title: BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET - MARKEDSSITUATIONEN FOR TOMATER I DEN EUROPÆISKE UNION

eurovoc_concepts:
fresh vegetable
fruit vegetable
market
production aid
report

text: •it à KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 10 06 1996 KOM(96) 247 endelig udg. BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET MARKEDSSITUATIONEN FOR TOMATER I DEN EUROPÆISKE UNION BEGRUNDELSE På landbrugsministrenes rådsmøde den 19. og 22. juni 1995 og i forbindelse med drøftelserne omkring prispakken for 1995/1996 anmodede Rådet Kommissionen om at udarbejde en rapport om situationen i tomatsektoren i EU. Kommissionen er nu i stand til at forelægge Rådet denne rapport, som er blevet til på grundlag af en undersøgelse, Kommissionen har foretaget i medlemsstaterne med henblik på at efterprøve de foreliggende oplysninger og indsamle nye oplysninger. Denne rapport behandler kun markedssituationen for tomater til ferskvaremarkedet og inddrager således ikke tomater til forarbejdning. Markedet for tomater har i de seneste produktionsår været præget af vanskeligheder, navnlig inden for væksthusproduktionen, hvor der er ved at ske en omlægning af markedet som følge af den nye situation, der opstod, da overgangsperioden for dette produkt i forbindelse med Spaniens tiltrædelse udløb i 1993. Denne rapport analyserer ligeledes fællesskabsstøtten til produktions- og afsætningsleddene, som ikke synes at have nogen mærkbar indvirkning på produktionsudviklingen. De nationale støtteordninger, der fuldt ud finansieres af medlemsstaterne, og som specifikt vedrører tomatsektoren, gennemgås ligeledes i denne rapport. En af konklusionerne i denne rapport er, at markedet skal finde sin naturlige ligevægt uden EF-i nterventi oner. Kommissionen har imidlertid ved tidligere lejligheder ikke modsat sig national støtte til afvikling af produktionskapaciteten, og en sådan støtte ville eventuelt kunne anvendes i forbindelse med væksthusene. INDHOLDSFORTEGNELSE INDLEDNING RESUMÉ I. ANALYSE AF EF-MARKEDET FOR TOMATER 1. 2. VERDENSMARKEDET EF-MARKEDET 2. 1. Tomaternes relative økonomiske betydning i landbruget 2. 2. EF-produktionen 2. 3. Situationen og udviklingen med hensyn til produktionsstrukturerne 2. 4. Forbrug og afsætning 2. 5. Producentpriserne SAMHANDELEN 3. Samhandelen i Fællesskabet 3. 1. 3. 2. Indførsel fra tredjelande 3. 3. Udførsel til tredjelande II. EF-STØTTE 1. 2. Strukturstøtte Statsstøtte KONKLUSIONER BILAG 1. 2. 3. Produktionsregioner Belgien Nederlandene Frankrig Spanien Statistikker Strukturbilag INDLEDNING På landbrugsministrenes rådsmøde den 19. og 22. juni 1995 anmodede Rådet i forbindelse med drøftelserne af prispakken for 1995/96 Kommissionen om at forelægge en rapport om situationen i tomatsektoren i Den Europæiske Union. Denne rapport er blevet udarbejdet på grundlag af en undersøgelse, som Kommissionen skulle foretage i medlemsstaterne, så de foreliggende oplysninger kunne kontrolleres, og der kunne indsamles oplysninger, som Kommissionens tjenestegrene ikke var i besiddelse af. Den undersøgte periode omfatter de fem år fra 1990 til 1994. Denne periode omfatter tre produktionsår, hvor Spanien stadig for dette produkts vedkommende var inde i overgangsperioden i forbindelse med tiltrædelsen og derfor var undergivet tilbudspriser, samt to produktionsår, 1993 og 1994, hvor Spanien kun havde en ordning med statistisk overvågning af forsendelserne (SMS). Denne rapport behandler kun markedssituationen for tomater til ferskvaremarkedet. Den vedrører derfor ikke tomater til forarbejdning, der anses for et andet produkt både med hensyn til produktionsbetingelser og afsætning. RESUME Tomater er blandt de vigtige grøntsager i den europæiske kost. Deres betydning i Fællesskabets landbrugsøkonomi (14,7% af den samlede mængde grøntsager) er stor. På EF-budgettet er der opført 9,4 mio. ECU, der anvendes til intervention på tomatmarkedet. Siden 1990 har der været en nedgang i EF-produktionen og i de arealer, hvor der dyrkes tomater. På den anden side har der været en bemærkelsesværdig stigning i udbytterne på grund af forbedrede dyrkningsmetoder. Den fremtidige udvikling vil gå i retning af en specialisering af produktionen og en nedgang i antallet af bedrifter. Den stigning, der siden 1990 har kunnet konstateres i forbruget, synes at have nået sit højdepunkt, og forbruget forventes nu at stabilisere sig. Forbruget viser imidlertid en udvikling, hvor der ønskes større diversitet og bedre kvalitet, idet der er efterspørgsel efter nye typer og sorter med en smag, der i højere grad minder om "frilandstomater". En tilpasning af produktionen til denne nye efterspørgsel synes at være en af de faktorer, der vil kunne øge produktionen i de nordiske lande, som står over for en hård konkurrence fra de sydlige lande. De udprægede sæsonudsving er fortsat et af de væsentligste kendetegn for denne sektor. Prisudviklingen på engrosmarkederne synes alt i alt at være faldende; der kunne dog konstateres en relativ stigning i noteringerne i 1994. Selv om der endnu ikke foreligger endelige oplysninger, synes priserne også at være faldet i 1995, navnlig for de drivhustomater, der produceres i den nordlige del af EF. Dette fald skyldes frem for alt en nedgang i noteringerne for de traditionelle runde tomater, medens producentpriserne for de nye sorter med høj værditilvækst (tomater i klaser, kirsebærtomater) er meget hævdede. Der er en gradvis stigning i produktionen af disse nye sorter. Det har ikke kunne påvises, at visse svage valutaers monetære udsving har haft nogen mærkbar virkning for priserne på tomater fra lande, hvis valutaer er blevet devalueret (Spanien bl. a. ). EF-interventionen, som alt i alt er aftaget siden 1990, er kun blevet anvendt som sikkerhedsnet for markedet og i intet tilfælde som en indkomstkilde, idet udnyttelsen af denne mulighed har været meget begrænset (1,6% i gennemsnit). Fællesskabets samhandel er steget med 27% siden 1990. Dette må for en stor dels vedkommende tilskrives forøgelsen i forsendelserne af spanske produkter. En omlægning af produktionsperioderne har medført visse sæsonbetingede vanskeligheder for denne sektor mellem de nordlige og sydlige regioner. Indtil 1994 var vinterperioden (januar, februar og marts) således næsten fuldt ud dækket af den spanske (herunder De Kanariske Øer) og den marokkanske produktion, medens sommerperioden svarede til produktionssæsonen i de nordlige medlemsstater (Belgien, Nederlandene og en del af Frankrig). Da Spaniens overgangsperiode i forbindelse med tiltrædelsen udløb i 1993, ophørte prisrestriktionerne, og der er nu fri adgang til afsætning af spanske produkter i de såkaldt "følsomme" måneder (april, maj og juni), hvilket medfører en stor overlapning med produktionen i de nordlige lande. På den anden sider forsøger "væksthusproduktionen" at tilkæmpe sig en del af "vintermarkedet" ved hjælp af ny dyrkningsteknik og sorter med høj værditilvækst, som nødvendiggør store investeringer. Indførslerne fra tredjelande, navnlig marokkanske produkter, sker hovedsageligt til det franske marked. Det ser ikke ud til, at denne indførsel forstyrrer markedet. Indførslerne finder i øvrigt siden 1995 sted i henhold til en bilateral aftale med Marokko. EF-støtten til produktions- og afsætningsstrukturerne synes ikke at have haft nogen afgørende indflydelse på produktionsudviklingen. Denne er i langt højere grad blevet påvirket af de normale markedsudsving og navnlig udviklingen i samhandelen i Fællesskabet. Kommissionen har i øvrigt ingen oplysninger om nationale støtteordninger, der helt finansieres af medlemsstaterne, og som specifikt ydes til tomater. I forbindelse med de generelle nationale støtteordninger har tomatsektoren kunne nyde godt af generelle støtteplaner for landbruget og for regional udvikling. 1. VERDENSMARKEDET Tomatproduktionen tegner sig mængdemæssigt for 18% af verdensproduktionen af grøntsager. Ifølge FAO's tal er verdensproduktionen af tomater (herunder tomater til forarbejdning) steget fra 50 mio. tons i 1990 til 74,3 mio. tons i 1993. Verdenshandelen med friske tomater er på mindre end 4% af verdensproduktionen, og tomater til forarbejdning tegner sig for ca. 30% af verdensproduktionen. De små udførsler af tomater til konsum i frisk tilstand viser, at størstedelen af tomatproduktionen på verdensplan er bestemt til forbrug på hjemmemarkederne. Produktet er nemlig ikke særligt velegnet til samhandel som følge af dets egenskaber. Produktet er meget let fordærveligt, der er overlapning mellem produktionsperioderne i de importerende og eksporterende lande, og der er store prisudsving i løbet af sæsonen. De største producenter er EF, USA, det tidligere USSR, Kina og Tyrkiet. EF er den største producent med en produktion på 13,4 mio. tons, hvoraf 6,9 mio. tons, dvs. 48,5% af den samlede produktion1, er bestemt til forbrug i frisk tilstand. Handelen med friske tomater er stærkt udviklet i Europa, og det er her man finder verdens største eksportører, Nederlandene, Spanien og Belgien, samt de største importører, Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige. 2. EF-MARKEDET 2. 1. Tomaternes økonomiske betydning i gartnerisektoren Friske tomater er et vigtigt produkt inden for gartnerisektoren. Det forhold, at europæerne forbruger tomater hele året igennem, gør det berettiget at betragte tomaten som en "basisgrøntsag". Den tegner sig for 14,7% af de samlede producerede grøntsager i EF. Det landbrugsareal, der anvendes til denne produktion udgør i gennemsnit 13% af gartneri areal et i EF. Hvad budgettet angår, er de gennemsnitlige omkostninger på 9,4 mio. ECU2 til interventioner på markedet, og de svarer til 1,2% af budgettet for friske frugter og grøntsager. De tilbagekøbte mængder fra markedet er siden 1990 aftaget, hvad de samlede mængder angår, og svarer i gennemsnit til 1,6% af produktionen af tomater til forbrug i frisk tilstand i perioden 1990-1994. I denne periode har Frankrig tilbagekøbt 3% af sin produktion, efterfulgt af Nederlandene (2,8%) og Italien (2,6%). For perioden 1990-1994. Gennemsnit for årene 1990-1994. For 1994 var budgetudgifterne på 4,46 mio. ECU, hvilket svarede til 0,5% af budgettet for friske frugter og grøntsager. 2. 2. EF-produktionen I gennemsnit er 48,5% af EF-produktionen af tomater bestemt til forbrug i frisk tilstand. Europas største producent af tomater til forbrug i frisk tilstand er Italien (29,8%), efterfulgt af Spanien (27,4%), Grækenland (10%) og Nederlandene Denne produktion, der var stigende indtil 1990, er faldet i perioden fra 1990 til 1994 (fra 7 mio. tons i 1990 til 6,3 mio. tons i 1994). Denne nedadgående tendens er meget tydelig fra produktionsåret 1993, navnlig i Spanien, Italien og Nederlandene. Derimod har der i Belgien og Grækenland kunnet konstateres en stigning siden 1990. Tabel 1: Udviklingen i tomatproduktionen (tons) Belgien Græken land Spanien 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 205. 030 225. 220 268. 400 313. 960 329. 500 346. 779 309. 334 666. 910 728. 050 665. 790 710. 700 754. 940 784. 850 757. 250 1. 834. 893 1. 987. 763 2. 024. 695 1. 793. 832 1. 880. 143 1. 912. 300 1. 786. 807 Frankrig 417. 500 421. 700 461. 100 527. 300 516. 900 643. 400 492. 600 Italien Neder landene 1. 594. 916 2. 018. 230 2. 657. 083 2. 759. 091 2. 712. 099 1. 984. 572 2. 149. 074 567. 029 620. 782 640. 725 636. 149 651. 994 606. 612 540. 577 Portugal 63. 893 80. 835 86. 706 72. 625 64. 267 n. d. 75. 000 EUR-15 5. 530. 068 6. 265. 710 6. 987. 534 6. 993. 597 7. 098. 801 6. 651. 347 6. 262. 412 Tabel 2: Produktionsudviklingen i forhold til den sandede EUR-produktion 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 3,7 12 33 7,5 28,7 10,2 3,6 11,5 31,4 6,7 31,9 9,8 3,8 9,4 28,7 6,5 37,7 9,1 4,5 10,1 25,4 7,5 39,1 9 4,6 10,5 26,3 7,2 37,9 9,1 5,2 11,7 28,5 9,6 29,6 9 4,9 12 28,2 7,8 33,9 8,5 Belgien Græken land Spanien Frankrig Italien Neder landene 2. 3. Situationen og udviklingen med hensvn til produktionsstrukturerne Frilandsdvrkningen foregår i de sydlige lande og navnlig i Italien, Spanien, Grækenland, Sydfrankrig og Portugal. Dyrkning under plastikfolie er en nylig form for frilandsproduktion, som består i at beskytte afgrøderne ved hjælp af plastiktunneler. Det væsentligste formål hermed er at beskytte mod vinden og at optimere produktkvaliteten. Væksthusdyrkningen foregår i de nordlige lande, navnlig i Nederlandene, Belgien og en del af Frankrig. Denne dyrkningsform giver mulighed for kunstig opvarmning i de koldeste perioder. Det samlede EF-areal, der anvendes til tomatproduktion, har været aftagende siden 1990 (fra 255 000 ha i 1990 til 217 000 ha i 1994). Dette skyldes for en dels vedkommende mindskelsen af arealerne i de sydlige lande, hvor der traditionelt er tale om frilandsdyrkning, og falder sammen med en forøgelse af udbytterne og indførelsen af nye sorter. Italien har for det største areal, som udgør 50,6% af det samlede areal, og derefter følger Spanien med 25,5% og Grækenland med 14,9%. Det samlede areal til væksthusproduktion i Fællesskabet udgør kun 9% af det samlede areal, hvor der dyrkes tomater til forbrug i frisk tilstand. I Belgien og Nederlandene foregår hele produktionen i væksthuse. Det skal bemærkes, at der siden 1990 har været en konstant nedgang i arealet i Nederlandene, medens der i Belgien har været tale om en svag forøgelse. I Spanien tegner arealet til væksthusproduktion sig for 16,6% af det samlede areal, i Italien for 5,3% og i Frankrig for 60%. Generelt kan der for perioden 1990-1994 konstateres en nedgang i arealerne på 17,7%. Denne reduktion har været størst i Frankrig (-38,9%), efterfulgt af Nederlandene (-29,2%), Grækenland (-20%) og Spanien (-13,4%). Tabel 3: Udviklingen i produktionsarealerne for tomater (hektar) Belgien Græken land Spanien 1990 1991 1992 1993 1994 940 945 963 946 954 38. 513 39. 015 36. 657 33. 110 32. 083 69. 884 59. 913 55. 802 57. 111 61. 613 Frankrig 6. 600 6. 650 5. 960 6. 060 4. 750 Italien Neder landene 136. 378 129. 669 117. 595 113. 426 115. 248 1. 603 1. 570 1. 505 1. 390 1. 241 De forskellige dyrkningsmetoder bevirker en meget stor forskel i udbytterne for de enkelte bedriftstyper. Nedenstående tabel viser således forskellen mellem udbytterne ved frilandsdyrkning - 50 tons/hektar - og udbytterne ved væksthusdyrkning - 400 tons/hektar. Fra 1990 til 1994 har der været en tendens til en generel stigning i udbytterne (på +2% årligt) for begge produktionstyper. Disse væsentlige stigninger i udbytterne skyldes hovedsagelig en bedre beherskelse af dyrkningsmetoderne, indførelsen på markedet af nye mere produktive sorter samt anvendelsen af ny teknologi ved væksthusdyrkning. Tabel 4: Udbytteudviklingen for tomatproduktionen (tons/ha) 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 238,8 45,5 42,8 108,2 41 330,6 246,1 53,2 44,9 113 45,5 368 285,5 45,6 45,2 119,3 45,7 399,7 332,2 48,4 44,5 127,7 47,7 405,2 342,2 51,2 47,4 128,2 50,5 433,2 366,6 324,2 52,4 52,6 49,1 145,4 48,4 436,4 49,8 162 50,4 435,6 Belgien Græken land Spanien Frankrig Italien Neder landene ZA Forbryg og afogtnjng Ifølge de oplysninger, der er indsamlet fra medlemsstaterne, har der siden 1990 været en stigning i forbruget. Denne tendens siger dog intet om den fremtidige udvikling, og inden for branchen forventes der snarere en stagnation i forbruget. Det gennemsnitlige forbrug af friske tomater i EF er på 24,6 kg/indbygger3. Dette tal ligger langt fra det gennemsnitlige forbrug på 31 kg/indbygger, som er konstateret for OECD-landene. Grækenland tegner sig for det største forbrug af friske tomater efterfulgt af Italien og Spanien. Det skal i øvrigt bemærkes, at der i Spanien har været en kraftig nedgang i forbruget af friske tomater i 1994. Det fremgår også af nedenstående tabel, at forbruget i Fællesskabet ikke er ensartet, snarere tværtimod. Der er betydelige forskelle i forbruget for de enkelte medlemsstater. Forholdet mellem den medlemsstat, der har det største forbrug, og den, der har det laveste forbrug, er 1 til 15. Udviklingen i forbruget viser, at der er en udpræget tendens til, at forbrugerne foretrækker de nye sorter såsom tomater i klaser, kirsebærtomater og sorter med organoleptiske egenskaber, der i højere grad minder om frilandstomater. De medlemsstater, der har en stor produktion, har generelt et meget stort forbrug, som holder sig mere eller mindre stabilt. Gennemsnit i perioden 1990-1994. 10 Tabel S: Forbruget af (friske) tomater Medlemsstat Belgien Danmark Tyskland Grækenland Spanien Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Det Forenede Kongerige Østrig Finland Sverige 1988 1989 1990 1991 1992 10,9 5,9 13,9 66,0 37,0 10,0 6,0 59,4 / 6,1 / 6,4 / 8,3 / 9,5 1 14,8 72,0 40,8 10,3 6,0 62,1 / 6,2 / 6,6 / 8,5 / 11,8 5,5 15,4 65,0 43,6 10,4 6,0 64,4 / 6,5 / 6,4 / 9,1 1 14,0 / 15,3 69,0 37,2 10,6 6,0 63,3 / 6,7 / 5,9 / 8,7 / 11,7 / 15,7 73,0 36,5 / 6,0 57,6 / 6,6 / 6,0 / 9,0 / (kg/indbygger) 1993 1994 13,5 5,0 16,0 76,0 35,3 / / 57,1 / 6,7 / 4,5 / 9,0 / / 1 14,1 73,0 28,3 / / 55,6 / 6,0 / 5,5 / 9,7 / Der anvendes forskellige tomatsorter til at imødekomme efterspørgslen fra EF's forbrugere, som i stadig højere grad ønsker differentierede produkter på markedet. Det nødvendiggør en ekstra indsats i produktionen for at tilpasse sig denne opdeling af markedet med de nye sorter. I de seneste år har der kunnet konstateres en forøgelse af antallet af sorter såsom "kirsebærtomater" og tomater på stilk eller "tomater i klasser", som har haft stor succes på grund af de organoleptiske egenskaber og den indlysende friskhed. Produktionen af tomater til forbrug i frisk tilstand adskiller sig fra produktionen til forarbejdning ved at fordele sig over hele året, hvilket er muligt på grund af de nye produktionsmetoder og de nye tomatsorter. 2. 5. Producentpriserne Det mest markante træk ved priserne på friske tomater er de store sæsonudsving. Der kan således konstateres en meget stor forskel i producentpriserne for de enkelte produktionsmåneder og for de enkelte producentmedlemsstater. Normalt er priserne højere i vinterperioden end i perioden fra maj til november, og prisniveauerne er regelmæssigt tilbagevendende. Generelt kan der konstateres en nedgang i priserne for friske tomater fra 1990 til 1994, hvor priserne igen stiger svagt. I produktionsåret 1991 var der tale om en prisstigning i forhold til 1990. Priserne faldt imidlertid i Spanien, Italien og Portugal. I dette produktionsår var der også generelt en stigning i produktionen, de tilplantede arealer og udbytterne. 11 Produktionsåret 1992 var det første produktionsår, hvor priserne faldt. Prisnedgangen var størst i Spanien, Belgien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. I produktionsåret 1993 fortsatte det i 1992 indledte prisfald. Der skal mindes om, at dette produktionsår var præget af et fald i produktionen til trods for en forøgelse af de tilplantede arealer. I produktionåret 1994 var der tale om en relativ prisstigning. Denne stigning i noteringerne var mest udpræget i Nederlandene og Frankrig, hvor 1994- priserne udviste en meget tilfredsstillende stigning og endog oversteg producentpriserne i 1990. 1 Italien, Belgien og Portugal derimod rettede priserne sig kun en smule uden at nå op på niveauet for 1990. 1 Spanien og Det Forenede Kongerige lå priserne fortsat på et meget lavt niveau. Tabel 6 over udviklingen i de månedlige priser er atypisk og viser for Spanien, Nederlandene og Belgien, at der siden 1990 har været en stigning i priserne i maj og juni og et fald i marts og april. I marts og april 1994 var der dog tale om en betydelig genopretning af priserne. Tabel 6: Udviklingen i de månedlige priser i forhold til 1990 1. Spanien 1990 1991 1992 1993 1994 100 100 100 100 landene 1990 2. Neder 44 79 189 133 64 72 160 101 70 116 181 105 88 95 132 146 1991 1992 1993 1994 100 100 100 100 77 110 94 159 68 79 126 123 53 74 % 109 77 91 104 148 3. Belgien 1990 1991 1992 1993 1994 100 100 100 100 73 106 92 128 67 85 130 110 59 77 101 96 78 86 99 123 Marts April Maj Juni Marts April Maj Juni Marts April Maj Juni Kilde: Udarbejdet af GD VI på grundlag af oplysninger fra Landbrugsministeriet (Spanien), CBT og VBT 12 I produktionsåret 1995 har producenterne i de nordlige lande beklaget sig over lave noteringer og en manglende rentabilitet for virksomhederne som følge heraf. Dette forhold synes at gøre sig gældende for alle væksthusprodukterne og er således ikke begrænset til tomatsektoren. Problemet kan illustreres ved nedenstående tal for de traditionelle runde tomater i Belgien: Omkostninger (investeringer, produktion og arbejdskraft): 1 400 til 1 500 BEF/m2-. Den normale produktion er på ca. 55 kg/m2 og en høj produktion på ca. 60 kg/m2; Det indebærer, at der for at opnå et økonomisk resultat, der er tilstrækkeligt til at dække de afholdte omkostninger, skal opnås en pris på mindst 23 BEF/kg (omkostninger på 1 400 BEF og en produktion på 60 kg) for de virkelig gode bedrifter. Den gennemsnitlige pris i Belgien har i 1995 været på 20 BEF/kg4. Belgiske tomater konkurrerer med spanske tomater, hvis pris er ledende, på det franske marked (55% af den belgiske udførsel). En gennemgang af de spanske priser i pesetas viser, at udsvingene er meget betydelige, de monetære problemer ikke taget i betragtning. Udviklingskurverne fra januar 1992 til april 1995 viser, at udviklingen i priserne i pesetas praktisk talt er parallel med devalueringen af den spanske valuta. På grundlag af de gennemsnitlige tendenser over 40 måneder steg kursen ECU/PTA temmelig regelmæssigt med 32%, mens prisen i pesetas med store udsving steg med 51%. Det følger heraf, at prisen på spanske tomater udtrykt i ECU steg med ca. 14% over perioden. Det kan derfor ikke påvises, at devalueringerne af pesetas har haft en virkning for de spanske tomaters pris i ECU og dermed i franske francs. Tal fra medlemsstaten. 13 Spanske tomater Monetære virkninger for priserne J1992J 1993 1994 1995 !il =r »CO i • 1ecu=. PTA o- Prix Pta/Kg I I _L_J I 1 2 3 4 5 6 7 89 10 11 12 1 2 34 5 6 7 89 10 11 12 1 2 34 5 6 7 89 10 11 12 1 2 34 _1_J I L I L I L J I I I I I I I I Januar 1992/april 1995 3. ANALYSE AF SAMHANDELEN 3. 1. Samhandelen i Fællesskabet EF-handelen (herunder også De Kanariske Øer) er mængdemæssigt steget med 27 % siden 1990. Samhandelen omfatter 1,3 mio. tons, hvilket svarer til 21% af den samlede produktion. Mængdemæssigt kom den største del af forsendelserne inden for EF i 1994 fra Spanien med 618 000 tons (heraf 306 000 tons fra De Kanariske Øer); desuden skal det bemærkes, at dette land siden 1990 har fordoblet sine forsendelser. Herefter kommer Nederlandene med 410 000 tons og Belgien med 160 800 tons5. De vigtigste bestemmelseslande i EF for disse forsendelser befinder sig i Tyskland, Det Forenede Kongerige og Frankrig. Tal for 1994. 14 Siden 1990 har der været en nedgang i forsendelserne fra Nederlandene og Belgien, navnlig i produktionsåret 1993, hvorefter der var tale om en let genopretning i produktionsåret 1994. Derimod opretholdtes eller forøgedes de franske og italienske forsendelser i 1993, og de havde et rekordår i 1994. Tabel 7: Den interne samhandel i Fællesskabet (tons) 1990 1991 1992 1993 Spanien 291. 885 Nederlandene 545. 958 Belgien Italien Frankrig 154. 667 17. 196 31. 568 331. 391 559. 175 172. 437 23. 884 43. 317 414. 630 545. 010 187. 831 28. 883 46. 682 433. 167 387. 053 150. 403 38. 832 46. 758 1994 618. 426 409. 669 160. 779 64. 655 62. 051 EUR-12 1. 051. 777 1. 142. 113 1. 238. 824 1. 068. 907 1. 332. 080 Kilde:Eurostat-Cr onos. Tallene f< )r Spanien om fatter også De kanariske Øer. Forøgelsen af de spanske forsendelser har utvivlsomt forbindelse med overgangsperiodens udløb ved begyndelsen af produktionsåret 1993, da restriktionerne dermed ophørte. Denne forøgelse konsolideres i 1994, et år hvor produktionen og forbruget i Spanien var faldende. For dette år kan det konkluderes, at forsendelserne fandt sted på bekostning af afsætningen på det nationale marked. Endvidere kan det konstateres, at der var en større stigning i forsendelserne fra fastlandet (Almeria og Murcia) end i forsendelserne fra De kanariske Øer Sæsonens forløb Forsendelserne inden for EF har traditionelt fundet sted i to forskellige perioder: Fra november til marts (vintertomater): Forsendelser af spansk oprindelse fra De Kanariske Øer og fra Murcia/Almeria. Fra april til september (sommertomater): Forsendelser fra Nederlandene og Belgien. I denne periode har den spanske produktion været bestemt for det nationale marked. 15 For nylig har der dog kunnet konstateres to ændringer i dette traditionelle mønster: Dels har der været tale om en stigning i forsendelserne af spansk oprindelse i april, maj og juni (se nedenstående tabel) samtidig med at den store mængde i januar, februar og marts er blevet opretholdt. Dette er tegn på en handelsstrategi for den spanske produktion gående ud på også at få del i afsætningen i den periode, der traditionelt har været forbeholdt de nordlige producenter. Dels har der også kunnet konstateres en udvikling i forsendelserne fra Nederlandene med modsat fortegn: Forsendelserne i 1994 steg i januar, februar og marts. Til gengæld mindskedes forsendelserne i maj og juni. I Belgien steg forsendelserne i april og maj, men også i februar og marts. Disse ændringer viser, at der i vinterperioden er en konkurrence mellem de "nordlige" og de spanske forsendelser. Siden 1993 har der været tegn på en hel omlægning af den traditionelle tidsplan for samhandelen. Nye markedsføringsstrategier er ved at gøre sig gældende. Eksempelvis har diversificeringen i Nederlandene gjort det muligt at markedsføre tomater i klaser i februar. På den anden side giver den spanske produktionskapacitet i visse regioner mulighed for produktion i 11 af de 12 måneder. Dette har været en af hovedgrundene til de vanskeligheder, der i de seneste år har været på tomatmarkedet. Den naturlige markedsudvikling vil formentlig føre til en passende ligevægt, uden at det er nødvendigt at intervenere fra Fællesskabets side. Tabel 8 : Udviklingen i samhandelen over tid Januar Februar Marts 1992 1993 1994 1992 1993 1994 1992 1993 1994 (tons) Belgien Nederiandene Spanien 1170 527 1076 22762 16510 22830 105219 76099 95013 462 317 18125 14760 24694 50741 108644 97027 1862 869 2221 2182 27301 24878 36776 68795 89203 88256 April Maj Juni 1992 1993 1994 1992 1993 1994 1992 1993 1994 Belgien Nederlandene Spanien 11478 15248 81333 46343 43828 43487 43801 39099 49114 23562 29100 26637 74566 72308 65076 8428 29671 50601 30050 34558 34204 93469 86330 77578 5078 11230 50601 16 3. 2 Samhandelen med tredjelande Import Hovedleverandøren er for øjeblikket Marokko med en mængde på 148 000 t fordelt mellem november og marts. Den næstvigtigste leverandør er Israel med 4 000 t i 1994. EF's samlede import var i 1994 på 162 114 t. Tabel 9 : EFfs import 1990 1991 1992 1993 1994 MAROKKO 106. 319 135. 808 131. 920 164. 360 148. 297 3. 014 7. 217 3. 230 5. 707 3. 926 5. 033 1. 820 3. 860 2. 829 4. 073 - - 152. 066 179. 572 162. 114 TYRKIET ISRAEL 1 ALT Marokko Marokkos tomatareal er blevet reduceret siden 1990 (fra 5 500 ha i 1990 til 4 000 ha i 1994) med en forskydning mod beskyttede afgrøder. Produktionen er stabil på trods af et fald i 1994. Hovedaftageren for importen fra Marokko er Frankrig, som i 1994 købte 85% af den samlede tomatimport fra Marokko. Tyskland er det endelige marked for 6,4% af den samlede mængde, og Belgien og Nederlandene aftager hver 2% af importen fra Marokko. Spanien og Italien aftager hver under 400 t. I protokol nr. 1 til euro-Middelhavsassocieringsaftalen med Marokko fastsættes et kontingent af friske tomater på 150 676 t, for hvilket der gælder en værditold på nul og i perioden fra oktober til marts en præferenceindgangspris. Med hensyn til nedsættelsen af værditolden er aftalen endnu ikke blevet iværksat: for importen anvendes fortsat en værditold på nul i henhold til den tidligere, men stadig gældende aftale inden for grænserne af EF-kontingentet på 96 208 t for perioden 15. november-30. april 1996, heraf 16 800 t for perioden 1. -30. april 1996. Desuden findes der for Marokko et bilateralt fransk kontingent på 120 000 t til en værditold på nul. 17 Når den nye aftale træder definitivt i kraft, bliver EF-kontingentet til en værditold på nul på 150 676 t, og det bilaterale fransk-marokkanske kontingent annulleres. Det nye kontingent svarer således til summen af det tidligere EF-kontingent, det bilaterale kontingent, der er blevet "overtaget" af EF, og af mængder, der er blevet tildelt i forbindelse med udvidelsen med de tre nye medlemsstater. Bestemmelsen vedrørende den årlige forhøjelse af kontingentet, der fandtes i den gamle aftale, er blevet videreført: hvert år fra den 1. januar 1997 til den 1. januar 2000 vil mængden blive forhøjet med fire lige store rater svarende til 3% af beløbet. Endelig vil værditolden blive reduceret med 60% for de mængder, der overstiger kontingentet. Hvad angår præferenceindgangsprisen blev aftalen iværksat før tiden den 1. november 1995 ved Rådets forordning (EF) nr. 3057/95 af 22. december 1995 (EFT nr. L 326). I perioden fra den 1. november 1995 til den 30. marts 1996 gjaldt der for Marokko en indgangspris på 500 ECU/t for en maksimumsmængde på 145 676 t. Indgangsprisen i henhold til den fælles toldtarif, der gælder for alle andre oprindelser, var på 688 ECU/t fra den 1. november til den 20. december 1995, på 738 ECU/t fra den 21. til den 31. december 1995 og på 895 ECU/t fra den 1. januar til den 31. marts 1996. I henhold til artikel 3 i protokol nr. 1 til associeringsaftalen med Marokko vil der for dette land for alle fremtidige perioder fra den 1. oktober til den 31. marts gælde en reduceret indgangspris for en uændret maksimumsmængde på 150 676 t. Denne mængde fordeles på månederne på følgende måde: periode oktober november til og med marts heraf: mængde 5 000 145 676 november december januar februar marts i art 150676 18 601 36170 30 749 33 091 27 065 Indgangsprisen - 500 ECU/t for 1995/96 - nedsættes i samme forhold og i samme rytme som den indgangspris, der er konsolideret i forbindelse med den fælles markedsordning. Der er for perioden fra november til marts åbnet mulighed for en vis tolerance i form af en månedlig overskridelse på 20% og mulighed for at bruge mængder, der ikke er blevet brugt i en given måned, i en senere måned, forudsat at den samlede mængde ikke overskrides. Endelig giver Marokko Kommissionen meddelelse om den ugentlige eksport til EF. 18 Med denne præferenceordning vedrørende den specifikke tillægstold overtoges og videreudvikledes de bestemmelser, der var blevet indført i første kvartal af 1995, og som havde til formål at sikre Marokko, at landet kunne opretholde sin traditionelle eksport. For det første produktionsår, hvor den nye ordning med indgangspris blev anvendt, nemlig fra den 1. januar 1995 for tomater, fastsattes i en aftale i form af brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko1 navnlig en præferenceindgangspris for tomater på 560 ECU/t. Denne aftale blev anvendt for første gang for perioden fra den 1. januar til den 31. marts 1995 for en maksimumsmængde på 81 006 t, der var baseret på den traditionelle samhandel med De Tolv. Marokko havde forpligtet sig til ikke at overskride denne mængde og månedligt at fordele 27 756, 29 594 og 23 656 t i henholdsvis januar, februar og marts 1995 med en tolerance på 10% og til at give meddelelse om de ugentlige mængder, der blev eksporteret til EF. En analyse af denne periode viser, at aftalen er blevet anvendt tilfredsstillende: mængderne er blevet strengt overholdt, de forskellige informationskilder svarer til hinanden (se nedenstående oversigt). Bortset fra en kritisk periode i februar 1995 har priserne endvidere været tilfredsstillende. informationskilder/ perioder (mængder i tons) Marokkos meddelelse: eksport til EF Afskrivning på kontingentet 11. 0990: importerede mængder Databanken Comext : reel import: januar 1995 februar 1995 marts 1995 i alt 28 697 26 063 24 463 79 223 28 884 25 985 26 106 80 975 26 189 25 319 25 971 77 479 De foreliggende tal for indeværende produktionsår viser en underudnyttelse fra Marokkos side af det kontingent, for hvilket der gælder en præferenceindgangspris. Endvidere er priserne blevet opretholdt: den faste importværdi har til stadighed ligget over indgangsprisen for Marokko bortset fra to kritiske perioder i midten af november 1995 og midten af januar 1996. Rådets afgørelse af 20. december 1994, EFT nr. L 48 af 3. 3. 1995, s. 22. Kommissionen satte denne aftale i kraft ved forordning (EF) nr. 298/95 af 14. februar 1995, EFT nr. L 35 af 25. 02. 1995, s. 6. 19 Tabel 10 : Udvikling i EF's import fra Marokko tomater KN 070200 enhed: ton Samhandel med tredjelande Import fra Marokko til EF 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 (januar -juni) Kilder: eurostat-comext 93 482 93 194 80 968 91 874 106 319 135 808 131 920 164 360 148 297 84 491 Eksport Fællesskabets tomateksport har været i stadig stigning siden 1990 for alle medlemsstater med undtagelse af Det Forenede Kongerige, idet den er steget fra 107 000 t til 278 000 t for 1994, dvs. en årlig gennemsnitsstigning på 24,1%. Tabel 11 : Eksport fra EUR-12 (i tons) PARTNERE 1990 EF CANADA 2. 009 425 SCHWEIZ 25. 891 2. 070 131 3 0 0 0 0 POLEN UNGARN ISRAEL RUSLAND SLOVENIEN KROATIEN TJEKKIET ANDRE END EUR-12 1991 4. 106 1. 769 29. 549 22. 260 189 24 0 0 0 0 1992 3. 862 1. 067 29. 239 29. 959 1. 782 15 84 577 111 0 1993 12. 782 1. 978 34. 267 43. 570 4. 668 0 648 5. 051 1. 481 6. 950 1994 12. 549 2. 891 39. 816 32. 020 4. 463 4. 056 35. 759 7. 458 6. 602 12. 865 278. 089 106. 904 131. 591 147. 383 211. 207 20 Generelt kan det vedrørende eksporten bemærkes, at der har været en åbning mod østlande som Rusland, Polen, Tjekkiet og visse dele af det tidligere Jugoslavien. Denne eksport må kunne forventes at fortsætte i fremtiden. 21 0. EF-STØTTE 1. Strukturstøtte a) Støtten til produktionsstrukturer Indtil 1993 intervenerede EUGFL, Garantisektionen, ikke med hensyn til denne støttetype. Støtten blev ydet via et system med udgifter "uden loft" i den enkelte medlemsstat, og EUGFL godtgjorde de af disse medlemsstater anmeldte udgifter. Udgifterne var støtteberettigede, når bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet var overholdt. Denne forordning indeholdt ikke et specifikt forbud mod støtte vedrørende væksthuse eller tomater. Efter 1994 var der en finansiel ramme for mål 5a (samt en programmering begrænset til støtte ydet i mål 1-regioner). Men det må erindres, at til trods for Kommissionens forsøg på at opnå en specifik programmering for hele forordning (EØF) nr. 2328/91, har Rådet ikke støttet denne holdning. De nuværende lovrammer omfatter kun et vejledende finansielt overslag, og for investeringernes vedkommende er støtten til væksthuse og tomater fortsat mulig. På baggrund af denne situation og de deraf følgende vanskeligheder med at undersøge denne støttes eventuelle virkninger for tomatproduktionen er medlemsstaterne blevet anmodet om at foretage en analyse af støtten til denne produktion. Alle medlemsstater har meddelt, at det har været umuligt at fremkomme med præcise oplysninger om denne støtte. Der bør ligeledes tages hensyn til, at produktionsstrukturerne for frugt og grøntsager er meget varierende (i læhus, under plastic eller net, i væksthus osv. ) og kan anvendes til fremstilling af flere produkter alt efter sæsonen, klimaet, forbrugernes smag, markedet osv. , hvilket yderligere vanskeliggør en præcis analyse inden for rammerne af mål 5a. Derimod kan denne investeringstype bedre identificeres inden for de operationelle programmer. Således har svaret hver gang været negativt, trods de anmodninger som er modtaget fra en række medlemsstater med henblik på opførelse af væksthuse for tomater. Sidst har det drejet sig om Spanien. De eneste tilfælde, hvor der er godkendt en medfinansiering for væksthuse, har været meget specifikke aktioner for produkter som blomster og produkter, der produceres uden for sæsonen. Uden for de operationelle programmer kan der kun foretages en forsøgsvis analyse i mangel af præcise oplysninger. Da lovgrundlaget ikke muliggør en indgående behandling af situationen, er der blevet indhentet en række oplysninger hos medlemsstaterne for at få et overblik over situationen. Det fremgår af de oplysninger, der er blevet indhentet i perioden 1990-94 i forbindelse med investeringsstøtten efter forordning nr. 2328/91, at 5,5 % af støtten er gået til opførelse og modernisering af væksthuse for alle mulige former for produkter, nemlig frugter, grøntsager, blomster eller planteskoler. Disse investeringer udgør tilsammen en udgift for EUGFL på 347,65 mio. ECU for EF for hele perioden. 22 Ud fra dette samlede beløb kan der ved en ekstrapolation for tomatproduktionen, der udgør ca. 14 % af den samlede produktion af frugt og grøntsager (ekskl. blomster og planteskoler), foretages en forsøgsvis ansættelse af støtten til tomater. Anvendes den deraf fremkomne procentsats på den samlede støtte til disse investeringer, nås der frem til et EUGFL-bidrag på 48,67 mio. ECU for perioden 1990-94, hvilket giver et årligt gennemsnit for de 12 EF-lande på 9,73 mio. ECU. Konklusionen er, at uden at der kan udelukkes marginale tilfælde af anvendelser af væksthuse til tomatproduktion, er der kun en minimal strukturstøtte til investeringer for så vidt angår EF- produktionen. b) Støtten til forarbejdnings- og afsætningsstrukturer For at fa et fuldstændigt overblik over situationen bør der ligeledes foretages en undersøgelse af støtten til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter. På dette område er støtten tilladt, men der er præcise udvælgelseskriterier, der skal overholdes [jf bilag]. Det kan således konstateres, at der er forbud mod eller meget restriktive betingelser for - f. eks. en 20 %'s reduktion af forarbejdningskapaciteterne - investeringer vedrørende forarbejdning af tomater. Derimod er forarbejdningsstøtte (auktioner, emballage) normalt tilladt, idet der er tale om foranstaltninger, der skal lette produkternes afsætning på markedet, og som derfor udgør et positivt element i produktionskæden. Til orientering viser nedenstående tabel støtten til forarbejdning og afsætning for hele frugt- og grøntsagssektoren for perioden 1991-93. På baggrund af de restriktive udvælgelseskriterier og tomaternes relative betydning inden for hele frugt- og grøntsagssektoren kan det konkluderes, at tomatproduktionen praktisk taget ikke har nydt godt af støtte til forarbejdning og afsætning. Forordning (EØF) nr. 866/90 - SEKTOR: FRUGT OG GRØNTSAGER Perioden 1991-93 Medlems stat Perioden 91-93, i alt Årligt 1 gennemsnit B DK D GR E F IRL I L NL P UK EUR-12 i alt 5,78 0,11 29,10 22,06 56,95 31,40 2,37 74,17 1,45 0,03 7,28 5,52 14,24 7,85 0,59 18,54 0 0 4,59 26,2 6,64 259,37 1,15 6,55 1,66 64,84 (i mio. ECU) 23 2. Statsstøtte 2. 1. Statsstøtte i tomatsektoren Kommissionen er ikke i besiddelse af oplysninger om nationale støtteordninger, der udelukkende finansieres af medlemsstaterne, og som specifikt vedrører tomatsektoren. Det eneste kendte tilfælde, som vedrører den nuværende situation på tomatmarkedet, er en belgisk anmodning om tilladelse til at anvende en redningsstøtte i form af rentelettelse og statsgaranti for kreditter til tomat-, paprika- og agurkeavlere med økonomiske vanskeligheder I henhold til Kommissionens gældende politik er den væsentligste betingelse for at godkende en sådan redningsstøtte, at den vedrører investeringer, der allerede er blevet foretaget, og at redningsstøtten og den allerede bevilligede investeringsstøtte ikke overstiger den maksimale grænse, som normalt anvendes på investeringsstøtte. Yderligere betingelser for godkendelse af redningsstøtte er, at de pågældende virksomheders økonomiske vanskeligheder skyldes eksterne faktorer, eller at de støttede virksomheder kan dokumentere deres fremtidige levedygtighed. Det skal påpeges, at de belgiske tomatavleres nuværende markedsproblemer kun er en af de situationer, der kan udløse en sådan redningsstøtte. En sådan støtte kan ligeledes ydes som følge af andre begivenheder som f. eks. en stigning i rentesatsen. Den væsentligste årsag til, at Kommissionen ikke modsætter sig en sådan støtte er imidlertid, at den tidligere ydede investeringsstøtte ikke er nået op over det niveau, som normalt accepteres af Kommissionen. På det grundlag kan en sådan støtte betragtes som en supplerende, efterfølgende investeringsstøtte. 2. 2. Støtte til tomatsektoren under generelle støtteordninger Selv om Kommissionen ikke har kendskab til specifikke, nationale støtteordninger for tomatavlere, kan tomatsektoren være omfattet af generelle statsstøtteordninger for gartneri sektoren eller regionale ordninger, der ikke udelukker landbrugssektoren. Mulighederne for at yde en sådan støtte er imidlertid af de nedenstående grunde relativt begrænsede: 2. 2. 1 Kommissionen har den generelle opfattelse, at national støtte i form af driftsstøtte (støtte pr. input- eller outputenhed eller pr. ha) er uforenelig med det fælles marked, fordi en sådan støtte ikke har en varig indvirkning på udviklingen i den pågældende sektor. Hvor der er tale om produkter, der er omfattet af fælles markedsordninger, kan denne form for støtte endvidere risikere at gribe ind i EF-støttemekanismerne og betragtes således som overtrædelse af disse markedsordninger. De fælles markedsordninger anses for at være fuldstændige og udtømmende for de heraf omfattede produkter, og de udelukker supplerende, national støtte. Hvis en sådan støtte tildeles, vil den som hovedregel være ulovlig. 24 I forbindelse med denne gennemgang af markedet for tomater i Den Europæiske Union skal der nævnes to nederlandske foranstaltninger for gartnerisektoren, som eventuelt kan opfattes som driftsstøtte (men som ikke nødvendigvis opfylder betingelserne i artikel 92, stk. 1): Kommissionen mener ikke, at det gastarifsystem for den nederlandske gartneri sektor, der anvendes på indeværende tidspunkt, giver denne sektor økonomiske fordele i forhold til andre sektorer i den nederlandske økonomi, idet disse kan opnå den samme tarif, hvis de anvender gas i de samme mængder som gartnerisektoren. Denne tarif er således ikke en statsstøtte, der falder ind under artikel 92, stk. 1. Den nederlandske gaspris indeksreguleres for alle sektorer på grundlag af oliepriserne. Kommissionen er endvidere ikke i besiddelse af oplysninger om mulig støtte i form af skattelettelser til den nederlandske gartnerisektor. Dette gælder ligeledes for energiafgiften, som for nylig er blevet godkendt af Kommissionen. I forbindelse med denne afgift fritages gartnerisektoren delvis for energiafgiften. Den væsentligste årsag til, at Kommissionen godkendte denne undtagelse for væksthusgartneri var, at fuld beskatning ikke ville gøre det muligt at gennemføre en fuldstændig tilbageføring af afgiftsprovenuet, hvilket er en forudsætning for denne ordning, men at den tværtimod ville medføre en mærkbar forøgelse af skattebyrden for gartnerisektoren (Kommissionens beslutning af 20. december 1995). 2. 2. 2 Den eneste form for driftsstøtte, der opfylder bestemmelserne i artikel 92, stk. 1, og som kan antage form af medfinansieret støtte under Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 og af statsstøtte, er støtte til overgang til miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget. Denne støtte ydes sædvanligvis som støtte pr. ha og har til formål at kompensere indkomsttabet som følge af støttemodtagernes gennemførelse af miljøbeskyttelsesforanstaltninger, og støtten omfatter endvidere et finansielt incitament. Det skal påpeges, at der i Kommissionens nuværende politik vedrørende statsstøtte ikke er fastsat grænser for omfanget af dette finansielle incitament. Støtte til miljøvenligt landbrug ydes ofte i form af medfinansieret støtte i henhold til betingelserne i den ovenfor nævnte rådsforordning. Eftersom forordningen ikke udelukker statsstøtte, der gives på forskellige vilkår eller overskrider de grænser, som er fastsat i forordningen, findes der i flere medlemsstater supplerende statsstøtteordninger. 2. 2. 3 Hvad angår investeringsstøtte, kan den gives til tomatavlere under generelle støtteordninger. Disse støtteordninger er for en stor dels vedkommende omfattet af Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91. Denne forordning åbner mulighed for supplerende statsstøtte til investeringer, men kun til særlige formål som f. eks. støtte til miljøbeskyttelsesforanstaltninger, der ikke er knyttet til en forøgelse af produktionskapaciteten. 25 1. 2. 3. 4. 5. KONKLUSIONER På grundlag af denne samlede analyse kan det fastslås, at EF-markedet for tomater til forbrug i frisk tilstand generelt synes at være afbalanceret med de udsving, der er karakteristiske for et dynamisk marked. Til trods for det stigende forbrug siden 1990, der synes at ville stabilisere sig i fremtiden, er der tale om en nedgang i EF-produktionen og dyrkningsarealerne. Der har imidlertid været en bemærkelsesværdig udvikling i dyrkningsmetoderne, som har ført til en kraftig stigning i udbytterne. Der er en stadig stigende efterspørgsel efter større diversitet og bedre kvalitet. En tilpasning af udbuddet til denne efterspørgsel er en af hovedforudsætningerne for en opretholdelse af dynamikken på dette marked. Der er en generel tendens til faldende engrospriser til trods for en relativ stigning i 1994. Udviklingen i 1995 synes også at gå i retning af lavere priser. Dette prisfald er ikke ensartet, og det har i højere grad ramt de "traditionelleHsorter end de nye sorter og præsentationsformer, for hvilke producentpriserne har været meget attraktive. Der er kun i meget ringe omfang gjort brug af intervention fra Fællesskabet. Endvidere kan der ikke påvises nogen virkning af devalueringerne af visse valutaer (PTA, LIT) på prisen i ECU på tomater fra landene med svag valuta (navnlig Spanien). Forøgelsen af samhandelen inden for EF viser, at sektoren fungerer tilfredsstillende. Der er imidlertid sket en omlægning af den traditionelle tidsplan for forsendelserne i vinter- og sommersæsonen. Den nye ligevægt, der må opnås for de 1,3 mio. tons, som samhandelen omfatter, vil være af afgørende betydning for løsningen af konflikterne mellem Nord og Syd. Indførslerne fra tredjelande, navnlig af marokkanske oprindelse, forstyrrer ikke EF's marked. EF-støtten til produktions- og af sætningsstrukturerne synes ikke at have nogen afgørende indvirkning på produktionens udvikling. Denne er i langt højere grad blevet påvirket af de normale udsving på markedet og navnlig af udviklingen i samhandelen inden for EF. Undersøgelsen tyder ikke på, at der er generelle strukturproblemer. Sektoren er dynamisk, der er ikke tale om nogen overproduktion, og udsvingene i samhandelen må anses for at være normale for et dynamisk enhedsmarked. Kommissionen råder ikke over oplysninger vedrørende den statsstøtte, der finansieres fuldt ud af medlemsstaterne, og som specifikt er rettet mod tomatsektoren. Der er anmodet om støtte til denne sektor under påberåbelse af den såkaldte'Tedningsstøtte". Kommissionen er for øjeblikket i gang med at behandle denne anmodning. 26 På baggrund af disse konklusioner mener Kommissionen, at HENSTILLINGER 1. 2. 3. EF-markedet er inde i en omstillingsproces som følge af den nye situation, der foreligger siden 1993. Udfordringerne er dels de nye efterspørgselskrav og dels en omlægning af perioderne for samhandelen inden for EF. Gennem den naturlige markedsudvikling skulle man kunne nå frem til en passende ligevægt, uden at det er nødvendigt at anvende interventionsforanstaltninger fra Fællesskabets side. Den manglende rentabilitet i visse væksthusbrug i de nordlige lande vedrører ikke blot tomatsektoren. Disse vanskeligheder skyldes i højere grad konjunkturbestemte faktorer vedrørende investeringsmulighederne end egentlige ændringer af markedsligevægten. Løsningerne bør findes ved en passende behandling af de konkrete tilfælde, men uden at bringe enhedsmarkedets funktion i fare. Kommissionen har tidligere ikke rejst indvendinger mod national støtte til afvikling af produktionspotentialet, og dette vil kunne være relevant i forbindelse med væksthuse. Denne type støtte vil kun kunne ydes som kompensation på grund af værdiforringelse af produktionsmidlerne til urentable virksomheder, der ønsker at opgive gartneriproduktionen. 27 BILAG 28 BILAG I PRODUKTIONSREGIONER 1. Belgien Den belgiske produktion er siden 1990 steget med 13%. Den er koncentreret i provinsen Antwerpen, navnlig Mechelen og Hoogstraaten, samt i Vestflandern. Denne produktion afsættes som oftest gennem kooperativer, som sørger for markedsføringen af produkterne. Omsætningen på engrosmarkedet for tomater udgjorde i 1994 23,3% af det samlede beløb for grøntsager produceret i Belgien. Generelt steg omsætningen af væksthusgrøntsager i Belgien i 1994 med 6,1% i forhold til 1993, og tomaterne tegnede sig for den største stigning. Antallet af bedrifter, som for størstedelens vedkommende er familiebrug med et gennemsnitligt areal på 1 ha, er faldet siden 1990, men dyrkningsarealerne er forblevet praktisk taget uændrede, og der har været en stigning i udbytterne. Den andel af arealet, som de opvarmede væksthuse tegner sig for, er i de seneste to år blevet forøget på bekostning af produktionen uden opvarmning. Tendensen i sektoren går i retning af færre bedrifter, en større specialisering og en forøgelse af det gennemsnitlige dyrkningsareal. De gennemsnitlige producentpriser (for alle sorter under ét) faldt i produktionsårene 1992 og 1993, men steg igen i 1994 uden dog helt at nå op på niveauet for 1990. En mere detaljeret analyse for de enkelte sorter viser, at priserne for traditionelle runde tomater i 1993 var faldet i forhold til 1990, men at de steg igen i 1994. For tomater i klaser var der derimod en stærk stigning i mængderne, der øgedes fra 430 t i 1993 til 2 752 t i 1994, hvor afsætningen begyndte i februar, samtidig med at der var tale om en betydelig prisstigning for denne sort. Denne stigning i produktionen af tomater i klaser er fortsat i produktionsåret 1995 og må forventes at fortsætte fremover. Efter at produktionen af traditionelle tomater stabiliserede sig i Belgien i 1992 og 1993, besluttede de belgiske producenter sig for en større diversificering af denne afgrøde. Dette synes at have muliggjort en genopretning af priserne i 1994. Belgien har siden 1990 forøget omfanget af sine forsendelser til EF, og navnlig forsendelserne til Frankrig og Det Forenede Kongerige, medens forsendelserne til Tyskland er aftaget. 29 2. Nederlandene Produktionen er siden 1990 gået tilbage med 19%. Antallet af virksomheder er faldet med 34% i de seneste fem år, hvor der også har kunnet konstateres en nedgang i dyrkningsarealerne. Udbytterne er stadig stigende. Den største del af produktionen foregår i regionen Westland. Tomatproduktionens værdi udgør 37% af værdien af den samlede produktion af grøntsager. Siden 1990 har der været i en stigning i produktionen af peberfrugter på bekostning af tomatproduktionen. Der har været en nedgang i dyrkningsarealerne for runde tomater og kødtomater, hvorimod dyrkningsarealerne for små tomater, tomater i klaser og kirsebærtomater tilsvarende er blevet udvidet kraftigt (fra 30 ha i 1993 til 150 ha i 1994). Hvad priserne angår, kan det generelt (for alle sorter under ét) konstateres, at niveauet fra 1990 er blevet opretholdt I produktionsårene 1992 og 1993 faldt priserne med 15%, medens de i 1994 igen nåede 1990-niveauet. For de enkelte sorter kan der stadig konstateres en prisnedgang for tomater af "kød"-sorterne og en stigning for tomater i klaser og kirsebærtomater. Traditionelt afsættes den største del af produktionen i Nederlandene gennem kooperativer, som også tager sig af kvalitetskontrollen og markedsføringen. De nye strategier har i de senere år i højere grad taget hensyn til efterspørgslen på markedet, hvilket har ført til en politik gående ud på at diversificere udbuddet med henblik på at udvikle nye "muligheder for værditilvækst". Et eksempel på denne politik er indførelsen af tomater i klaser og tomater med "særlig smag", som har haft stor succes på markedet Mere end 85% af den nederlandske tomatproduktion er bestemt for eksterne markeder. Afsætningen heraf sker gennem de hollandske auktionscentre. Ca. 15 store supermarkedskæder afsætter mere end 50% af den nederlandske produktion i bestemmelseslandene. De vigtigste bestemmelseslande er Tyskland, Det Forenede Kongerige og Sverige. Siden 1990 har der været en sugning i forsendelserne til Tyskland, medens der har været en nedgang i forsendelserne til det engelske marked. 30 3. Frankrig Selv om franske produktion er steget siden 1990, var der en kraftig nedgang i produktionen i 1994. Den øgede anvendelse af væksthuse har medført en nedgang i dyrkningsarealerne og en stigning i de gennemsnitlige udbytter. Væksthusproduktionen i Frankrig tegner sig i øjeblikket for 75% af den samlede høst. Virksomhedernes gennemsnitlige areal er på under 1 ha, og der er for en stor dels vedkommende tale om familiebrug. Afsætningen af hen ved 70% af produktionen foregår via 45 producentorganisationer. Den franske produktion er koncentreret i de sydøstlige, sydvestlige og nordvestlige regioner. I den sydlige del af landet er det største produktionsdepartement Bouches-du-Rhône, som tegner sig for 20% af den samlede produktion. Den franske produktion dækker ikke hele hjemmemarkedsefterspørgslen, og de væsentligste leverandører er Spanien og Belgien. Indførslerne fra Spanien er steget kraftigt, navnlig i vinterperioden. Tomaterne af belgisk og nederlandsk oprindelse er i direkte konkurrence med den franske produktion i sommerperioden. Indførslerne fra Marokko afsættes først og fremmest i Frankrig, som aftager mere end 85% af tomaterne af marokkansk oprindelse. 31 4. Spanien Tomaten er den grøntsag, der tegner sig for det største forbrug i Spanien, og produktionen heraf udgør 25% af værdien af den samlede gartneriproduktion. Produktet er at finde på markedet hele året igennem. Siden 1990 har der i Spanien været en nedgang i produktionen og dyrkningsarealerne på 13%, medens udbytterne til stadighed har været stigende. Den spanske produktion fordeler sig over hele året, men vinterproduktionen (oktober-juni) har andre kendetegn end sommerproduktionen (juni-september). Sommerproduktionen er hovedsagelig beregnet til det nationale marked og dyrkes for størstedelens vedkommende som frilandstomater på mindre familiebrug. Sommerproduktionen, som er koncentreret i de sydøstlige kystområder ved Middelhavet og på De Kanariske Øer, udgør mere end 85% af den spanske tomatproduktion. Det er en intensiv produktion på store og mellemstore virksomheder, som har udviklet meget specialiserede dyrkningsmetoder og råder over dynamiske og meget effektive afsætningsstrukturer. Hele den spanske eksport kommer fra disse regioner med vinterproduktion. Fastlandet: Produktionsområderne ligger navnlig i Almeria og Murcia, som tegner sig for 22% af den spanske produktion af tomater til forbrug i frisk tilstand. Siden 1990 har der været en stigning i produktionen i denne region samt en mindre stigning i arealerne til dyrkning af tomater i væksthuse. Næsten 60% af virksomhederne dyrker tomater under plastik, hvilket giver mulighed for en højere temperatur om vinteren og en ventilation i årets varmeste perioder. Takket være de nye sorter er det i disse regioner blevet muligt at producere en ensartet kvalitet i 11 af de 12 måneder. I de seneste år er der i denne region blevet udviklet en middelhavsmodel for effektiv produktion, som også omfatter afsætningsstrukturerne (og dermed udførslen) omkring produktionsområderne. De Kanariske Øer. Den væsentligste del af produktionen på De Kanariske Øer udføres, og eksporten omfatter i øjeblikket 80% af produktionen på disse øer. Produktionen foregår på ca. 100 virksomheder, som tegner sig for 75% af den samlede værdi af gartneriproduktionen på De Kanariske Øer. Der har siden 1990 været en stigning i dyrkningsarealet og produktionen, som nu synes at være inde i en stagnation, og det samme gælder forsendelserne til EF. Siden 1990 er der inden for sektoren foretaget en strukturel modernisering, som for en stor dels vedkommende har været baseret på forventningerne til det europæiske marked, og som stadig fortsætter med modernisering af pakningsprocessen og markedsføringsstrategierne. Konkurrencen med Marokko har uden tvivl fremskyndet denne proces. Adgangen til international konkurrence på transportområdet har ikke desto mindre i 1994 gjort det muligt at reducere transportomkostningerne med 15% i forhold til de foregående år. Forsendelserne fra De Kanariske Øer til EF steg i 1994 med 29%; denne stigning er frem for alt opnået på det engelske marked. De vigtigste markeder for forsendelserne fra De Kanariske Øer er Det Forenede Kongerige (33,5%) og Nederlandene (63%), hvor en stor del af forsendelserne via Rotterdam videresendes til andre bestemmelsessteder, det være sig EF eller tredjelande. 32 Tomatdyrkningen i EUR 15 Medlemsstat BELGIEN DANMARK TYSKLAND GRÆKENLAND SPANIEN FRANKRIG IRLAND ITALIEN LUXEMBOURG NEDERLANDENE PORTUGAL DET FORENEDE KONGERIGE EUR 12 Kilde: produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte produktion areal udbytte 1988 205. 030 859 239 15. 167 47 323 19. 100 255 75 666. 910 36. 720 46 1. 834. 893 60. 350 43 417. 500 6. 420 108 13. 500 81 167 1. 594. 916 116. 013 41 30 2 15 567. 029 1. 715 331 63. 893 1989 225. 220 915 246 17. 000 21. 500 267 81 728. 050 37. 691 53 1. 987. 763 66. 066 45 421. 700 6. 600 113 10. 600 57 186 2. 018. 230 133. 601 46 30 2 15 620. 782 1. 687 368 80. 835 132. 100 624 212 5. 630. 068 223. 086 133 134. 000 595 225 6. 265. 710 247481 116 1990 268. 400 940 286 19. 300 60 322 14. 600 : : 666. 790 38. 613 46 2. 024. 696 09. 884 46 461. 100 6. 600 119 10. 600 64 194 2. 667. 083 136. 378 46 36 2 18 640. 726 1. 603 400 86. 706 ; ; 138. 700 680 239 6. 987. 634 264. 614 143 1991 313. 960 945 332 17. 500 1992 329. 500 963 342 20. 000 16. 000 710. 700 39. 015 48 1. 793. 832 59. 913 44 527. 300 6. 650 128 9. 100 43 212 2. 759. 091 129. 669 48 40 3 13 636. 149 1. 570 405 72. 625 31. 306 479 65 754. 940 36. 657 51 1. 880. 143 55. 802 47 516. 900 5. 960 128 11. 700 55 213 2. 712. 099 117. 595 50 52 3 17 651. 994 1. 505 433 64. 267 137. 300 556 247 6. 993. 597 238. 364 123 125. 900 476 264 7. 098. 801 219. 496 134 1993 346. 779 946 367 14. 666 55 267 24. 100 1994 309. 334 954 324 20. 000 20. 700 784. 850 33. 110 52 1. 912. 300 57. 111 49 643. 400 6. 060 145 0 757. 250 32. 083 53 1. 786. 807 61. 613 50 492. 600 4. 750 162 0 1. 984. 572 113. 426 48 65 4 19 606. 612 1. 390 436 221. 103 34. 694 21 112. 900 401 282 6. 651. 347 247. 197 140 2. 149. 074 115. 248 50 70 4 20 540. 577 1. 241 436 75. 000 111. 000 388 286 6. 262. 412 216. 281 116 ft Tomatdyrkningen i EUR 15 - Den samlede produktion tii forbrug i frisk tilstand Medlemsstat BELGIEN DANMARK (*) TYSKLAND GRÆKENLAND SPANIEN FRANKRIG IRLAND ITALIEN LUXEMBOURG NEDERLANDENE PORTUGAL FORE. KONGERIG ØSTRIG FINLAND SVERIGE (**) EUR15 1988 (tons) 205. 030 15. 167 19. 100 666. 910 1. 634. 893 417. 500 13. 500 1. 594. 916 30 567. 029 63. 893 132. 100 30. 145 | 5. 660. 213 | (%) 3,7 0,3 0,3 12,0 33,0 7,5 0,2 28,7 0,0 10,2 1,1 2,4 0. 0 0,5 0,0 100,0 1989 (tons) 225. 220 17. 000 21. 500 728. 050 1. 987. 763 421. 700 10. 600 2. 018. 230 30 620. 782 80. 835 134. 000 18. 395 28. 822 15. 540 6. 328. 467 | (%) 3. 6 0,3 0,3 11. 5 31. 4 6. 7 0. 2 31,9 0,0 9,8 1,3 2. 1 0. 3 0,5 0. 2 100,0 1990 (tons) 268. 400 19. 300 14. 500 665. 790 2. 024. 695 461. 100 10. 500 2. 657. 083 35 640. 725 86. 706 138. 700 18. 045 31. 857 17. 887 7. 056. 323 (•) Tal fra EUROSTAT - CRONOS for 1989,1991,1992,1994 (") Tal fra EUROSTAT - CRONOS for 1989,1991. 1992 C>L | 1991 (tons) 313. 960 17. 500 16. 000 710. 700 1. 793. 832 527. 300 9. 100 2. 759. 091 40 636. 149 72. 625 137. 300 13. 768 30. 014 17. 890 100,0 | 7. 056. 269 (%) 3. 8 0. 3 0,2 9,4 28,7 6,5 0. 1 37. 7 0,0 9. 1 1. 2 2. 0 0,3 0,5 0,3 | (%) 4,5 0. 2 0,2 10. 1 25,4 7. 5 0. 1 39,1 0,0 9. 0 1. 0 1. 9 0,2 0,4 0,3 1992 (tons) 329. 500 20. 000 31. 306 754. 940 1. 880. 143 516. 900 11. 700 2. 712. 099 52 651. 994 64267 125. 900 12. 330 30. 346 17. 890 100,0 I 7. 159. 367 | | (%) 1993 (tons) 346. 779 14. 666 24. 100 784. 850 1. 912. 300 643. 400 1. 984. 572 65 606. 612 221. 103 112. 900 13. 620 30. 778 18. 889 6. 714. 634 | (%) 5,2 0,2 0,4 11,7 28,5 9,6 29,6 0. 0 9,0 3,3 1,7 0,2 0,5 0,3 100,0 1994 (tons) 309. 334 20. 000 20. 700 757. 250 1. 786. 807 492. 600 2. 149. 074 70 540. 577 75. 000 111. 000 14. 524 34. 608 19. 000 6. 330. 644 1 (%) 4. 9 0,3 0,3 12. 0 28. 2 7. 8 33,9 0,0 8. 5 1. 2 1,8 0,2 0. 5 0,3 100,0 4,6 0,3 0,4 10,5 26,3 7,2 0,2 37,9 0,0 9. 1 0. 9 1. 8 0. 2 0,4 0,2 fOO. O Udviklingen i de tilbagekøbte mængder fra 1990 til 1994 (%) 0,1 (%) 0,01 8 62 7783 1990 tilbagekøb 18 BELGIEN DANMARK TYSKLAND GRÆKENLAND SPANIEN FRANKRIG IRLAND ITALIEN LUXEMBOURG NEDERLANDENE PORTUGAL FORKONGERIGE EUR-12 Kilde: Udarbejdet af GD V1. E. 1 på grundlag af opgørelser fra medlemsstaterne. produktion 268400 19300 14500 665790 2024695 461100 10500 2657083 35 640725 86706 138700 produktion 313960 17500 16000 710700 1793832 527300 9100 2759091 40 636149 72625 137300 1991 tilbagekøb 312 0 46 19091 71 26407 47 9072 0 5227 0 0 60273 135361 6987534 1,94 0,00 0,00 1,69 116367 11123 4,38 1,74 2,7 0,00 6,01 0,33 6993597 0,86 0,82 1992 tilbagekøb 6543 0 312 3169 49 25528 120 175792 0 41181 0 3 produktion 329500 20000 31306 754940 1880143 516900 11700 2712099 52 651994 221103 112900 1993 tilbagekøb 5444 (%) 2,0 0,4 0,0 4,9 6,6 6,3 99 5008 2613 11964 89 5852 18894 130 0 produktion 346779 14666 24100 784850 1912300 643400 1984572 65 606612 221103 112900 1994 tilbagekøb 7531 (%) 1,67 0,4 0,6 0,1 1. 9 0,3 3,1 0,1 59 2977 6644 97 13820 8958 138 produktion 309334 20000 20700 757250 1786807 492600 2149074 70 540577 75000 111000 (%) 2,4 0,3 0,4 0,6 1,3 0,6 1,7 0,2 252697 7242637 3,6 50091 6651347 0,8 50220 6262412 0,8 Produktion og samhandel inden for EF - EUR 12 - | D produktion g samhandel 000 7 000 6 000 5 000 Uo 4 000 o o o 3 000 2 000 1 000 1990 1991 1992 1993 1994 Udviklingen i produktionsudbytterne (tons/ha) Dyrkningsareal i EF for tomater, der dyrkes i væksthuse (ha) Forbruget af friske tomater i EF (skøn) (kg/indbygger) 30 25 20 15 10 Co -® 1990 1991 1992 1993 1994 Udsving i de månedlige priser i forhold til 1990 - Spanien (indeks 1990 = 100) r flMSlf APftiL. W7. $ UV) Udsving i de månedlige priser i forhold til 1990 - Belgien (indeks 1990 = 100) i: hAtJY Åp*/t- hasr T^t Udsving i de månedlige priser i forhold til 1990 - Nederlandene (indeks 1990 = 100) t\<uTff ÆPt-i ^ &v*:r To*~/ \ Udsving i de gennemsnitlige EF-priser fra marts til juni i forhold til 1990 (indeks 1990 = 100) 1994 Størrelsen af de nationale tilbagekøb af tomater fra markedet i forhold til den nationale produktion i perioden 1990-1994 Produktion, intern EF-samhandel og investeringsstøtte - Belgien (x 1 000 tons) - 2 000 1 500 1 000 500 produktion samhandel støtte 1990 1991 1992 1993 1994 Produktion, intern EF-samhandel og investeringsstøtte - Nederlandene (x 1 000 tons) - 2 000 1 500 1 000 (ZZZ3 produktion tøffli samhandel støtte e 1990 1991 1992 1993 1994 Produktion, intern EF-samhandel og investeringsstøtte - Spanien (x 1 000 tons) - 2 000 1 500 1 000. produktion samhandel støtte 1990 1991 1992 1993 1994 Produktion, intern EF-samhandel og investeringsstøtte - Frankrig (x 1 000 tons) - 2 000 1 500 <£" 1 000 produktion samhandel støtte 1990 1991 1992 1993 1994 Indførsel til EF af tomater fra Marokko (x 1 000 tons) 5 1990 1991 1992 1993 1994 I WOC/%/3 1470300 I'00 (FR) jls/jls B I L AG III Udvælgelseskriterier for investeringer med henblik på forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter, jf. forordning (EØF) nr. 866/90 Hvad angår sektoren for frugt og grøntsager, fastsætter udvælgelseskriterierne (beslutning 90/342/EØF) en udelukkelse af følgende investeringer: investeringer vedrørende forøgelse af afsætningskapaciteten for produkter, for hvilke der i de pågældende regioner er konstateret væsentlige tilbagekøb (i tilknytning til en overskudsproduktion) i de seneste tre år alle investeringer, der medfører en forøgelse af forarbejdningskapaciteten, undtagen hvis en tilsvarende kapacitet opgives i den samme virksomhed eller i andre bestemte virksomheder, eller undtagen for særlige produkter, for hvilke der har vist sig en væsentlig forøgelse af afsætningsmulighederne. Dette forbud gælder ikke i mål 1- regioner, for hvilke der har vist sig at være en kapacitetsmangel investeringer vedrørende produktion af tomatkoncentrat, flåede tomater, citrusfrugtsaft, ferskner i sukkerlage og pærer i sukkerlage, undtagen hvis de tager sigte på en ny forarbejdningskapacitet, der er mindst 20 % lavere den samlede tidligere kapacitet, der er blevet opgivet i den pågældende region. De investeringer, der tages hensyn til ved ydelsen af støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen, under forordningen, skal tage sigte på følgende: rationalisering og udvikling af konditioneringen, konserveringen, behandlingen, forarbejdningen samt genanvendelsen af biprodukter eller affald fra fremstillingen forbedring af afsætningen, herunder forbedring af prisdannelsens gennemsigtighed anvendelse af nye forarbejdningsteknikker, herunder udvikling af nye produkter og biprodukter eller åbning af nye markeder samt innovative investeringer en forbedring af produkternes kvalitet. -. So - ISSN 0254-1459 KOM(96) 247 endelig udg. DOKUMENTER DA 03 Katalognummer : CB-CO-96-256-DA-C ISBN 92-78-04813-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg 61


eurovoc_concepts:
EU aid
Palestine question
UNRWA
agreement (EU)
aid programme

formats: html pdf pdfa1b print

text: KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN Brüssel, den 10. 06. 1996 KOM(96) 257endg. 96/0154 (CNS) Vorschlag für einen BESCHLUSS DES RATES zur Genehmigung des Wortlauts des neunten EG-UNRWA-Abkommens für die Jahre 1996-1998 vor der Unterzeichnung des Abkommens durch die Kommission und das Hilfswerk der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (von der Kommission vorgelegt) BEGRÜNDUNG Die Kommission hat Kontakt mit Beamten des UNRWA aufgenommen, um auf der Grundlage der vom Rat am 6. Oktober 1995 erlassenen Verhandlungsdirektiven ein neuntes EG-UNRWA-Abkommen auszuhandeln, in dem der Gemeinschaftsbeitrag zum UNRWA für die Jahre 1996-1998 geregelt wird. I. POLITISCHER HINTERGRUND Die abschließenden Statusverhandlungen zwischen der Regierung Israels und der Palästinensischen Befreiungsorganisation über die Frage der Palästinaflüchtlinge sollen frühestens im Mai 1996 beginnen. Nach der von den beiden Parteien im Oktober 1993 unterzeichneten Grundsatzerklärung wird diese Frage nicht vor Ende des "Interims- zeitraums", d. h. vor 1998, geklärt werden. Die Europäische Union hat im Nahost-Friedensprozeß immer die Bemühungen der Parteien unterstützt, in bilateralen und multilateralen Verhandlungen eine friedliche Beilegung ihrer Streitigkeiten zu erreichen. Ein wichtiger Bestandteil dieser Strategie ist, der palästinensischen Seite zu versichern, daß nach Auffassung der internationalen Gemeinschaft die Grundsatzerklärung uneingeschränkt zu beachten ist und daß die Flüchtlingsfrage in den abschließenden Statusverhandlungen nicht ausgeklammert werden darf. Ein weiteres wichtiges Element ist die kontinuierliche Unterstützung des Hilfswerks der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (UNRWA) durch die Gemeinschaft. 1 Was den Umfang des Gemeinschaftsbeitrags nach dem Abkommen betrifft, hat die Kommission während der gesamten Verhandlungen die Ansicht der Geberländer einschließlich der Mitgliedstaaten berücksichtigt, daß die Beiträge der Geberländer zum UNRWA den zunehmden Belastungen Rechnung tragen müssen, denen das Hilfswerk infolge des Wachstums der palästinensischen Bevölkerung und der Inflation ausgesetzt ist. Der Gemeinschaftsbeitrag muß jedenfalls eine Mindesthöhe erreichen, die eine Versorgung der Flüchtlinge auf annehmbarem Niveau gewährleistet. Dennoch hat die Kommission vom UNRWA eine Begründung für die vorgeschlagene Erhöhung der Gemeinschaftsbeiträge zu seinen Programmen gegenüber den Beiträgen im Rahmen des achten Abkommens und insbesondere dafür verlangt, daß es den Schwerpunkt bei der Verwendung des Gemeinschaftsbeitrags von seinen Gesundheitsprogrammen auf die Bildung verlagert will. 1995 leistete die Gemeinschaft im Rahmen des achten Abkommens zwischen der Europäischen Gemeinschaft und dem UNRWA mit 19 % der Gesamtbeiträge den zweitgrößten Beitrag zum UNRWA-Haushalt (die Europäische Union war - bilaterale Beiträge der Mitgliedstaaten und Beitrag der Gemeinschaft zusammengenommen - mit 43 % der Gesamtbeiträge der größte Geber). 1 Es besteht die - wenn auch entfernte - Möglichkeit, daß während der Laufzeit des Abkommens einige der Dienste des UNRWA für die Flüchtlinge dem Palästinenserrat übertragen werden. Denn das UNRWA hatte die wichtigsten Geber Mitte 1995 in Amman zusammengerufen, um seine Pläne für eine eventuelle Übergabe seiner Aufgaben an den Palästinenserrat zu erläutern und zu diskutieren; das UNRWA hat bereits damit begonnen, seine Dienste mit denen des Palästinenserrats abzustimmen, und seine Beamten arbeiten immer enger mit denen des Palästinenserrats zusammen. Die UNRWA-Beamten bestehen darauf, daß das UNRWA keine ständige Organisation werden darf und sehen der Erledigung der Flüchtlingsfrage entgegen. Die Übergabe der Aufgaben und der entsprechende Zeitplan sind Fragen, die letzten Endes zwischen dem Palästinensern und dem UNRWA zu klären sind. Das UNRWA muß nicht von der finanziellen Stabilität überzeugt werden, die ein Abkommen mit einer Laufzeit von drei Jahren bietet. Eine Übergabe im Zeitraum 1996-1998 ist unwahr scheinlich. Dennoch könnte eine Übergabe - wie unwahrscheinlich sie auch sein mag -, selbst wenn sie teilweise oder schrittweise erfolgt, selbstverständlich Auswirkungen auf den Beitrag der Gemeinschaft zum regulären Haushalt des Hilfswerks haben, und dies muß funktionsfähigen Mechanismus, mit dem der Gemeinschaftsbeitrag unter bestimmten Bedingungen angepaßt werden kann. im Abkommen berücksichtigt werden. Es enthält einen II. ALLGEMEINER INHALT DES ABKOMMENS Seit 1972 haben die EG und das UNRWA acht Abkommen2 über den Beitrag der EG zum regulären Haushalt und zum Nahrungsmittelhilfehaushalt des Hilfswerks geschlossen. In allen Abkommen wurde der Beitrag zum regulären Haushalt (Bildungs-, Gesundheits- und Sozial programme) für die folgenden drei Jahre festgelegt und die jährliche Aushandlung des Beitrags zum Nahrungsmittelhilfehaushalt ermöglicht. Die für das neue Abkommen vorgeschlagenen Mittelzuweisungen gelten als Beitrag zur Finanzierung der regulären UNRWA-Programme zugunsten von etwa 2,8 Mio. Palästina flüchtlingen in fünf Einsatzgebieten: Jordanien, Syrien, Libanon, Westjordanland und EWG-UNRWA Abkommen 1972-74, ABl. Nr. L 304 vom 31. 12. 1972, S. 24. EWG-UNRWA Abkommen 1975-78, ABl. Nr. L 203 vom 28. 7. 1976, S. 40. EWG-UNRWA Abkommen 1979-80, ABl. Nr. L 108 vom 29. 4. 1980, S. 56. EWG-UNRWA Abkommen 1981-83, ABl. Nr. L 392 vom 31. 12. 1981, S. 3-6. EWG-UNRWA Abkommen 1984-86, ABl. Nr. L 188 vom 16. 7. 1984, S. 18-19. EWG-UNRWA Abkommen 1987-89, ABl. Nr. L 136 vom 26. 5. 1987, S. 43. EWG-UNRWA Abkommen 1990-92, ABl. Nr. L 118 vom 9. 5. 1990, S. 36. EWG-UNRWA Abkommen 1993-95, ABl. Nr. L 9 vom 13. 1. 1994, S. 16. 3 Gazastreifen. Ferner ermöglicht das Abkommen die jährliche Aushandlung des Beitrags der Gemeinschaft zum Nahrungsmittelhilfeprogramm. Der Gemeinschaft war jedoch während der Verhandlungen bewußt, daß das UNRWA seine Aufgaben einmal dem Palästinenserrat und auch anderen Verwaltungen in der Region übertragen wird. Denn das UNRWA hat bereits damit begonnen, Pläne für eine schrittweise Übergabe auszuarbeiten. Eine Überprüfung der politischen Entwicklungen und eine Evaluierung der Fortschritte des UNRWA bei der Umsetzung dieser Pläne sind in das Abkommen aufgenommen worden und sollen zwei Jahre nach seiner Unter zeichnung erfolgen. Auf diese Weise kann die Kommission voraussehen, welche Größen ordnung der Finanzierungsbedarf des Hilfswerks nach 1998 haben wird, und so die Mitgliedstaaten darüber auf dem laufenden halten, um welchen Beitrag das UNRWA die Gemeinschaft nach Ablauf des neunten Abkommens möglicherweise ersuchen wird. Es ist daher möglich, wenn auch nicht wahrscheinlich, daß der Finanzierungsbedarf des UNRWA für den Zeitraum 1996-1998 gedeckt ist. Dies wäre beispielsweise der Fall, wenn während der Laufzeit des Abkommens Aufgaben übertragen und die laufenden Kosten des UNRWA deshalb sinken würden. Daher ist ein Artikel in das Abkommen eingefügt worden, der gegebenenfalls die Senkung des Gemeinschaftsbeitrags gemäß diesem Abkommen ermöglicht. III. BEITRÄGE GEMÄSS DEM NEUNTEN ABKOMMEN Zu den regulären Programmen des UNRWA gehören das Bildungsprogramm, das Gesundheitsprogramm und das Sozialprogramm. Das UNRWA hat im allgemeinen die Gründe für den jährlichen Anstieg seines Haushaltsbedarfs dargelegt, die zu einer Erhöhung der Beiträge der Gemeinschaft im Rahmen des neunten Abkommens gegenüber dem achten Abkommen fuhren. Das natürliche Wachstum der begünstigten Bevölkerung um jährlich 3,5 % sowie die Inflation führen zu höheren Kosten für die Grunddienste. Bei fast 21. 000 Bediensteten (darunter mehr als 13. 000 Lehrer) entfallen mehr als zwei Drittel des UNRWA-Haushalts auf die Personalkosten. Der unvermeidliche Anstieg dieser Kosten hat den größten zusätzlichen Bedarf für den Haushalt des Hilfswerks zur Folge. Allein die jährliche Gehaltszulage, auf die das Personal Anspruch hat, (es handelt sich hierbei nicht um eine Gehaltserhöhung) erfordert eine Erhöhung des Gesamtgehaltshaushalts um 2 %. Gemäß dem neunten Abkommen leistet die Gemeinschaft folgende Beiträge zum Bildungs- und zum Gesundheitsprogramm des UNRWA: 34,1 Mio. ECU 1996, 35,3 Mio. ECU 1997 und 36,5 Mio. ECU 1998. 4- Dieser Gesamtbetrag gliedert sich wie folgt auf: 1 Bildungsprogramm Mit seinem Bildungsprogramm ermöglicht das UNRWA über 400. 000 Schülern eine Schulbildung. Ziel dieses Programms ist es, die Grundschulbildung der Palästinaflüchtlinge zu sichern, und ihre Bildungsmöglichkeiten auf allen Stufen des Bildungssystems zu verbessern. Erreicht wird dieses Ziel mit Hilfe von Teilprogrammen für Allgemeinbildung, Lehrerausbildung und Berufs- und Fach ausbildung. Bei 40,3 Schüler pro Lehrer in der Grundstufe und 30,3 Schüler pro Lehrer in der Vorstufe arbeiten die Schulen des UNRWA wirtschaftlich. Die jährlichen Kosten pro eingeschriebenen Schüler sind im regionalen und im internationalen Vergleich niedrig und liegen bei durchschnittlich 266 USD in der Grundstufe und 371 LISD in der Vorstufe. Dennoch ist das Bildungsprogramm, auf das die Hälfte des Gesamthaushalts entfallt, das umfangreichste Programm des UNRWA. Das Wachstum der Flücht lingsbevölkerung um jährlich rund 3,5 % schafft einen erheblichen Zusatzbedarf an Lehrkräften, damit mit der steigenden Schülerzahl Schritt gehalten werden kann Diese dürfte von 408. 861 1994/95 auf 425. 816 Ende 1997/98 ansteigen. (Das Programm muß alljährlich eine durchschnittliche Zunahme der Anmeldungen an Grundschulen von 2,42 % und von 2,2 % an Vorschulen verkraften ) Ein neuer Faktor, der zum Anstieg der Schülerzahl beiträgt, ist der Zustrom zurückkehrender Flüchtlingsfamilien in das Westjordanland und den Gazastreifen seit der Errichtung der Palästinabehörde (jetzt Palästinenserrat) in Gaza und der Gründung der palästinensischen Polizei. Zudem entscheiden sich nun möglicherweise immer mehr der 1967 Vertriebenen für die Rückkehr. Im Schuljahr 1994/95 nahm das UNRWA 4. 358 Kinder aus zurückkehrenden Flücht lingsfamilien in ihre Schulen im Gazastreifen auf. Gemäß diesem Abkommen wird sich daher der Beitrag der Gemeinschaft zum Bildungsprogramm belaufen auf 28 Mio. ECU 1996, 29,4 Mio. ECU 1997 und 30,9 Mio. ECU 1998. 2. Allgemeines Gesundheitsprogramm Das Gesundheitsprogramm des UNRWA ist auf Gemeindeebene organisiert und dient in erster Linie der primären Gesundheitsversorgung, die - soweit es die ^> finanziellen Möglichkeiten zulassen - um Maßnahmen der sekundären und tertiären Gesundheitsversorgung ergänzt wird. Die Zahl der in Lagern lebenden Flüchtlinge hat sich in den letzten 25 Jahren verdoppelt und stieg von 492. 000 im Dezember 1970 auf 983. 000 im März 1995. Die hohe Bevölkerungsdichte in den Lagern erhöht den Bedarf an umwelt hygienischen Leistungen, die in den Lagern vom UNRWA in Zusammenarbeit mit den Regierungen und Gemeindeverwaltungen der Aufhahmeländer erbracht werden. Das Wachstum der Flüchtlingsbevölkerung, insbesondere die zunehmende Zahl von Säuglingen und älteren Menschen, die das Gesundheitsprogramm am stärksten beanspruchen, haben ebenso wie die Krankenhauskosten und der große Bedarf an Krankenhausbehandlung einen Anstieg der Kosten für die gesundheitliche Grundversorgung zur Folge. Das Hilfswerk unternimmt alle Anstrengungen, um seine Ausgaben für Maßnahmen der sekundären und tertiären Gesundheits versorgung einzudämmen. Daher sind im Abkommen folgende Beiträge zum Gesundheitsprogramm vorgesehen: 3,4 Mio. ECU 1996, 3. 6 Mio. ECU 1997 und 3,8 Mio. ECU 1998. Sonstige Beiträge zum Gesundheitsprogramm Neben der Fortführung der allgemeinen Gesundheitsdienste werden vorrangig ein erweitertes Teilprogramm Müttergesundheit einschließlich Familienplanung durchgeführt, die Entwicklung von Programmen zur Bekämpfung von nicht übertragbaren Krankheiten sowie die Eindämmung der Krankenhauskosten betrieben, die Umwelthygiene gefördert und das Nahrungsmittelhilfe- und das Zusatzernährungsteilprogramm durchgeführt. Gemäß dem Abkommen wird die Gemeinschaft Komponenten dieses Gesundheitsprogramms beitragen: zu spezifischen 2. 7 Mio. ECU 1996 (0,9 Mio. ECU für die laufenden Kosten des Familien planungsprogramms, 1,1 Mio. ECU für die Erweiterung dieses Programms3 und 0,7 Mio. ECU für sonstige Verbesserungen des Gesundheitsprogramms (vor allem Hilfe zur Deckung der Personalkosten) und sonstiges Unterstützungspersonal), 3 Es sei angemerkt, daß das Famiiienplanungsprogramm im Rahmen des achten EG-UNRWA- Abkommens finanziert worden ist. G 2,3 Mio. ECU 1997 (0,9 Mio. ECU für die laufenden Kosten des Familien planungsprogramms, 0,7 Mio. ECU für die Erweiterung dieses Programms3 und 0,7 Mio. ECU für sonstige Verbesserungen des Gesundheitsprogramms (vor allem Hilfe zur Deckung der Personalkosten) und sonstiges Unterstützungspersonal) und 1,8 Mio. ECU 1998 (0,9 Mio. ECU für die laufenden Kosten des Familien planungsprogramms, 0,7 Mio. ECU für die Erweiterung dieses Programms3 und 0,2 Mio. ECU für sonstige Verbesserungen des Gesundheitsprogramms (vor allem Hilfe zur Deckung der Personalkosten) und sonstiges Unterstützungspersonal). Nahrungsmittelhilfeprogramm Auf Wunsch des UNRWA werden nach dem neuen Abkommen die Sachbeiträge der Gemeinschaft zum UNRWA-Nahrungsmittelhilfeprogramm - wie üblich - jährlich ausgehandelt. Die finanziellen Auswirkungen der vorgeschlagenen Maßnahme sind im einzelnen im Anhang Finanzbogen behandelt. IV. VORGESCHLAGENE MASSNAHME Die Kommission empfiehlt daher dem Rat, den Wortlaut des neunten EG-UNRWA- Abkommens nach Anhörung des Parlaments zu genehmigen und die Kommission zu ermächtigen, es im Namen der EG zu unterzeichnen. 1 Vorschlag für einen BESCHLUSS DES RATES zur Genehmigung des Wortlauts des neunten EG-UNRWA-Abkommens für die Jahre 1996-1998 vor der Unterzeichnung des Abkommens durch die Kommission und das Hilfswerk der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (von der Kommission vorgelegt) <g DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION - gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, insbesondere auf Artikel 130y in Verbindung mit Artikel 228 Absatz 3 Unterabsatz 1 und Artikel 228 Absatz 4, auf Vorschlag der Kommission, nach Stellungnahme des Europäischen Parlaments1, in Erwägung nachstehender Gründe: Die Geltungsdauer des am 16. Dezember 1993 genehmigten Abkommens mit dem Hilfswerk der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (UNRWA) über Hilfs maßnahmen für Flüchtlinge in den Nahostländern2 ist am 31. Dezember 1995 ausgelaufen. Die Gemeinschaftshilfe zugunsten des UNRWA unterstützt die Bekämpfung der Armut in Entwicklungsländern und fördert damit die nachhaltige wirtschaftliche und soziale Entwicklung der betroffenen Bevölkerung sowie der Länder, in denen sie Aufnahme gefunden hat. Damit die Hilfe der Gemeinschaft im Rahmen einer Gesamtaktion mit einer gewissen Kontinuität fortgesetzt werden kann, sollte ein neues Abkommen mit dem UNRWA geschlossen werden. Die kontinuierliche Unterstützung der UNRWA-Aktionen dürfte zur Erreichung der genannten Ziele der Gemeinschaft beitragen. Das neue Abkommen sieht vereinfachte Verfahren vor, die soweit erforderlich entweder die Einstellung der Zahlungen im Einvernehmen mit dem UNRWA - Anpassungen des Gemeinschaftsbeitrags ermöglichen. für bestimmte UNRWA-Programme oder - Folglich sollte die Kommission ermächtigt werden, solche Änderungen unter bestimmten Bedingungen zu genehmigen - BESCHLffiSST: Artikel 1 Das Abkommen zwischen der Europäischen Gemeinschaft und dem Hilfswerk der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (UNRWA) über Flüchtlingshilfe in den Nahostländern wird im Namen der Gemeinschaft genehmigt. 1 2 ABl. Nr. XXXXX. ABL Nr. L 9 vom 13. 1. 1994, S. 16. T Der Wortlaut des Abkommens ist diesem Beschluß beigefügt. Artikel 2 Die Durchführung des Nahrungsmittelhilfeprogramms der Gemeinschaft für das UNRWA erfolgt nach dem Verfahren der Verordnung (EWG) Nr. 3972/863 oder gegebenenfalls einer anderen Verordnung über Nahrungsmittelhilfe, die die genannte Verordnung aufhebt und ersetzt. Artikel 3 Die Kommission notifiziert nach Anhörung des für diesen Zweck vom Rat eingesetzten Ausschusses dem UNRWA soweit erforderlich die Einstellung ihrer Zahlungen gemäß Artikel 2 Absatz 4 des Abkommens. Nach demselben Verfahren vereinbart die Kommission mit dem UNRWA soweit erforderlich die angemessenen Anpassungen nach Artikel 5 des Abkommens. Artikel 4 Der Präsident des Rates wird ermächtigt, die Personen zu bestellen, die befugt sind, das Abkommen rechtsverbindlich für die Gemeinschaft zu unterzeichnen. Geschehen zu Brüssel am. Im Namen des Rates Der Präsident ABl. Nr. L 370 vom 30. 12. 1986, S. 1. ABKOMMEN zwischen der Europäischen Gemeinschaft und dem Hilfewerk der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (UNRWA) über Flüchtiingshüfe in den Nahostländern Artikel 1 Die Europäische Gemeinschaft (nachstehend "Gemeinschaft" genannt) schließt dieses Abkommen mit dem Hilfswerk der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge (nachstehend "UNRWA" genannt), um ihr Engagement für ein Hilfsprogramm zugunsten des UNRWA zu bestätigen. Diese Hilfe erfolgt in Form von Sach- und Barbeiträgen, die über einen Zeitraum von drei Jahren zur Verfügung gestellt und im Rahmen der Bildungs-, Gesundheits- und Ernährungsprogramme des UNRWA verwendet werden sollen. Artikel 2 (1) Die Gemeinschaft zahlt dem UNRWA jährlich einen bestimmten Geldbetrag als Beitrag zur Finanzierung der Bildungs- und Gesundheitsprogramme. Dieser Beitrag beläuft sich für das Bildungsprogramm 1996 auf 28 Millionen ECU, 1997 auf 29,4 Millionen ECU und 1998 auf 30,9 Millionen ECU; für das allgemeine Gesundheits programm 1996 auf 3,4 Millionen ECU, 1997 auf 3,6 Millionen ECU und 1998 auf 3,8 Millionen ECU; und für verschiedene spezifische Komponenten des Gesundheits programms (einschließlich der Durchführung und Erweiterung des Familienplanungs programms und für sonstiges Unterstützungspersonal) 1996 2,7 Millionen ECU, 1997 2,3 Millionen ECU und 1998 1,8 Millionen ECU. Die Aufteilung dieser Beträge auf die drei genannten Bereiche kann jedes Jahr je nach Bedarf und unter der Voraussetzung, daß die Kommission entsprechend in Kenntnis gesetzt wird, angepaßt werden. Das UNRWA übermittelt der Gemeinschaft jährlich einen Bericht über die (2) Verwendung der Mittel der Gemeinschaft. Das UNRWA legt der Gemeinschaft ferner alle sachdienlichen Unterlagen über die Abwicklung der Bildungs- und Gesundheits programme einschließlich des Zusatzernährungsprogramms vor sowie alle Unterlagen mit ausfuhrlichen Ausgabenabrechnungen, Ausgabenvorausschätzungen und den jährlichen Statistiken der UNRWA-Direktionen für Bildung und Gesundheit. Das UNRWA unterrichtet die Gemeinschaft über jede geplante wesentliche (3) Änderung seiner Bildungsmaßnahmen oder Gesundheitsdienste. (4) Für den Fall, daß an den Bildungsmaßnahmen oder Gesundheitsdiensten des UNRWA während der Laufzeit dieses Abkommens wesentliche Änderungen vorge nommen werden, behält sich die Gemeinschaft das Recht vor, ihre Zustimmung zu der Verwendung der dem UNRWA gemäß dem Abkommen für diese Zwecke zur Verfügung v\ gestellten Mittel zurückzuziehen. In einem solchen Fall setzt die Gemeinschaft das UNRWA entsprechend in Kenntnis. Artikel 3 Beitrag zu den Nahrungsmittelhilfeprogrammen des UNRWA Zur Deckung des spezifischen Bedarfs von Risikogruppen können noch weitere (1) Gemeinschaftsmittel bereitgestellt werden. Umfang und Form der bereitgestellten Waren und Dienstleistungen werden im (2) Rahmen getrennt vereinbarter Finanzierungsbedingungen auf der Grundlage der vom UNRWA jährlich gestellten Anträge festgelegt. (3) Das UNRWA übermittelt der Gemeinschaft alljährlich einen Bericht über die Durchführung der Ernährungsprogramme, in welchem insbesondere Anzahl, Kategorie und Aufenthaltsort der Begünstigten sowie die geleisteten Dienste, die Kosten der Programme und die Verwendung der Sach- und Barleistungen der Gemeinschaft ausgwiesen sind. Artikel 4 Überprüfung Bis Ende 1997 überprüfen die Vertragsparteien die politischen Entwicklungen bezüglich der Flüchtlinge und evaluieren sämtliche Pläne, die das UNRWA für die Übertragung seiner Funktionen auf den Palästinenserrat und/oder jedes andere Organ erstellt und gegebenenfalls umgesetzt hat. Artikel 5 Anpassungen Werden während der Laufzeit des Abkommens die Funktionen des UNRWA ganz oder teilweise auf den Palästinenserrat oder ein anderes Organ übertragen, so werden diejenigen Beträge des gemäß dem Abkommen von der Gemeinschaft an das UNRWA geleisteten Beitrags, die in Artikel 2 Absatz 1 festgelegt sind, auf der Grundlage eines Briefwechsels zwischen der Gemeinschaft und dem UNRWA angepaßt. Artikel 6 Finanzkontrolle und Besuche a (1) Das UNRWA i) ii) bewahrt die Finanzierungs- und Buchungsunterlagen über die von der Gemeinschaft finanzierten Aktivitäten auf und stellt den zuständigen Organen der Gemeinschaft auf Wunsch alle einschlägigen Finanzinformationen zur Einsichtnahme zur Verfugung, einschließlich Abrech nungen über das Programm oder Projekt, unabhängig davon, ob das UNRWA es selbst durchgeführt oder in Auftrag gegeben hat. Gemäß der Haushaltsordnung der Gemeinschaft können die Kommission und der Rechnungshof Kontrollen der mit Gemeinschaftshilfe finanzierten Maßnahmen einschließlich Prüfungen an Ort und Stelle durchfuhren. (2) Das UNRWA erleichtert die Besuche der Vertreter der Gemeinschaft vor Ort. Artikel 7 Alle sich aus diesem Abkommen ergebenden Streitfragen werden auf Antrag einer Vertragspartei von beiden Vertragsparteien im Wege von Konsultationen geregelt. Artikel 8 Geltungsdauer Dieses Abkommen gilt für einen Zeitraum von drei Kalenderjahren (1996, 1997 und 1998). Artikel 9 Dieses Abkommen ist in zwei Urschriften in dänischer, deutscher, englischer, finnischer, französischer, griechischer, italienischer, niederländischer, portugiesischer, schwedischer und spanischer Sprache abgefaßt, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich ist. \2> ANHANG FINANZBOGEN Einschlägige Artikel des Gemeinschaftshaushalts Beiträge zum regulären Programm: B7-421 (Hilfe zugunsten des Hilfswerks der Vereinten Nationen für Palästinaflüchtlinge im Nahen Osten) Nahrungsmittelhilfe: B7-200 (Nahrungsmittelhilfe und Unterstützungsmaßnahmen), B7-201 (Nahrungsmittelhilfe in Form anderer Erzeugnisse und Ablösungsmaßnahmen), B7-202 (Transport, Verteilung, Lagerung und Unterstützungsmaßnahmen) Beschreibung der Maßnahme Abschluß eines neuen Abkommens zwischen der EG und dem UNRWA über den Gemeinschaftsbeitrag zum regulären Bildungs- und Gesundheitsprogramm des UNRWA sowie zu seinem Zusatzernährungsprogramm Rechtsgrundlage Artikel 130u, 130w und 228 Absätze 3 und 4 des Vertrags zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft Finanzielle Auswirkungen für seine Reguläre Programme Als Unterstützung regulären Programme bittet das UNRWA um Mittelzuweisungen in Höhe von 34,1 Mio ECU für 1996, 35,3 Mio ECU für 1997 und 36,5 Mio ECU für 1998 (insgesamt 105,9 MicTECU für einen Zeitraum von drei Jahren, das entspricht einer Erhöhung des Gemeinschaftsbeitrags um 6,6 % im ersten, 3,5 % im zweiten und 3,4 % im dritten Jahr oder einer durschnittlichen Erhöhung des Gemeinschaftsbeitrags um 4,5 % im gesamten Dreijahreszeitraum). Davon entfallen auf das-Bildungsprogramm folgende Beträge: 28 Mio ECU für 1996, 29,4 Mio ECU für 1997 und 30,9 Mio ECU für 1998. Insgesamt bedeutet dies gegenüber 1995 eine Aufstockung des Gemeinschaftsbeitrags um jährlich 5 %. Auf das reguläre Gesundheitsprogramm entfallen folgende Beträge: 3,4 Mio ECU für 199,6, 3,6 Mio ECU für 1997 und 3,8 Mio ECU für 1998. Folgende Beträge entfallen als Barbeiträge auf das Zusatzernährungsprogramm und die Verbesserung des Gesundheitswesens (einschließlich der Familienplanung und ihres H Ausbaus), die ebenfalls Teil des allgemeinen Gesundheitsprogramms sind: 2,7 Mio ECU für 1996, 2,3 Mio ECU für 1997 und 1,8 Mio ECU für 1998. Insgesamt stiege der Gemeinschaftsbeitrag zum Gesundheitsprogramm somit um durchschnittlich 2,3 %. Diese Steigerung ist auf die Kosten des Familienplanungsprogramms, die in den früheren Abkommen nicht zu Lasten des Haushaltsplans der Gemeinschaft gingen, sowie auf die Erweiterung des Programms zurückzuführen. Beitrag zu den Nahrungsmittelprogrammen Über Umfang und Inhalt der jährlichen Mittelzuweisungen für die Nahrungsmittelhilfe programme des UNRWA wird nach dem Verfahren der Verordnung (EWG) Nr. 3972/86 entschieden. Tabelle I Vom UNRWA der Kommission ursprünglich vorgeschlagene EG-Beiträge zum regulären UNRWA-Programm für die Jahre 1996, 1997 und 1998: Programm Bildung Gesundheitsprogramm Sonstige Beiträge zum Gesundheitsprogramm (insbesondere Familienplanung) INSGESAMT 1996 28 3,4 2,7 1997 29,4 3,6 2,3 1998 30,9 3,8 1,8 34,1 35,3 36,5 Tabelle II EG-Beiträge zu den regulären Programmen und den Nahrungsmittelhilfeprogrammen des UNRWA im Rahmen des EG-UNRWA-Abkommens für den Zeitraum 1993-1995: Programm Bildung Gesundheitsprogramm Barbeitrag zum Zusatzernährungsprogramm Zwischensumme - reguläres Programm Nahrungsmittel (Wert zu Weltmarktpreisen, frei Bestimmungsort geliefert) Kosten für Verteilung und Überwachung Zwischensumme - Nahrungsmittelhilfe programm INSGESAMT 1993 24,2 5 0,8 30 19,38 2,24 21,62 1994 25,4 4,9 0,7 31 11,69 1995 26,7 4,7 0,6 JA 7,2 1,2 12,89 0,81 8,01 51,62 43,89 40,01 l(* ISSN 0256-2383 KOM(96) 257 endg. DOKUMENTE DE U Katalognummer : CB-CO-96-277-DE-C ISBN 92-78-05323-6 Amt für amtliche Veröffentlichungen der Europäischen Gemeinschaften L-2985 Luxemburg l>