title: UDKAST til RÅDETS RESOLUTION om affaldspolitik

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 30. 07. 1996 KOM(96) 399 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN om revisionen af Fællesskabets strategi for affaldshåndtering UDKAST t il RÅDETS RESOLUTION om affaldspolitik (forelagt af Kommissionen) INDHOLDSFORTEGNELSE Resumé 1. INDLEDNING 2. BAGGRUNDEN 3. MÅL 3. 1 Den generelle filosofi bag Fællesskabets affaldshåndteringspolitik 3. 1. 1. Prioriteringen af de forskellige affaldspolitiske principper 3. 1. 2. Producentansvar 3. 2. Særlige mål 3. 2. 1. Forebyggelse 3. 2. 2. Genanvendelse 3. 2. 3. Endelig bortskaffelse 3. 3. Prioriterede affaldsstrømme 3. 4. Overførsel af affald 4. INSTRUMENTER 4. 1. Lovindgreb 4. 2. Økonomiske instrumenter 4. 3. Affaldsstatistikker 4. 4. Andre styringsinstrumenter 4. 4. 1 Gennemførelse, håndhævelse og overvågning af de gældende bestemmelser 4. 4. 2 Håndteringsplaner 4. 4. 3 Udvalg 4. 4. 4. Livscyklusanalyser og økobalancer 5. 6. AKTØRER KONKLUSIONER - 1 Resumé Revisionsrapporten fastslår, at det generelle mål for Fællesskabets affaldshåndtering politik er at sikre miljøbeskyttelse på et højt niveau til fremme af en bæredygtig udvikling, uden at dette griber forstyrrende ind i det indre,marked. Som middel til at nå denne dobbelte målsætning fremføres følgende faktorer som værende af afgørende betydning: * * * * Omfattende og integrerede lovrammer Passende definitioner på affaldsrelaterede begreber Passende regler og principper: geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet Pålidelige og sammenlignelige data Revisionen bekræfter den prioritering af principperne, der blev opstillet i strategidokumentet fra 1989, nemlig at forebyggelse af affald skal have første prioritet, efterfulgt af genanvendelse og endelig af sikker bortskaffelse. Gennemførelsen af denne prioritering skal baseres på den bedst mulige løsning i miljømæssig henseende, under hensyntagen til de økonomiske og sociale omkostninger. Med hensyn til princippet om forebyggelse bør navnlig følgende foranstaltninger videreudvikles: Fremme af renere teknologier og produkter, mindskelse af affaldets farlige karakter, opstilling af tekniske standarder og om muligt EF-dækkende regler for begrænsning af visse farlige stoffer i produkterne, fremme af genbrugs- og genvindingsordninger, passende brug af økonomiske instrumenter, økobalancer, miljørevisionsordninger, livscyklusanalyser og forbrugeroplysnings- og uddannelsesforanstaltninger såvel som udvikling af et miljømærkningssystem. Med hensyn til princippet om genanvendelse bør genanvendelse af materialer generelt foretrækkes frem for genvinding af energi, såfremt dette er miljøforsvarligt. Årsagerne til denne præference er, at materialegenvinding i højere grad fremmer forebyggelse af affald end energigenvinding. Med hensyn til endelig bortskaffelse bør der lægges særlig vægt på så vidt muligt at undgå forbrænding uden energiudnyttelse. To andre problemer, nemlig ukontrollerede lossepladser og kontaminerede områder, kræver særlige og omfattende foranstaltninger på forskellige niveauer. 2- Strategien kommer ind på spørgsmålet om producentansvar. I en vares livscyklus - fra fremstilling, indtil varen ender som affald - har fabrikanter, materialeleverandører, forhandlere, forbrugere og offentlige myndigheder hver deres særlige ansvar for affaldshåndteringen. Fabrikanten spiller imidlertid ofte en fremtrædende rolle, eftersom der er ham, der træffer de beslutninger vedrørende produktet, der er bestemmende for, hvordan det senere kan håndteres som affald. Dette princip vil derfor blive inddraget i fremtidige foranstaltninger, på en sag til sag-basis, under hensyntagen til de forskellige økonomiske aktørers specifikke ansvar. Revisionen af programmet for prioriterede affaldsstrømme synes at vise, at denne fremgangsmåde ikke vil kunne erstatte det traditionelle forberedende stadium i den institutionelle beslutningsproces. Der vil derfor i princippet ikke blive indledt nye projekter på dette område. Der vil snarere blive foretaget undersøgelser af affaldsstrømme og materialestrømme på et sag til sag-grundlag. Strategien bekræfter på ny nødvendigheden af passende kontrol med overførsel af affald inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 259/93/EØF. Der bør i denne forbindelse både lægges vægt på et højt miljøbeskyttelsesniveau og det indre markeds funktion. Principperne om geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet bør efterleves. Disse principper betyder, at affald skal bortskaffes i et af de nærmest beliggende, passende udstyrede anlæg, og at affald, der er opstået i Fællesskabet, ikke bør bortskaffes andre steder. Disse principper gælder imidlertid kun for affald, der er bestemt til bortskaffelse, og ikke for affald, der er bestemt til genanvendelse. Det nye strategidokument indeholder et kapitel om de instrumenter, der skal anvendes på alle de forskellige planer til opfyldelse af strategiens mål, nemlig regulatoriske og økonomiske instrumenter, pålidelige og sammenlignelige affaldsstatistikker og andre styringsinstrumenter, som f. eks. affaldshåndteringsplaner, passende håndhævelse af lovgivningen og korrekt anvendelse af livscyklusanalyser og økobalancer. Hvad aktørerne angår, erkendes det i strategien, at alle de økonomiske aktører, der har berøring med affaldspolitikken, bør spille en aktiv rolle. De affaldspolitiske mål kan ikke nås uden medvirken fra offentlige myndigheder, private og offentlige selskaber, miljøorganisationer og, navnlig, de enkelte borgere og forbrugere. 1. 1. 2. 3. 4. INDLEDNING Affald er en stadig stigende kilde til forurening. Forsvarlig og vel planlagt affaldshåndteringspolitik kan imidlertid både bidrage til at bevare de knappe naturressourcer og beskytte miljøet og derved medvirke effektivt til en bæredygtig udvikling. I september 1989 forelagde Kommissionen Rådet og Europa-Parlamentet en meddelelse om en EF-strategi for affaldsforvaltning (SEK (89) 934 endelig udg. af 18. 9. 89). Rådet og Parlamentet godkendte denne strategi (Rådets resolution af 7. maj 1990 - EFT C 122 af 18. 5. 1990, s. 2, og Parlamentets beslutning af 19. februar 1991- EFT C 72 af 18. 3. 91, s. 34). Endvidere udtrykte Parlamentet i en beslutning af 22. april 1994 ønske om videreudvikling af EF-strategien for affaldsforvaltning (EFT C 128 af 9. 5. 1994, s. 471). Sigtet med nærværende meddelelse om Fællesskabets affaldsstrategi er at revidere Kommissionens meddelelse fra 1989 og tilpasse den til kravene i de kommende fem år1*. Der er således siden 1989 kommet en række meget vigtige begivenheder og faktorer til, som har indflydelse på den holdning, medlemsstaternes og Fællesskabets administrationer og økonomiske aktører indtager på affaldsområdet. På denne baggrund bør Kommissionen genbekræfte og/eller tilpasse de principper, som ligger til grund for dens affaldspolitik. For det første har Kommissionen vedtaget en lang række nye retsforskrifter om affald. For det andet har Domstolen afsagt en række domme i sager, der vedrører affald. Disse kan være retningsgivende for medlemsstaternes og Fællesskabets affaldshåndteringsforanstaltninger. Endvidere har Traktaten om Den Europæiske Union og vedtagelsen af Fællesskabets femte handlingsprogram på miljøområdet, der nu er ved at blive revideret, afstukket rammerne for affaldshåndteringsaktiviteter i Fællesskabet. Derudover er der sket en udvikling i økonomiske, sociale, tekniske og miljømæssige faktorer, som har haft stærk indflydelse på affaldshåndteringspolitikken. Endvidere forbereder EU sig på udvidelsen med ansøgerlande fra Central- og Østeuropa såvel som Cypern og Malta. På internationalt plan fremgår det endelig, både i rapporten fra De Forenede Nationers konference om miljø og udvikling (Agenda 21) og af indgåelsen af Basel-konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af farligt affald og bortskaffelsen heraf, at det er nødvendigt at forebygge og/eller minimere farligt affald og håndtere farligt affald på en måde, der ikke skader sundhed og miljø. i) Denne revision omfatter ikke radioaktivt affald. -4 Nu, syv år efter den første meddelelse om en affaldsstrategi, bør Europa- Parlamentet og Rådet såvel som Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, de offentlige myndigheder, de økonomiske aktører og miljø- og forbrugerorganisationerne orienteres om revisionen af 1989-affaldsstrategien. Kommissionen har for nylig vedtaget og forelagt Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om de foranstaltninger, der er truffet siden vedtagelsen af den første meddelelse (KOM (95) 522 endelig udg. af 8. 11. 1995). Ved gennemførelsen af denne meddelelse vil der til fulde blive taget hensyn til Fællesskabets forpligtelser i henhold til international ret, navnlig hvad handel angår, og de principper, der ligger til grund for Fællesskabets politik på andre områder. 2. 7. 8. 9. 10. BAGGRUNDEN Affald er materielle genstande. Det Europæiske Fællesskab har oprettet et indre marked, hvor natic. ?l. e grænser ikke længere fungerer som økonomiske grænser, og hvor den fri bevægelighed for varer er af afgørende betydning. Medlemsstaterne er forpligtet til at overholde EF-traktatens bestemmelser, f. eks. bestemmelserne i artikel 30-36 om fri bevægelighed for varer, i deres nationale bestemmelser og i deres administrative praksis i forbindelse med anvendelse og fortolkning af EF- retten. Domstolen har fastsat, at der med termen "varer" i traktaten forstås varer uanset deres værdi, art, karakteristika og formål. I denne forbindelse må affald betragtes som 'varer' i henhold til artikel 30, uanset om de vil blive genbrugt, genvundet eller bortskaffet (sag C-2/29, Kommissionen mod Belgien). Domstolen har imidlertid fremført, at affald er varer af en særlig art, som kan udgøre en risiko for miljøet. I lyset af artikel 30-36 og ud fra princippet om, at indgreb mod miljøskader fortrinsvis skal ske ved kilden, kan den fri bevægelighed for affald derfor begrænses af hensyn til miljøbeskyttelsen og i overensstemmelse med den gældende lovgivning. Som et skridt i denne retning indførtes der med affaldsstrategien for 1989 et princip om geografisk nærhed. Det betyder, at affald skal afskaffes i et af de "nærmest beliggende, forsvarligt udstyrede anlæg". Endvidere fremførtes princippet om tilstrækkelig egenkapacitet med hensyn til affaldsbortskaffelse, i første instans for Fællesskabet som helhed, hvilket afspejler den generelle idé, at affald, der er skabt i Fællesskabet, ikke bør bortskaffes uden for Fællesskabet. I lovgivningen er der herefter taget behørigt hensyn til disse principper, som er blevet anvendt på bortskaffelse af affald, men dog ikke på genanvendelse af affald. Tidligere benyttede en række medlemsstater sig i vid udstrækning af principperne om geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet for at oprette og bevare passende og bæredygtige affaldshåndteringssystemer. Efter Kommissionens opfattelse kan disse nationale politikker spille en værdifuld rolle, forudsat at de er i overensstemmelse med traktaten og principperne for det indre marked. I Fællesskabets affaldsforskrifter har man søgt at skabe ligevægt mellem behovet for at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau - i henhold til EF-traktatens artikel 130R - og behovet for et passende reguleringsniveau til sikring af et velfungerende indre marked. Dette ville give de økonomiske aktører mulighed for at drive virksomhed på affaldsområdet i Fællesskabet på grundlag af fælles regler, samtidig med at der tages hensyn til medlemsstaternes legitime ønske om at fastlægge og gennemføre affaldspolitik og affaldshåndteringsforanstaltninger på nationalt plan. At der således er tale om forskellige målsætninger, har udmøntet sig i, at nogle af Fællesskabets affaldsdirektiver er baseret på EF-traktatens artikel 100A, mens andre har 13OS som retsgrundlag. Sigtet med denne strategi er at bidrage til et højt miljøbeskyttelsesniveau på affaldsområdet inden for rammerne et indre marked. Kommissionen satser stærkt på at opfylde dette mål og anmoder alle de interesserede parter om at bistå den hermed. 6- 11. Fællesskabets miljøpolitik tager sigte på et højt beskyttelsesniveau. Derfor skal miljøforurenende emissioner (til luft, vand, jord) fra anlæg mindskes så vidt muligt og på den mest omkostningseffektive måde. En given emissions miljøbelastning afhænger ikke af emissionsprocessen. Der er derfor ikke grund til at opstille forskellige normer for forskellige sektorer (industri- og affaldsbehandlingsanlæg), så længe udgangsmaterialet og processen er sammenlignelig. De samme strenge normer bør i princippet gælde for affald, uanset om det behandles i industrianlæg eller i affaldsbehandlingsanlæg (genanvendelse eller bortskaffelse). Kommissionens fremtidige arbejde vil tage sigte herpå. Der bør også lægges vægt på at sikre, at der ikke fastsættes normer, der begrænser emissionerne i et givet miljømedium (luft, vand eller jord), men samtidig fører til en stigning i emissionerne til andre medier. Denne grundlæggende filosofi, som er nedfældet i forslaget til et direktiv om integreret forureningsbekæmpelse for industrianlæg, herunder affaldsbehandlingsanlæg, skal også være retningsgivende for Fællesskabets affaldsstrategi. 12. Kommissionen er overbevist om, at befolkningens betænkeligheder, således som de udmøntes i 'ikke i min baghave'-syndromet kun kan overvindes med meget strenge miljønormer for alle affaldshåndteringsanlæg. 13. Debatten om sondringen mellem 'affald' og 'varer' har nu bestået i næsten 20 år. Der er endnu ikke fundet frem til nogen tilfredsstillende definition på, hvornår et materiale bliver til affald, og hvornår affaldet igen bliver til en vare. Et løsningsforslag, som til tider er blevet fremsat, består i, at materiale er en 'vare', når det har økonomisk værdi. Dette ville hverken være på linje med EF- definitionen på affald eller med Domstolens udtalelse, som går ud på, at definitionen på affald ikke afhænger af den økonomiske værdi, som en kasseret genstand måtte have, og at affald uden økonomisk værdi skal betragtes som vare i den i EF-traktatens artikel 30 nævnte betydning, omend af særlig art. Dette spørgsmål er vanskeligt at løse, men de praktiske følger heraf er af en sådan art, at alle de involverede parter, herunder de internationale organisationer, gør en yderligere indsats for at finde frem til en sådan definition. 14. Definitionerne på "affald" og "farligt affald" i Rådets direktiv 75/442/EØF, ændret ved direktiv 91/156/EØF, og 91/689/EØF har ikke løst alle vanskelighederne med sondring mellem affald og vare, selv om sigtet hermed både var at beskytte miljøet og det indre marked. 15. Medlemsstaterne har i deres gennemførelse af EF-lovgivningen anvendt ret forskellige begreber for affald og farligt affald og opstillet forskellige affaldslister. Kommissionen mener af denne grund, at de ovennævnte målsætninger kun kan opfyldes, hvis alle medlemsstaterne inkorporerer EF-definitioneme på affald og farligt affald og de respektive lister i deres nationale lovgivning. Hermed ville man undgå den stærkt afvigende terminologi - industriaffald, restaffald, sekundære råstoffer, specialaffald osv. - som kun øger vanskelighederne for de økonomiske aktører og myndighederne. På samme tid ville der i princippet kun være én EF- dækkende liste for "affald" og for "farligt affald", hvilket i høj grad ville være til fordel for alle de berørte parter med hensyn til gennemsigtighed, planlægning og økonomisk sikkerhed. I forbindelse med forberedelsen til EU's udvidelse bør opmærksomheden navnlig koncentreres om de central- og østeuropæiske lande, der forbereder sig på at tiltræde EU. Samtidig med at landenes lovgivning skal tilpasses EU-retten, bør der sættes ind på at skærpe de praktiske foranstaltninger til at sikre håndhævelse og anvendelse af bestemmelserne. 16. Hvis medlemsstaterne mener, at listerne ikke afspejler de forskellige former for "affald" eller "farligt affald" fuldstændigt eller korrekt, har de på nuværende tidspunkt ret til at indføre eller bevare strengere nationale bestemmelser. Det skal endvidere bemærkes, at affald, der ikke optræder på fællesskabslisten, kan være omfattet af anden relevant EF-lovgivning. Sådanne foranstaltninger skal imidlertid anmeldes til Kommissionen. Der findes en særlig, forenklet udvalgsprocedure til tilpasning af EF-listerne til nye krav. 17. Ifølge den nyligt offentliggjorte rapport "Europas miljø: Statistisk kompendium for Dobris-vurderingen" blev der i 1990 i de 15 medlemsstater i alt skabt ca. 910 mio tons affald (eksklusive landbrugsaffald); heraf var 22 mio. tons farligt affald. Den potentielle miljøbelastning af disse affaldsmængder er enorm. Det er imidlertid uhyre vanskeligt, om ikke umuligt, at tegne et sammenhængende billede for forskellige lande inden for en given tidsramme, som kan vise udviklingen i affaldsmængderne i de sidste 10 år. Der findes kun få oplysninger fra før 1985, og de senere oplysninger er spredte og vanskelige at sammenligne eller opsummere. Dette skyldes manglen på systematisk dataindsamling på EF-plan med anvendelse af ensartede rammer, definitioner og terminologi. I kapitel 4. 3. beskrives statistisk spørgsmålet nærmere. 8- 3. MÅL 3. 1 Den generelle filosofi bag Fællesskabets affaldshåndteringspolitik 3. 1. 1. Prioriteringen af de forskellige affaldspolitiske principper. 18. 19. 20. 21. Genanvendelse og bortskaffelse er vigtige for affaldspolitikken, men bør ikke være det vigtigste element i en sådan politik. Skabelse af affald er en form for forurening og på samme tid spild af ressourcer. Derfor må sigtet med en fællesskabsaffaldspolitik, der er baseret på forsigtigheds- og forebyggelsesprincippet, være at forhindre affaldets opståen og endvidere at mindske indholdet af farlige stoffer i affaldet. På denne måde undgår man samtidig at udsætte menneskers sundhed og miljøet for risiko. På lang sigt vil en sådan politik indebære, at alle affaldsrelaterede problemer må integreres allerede i produktionsfasen, til gavn for en bæredygtig udvikling. 'Genanvendelse' dækker tre begreber: genbrug, genvinding og energiudnyttelse. Affald, der ikke kan undgås, bør genanvendes efter en af disse metoder. Endelig bortskaffelse skal være sikkerhedsmæssigt forsvarlig og må kun omfatte affald, som det ikke er muligt at genanvende. Kommissionen bekræfter derfor den prioritering af principperne, som er opstillet i strategien fra 1989: herefter skal forebyggelse af affald have første prioritet efterfulgt af genanvendelse af affald og endelig sikker bortskaffelse af affald. Denne prioritering mellem principperne skal naturligvis anvendes med en vis fleksibilitet. Valget mellem disse forskellige muligheder skal baseres på miljøhensyn under samtidig hensyntagen til de økonomiske og sociale omkostninger. I en forsvarlig håndteringsstrategi bør der anvendes analyse- og beslutningsmetoder til vurdering af fordele og ulemper ved at gribe ind og undlade at gribe ind. Efter Kommissionens opfattelse må affaldsforebyggelse under alle omstændigheder foretrækkes frem for enhver anden løsning. I denne forbindelse kan metoden med 'internalisering af de eksterne (miljø)omkostninger' være nyttig. Ved eksterne omkostninger forstås de omkostninger til naturressourcer og materialeressourcer, som endnu ikke er indregnet i markedsprisen på disse ressourcer, og de omkostninger (skader) for miljøkvaliteten, som opstår i løbet af produktcyklen, herunder affaldshåndtering. Vurdering af disse eksterne omkostninger i penge og internalisering heraf i produktprisen på de forskellige stadier af produktets livscyklus ville i princippet - gennem markedsmekanismerne - skabe et i miljømæssig og økonomisk henseende optimalt affaldshåndteringssystem. I praksis er det imidlertid af forskellige årsager endnu ikke muligt at gennemføre en samlet internaliseringsstrategi. 22. 23. Kommissionen vil i de kommende år fortsat arbejde for at fremme disse principper ved at skabe juridiske, økonomiske og administrative instrumenter, hvorved disse principper kan efterleves i hele Fællesskabet. For at mindske affaldsmængden betydeligt og for generelt at opfylde høje genanvendelsesmål vil Kommissionen fremsætte forslag på områder, hvor der vil kunne fastsættes kvantitative mål på EU-plan. I denne forbindelse vil det være vigtigt at sikre, at der er fuld klarhed over, hvilke affaldsmængder der skabes i de forskellige industriprocesser, så de forskellige foranstaltningers effektivitet kan vurderes. De økonomiske aktører opfordres endvidere til at opstille kvantitative mål for affaldsreduktion og -genanvendelse for de enkelte produktionsenheder. Der er endelig gode muligheder for at reducere og genanvende dagrenovation på en mere bæredygtig måde. Der vil også blive opstillet nye mål på dette område. 3. 1. 2. Producentansvar 24. 25. En forebyggende affaldspolitik, som tager sigte på at forhindre skabelse af affald, må begynde med produktet og produktionsprocessen. Allerede ved udformningen af et produkt skal der tages hensyn til de forskellige affaldshåndteringsløsninger. Det indebærer, at der skal sættes ind på alle stadier af et produkts livscyklus, fra produktion, over anvendelse til indsamling, genbrug, genvinding og endelig bortskaffelse. Tidligere blev omkostningerne ved og ansvaret for bortskaffelse af produkter, der blev til affald, traditionelt båret af enten miljøet selv eller af skatteyderne. Denne fremgangsmåde er ikke i overensstemmelse med principperne i EF-traktatens artikel 130R, navnlig forsigtigheds- og forebyggelsesprincippet såvel som forureneren- betaler-princippet og princippet om, at indgreb over for miljøskader fortrinsvis skal finde sted ved kilden. 26. Disse grundlæggende principper tager sigte på en lukket livscyklus for stoffer, komponenter og produkter - lige fra produktionsstadiet til det tidspunkt, hvor de bliver til affald. Dette mål kan kun nås, hvis ansvaret påhviler de økonomiske aktører, som bedst kan bidrage til at beskytte, bevare og forbedre miljøkvaliteten. 10 27. 28. 29. Hvad angår et produkts livscyklus - fra fremstilling til affald - har fabrikanter, materialeleverandører, forhandlere, forbrugere og offentlige myndigheder hver deres særlige ansvar for affaldshåndtering. Det er imidlertid fabrikanten, som har den mest fremtrædende rolle. Det er fabrikanten, der tager de afgørende affaldshåndteringsrelaterede beslutninger vedrørende et givet produkt, såsom design, udformning, anvendelse af materialer, produktets sammensætning og endelig dets markedsføring. Fabrikanten kan derfor skabe muligheder for ikke blot at undgå affald gennem velovervejet anvendelse af naturressourcer, fornyelige råstoffer eller ufarlige materialer, men også for at udforme produkterne på en måde, der gør forsvarlig genbrug og genanvendelse nemmere. Mærkning, brugsanvisninger og datablade kan bidrage hertil. Denne fremgangsmåde er i overensstemmelse med begrebet 'ansvarsdeling', der er foreslået i det femte handlingsprogram på miljøområdet. Dette begreb understreger netop, at der kun kan gøres fremskridt inden for miljøbeskyttelse, hvis alle de berørte parter medvirker på en samordnet måde. Kommissionen vil, på et sag til sag-grundlag, integrere og efterleve de ovennævnte principper i alle fremtidige foranstaltninger, som den foreslår eller iværksætter på affaldsområdet, under hensyntagen til de forskellige økonomiske aktørers særlige ansvarsområder. 3. 2. SÆRUGE MÅL 3. 2. 1 Forebyggelse 30. Den miljøbelastning, et produkt eller et anlæg forvolder, skyldes ikke kun skabelsen af affald. En given genstands miljøbelastning bør derfor vurderes for hele genstandens livscyklus. Miljøbelastningen bør således normalt bestemmes ud fra en "vugge til grav"-indfaldsvinkel, dvs. fra udvindingen af råmaterialer, forarbejdning, fremstilling og transport til anvendelse og endelig håndtering som affald. Formålet med denne indfaldsvinkel er på den ene side at spare råstoffer og energi og på den anden side at minimere affaldsmængden, særlig farligt affald. Målet bør på langt sigt være at udnytte færre materialer i processer, produkter og tjenesteydelser. 31. Der findes endnu ikke tilstrækkeligt konsoliderede metoder til gennemførelse af livscyklusanalyser af produkter. Men disse metoder kan i fremtiden vise sig at blive et uhyre nyttigt redskab til strategisk affaldsplanlægning. 11 - 32. 33. 34. 35. 36. 37. I strategidokumentet fra 1989 hedder det, at forebyggelse af affald først og fremmest bør sikres ved anvendelse af renere teknologi i produktionsprocessen og ved produktorienterede foranstaltninger, f. eks. indførelse af et miljømærkningsfr/stem på EF-plan. Det må erkendes, at Fællesskabets resultater med hensyn til forebyggelse af affald ikke er tilfredsstillende. Tværtimod er affaldsmængderne som helhed stadig vokset. Kommissionen vil fortsat fremme udviklingen af renere teknologi gennem de forskellige finansieringsfonde (f. eks. LIFE, miljø- og klimaprogrammet, programmet for industri- og materialeteknologi), og den vil søge at få medlemsstaterne og de økonomiske aktører til at anvende denne teknologi, for eksempel ved brug af instrumenter, såsom forslaget til direktiv om integreret forureningsforebyggelse og -bekæmpelse. Kommissionen vil søge at styrke miljøaspektet ved de tekniske standarder inden for rammerne af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) for at sikre, at der allerede i produktstandarderne tages hensyn til de problemer, der opstår, når produktet er udtjent. Kommissionen vil fremme genbrug og genvinding på miljømæssigt og økonomisk forsvarlige betingelser, da det mindsker behovet for at fremstille nye produkter og dermed nyt (fremtidigt) affald. I visse tilfælde kan det blive nødvendigt at opstille EF-dækkende regler for at begrænse tungmetaller i produkter eller i produktionsprocessen eller forbyde specifikke produkter for at forhindre, at der på et senere stadium opstår farligt affald. Dette kan komme på tale, når hverken genbrug, genanvendelse eller sikker bortskaffelse kan accepteres som en miljøforsvarlig løsning. En vigtig faktor for affaldsminimering er prisen. Hvis prisen på naturressourcerne er lav, skabes der mere affald. Hvis prisen på affaldsbortskaffelse er høj, vil man generelt søge at begrænse skabelsen af affald. Endvidere anvender nogle medlemsstater økonomiske instrumenter - såsom afgifter på produkter, der hverken kan genbruges eller genvindes - som middel til at få forbrugerne til at vælge andre produkter. Kommissionen vil søge at fremme anvendelsen af økonomiske instrumenter i affaldssektoren, i overensstemmelse med reglerne for det indre marked. Af andre midler til at forebygge affald kan nævnes miljørevisionsplaner for økonomiske aktører; miljørevision viser klart, hvor store mængder affald der skabes, og vil derved være et incitament til at udvikle affaldsminimeringsstrategier. EF-forordningen om miljørevision kan bruges som udgangspunkt for medlemsstaternes revisionssystemer. Forordningen om miljømærkning kan også anvendes på affaldshåndteringsområdet til at fremme affaldssparsomme produkter. Hvad disse virkemidler angår, erkendes det dog, at der bør tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for de små og mellemstore virksomheder. - 12 38. 39. Affaldsminimering kan generelt fremmes, hvis forbrugerne kan anspores til at købe produkter, der forurener mindre, der er fremstillet af genvundne materialer, eller som selv kan genbruges eller genvindes. Kommissionen vil fremme forbrugeroplysning på dette område og derved bidrage til at ændre forbrugsmønstrene. Kommissionen vil fortsætte med at skabe juridiske og institutionelle rammer på EF-plan, som kan fremme forebyggelse af affald. Det afhænger både af medlemsstaterne, de økonomiske aktører og forbrugerne, om denne strategi vil lykkes. Der kræves en fælles indsats fra myndighederne på lokalt, regionalt og nationalt plan og på fællesskabsplan, som kan vise, at affaldsforebyggelse betaler sig, både med hensyn til pris, forbrugernes tilfredsstillelse og miljøbeskyttelse. 3. 2. 2. Genanvendelse 40. 41. Genanvendelsen af affald udgør kernen i enhver affaldshåndteringspolitik. Hvis skabelse af affald ikke kan undgås, må affaldet derfor genbruges eller genanvendes gennem materialegenvinding eller energiudnyttelse. Hvis genbrug af et produkt er miljøforsvarligt, bør denne mulighed fremmes yderligere, da man herved undgår af skabe affald. Affald kan i øvrigt hovedsagelig genanvendes ved materialegenvinding, hvorved en del af eller alle de materialer, der findes i affaldet, oparbejdes, så de kan bruges til fremstilling af nye produkter, eller ved energigenvinding, dvs. at affaldet anvendes som brændsel. 42. Materialegenvinding kræver, at affaldet sorteres ved kilden. Dette indebærer, at de endelige brugere og forbrugerne deltager i affaldshåndteringskæden, hvilket giver dem større forståelse for behovet for affaldsminimering. Det er således de endelige brugere og forbrugerne, som bør sortere affaldet, hvorved genanvendeligt affald genindtræder i produktionskredsløbet. Endvidere bør energistrategier, der beror på affald som brændsel, ikke undergrave principperne om forebyggelse og materialegenvinding. I mange tilfælde vil man ved at bevare det genanvendelige affalds materialestruktur kunne mindske behovet for yderligere materiale og energi til fremstilling af et nyt produkt. Gennem materialegenvinding mindskes også emissioner fra affaldsforbrændingsanlæg. På denne baggrund bør materialegenvinding prioriteres frem for energimæssig udnyttelse, hvis det er miljøforsvarligt, da materialegenvinding i højere grad end energimæssig udnyttelse forebygger skabelse af affald. Det vil imidlertid være nødvendigt at tage hensyn til de miljømæssige, økonomiske og videnskabelige konsekvenser af de forskellige løsninger, hvilket i visse tilfælde vil kunne resultere i, at energigenvinding foretrækkes. 13 - Materialegenvinding 43. Med hensyn til materialegenvinding bør det fremføres, at produkternes kompleksitet, for å vidt angår materialesammensætning og struktur, er øget betydeligt i årenes løb. Det er imidlertid karakteristisk for genvindingsindustrien, at den ofte kun håndterer de mere simple produkter. Det vil derfor være en vigtig opgave at udvikle en genvindingsindustri, der er baseret på moderne metoder og teknologier, hvorved udtjente produkter kan oparbejdes på et økonomisk rentabelt grundlag. 44. 45. Der bør skabes tættere forbindelse mellem alle de forskellige økonomiske aktører i produktions- og distributionskæden for at øge muligheden for at genvinde materialer og produkter. De anvendte materialer bør navnlig være nemme at sortere og være indbyrdes kompatible i genvindingsprocesssen, og produkterne bør udformes på en sådan måde, at de er nemme at skille ad. Der bør endvidere skabes afsætningsmuligheder for genvundne materialer og produkter i hele Fællesskabet. Dette forudsætter, at de økonomiske aktører og forbrugerne overbevises om, at materialer og produkter, der helt eller delvis består af genvundne materialer, opfylder de samme sundheds-, sikkerheds-, og miljønormer som "nye" produkter. Krav til offentlige indkøb kan spille en vigtig rolle for at fremme anvendelsen af genvundne produkter. Energigenvinding 46. Som kilde til energi får forbrænding af affald med energiudnyttelse stadig større betydning, men denne proces er behæftet med betydelige problemer. Medlemsstaterne definerer grænsen mellem affaldsforbrænding med og uden energigenvinding på forskellig måde. Kommissionen vil derfor træffe yderligere foranstaltninger for at skabe klare definitioner på dette område. Det vil i fremtiden måske blive nødvendigt at overveje at opstille EF-kvalitetskrav til bestemmelse af, hvornår en given forbrændingsoperation skal betragtes som genanvendelse eller bortskaffelse. Med hensyn til valg af terminologi bør begrebet "genvinding" endvidere kun anvendes på materialegenanvendelse og bør ikke, som det allerede er fastsat i Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald, omfatte energiudnyttelse. 47. Ved energigenvinding bør det sikres, at den fremstillede energi udnyttes på den mest effektive måde. Det må derfor overvejes, om kun affald, der giver et energimæssigt nettoudbytte, bør betragtes som affald, der kan anvendes til energiudnyttelse. 48. Emissionerne fra energigenvindingsanlæg skal mindskes og være i overensstemmelse med EF-forskrifterne. Opmærksomheden bør særlig rettes mod anlæg, som ikke oprindeligt var udformet til forbrænding af affald som brændselssubstitut. For alle anlæg gælder det, at forbrænding skal udføres på en sådan måde, at reststofferne kan bortskaffes på en miljøforsvarlig måde. - 14 3. 2. 3 Endelig bortskaffelse 49. 50. 51. 52. 53. Endelig bortskaffelse af affald består hovedsagelig i affaldsforbrænding uden energiudnyttelse og deponering af affald. Til tider anses også dumpning eller udledning af affald på havet som endelig bortskaffelse. I tråd med en række internationale konventioner mener Kommissionen ikke, at udledning af affald i havet eller på havbunden er en acceptabel løsning, og dette bør derfor undgås. Dette princip gælder alle former for affald, herunder udtjente skibe og andet omfangsrigt affald. I medfør af direktiv 75/442/EØF skal medlemsstaterne træffe foranstaltninger til at skabe et integreret og passende netværk af affaldsbortskaffelsesanlæg, hvorved Fællesskabet sættes i stand til selv at bortskaffe sit affald. De affaldshåndterings planer, som alle medlemsstaterne skal udarbejde, vil utvivlsomt bidrage til skabelsen af dette EF-dækkende net. Bortskaffelsesomkostningerne afspejler ofte ikke de reelle omkostninger for miljøet. Ofte medregner man således ikke omkostningerne i hele en deponeringsplads' levetid - 100 år eller mere. Lave bortskaffelsespriser giver ikke noget incitament til genanvendelse eller forbehandling af affald. Medlemsstaterne bør derfor på længere sigt sikre, at den pris, der betales for bortskaffelse af affald, gøres mere gennemsigtig. Målet bør være, at prisen nøjagtigt afspejler de faktiske omkostninger ved affaldsdeponering, f. eks. omkostningerne i forbindelse med nedlukning og efterbehandling af et deponi. Dette ville genoprette ligevægten mellem omkostningerne ved bortskaffelse, som nu generelt er for lave, og andre former for behandling, f. eks. miljøforsvarlig genanvendelse, hvor omkostningerne er relativt høje. Forbrænding af affald mindsker affaldets volumen. Men forbrænding af affald uden energiudnyttelse bidrager ikke til ressourcebesparelser. Målet bør derfor være, at alle forbrændingsanlæg udnytter energien. Ved forbrænding bør emissionen af forureningsstoffer minimeres, navnlig tungmetaller, dioxin og furan. Det bør nøje overvåges, at anlæggene opfylder de gældende forskrifter, herunder navnlig direktiv 94/67/EF. Som allerede nævnt bør anlæg, som ikke oprindeligt er udformet til forbrænding af affald, overvåges særlig nøje. Deponering af affald bør i princippet anses for den sidste - og ringeste - løsning. Deponering belaster miljøet, navnlig når man medregner virkningerne på langt sigt. Dette udelukker ikke, at affaldsdeponering i særlige tilfælde er den eneste rimelige form for bortskaffelse. Men i affaldsstrategierne bør der ikke desto mindre sættes kraftigt ind på at forebygge og, hvis dette ikke er muligt, minimere de affaldsmængder, der deponeres. Dette kan navnlig opnås gennem affaldsforebyggelse og genanvendelse. Affald bør endvidere sorteres og/eller forbehandles, inden det deponeres, så dets volumen mindskes og farligt affald fjernes. På mellemlang sigt mener Kommissionen, at kun ikke-genanvendeligt affald og inert affald bør accepteres på deponeringspladser. 15 - 54. 55. Efter Europa-Parlamentets forkastelse af Rådets fælles holdning til et direktiv om deponering af affald, vil Kommissionen i den nærmeste fremtid fremsætte et nyt forslag med strenge mindstekrav for godkendelse af deponeringspladser. Direktivet vil blive gennemført gradvis i medlemsstaterne og vil give mulighed for øget beskyttelse af miljøet mod kontaminering og andre risici fra deponeringspladser. Kommissionen vil i de kommende år sikre, at direktivet gennemføres til fulde. Der er betydelig miljørisiko ved kontaminerede områder, såsom gamle lossepladser, ukontrolleret deponering af affald, forladte industriområder og militære områder osv. Der bør lægges stor vægt på oprensning af disse områder. Opmærksomheden bør endvidere henledes på gamle miner og andre underjordiske anlæg, hvor slutoplagring af affald indebærer samme eller måske endnu alvorligere fare for miljøet end almindelige deponeringspladser. 56. Nogle medlemsstater har indledt foranstaltninger til oprensning af kontaminerede områder, hvilket ofte er en både bekostelig og vanskelig operation. Kommissionen mener, at lokalisering og genopretning af sådanne kontaminerede områder først og fremmest påhviler medlemsstaterne, som også skal overveje, hvorvidt "forureneren betaler princippet" skal anvendes i disse tilfælde. Der bør i fremtiden udveksles erfaringer, knowhow og oprensningsteknologier mellem medlemsstaterne. Dette problem ventes at være af særlig stort omfang i Central- og Østeuropa. 3. 3. Prioriterede affaldsstrømme 57. 58. Til opfølgning af Rådets resolution af 7. maj 1990 om EF-dækkende foranstaltninger for særlige affaldstyper har Kommissionen udviklet et program for prioriterede affaldsstrømme, navnlig brugte dæk, udtjente biler, affald fra sundhedssektoren, byggeaffald og affald fra elektrisk og elektronisk udstyr. Arbejdsmetoden byggede på et hollandsk forsøg, som havde ført til indgåelse af kontrakter om særlige affaldstyper. Sådanne kontrakter består i aftaler mellem regeringen, økonomiske aktører og evt. ikke-statslige organisationer, som forpligter sig til at opfylde de mål for affaldsreduktion eller -genanvendelse, som regeringen havde opstillet. Der blev imidlertid ikke opstillet mål på EF-plan. Arbejdsgrupperne omfattede repræsentanter for de nationale regeringer, Kommissionens tjenestegrene, producenter af råvarer, fabrikanter, detailforhandlere, miljø- og forbrugersammenslutninger osv. - 16- 59. Den oprindelige idé, som gik ud på at nå til enighed mellem deltagerne om kvantificerede mål for de forskellige affaldsstrømme, blev kun delvis realiseret. Af mulige grunde hertil kan nævnes: der fandtes ikke tilstrækkelige EF-dækkende statistikker over de pågældende affaldsformers mængder og kvalitet og miljøbelastningen herfra; ikke alle parterne var rede til at tage hensyn til alle affaldshåndteringsaspekter og konsekvenser af affaldsstrømmen; der var ingen eller mangelfuld metodologi til vurdering af de økonomiske aspekter, hvorved miljøulemper/fordele kunne beregnes, og hverken repræsentanterne for medlemsstaterne, industrien og de ikke-statslige organisationer havde mandat til at forhandle, acceptere og vedtage visse beslutninger. 60. 61. Den generelle konklusion af projekterne for de prioriterede affaldsstrømme er, at de bidrog til større indsigt i og mere information om de forskellige affaldsstrømme og mulige løsninger herpå, herunder bedre produktdesign og produktionsprocesser. Denne fremgangsmåde baseret på projekter for specifikke prioriterede affaldsstrømme var imidlertid ikke altid tilstrækkelig vellykke* til at kunne erstatte den traditionelle forberedelsesfase i den institutionelle beslutningsproces. Det må endvidere nævnes, at denne fremgangsmåde er meget tids- og arbejdskrævende. På denne baggrund vil Kommissionen i princippet ikke indlede nye specifikke projekter, hvor denne metode anvendes. Den agter imidlertid at undersøge andre affaldsstrømme eller materialestrømme, såsom tungmetaller eller visse organiske forbindelser, på et sag til sag-grundlag. De allerede eksisterende projekter vil blive fulgt op. 3. 4. Overførsel af affald 62. 63. Fællesskabet har opstillet detaljerede forskrifter for overførsel af affald i Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 og ved ratificering af Basel-konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af farligt affald og bortskaffelsen heraf. Fællesskabet arbejder endvidere for tiden med integrering i EF-lovgivningen af de aftaler om international transport af farligt gods, herunder affald, der er opstillet under FN's rekommandationer på dette område. Det er imidlertid klart, at der stadig resterer et stort arbejde med at detailregulere overførsel af affald inden for EF på den ene side og til og fra andre tredjelande på den andrn side. Der bør lægges særlig vægt på at sikre, at lande, der ansøger om EU-medlemskab, samarbejder fuldt ud om anvendelse og håndhævelse af reglerne på EU-plan og internationalt plan om overførsel af affald. Vi har allerede været inde på princippet om egenkapacitet, ^rincippet gælder kun bortskaffelse af affald og tager navnlig sigte på at sikre, at affald ikke eksporteres til tredjelande. Inden for EF søger man med dette princip også at undgå overførsel med henblik på bortskaffelse mellem medlemsstaterne indbyrdes. Det afhænger i høj grad af medlemsstaterne, i hvilken udstrækning de anvender denne mulighed. Der synes på nuværende tidspunkt generelt ikke at være behov for yderligere regulerende indgreb for denne form for overførsel af affald. 17- 64. 65. 66. 67. 68. Affald, der overføres med henblik på genanvendelse, er, som nævnt ovenfor, i vid udstrækning underkastet principperne for det indre marked. Medlemsstaterne har ret til modsætte sig denne form for overførsel på særlige, nærmere angivne, vilkår. Det må imidlertid også sikres, at affald bestemt til genanvendelse håndteres på miljøforsvarlig måde. I dette øjemed er det vigtigt, at vilkårene for affaldsbehandling er baseret på de samme strenge normer i hele EF. Der bør derfor tilvejebringes ligelige vilkår for genanvendelsesoperationer, så det undgås, at affald overføres til de dele af EF, hvor lavere miljøstandarder medfører lavere omkostninger. Kommissionen mener derfor, at der bør gøres en større indsats for at harmonisere miljønormerne, så der i de relevante tilfælde kan opstilles fælles miljønormer for genanvendelsesoprationer. Dette er efter Kommissionens opfattelse det bedst mulige grundlag for at forlige miljøbaserede argumenter og hensynene til fri samhandel. I denne forbindelse skal det bemærkes, at der for tiden er en debat i gang i EF om, hvorvidt affald, der er bestemt til forbrænding med energiudnyttelse, snarere bør følge principperne om fri samhandel, eller om medlemsstaterne bør have adgang til generelt at forbyde overførsel af affald til dette formål. Det skal dog fremhæves, at yderligere restriktioner for omsætning af affald med henblik på genanvendelse kan indebære, at den nuværende EF-lovgivning på området må ændres. Der bør endvidere lægges vægt på passende håndhævelse af bestemmelserne om overførsel af affald for yderligere at begrænse ulovlige overførsler og kriminelle aktiviteter i forbindelse hermed, navnlig med hensyn til overførsler fra et land til et andet. Hvad eksport af affald angår, har EF allerede forbudt eksport af alt affald med henblik på bortskaffelse til andre lande, bortset fra visse EFTA-lande, som har afgivet skriftligt samtykke til import heraf. Eksport af farligt affald til ikke-OECD- lande med henblik på genanvendelse skal afvikles inden udgangen af 1998. Dette initiativ er i tråd med en beslutning fra 1995 truffet inden for rammerne af den tredje partskonference under Basel-konventionen om overførsel af farligt affald. Siden da har en række tredjelande givet udtryk for betænkelighed over de økonomiske og handelsmæssige virkninger af en sådan beslutning. Af denne grund og navnlig for at gøre det klart for eksportører og importører, hvilken form for affald eksportforbuddet vil dække, blev det inden for rammerne af Basel- konventionen besluttet, at der i 1997 skulle vedtages lister over affald, som er farligt, og lister over affald, som ikke henhører under konventionen. Det vil vise sig, i hvor høj grad man med sådan en liste kan finde den rette ligevægt mellem affald, som må overføres under kontrol, og farligt affald, som ikke længere må overføres fra industrialiserede til ikke-industrialiserede lande. Det er i EF's interesse, at handelen med affald til genanvendelse ikke hindres unødigt, samtidig med at der må lægges stor vægt på at undgå, at farligt affald, som ikke- OECD-landene ikke har kapacitet til at håndtere korrekt, eksporteres under dække af "overførsel med henblik på genanvendelse". 18 4. INSTRUMENTER 4. 1. Regulerende indgreb 69. 70. 71. 72. I henhold til Domstolens begreber er affald en "vare", dog med visse særlige egenskaber. Et indre marked for varer/produkter, som kan omsættes frit inden for EF, er næppe tænkeligt uden EF-dækkende regler for håndtering af disse produkter, når de er udtjente. Der vil derfor fortsat være behov for EF-bestemmelser om affald. I disse bestemmelser bør der tages hensyn til den økonomiske og sociale udvikling i Fællesskabet som helhed og behovet for en ligevægtig udvikling i dets forskellige regioner. Da medlemsstaterne også har et særligt ansvar for at beskytte miljøet, bør der udarbejdes EF-dækkende regler om affald, der er i overensstemmelse med nærhedsprincippet, og som samtidig sikrer et højt miljøbeskyttelsesniveau i hele Fællesskabet. Der bør ligeledes lægges vægt på harmoniseret anvendelse af fællesskabsreglerne til fremme af samhandelen med genanvendeligt affald. Dette vil fremme en konkurrencedygtig europæisk genanvendelsesindustri, der gradvis kan udvikle bedre teknologier. Kommissionen og medlemsstaterne bør i fremtiden fastsætte mål for mindskelse eller genanvendelse af affald, således at de affaldspolitiske nøgleprincipper omsættes i kvantitative forpligtelser. Herved kan et givet mål, f. eks. med hensyn til genanvendelse eller genvinding, opfyldes inden for en given frist. Disse mål er ikke et endemål i sig selv, men indgår snarere i en mere generel ramme; de giver klare og pålidelige signaler til myndigheder og økonomiske operatører, som dernæst kan udforme deres egen politik for at opfylde målene. Beslutninger om at opstille sådanne delmål er i det væsentlige politisk betingede og skal hvile på pålidelig, ajourført information om både miljømæssige og økonomiske aspekter. Målene bør revideres regelmæssigt, så affaldsstrategien kan kontrolleres løbende. Dette er grunden til, at Rådets direktiv 94/62/EØF, hvori der for første gang fastsættes mål for genanvendelse af emballageaffald på EF-plan, indeholder bestemmelser om revision senest fem år efter direktivets ikrafttræden. Indtil nu har Fællesskabets og medlemsstaternes virkemidler til at påvirke adfærden på affaldsområdet hovedsageligt bestået i regulerende foranstaltninger. På EF-plan er der kun én henstilling om affald (Rådets henstilling af 3. december 1981 om genbrug af papiraffald og anvendelse af genbrugspapir), som tager sigte på frivillige foranstaltninger. Denne henstilling er desværre lidet kendt, overholdes så godt som aldrig og har næppe haft nogen reel indflydelse på virksomheder eller forbrugere. Der er for nylig opstået særlig interesse for muligheden for at indgå aftaler mellem myndigheder og virksomheder om opfyldelse af miljømålsætninger. Denne mulighed kan også udnyttes på affaldsområdet. Sådanne aftaler kan enten betragtes som et værktøj til at opfylde visse målsætninger, der er opstillet i EF-lovgivningen, eller som EF-dækkende programmer for opfyldelse af visse mål. Der bør lægges særlig vægt på betingelser, der sikrer tilstrækkelig deltagelse i hele Fællesskabet, bl. a. vedrørende "friryttere" og uafhængig overvågning og kontrol. - 19- 73. Kommissionen ser med interesse på, at der indgås miljøaftaler i affaldssektoren, forudsat at der er tilstrækkelig sikkerhed for, at der kan opnås konkrete resultater. Sådanne aftaler kan have visse fordele frem for traditionelle former for regulering, f. eks. øget deltagebe og inddragelse af de økonomiske aktører i udformningen af aftalen, øget accept af de fastsatte målsætninger, mere fleksible midler til at sikre overholdelse og derfor, i sidste ende, bedre og hurtigere resultater til gavn for miljøet. Kommissionen vil i den nærmeste fremtid forelægge Parlamentet og Rådet en meddelelse om dette emne. 4. 2 Økonomiske instrumenter 74. 75. 76. 77. I det femte handlingsprogram på miljøområdet gør Fællesskabet sig til talsmand for anvendelse af økonomiske instrumenter i miljøpolitikken. Med anvendelse af økonomiske instrumenter på affaldsområdet kan knapheden på miljøressourcer og de eksterne omkostninger, som skabelse og håndtering af affald indebærer, slå igennem i markedspriserne. Da de økonomiske aktører træffer beslutninger ud fra økonomiske overvejelser, kan en sådan politik indvirke på producenternes og forbrugernes adfærd i en mere miljøvenlig retning. Økonomiske instrumenter kan f. eks. bestå i fiskale foranstaltninger, finansielle incitamenter eller pantordninger og kan spille en meget betydelig rolle for gennemførelsen af de forskellige affaldsstrategiske mål. De kan anvendes til at fremme forebyggelse eller forhindre de mindst acceptable former for bortskaffelse, til at udligne omkostningerne mellem genanvendelse og bortskaffelse og til at undgå, at de negative konsekvenser af miljøbelastende affaldsbehandling og -bortskaffelse - i strid med forureneren betaler princippet - bæres af samfundet som helhed. EF-direktiverne har hidtil kun undtagelsesvis indeholdt bestemmelser til fremme af anvendelsen af økonomiske instrumenter på affaldsområdet. Erfaringer i medlemsstaterne viser imidlertid, at de kan være nyttige redskaber til at påvirke virksomhedernes og forbrugernes adfærd. F. eks. kan pantordninger sikre, at udtjente produkter bringes tilbage til forhandlerne og dernæst sendes til passende anlæg med henblik på genanvendelse, behandling eller endelig bortskaffelse. Kommissionen vil søge af fremme anvendelsen af økonomiske instrumenter i affaldssektoren, selvom det er indlysende, at mange økonomiske instrumenter - navnlig afgifter, fiskale incitamenter og statsfmansiering - først og fremmest vil blive anvendt på nationalt plan. Det er imidlertid klart, at anvendelsen af de nævnte instrumenter på nationalt plan vil kunne indvirke på det indre marked, eftersom økonomiske foranstaltninger vil kunne have en tilsvarende virkning på handelen som tekniske foranstaltninger. Indtil behovet for en samordnet indsats på EF-plan bliver generelt accepteret, vil fælles retningslinjer kunne være et effektivt værktøj til at sikre kohærent anvendelse af sådanne instrumenter i medlemsstaterne, samtidig med at det indre markeds rette funktion bevares og konkurrenceforvridninger undgås. - 2 0- 78. 79. Fællesskabfinansiering af miljøvenlige affaldsforanstaltninger - i form af støtte fra strukturfondene, samhørighedsfonden eller miljøfonden LIFE - udgør et relativt lille finansielt supplement til medlemsstaternes egen finansiering på dette område. Der bør tages yderligere initiativer til at fremme renere teknologi, genvindingsmuligheder for forskellige affaldsformer, midler til oprensning af kontaminerede område og andre demonstrations- eller pilotprojekter. Udfaldet af sådanne bestræbelser afhænger imidlertid også af støtte fra de økonomiske aktører, som opfordres til at bidrage yderligere til gennemførelser* af en moderne affaldshåndteringspolitik. I 1983 foreslog Kommissionen EF-regler for erstatningsansvar for skader forårsaget af affald. Rådet kunne ikke acceptere dette forslag og erklærede, at det inden udgangen af 1987 ville træffe afgørelse om en ordning for erstatningsansvar på affaldsområdet, på grundlag af et nyt forslag fra Kommissionen. Forslaget blev forelagt i 1989, men blev aldrig taget op til reel behandling i Rådet. I 1993 forelagde Kommissionen en grønbog om miljøansvar, som ikk? længere er begrænset til skader forårsaget af affald, men miljøansvar som helhed. Som følge af denne mere omfattende strategi agter Kommissionen ikke, for indeværende, at fortsætte sine bestræbelser i affaldssektoren alene, skønt den fortsat er overbevist om, at bestemmelser om erstatningsansvar er af afgørende betydning for en effektiv beskyttelse af miljøet. 4. 3. Affaldsstatistikker 80. Affaldsstatistikker er et vigtigt styringsredskab. På grundlag af oplysninger baseret på pålidelige data er det på den ene side muligt at opstille realistiske målsætninger og på den anden side at vurdere den aktuelle situation, navnlig for så vidt angår opfyldelsen af målsætningerne. 81. I den nuværende situation tilsendes EFs Statistiske Kontor (Eurostat) på frivilligt grundlag kun et begrænset antal affaldsstatistikker via det fælles Eurostat-OECD spørgeskema, som tilsendes medlemsstaterne hvert andet år (1990, 1992, 1994, 1996. ). Som svar på det seneste spørgeskema, der er blevet analyseret (1994), kunne de fleste af medlemsstaterne tilvejebringe data frem til 1992, 1993 eller 1994. Medlemsstaternes data er baseret på en kombination af periodiske spørgeundersøgelser, ad hoc-spørgeundersøgelser og administrative oplysninger i tilknytning til affaldsbestemmelser. Disse data er ikke harmoniseret mellem medlemsstaterne, og der er store forskelle mellem de forskellige lande med hensyn til dækning, detailniveau og nøjagtighed. -21 - 82. 83. For de seneste tal (1990) kan vi give følgende oversigt. For alle de 15 medlemsstater foreligger der kun data om affald fra fremstillingsindustrien og om husholdningsaffald. Dataene om landbrugsaffald må udelukkes, eftersom tallene er baseret på meget x'^skelligartede definitioner. Af disse grunde er det ikke muligt at lægge tallene sammen til et samlet tal for alt affald, der skabes i EU 15. Tallene for følgende sektorer ser således ud (i mio. tons) i 1990: Affald fra miner og stenbrud 352; affald fra fremstillingssektoren 336; husholdningsaffald 132; affald fra energifremstilling 57; fra andre erhvervssektorer 33; farligt affald fra samtlige sektorer 22. En analyse af affaldets videre skæbne (bortskaffelse og genanvendelse) viser, at i 1990 blev 68% af husholdningsaffaldet deponeret, 18% blev brændt, 5% komposteret og kun 2% genvundet. Mængden af farligt affald udgør 2,4% af den samlede affaldsmængde. 10% af det farlige affald klassificeres som olieaffald, 7% som sygehusaffald og farmaceutisk affald, 4% som organiske opløsningsmidler og 4 % som harpikser og gummi. Kilderne til den resterende mængde farligt affald er af forskellig art. De alvorligste problemer i forbindelse med statistik er for det første manglende harmonisering af anvendelsesområde og for det andet de forskellige definitioner og klassifikationssystemer i de forskellige medlemsstater. Det Europæiske Affaldskatalog og en EF-dækkende liste over farligt affald blev vedtaget i slutningen af henholdsvis 1993 og 1994. Herudover har Kommissionen siden 1990 udført en række undersøgelser til forberedelse af et fællesskabssystem for regelmæssige, harmoniserede affaldsstatistikker. Kommissionen vil undersøge, hvilke instrumenter der bør anvendes til at tilvejebringe regelmæssig dataindberetning om affald fra virksomheder og husholdninger. Dette system skulle kunne tilvejebringe sammenlignelige statistikker af rimelig kvalitet til omkostninger, der ikke er væsentlig større end omkostningerne ved de nuværende ukoordinerede nationale affaldsstatistikker. Eurostat vil, sammen med Det Europæiske Miljøagentur, fortsat arbejde på et affaldsstatistiksystem, som giver de fornødne oplysninger til de lavest mulige offentlige og private omkostninger. Hertil er der behov for samarbejde fra medlemsstaternes side. 4. 4. Andre styringsinstrumenter 4. 4. 1 Gennemførelse, håndhævelse og overvågning af de gældende bestemmelser 84. Der er vedtaget et betydeligt antal EF-dækkende bestemmelser om affald i de seneste 20 år. I de kommende år vil der blive lagt særlig vægt på, at de gældende affaldsbestemmelser håndhæves fuldstændigt og effektivt, og at de kan anvendes uden at skabe uoverensstemmelser mellem affaldsbestemmelserne indbyrdes eller med anden EF-lovgivning. Intet skader troværdigheden så meget som vedtagelse af regler, der ikke overholdes. Kommissionen vil derfor sikre sig, at der er tilstrækkelig åbenhed omkring reglernes overholdelse. 22 85. 86. Dette indebærer, at der offentliggøres gennemførelsesrapporter om de forskellige affaldsdirektiver. Skønt sådanne rapporter skulle være offentliggjort regelmæssigt siden 1978, er der endnu ikke udgivet rapporter i tilknytning til særdirektiver. Kommissionen vil forbedre denne situation og offentliggøre rapporter ved at opfordre medlemsstaterne til at indgive oplysninger om situationen i deres lande. Samlet opstilling af harmoniserede definitioner og affaldslister og løbende opdatering heraf samt adgang til gode og pålidelige data om alle aspekter af affaldshåndtering vil bidrage til at gøre EF's affaldspolitik og lovgivning mere gennemsigtig. Det er medlemsstaterne, der skal gennemføre de forskellige affaldshåndteringsforanstaltninger, der vedtages på EF-plan. Kommissionen skal sikre, at Fællesskabets bestemmelser gennemføres i praksis. Endvidere skal Kommissionen sikre, at medlemslandenes affaldshåndteringspolitik ikke er i strid med generelle fællesskabsmålsætninger, såsom det indre marked for varer og tjenesteydelser eller loyal konkurrence. Kommissionen vigtigste midler hertil er at overvåge de gældende EF-bestemmelser gennem udvalgsarbejde og offentliggørelse af regelmæssige rapporter om gennemførelsen af den gældende lovgivning. 4. 4. 2 Håndteringsplaner 87. Ifølge EF-direktiverne har medlemsstaterne siden 1975 været forpligtet til at udarbejde affaldshåndteringsplaner. Medlemsstaterne var tidligere uvillige til at opfylde denne forpligtelse. Selv i dag er det ret usædvanligt, at der for en given medlemsstat findes ajourførte affaldshåndteringsplaner, som dækker hele den pågældende medlemsstats territorium. I de tilfælde, hvor der er opstillet sådanne planer, består de til tider af egentlige affaldspolitiske strategier, eller der er tale om detailorienterede driftsplaner. Kommissionen vil sætte stærkere ind på, at disse håndteringsplaner udarbejdes i alle medlemsstaterne, at de indeholder alle de oplysninger, der kræves i henhold til EF-bestemmelserne, og at de efterleves og ajourføres regelmæssigt. Kommissionen vil om nødvendigt tage initiativ til at udvikle disse planer til et affaldshåndteringsværktøj til opfyldelse til de affaldspolitiske målsætninger. Med hensyn til Central- og Østeuropa bidrager Kommissionens Phare-program med udvikling af affaldsstrategier i visse ansøgerlande. Denne indsats vil blive udbygget yderligere og om nødvendigt udvidet til også at omfatte andre ansøgerlande. 4. 4. 3 Udvalg 88. Fællesskabets affaldspolitik består ikke udelukkende af lovgivning som f. eks. forordninger og direktiver. Eftersom en EF-affaldspolitik kræver regelmæssig overvågning af den juridiske, økonomiske og politiske udvikling i og - i stadig højere grad - uden for Fællesskabet, er der nedsat en række udvalg, som skal fremme integreret affaldshåndtering på EF-plan. Den teoretiske arbejdsdeling mellem de forskellige udvalg er klar: nogle af udvalgene står for tilpasning af affaldslovgivningen til den tekniske og videnskabelige udvikling, mens affaldshåndteringsudvalget rådgiver Kommissionen om spørgsmål i forbindelse med affaldspolitik eller -håndtering, og udvalgene for industri og NGO'er bistår med at skabe forbindelser mellem de økonomiske aktører og miljøorganisationerne. -23 89. Disse udvalg kunne i praksis blive langt mere repræsentative. Der er tegn på, at man ikke overalt har forstået nødvendigheden af at udforme og gennemføre en integreret affaldshåndteringspolitik på EF-plan, der tager sigte på et højt miljøbeskyttelsesriveau i det indre marked. Dette fører til manglende kommunikation, der på et senere stadium gør det vanskeligere at finde frem til løsninger, der dækker hele EF. 90. Kommissionen er overbevist om, at det er nødvendigt og muligt at forbedre kommunikationen inden for de forskellige udvalg, og den vil prøve at forbedre disse udvalgs gennemslagskraft og resultater. 4. 4. 4 Livscyklusanalyser og økobalancer 91. 92. 93. Prioriteringsrækkefølgen på affaldshåndteringsområdet - forebyggelse, genanvendelse, endelig bortskaffelse - accepteres generelt. Af hensyn til den bedst mulige, miljørigtige affaldshåndtering er det hensigtsmæssigt at anvende "vugge til grav"metoden. I et sådant integreret system er udformnings- og fremstillingsstadiet af afgørende betydning, eftersom det er bestemmende for et produkts eller en aktivitets generelle miljøbelastning. Økobalancer over affaldshåndtering, anvendt samtidig med livscyklusanalyse af et produkt, kan i høj grad tjene til at vurdere og udnytte alternative affaldshåndteringsløsninger og kan bidrage til at mindske miljøbelastningen fra disse produkter og deres affald. I Rådets direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald hedder det i en betragtning, at der snarest muligt bør gennemføres livscyklusanalyser som middel til bedre at vurdere valget mellem genbrugelig, genanvendelig og genvindelig emballage. 1 henhold til dette direktiv skal Europa-Parlamentet og Rådet undersøge resultaterne af den videnskabelige forskning og vurderingsmetoder, såsom økobalancer. Også i metoden med prioriterede affaldsstrømme anses disse vurderingsredskaber for at være et centralt element. 94. Endelig kan disse instrumenter bidrage til at forbedre gennemførelsen af de valgte affaldshåndteringsprioriteter. Disse vurderingsmetoders potentiale skal endnu udvikles, men mulighederne er lovende. Kommissionen vil bidrage til udviklingen heraf og- sørge for, at de anvendes uden forskelsbehandling. -24 5. AKTØRER 95. I det femte handlingsprogram på miljøområdet hedder det, at alle de økonomiske aktører bør spille en aktiv rolle i indsatsen for en bæredygtig udvikling. De ovennævnte målsætninger kan ikke opfyldes uden deltagelse fra offentlige myndigheder, private og offentlige selskaber, miljøorganisationer og navnlig borgerne og forbrugerne. 96. Med denne meddelelse anmoder Kommissionen myndighederne på EF-plan og nationalt, regionalt og lokalt plan om at udvise den nødvendige politiske vilje og tilvejebringe de fornødne ressourcer til opstilling af en forsvarlig affaldshåndteringspolitik. Lokale og regionale miljø- og energistyrelser kan også spille en vigtig rolle på dette område. Det er af afgørende betydning, at der opstilles affaldshåndteringsplaner, og at disse gennemføres effektivt. 97. 98. I betragtning af industriens rolle i affaldshåndteringssammenhæng bør denne, sammen med alle de andre berørte aktører, til fulde påtage sig sit ansvar med hensyn til affaldsforebyggelse og -genanvendelse. Industrien bør bl. a. udvikle renere teknologier og produkter såvel som deltage aktivt i affaldshåndteringen. Det må erkendes, at små og mellemstore virksomheder, både producenter og forhandlere i detail- og distributionsssektoren, kan bidrage effektivt til opfyldelse af affaldshåndteringsmålene, forudsat at de ydes passende bistand hermed og ikke overbebyrdes med overdrevne administrative pligter. Affald vedrører alle borgerne, og disse nærer stadig større betænkeligheder ved miljøproblemerne i vores moderne samfund. Borgerne medvirker i høj grad til gennemførelsen af genanvendelses- og genbrugsprogrammer, navnlig ved at sortere affaldet ved kilden, og de bærer således deres del af ansvaret for affaldshåndteringen. Derfor må de økonomiske aktører og de offentlige myndigheder sørge for passende oplysning af befolkningen. 25 - 6. KONKLUSIONER 99. Affaldshåndteringspolitik er et af nøgleområderne i det femte handlingsprogram på miljøområdet, hvis primære sigte er bæredygtig udvikling. Fællesskabets strategi for affaldshåndtering afstikker retningslinjerne for Fællesskabets affaldspolitik, nemlig prioritering af forebyggelse, fremme af genanvendelse, minimering af endelig bortskaffelse og regulering af affaldsoverførsler. I Fællesskabets fremtidige foranstaltninger skal der navnlig sættes ind på passende gennemførelse og håndhævelse af den gældende lovgivning, fremme og anvendelse af en bred vifte af ikke-lovgivningsmæssige virkemidler og udnyttelse af andre indsatsmuligheder, som f. eks. fremme af afsætningsmulighederne for genbrugsprodukter, minimering og forebyggelse af bestemte affaldsstrømme osv. 100. De ovenfor beskrevne principper og retningslinjer skal tjene som grundlag både for fremtidige EF-foranstaltninger på affaldsområdet og for udarbejdelse af miljøforsvarlige affaldshåndteringsstrategier i hele Den Europæiske Union. Effektiv gennemførelse heraf indebærer, at alle de berørte parter deltager fuldt ud og yder deres fulde støtte til denne indsats. 2 6- UDKAST t il RÅDETS RESOLUTION om affaldspolitik (forelagt af Kommissionen) -27 RÅDETS RESOLUTION af om affaldspolitik RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION, som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som henviser til resolutionen vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, luiMirileti kåtlehleit I. lebniat IWîjjiMelprUgfëirlfiji MlesskarMspulllikog virke inden for miljø og bæredygtig udvikling (det femte handlingsprogram på miljøområdet)1*, som henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om en EF- strategi for affaldsforvaltning af 18. september 19892) og til revisionen af denne strategi af som henviser til Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik4* og Europa-Parlamentets beslutning af 19. februar 1991 og 22. april 1994 om dette emne5), som henviser til den gældende fællesskabslovgivning på affaldshåndteringsområdet, navnlig Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald6), ændret ved direktiv 91/156/EØF7), Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald8), Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald i, til og fra Det Europæiske Fællesskab9* og Rådets afgørelse af 1. februar 1993 om indgåelse, på Faéllesskabets vegne, af konventionen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af farligt affald og bortskaffelsen heraf (Basel-konventionen)10*, 1) EFTnr. C 138 af 17. 5. 1993, s. 1. 2) SEK(89) 934 endelig udg. af 18. 9. 1989. 3) KOM(96). endelig udg. af 4) EFT nr. C 122 af 18. 5. 1990, s. 2. 5) EFT nr. C 72 af 18. 3. 1991, s. 34 og EFT nr. C 128 af 9. 5. 1994, s. 471. 6) EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975, s. 39. 7) EFT nr. L 78 af 26. 3. 1991, s. 32. 8) EFTnr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 20. 9) EFTnr. L 30 af6. 2. 1993, s. 1. 10) EFT nr. L 39 af 16. 2. 1993, s. 1. - 2 8- , som henviser til Kommissionens affaldshåndteringspolitikken af 8. november 199511*, rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om og som tager følgende i betragtning: Fællesskabet skal, til fremme af bæredygtig udvikling, bestræbe sig på at skabe en sammenhængende og generelt accepteret affaldshåndteringspolitik, der er rationel i økologisk henseende og økonomisk levedygtig; denne politik skal baseres på en harmoniseret terminologi for affaldsdefinitioner og -klassifikationer såvel som på de fælles principper for forebyggelse, fremme af genanvendelse, miljøforsvarlig bortskaffelse af affald og kontrol med og minimering af affaldsoverførsler; denne politik skal medføre et højt miljøbeskyttelsesniveau i hele Den Europæiske Union såvel som et velfungerende indre marked for affald, i givet fald også for grænseoverskridende transaktioner med affald; denne dobbelte målsætning kan kun nås ved, at principperne om geografisk nærhed og tilstrækkelig egenkapacitet efterleves i fornødent omfang; disse principper betyder, at affald, der er bestemt til bortskaffelse, skal bortskaffes i et af de nærmest beliggende, egnede anlæg, og at affald, som er skabt i Fællesskabet, ikke bør bortskaffes uden for Fæjlesskabet; i dette øjemed skal der skabes et fællesskabsdækkende, integreret og fyldestgørende netværk af bortskaffelses- og behandlingsanlæg; til løsning af affaldsrelåterede problemer skal der på såvel lokalt, regionalt, nationalt som fællesskabsplan anvendes en bred vifte af virkemidler af lovgivningsmæssig, økonomisk og styringsmæssig art; der tnå lægges særlig vægt på gennemførelse og håndhævelse af den gældende lovgivning, vedtagelse og forsvarlig gennemførelse af affaldshåndteringsplaner og udvikling af affaldsstatistikker på fællesskabsplan - 1. 2. 3. 4. bifalder Kommissionens meddelelse om revision af Fællesskabets strategi for affaldshåndtering, som den betragter som en værdifuld ledetråd for de kommende års foranstaltninger på affaldsområdet i hele EU; finder, at der siføn vedtagelsen af den første EF-strategi for affaldsforvaltning i september 1989 ef sket fremskridt på affaldsområdet i institutionel, lovgivningsmæssig, økonomisk og teknisk henseende, hvilket har haft indflydelse på medlemsstaternes og Fællesskabets myndigheder såvel som på de økonomiske aktører og forbrugerne; erkender, at affaldsmængden som helhed fortsat er vokset på trods af den betydelige indsats i de seneste år; mærker sig og deler befolkningens voksende bekymring over de affaldsrelaterede problemer i hele EU; il) KOM(95) 522 endelig ud$. af 8. 11. 1995. 1 • •'•—• r " •• ' 29 5. understreger, at statistik kan være et uhyre nyttigt redskab til indkredsning af affaldsrelaterede problemer, vurdering af håndteringsprioriteter og opstilling og af opfyldelse affaldshåndteringspolitikken; realistiske målsætninger rammerne inden for af beklager, at der på nuværende tidspunkt ikke tilvejebringes affaldsrelaterede data på et regelmæssigt og harmoniseret grundlag; anmoder Kommissionen om, i samarbejde med Det Europæiske Miljøagentur og medlemsstaterne, at skabe et fællesskabsdækkende pålideligt system for indsamling af data om affald, baseret på samtidig med at der tages hensyn til de små og mellemstore virksomheders særlige vilkår og vanskeligheder på dette område; 6. mener, at en strategi for affaldshåndtering bør baseres på den bedst mulige løsning i miljømæssig henseende under hensyntagen til de fordele og ulemper for miljøet, det kan indebære at gennemføre eller undlade at gennemføre en given foranstaltning; mener, at de forskellige affaldshåndteringsløsninger skal inddrages allerede ved udformningen af et produkt ; for mener, at producenten af et produkt har et særligt ansvar affaldshåndteringskæden, uden at dette berører forureneren-betaler-princippet, som bør efterleves fuldt ud; inden opfordrer Kommissionen til at forelægge Rådet forslag, hvor dette ansvar er omsat i konkrete foranstaltninger; 7. fremfører på ny, at rationel affaldspolitik bør prioritere forebyggelse af affald højest, for så vidt angår skabelse af affald og om muligt affaldets farlige egenskaber; mener, at bestræbelserne i denne retning bør skærpes; opfordrer medlemsstaterne og de økonomiske aktører til at fastsætte kvantitative mål for affaldsforebyggelse og forfølge denne målsætning, navnlig ved at fremme renere teknologi og produkter, som kan genanvendes, ved at forbedre de tekniske standarder i miljømæssig henseende, ved at mindske mængden af farlige stoffer i produkterne, ved at anvende økonomiske virkemidler og miljørevisionsordninger og ved at fremme ændringer i forbrugsmønstret gennem forbrugeroplysning og -uddannelse; 8. understreger behovet for at fremme genanvendelse af affald med henblik på at mindske affaldsmængderne og spare på naturressourcerne, navnlig gennem genbrug, materialegenvinding, kompostering og genvinding af energi fra affald; mener, at genbrug og materialegenvinding på miljøforsvarlige vilkår - under de nuværende omstændigheder og indtil der er sket yderligere videnskabelige og tekniske fremskridt på området og metoden med livscyklusanalyser er blevet videreudviklet - andre genanvendelsesmuligheder og endelig generelt bør foretrækkes fremfor bortskaffelse, da miljøbelastningen herfra er mindre; - 3 0- opfordrer Kommissionen til at fremme udarbejdelsen af en fællesskabsmetodologi for videnskabeligt velfunderede livscyklusanalyser og økobalancer, som kan forbedre grundlaget for indkredsning af fremtidens prioriteter på affaldshåndteringsområdet; opfordrer medlemsstaterne genanvendelsessy stemer; til at fremme returnerings-, indsamlings- og fremme afsætningsmulighederne anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at træffe konkrete foranstaltninger for for genvundne produkter, der opfylder at til sikkerhed og sundheds- og Fællesskabets krav, navnlig med hensyn miljøbeskyttelse; 9. understreger, at der er behov for fællesskabsnormer for affaldsbehandling, navnlig energigenvinding, for at skabe ensartede vilkår i affaldssektoren og dermed sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau i hele Fællesskabet, samtidig med at reglerne for det indre marked for affald, der er bestemt til genanvendelse, overholdes, og påpeger i denne sammenhæng betydningen af normer for anvendelsen af affald, navnlig som brændstof eller anden energikilde; mener, at emissionsnormerne for forbrænding af affald bør være de samme, uanset om affaldet brændes forudsat at udgangsmaterialerne og processerne er sammenlignelige; forbrændingsanlæg i andre anlæg, eller i 10. gør opmærksom på behovet for at minimere affaldsbortskaffelse, hvorfor der må oprettes et fyldestgørende og integreret netværk af bortskaffelsesanlæg, som fastsat i direktiv 91/156/EØF om affald; mener derfor, at fællesskabsnormerne for luft-, vand- og jordforurenende emissioner fra forbrændingsanlæg bør overholdes nøje; at der for allerede bestående forbrændingsanlæg bør overvejes særlige overvågningsforanstaltninger; at den berørte befolkning bør holdes passende informeret, og at forbi ænding, der ikke indebærer udnyttelse af energien, om muligt skal undgås; 11. mener, at der i fremtiden, i hele Fællesskabet, kun bør foretages sikker og kontrolleret deponering, som opfylder kravene i det kommende direktiv om deponering af affald; anmoder medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger genopretning af gamle deponeringspladser og kontaminerede områder; til at sikre forsvarlig 12. mærker sig konklusionerne fra de forskellige projektgrupper, der er nedsat som led i det af Kommissionen indledte program for prioriterede affaldsstrømme vedrørende udtjente biler, brugte dæk, sygehusaffald, byggeaffald og affald fra elektrisk og elektronisk udstyr, og opfordrer Kommissionen til snarest muligt at fremsætte forslag med henblik på passende opfølgning af disse projekter; - 31 opfordrer Kommissionen til yderligere at undersøge, om og hvordan andre affaldsstrømme, som f. eks. tungmetaller, plast, tekstiler og affald fra skibe, bør behandles på fællesskabsplan; 13. anser forordning (EØF) nr. 259/93 for at være et vigtigt juridisk instrument til kontrol med og minimering af affaldsoverførsler; opfordrer medlemsstaterne til at udbygge og forbedre deres samarbejde, navnlig på området ulovlige overførsler og bekæmpelse af miljøkriminalitet; gentager sit i forbindelse med Basel-konventionen afgivne tilsagn om - ud over det allerede gældende forbud mod overførsel af farligt affald, der er bestemt til endelig bortskaffelse - at ville indføre forbud mod overførsel til udviklingslande af farligt affald, der er bestemt til genanvendelse, og opfordrer derfor Kommissionen til at fremsætte forslag til ratifikation af den relevante ændring til Basel-konventionen; opfordrer Kommissionen til at sikre, at medlemsstaterne til fulde gennemfører den nuværende og kommende lovgivning, og at den håndhæves i hele EU; understreger vigtigheden afpassende planlægning af affaldshåndtering på alle relevante niveauer; opfordrer de medlemsstater, som endnu ikke har gjort så, til at opstille, tilsende Kommissionen og gennemføre affaldshåndteringsplaner, som fastsat i direktiv 91/156/EØF om affald; opfordrer medlemsstaterne til at udnytte en bred vifte af virkemidler, navnlig til at opfylde deres affaldspolitiske mål efter en økonomiske sammenhængende fuld overensstemmelse med EF-traktatens bestemmelser; instrumenter, strategi og i erkender, i tråd med Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, de muligheder, som miljøbeskyttelse og navnlig en sammenhængende og forsvarlig affaldshåndteringspolitik kan have for jobskabelse, og opfordrer derfor medlemsstaterne affaldshåndteringspolitik; til at udnytte disse muligheder i deres erkender behovet for støtteforanstaltninger for små og mellemstore virksomheder til fremme af forsvarlig affaldshåndteringspraksis; 14. 15. 16. 17. 18. opfordrer Kommissionen til senest inden udgangen af år 2000 at aflægge beretning for Rådet om de fremskridt, der er sket på de områder, der er omfattet af denne resolution. 32 ISSN 0254-1459 KOM(96) 399 endelig udg. DOKUMENTER DA. 14 Katalognummer : CB-CO-96-426-DÀ-C ISBN 92-78-07983-9 Kontoret for De Buropæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg


title: Règlement (CE) n 1648/96 de la Commission du 30 juillet 1996 portant troisième modification du règlement (CEE) nº 3590/85 relatif à l'attestation et au bulletin d'analyse prévus à l'importation des vins, jus et moûts de raisins

eurovoc_concepts:
fruit juice
fruit product
grape
import licence
wine

formats: html pdfa1b print


title: Rådets förordning (EG) nr 1598/96 av den 30 juli 1996 om undantag från förordning (EEG) nr 1765/92 om upprättandet av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor såvitt avser kravet på arealuttag för regleringsåret 1997/98

eurovoc_concepts:
aid per hectare
cereals
market stabilisation
regional aid
regulation of agricultural production
set-aside


title: Regolamento (CE) n. 1586/96 del Consiglio del 30 luglio 1996 che fissa, per la campagna di commercializzazione 1996/1997, l'importo dell'aiuto per i bachi da seta

eurovoc_concepts:
economic support
marketing year
production aid
sericulture


title: Nařízení Rady (ES) č. 1596/96 ze dne 30. července 1996, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2392/86 o zavedení registru vinic Společenství

eurovoc_concepts:
EU Member State
administrative formalities
directory
vineyard

formats: html pdf print

text: 03/sv. 19 CS Úřední věstník Evropské unie 345 31996R1596 L 206/38 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ 16. 8. 1996 NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1596/96 ze dne 30. července 1996, kterým se mění nařízení (EHS) č. 2392/86 o zavedení registru vinic Společenství RADA EVROPSKÉ UNIE, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 822/87 ze dne 16. března 1987 o společné organizaci trhu s vínem (1), a ze- jména na článek 80 uvedeného nařízení, s ohledem na návrh Komise (2), vzhledem k tomu, že opatření uvedená v nařízení (EHS) č. 2392/86 (3) musí být dostatečně pružná, aby mohla být přizpůsobena vývoji společné organizace trhu s vínem; že v důsledku technických potíží v některých členských státech při zavádění registru vinic je nezbytné prodloužit lhůty stano- vené v čl. 4 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2392/86, Článek 1 Ustanovení čl. 4 odst. 4 nařízení (EHS) č. 2392/86 se mění takto: a) v prvním pododstavci se datum „31. prosince 1996“ nahra- zuje datem „31. prosince 1998“; b) v pátém pododstavci se datum „31. prosince 1996“ nahra- zuje datem „31. prosince 1997“. Článek 2 Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne 30. července 1996. Za Radu předseda H. COVENEY (1) Úř. věst. L 84, 27. 3. 1987, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné naří- zením (ES) č. 1592/96 (viz s. 31 v tomto čísle Úředního věstníku). (2) Úř. věst. C 125, 27. 4. 1996, s. 50. (3) Úř. věst. L 208, 31. 7. 1986, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1549/95 (Úř. věst. L 148, 30. 6. 1995, s. 37)


title: Regulamento (CE) nº 1590/96 do Conselho de 30 de Julho de 1996 que fixa, para a campanha de comercialização de 1997, o preço de base e a sazonalização do preço de base no sector da carne de ovino

eurovoc_concepts:
basic price
carcase
marketing
marketing year
sheepmeat


title: Regulamento (CE) nº 1579/96 do Conselho de 30 de Julho de 1996 que fixa, para a campanha de comercialização de 1996/1997, certos preços no sector do açúcar e a qualidade-tipo das beterrabas

eurovoc_concepts:
common agricultural policy
intervention price
marketing year
sugar
sugar beet
target price


title: Verordening (EG) nr. 1558/96 van de Commissie van 30 juli 1996 tot vaststelling van een aantal overgangsmaatregelen met betrekking tot de invoerprijs die geldt bij invoer in de Gemeenschap van bepaalde soorten groenten en fruit van oorsprong uit geassocieerde landen in Midden-Europa

eurovoc_concepts:
Central and Eastern European Countries
import price
originating product
pip fruit
stone fruit
tariff preference


title: 96/527/EG: Aanbeveling van de Commissie van 30 juli 1996 betreffende het gebruik van de Gemeenschappelijke Woordenlijst Overheidsopdrachten (CPV) ter beschrijving van het voorwerp van overheidsopdrachten (Voor de EER relevante tekst)

eurovoc_concepts:
award of contract
nomenclature
public contract
single market
standardisation
terminology


title: Regulamento (CE) n 1648/96 da Comissão de 30 de Julho de 1996 que altera pela terceira vez o Regulamento (CEE) nº 3590/85 relativo ao atestado e ao relatório de análise previstos na importação dos vinhos, sumos e mostos de uvas


title: Rådets forordning (EF) nr. 1586/96 af 30. juli 1996 om fastsættelse for avlsåret 1996/97 af støttebeløbet for silkeorme


title: 97/21/EG, EGKS: Entscheidung der Kommission vom 30. Juli 1996 über eine staatliche Beihilfe an die Compañía Española de Tubos por Extrusión S.A., Llodio (Álava) (Nur der spanische Text ist verbindlich) (Text von Bedeutung für den EWR)

eurovoc_concepts:
Basque Country
Spain
State aid
debt
industrial credit
interest rate subsidy
iron and steel industry


title: PERGUNTA ESCRITA n. 2289/96 do Deputado Peter TRUSCOTT à Comissão. Investigação no campo da insulina e mediante financiamento pelo BIOMED

eurovoc_concepts:
EU financing
EU programme
biotechnology
diabetes
health policy
medical research
medicinal product
public health

formats: html print


title: Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo que modifica el Reglamento (CEE) n 1765/92 por el que se establece un régimen de apoyo a los productores de determinados cultivos herbáceos

eurovoc_concepts:
aid per hectare
durum wheat
regional aid
set-aside
utilised agricultural area


title: PREGUNTA ESCRITA n. 2272/96 del Hugh McMAHON a la Comisión. Lectores extranjeros que trabajan en universidades italianas

eurovoc_concepts:
Italy
foreign language
free movement of persons
migrant worker
teacher
university


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1563/96 της Επιτροπής της 30ής Ιουλίου 1996 σχετικά με τον καθορισμό των ποσοτήτων εισαγωγής μπανανών για τον εφοδιασμό της Κοινότητας, κατά το τέταρτο τρίμηνο του έτους 1996

eurovoc_concepts:
ACP countries
import
import licence
tariff quota
tropical fruit


title: Verordnung (EG) Nr. 1585/96 des Rates vom 30. Juli 1996 zur Festsetzung der Beihilfe für Faserlein und Hanf sowie des für die Finanzierung der Maßnahmen zur Förderung der Verwendung von Flachsfasern einzubehaltenden Betrags im Wirtschaftsjahr 1996/97

eurovoc_concepts:
aid per hectare
aid to agriculture
flax
hemp
marketing year
production aid


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1530/96, annettu 30 päivänä heinäkuuta 1996, tuontitullien muuttamisesta vilja-alalla

eurovoc_concepts:
CCT duties
United States
cereals
import


title: Reglamento (CE) n 1529/96 de la Comisión de 30 de julio de 1996 por el que se modifica el Reglamento (CEE) nº 2814/90 por el que se establecen las disposiciones de aplicación de la definición de corderos engordados como canales pesadas

eurovoc_concepts:
agricultural guidance
carcase
fattening
production aid
sheep
sheepmeat


title: Rådets forordning (EF) nr. 1594/96 af 30. juli 1996 om ændring af forordning (EØF) nr. 2332/92 om mousserende vine fremstillet i Fællesskabet og af forordning (EØF) nr. 4252/88 om fremstilling og afsætning af hedvine produceret i Fællesskabet

eurovoc_concepts:
anhydride
fortified wine
marketing standard
sparkling wine
vinification


title: Règlement (CE) n° 1558/96 de la Commission du 30 juillet 1996 établissant certaines mesures transitoires en ce qui concerne les prix d'entrée à l'importation de certains fruits et légumes originaires des pays associés de l'Europe centrale


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1587/96 του Συμβουλίου της 30ής Ιουλίου 1996 για την τροποποίηση του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 804/68 περί κοινής οργανώσεως αγοράς στον τομέα του γάλακτος και των γαλακτοκομικών προϊόντων

eurovoc_concepts:
marketing year
milk
milk product
target price
tariff quota
third country


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1560/96 av den 30 juli 1996 om ändring av förordningarna (EG) nr 2568/95 om överföring av Nicaraguas landkvot för 1996 till Colombia, inom ramen för tullkvoten för import av bananer till gemenskapen och (EG) nr 356/96 om omfördelning till Colombia av en del av den kvot som tilldelats Venezuela för år 1996 inom ramen för tullkvoten för import av bananer till gemenskapen

eurovoc_concepts:
Colombia
Nicaragua
Venezuela
import
tariff quota
tropical fruit


title: Regulamento (CE) nº 1556/96 da Comissão de 30 de Julho de 1996 que institui um regime de certificados de importação relativamente a determinadas frutas e produtos hortícolas importados de países terceiros

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
import
import licence
pip fruit
third country


title: 96/473/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής της 30ής Ιουλίου 1996 για τη θέσπιση του προβλεπόμενου ισοζυγίου παραγωγής, καταναλώσεως καθώς και εισαγωγών και εξαγωγών μπανανών για την Κοινότητα για το 1996 (Κείμενο που παρουσιάζει ενδιαφέρον για τον ΕΟΧ)

eurovoc_concepts:
EU production
common organisation of markets
consumption
tariff quota
trade volume
tropical fruit


title: PERGUNTA ESCRITA n. 2290/96 do Deputado Bárbara DÜHRKOP DÜHRKOP à Comissão. Avaliação da qualidade do ensino superior

eurovoc_concepts:
exchange of information
higher education
project evaluation
proposal (EU)


title: Council Regulation (EC) No 1588/96 of 30 July 1996 amending Regulation (EEC) No 805/68 on the common organization of the market in beef and veal, with regard to the marketing year and the deseasonalization premium

eurovoc_concepts:
Ireland
Northern Ireland
beef
marketing
marketing year
slaughter premium


title: Rådets forordning (EF) nr. 1583/96 af 30. juli 1996 om fastsættelse for produktionsåret 1996/97 af priserne, støtten og tilbageholdelsen for olivenolie

eurovoc_concepts:
aid system
intervention price
marketing year
olive oil
production aid
target price


title: Commission Regulation (EC) No 1555/96 of 30 July 1996 on rules of application for additional import duties on fruit and vegetables

eurovoc_concepts:
CCT duties
customs duties
customs regulations
fresh fruit
fresh vegetable
import


title: Producer price index of industrial production.

eurovoc_concepts:
EU Member State
energy market
industrial production
price index