišje mejne vrednosti ostankov za vse farmakološko aktivne snovi, ki se uporabljajo v Skupnosti v zdravilih za uporabo v veterinarski medicini, namenjenih za živali za proiz- vodnjo živil; ker je treba najvišje mejne vrednosti ostankov določiti šele potem, ko se v okviru Odbora za zdravila za uporabo v veteri- narski medicini preučijo vsi ustrezni podatki o varnosti ostankov zadevnih snovi za potrošnike živil živalskega izvora in o vplivu ostankov na industrijsko predelavo živil; ker je treba pri določanju najvišjih mejnih vrednosti za ostanke zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega izvora določiti živalske vrste, v katerih so lahko ostanki prisotni, mejne vrednosti, do katerih so lahko prisotni v vsakem zadevnem mesnem tkivu, pridobljenem iz zdravljene živali (ciljno tkivo), in naravo ostanka, ki je pomemben za sprem- ljanje ostankov (marker ostanek); ker je za nadzor ostankov, kakor je določen v ustrezni zakono- daji Skupnosti, ponavadi treba določiti najvišje mejne vrednosti ostankov za ciljna tkiva jeter ali ledvic; ker pa se jetra in ledvice pogosto odstranijo iz klavnih trupov, namenjenih za medna- rodno trgovino, je torej treba vedno določiti najvišje mejne vrednosti ostankov tudi za mišična ali maščobna tkiva; ker je v primeru zdravil za uporabo v veterinarski medicini, namenjenih nesnicam, živalim v laktaciji ali čebelam delavkam, treba določiti tudi najvišje mejne vrednosti ostankov za jajca, mleko ali med; ker je treba zato, da se omogoči končanje znanstvenih študij, v Prilogo III k Uredbi (EGS) št. 2377/90 vnesti aminozidin, cimiazol in marbofloksacin; ker je treba do začetka veljavnosti te uredbe dopustiti rok 60 dni, da lahko države članice dovoljenja za promet z zadevnimi zdravili za uporabo v veterinarski medicini, ki so bila izdana v skladu z Direktivo Sveta 81/851/EGS (3), kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 93/40/EGS (4), po potrebi prilagodijo določbam te uredbe; ker so ukrepi, predvideni s to uredbo, v skladu z mnenjem Stal- nega odbora za zdravila za uporabo v veterinarski medicini, SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: Člen 1 Priloga III k Uredbi (EGS) št. 2377/90 se spremeni, kakor je določeno v Prilogi k tej uredbi. Člen 2 Ta uredba začne veljati 60. dan po objavi v Uradnem listu Evrop- skih skupnosti. Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 22. oktobra 1996 Za Komisijo Martin BANGEMANN Član Komisije (1) UL L 224, 18. 8. 1990, str. 1. (2) UL L 269, 22. 10. 1996, str. 5. (3) UL L 317, 6. 11. 1981, str. 1. (4) UL L 214, 24. 8. 1993, str. 31. Priloga III k Uredbi (EGS) št. 2377/90 se spremeni: 1. Učinkovine proti infekcijam 1. 2 Antibiotiki 1. 2. 5 Aminoglikozidi PRILOGA Farmakološko aktivna snov Marker ostanek Živalska vrsta MRL Ciljna tkiva Druge določbe „1. 2. 5. 6 Aminozidin Aminozidin Govedo, prašiči, kunci, piščanci 500 µg/kg Mišice MRL prenehajo veljati 1. 7. 1998“ 1 500 µg/kg Jetra, ledvice 1. 2. 6 Kinoloni Farmakološko aktivna snov Marker ostanek Živalska vrsta MRL Ciljna tkiva Druge določbe „1. 2. 6. 3 Marbofloksacin Marbofloksacin Govedo 150 µg/kg Mišice, jetra, ledvice Prašiči 50 µg/kg Maščoba 75 µg/kg Mleko 150 µg/kg Mišice, jetra, ledvice 50 µg/kg Maščoba + koža Začasne MRL prenehajo veljati 1. julija 1998“ 2. Učinkovine proti parazitom 2. 2 Učinkovine, ki delujejo proti ektoparazitom 2. 2. 3 Derivat iminofenil tiazolidina Farmakološko aktivna snov Marker ostanek Živalska vrsta MRL Ciljna tkiva Druge določbe „2. 2. 3. 1 Cimiazol Cimiazol Čebele 1 000 µg/kg Med Začasne MRL prenehajo veljati 1. julija 1999“ 0 3 / Z v. 1 9 S L U r a d n i l i s t E v r o p s k e u n i j e 4 6 5


title: Decision on the common position adopted by the Council with a view to adopting a European Parliament and Council Directive amending Directive 93/16/EEC to facilitate the free movement of doctors and the mutual recognition of their diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications (C4-0381/96 -94/0305(COD)) (Codecision procedure: second reading)

eurovoc_concepts:
European Commission
committee (EU)
dentist
doctor
free movement of persons
freedom to provide services
management committee (EU)
medical specialisation
medical training
midwife
mutual recognition principle
nursing staff
power of implementation
public health
recognition of diplomas
right of establishment
third country


title: Reglamento (CE) nº 2017/96 de la Comisión de 22 de octubre de 1996 por el que se modifica el Anexo III del Reglamento (CEE) nº 2377/90 del Consejo por el que se establece un procedimiento comunitario de fijación de los límites máximos de residuos de medicamentos veterinarios en los alimentos de origen animal


title: Verordnung (EG) Nr. 2019/96 der Kommission vom 22. Oktober 1996 zur Wiedererhebung der Zölle für Waren der KN-Codes 6105, 6109 und 6110 sowie 6106 und 6206 mit Ursprung in Litauen, denen gemäß der Verordnung (EG) Nr. 2178/95 des Rates Zollplafonds gewährt werden

eurovoc_concepts:
Lithuania
application of EU law
clothing
originating product
restoration of customs duties
tariff ceiling