title: Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kulutustavaroiden kaupasta ja takuista

eurovoc_concepts:
consumer goods
consumer information
consumer protection
contract
guarantee

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 18. 06. 1996 KOM(95) 520 lopull. 96/0161 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kulutustavaroiden kaupasta ja takuista (komission esittämä) Perustelut I Yleisiä A. Asiayhteys 1. Euroopan talousyhteisön ensimmäisestä ja kuluttajavalistusta koskevasta ohjelmasta(1) lähtien yhteisön eri toimielimet ovat useaan otteeseen pyytäneet komissiota esittämään ehdotuksia takuiden ja kaupan jälkeisten palveluiden toiminnan parantamiseksi. Yhtenäismarkkinoiden vähittäinen toteutuminen on vain lisännyt tarvetta käsitellä näitä ongelmia yhteisön tasolla. kuluttajansuojaa alustavasta ehdotti lopulta ehdotuksessaan neuvoston Niinpä komissio direktiiviksi kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista(2) tiettyihin tavaroiden lailliseen ja kaupalliseen takuuseen sekä palveluiden lailliseen takuuseen liittyvien näkökohtien yhdenmukaistamista. Euroopan parlamentti tuki näitä ehdotuksia. Neuvosto katsoi ja kuitenkin, että oli aiheellisempaa käsitellä näitä asioita perusteellisemmalla tavalla, ja hylkäsi näiden säännösten sisällyttämisen direktiiviin kohtuuttomista ehdoista. Samalla se kehotti komissiota tarkastelemaan jäsen vaiti öiden kuluttajasopimuksia koskevien takuujärjestelmien lähentämismuotojaja antamaan sille tämän tarkastelun perusteella tarvittaessa ehdotuksen direktiiviksi jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön yhdenmukaistamisesta tällä alalla(3). itsenäisesti Komissio on tällä välin toteuttanut perusteellisen analyysin takuujärjestelmien lähentämisen sekä tavaroita ja palveluita koskevien kaupan jälkeisten palveluiden parantamisen hyödyllisyydestä ja aiheellisuudesta sisämarkkinoillani Analyysi toteutettiin osana sitä laajaa kuulemisprosessia, joka käynnistettiin julkaisemalla vihreä kirja kulutustavaroita koskevista takuista ja kaupan jälkeisistä palveluistani Tämän ehdotuksen liitteenä oleva vaikutusselvitys sisältää katsauksen tämän kuulemisprosessin tuloksista. Tämä ehdotus muodostaa myös tarpeellisen lisän kohtuuttomista ehdoista annettuun direktiiviin n:o 93/13. Tällä direktiivillä taataan kaikille kuluttajille yhtenäinen vähimmäissuoja koko unionin alueella sellaisten sopimusehtojen suhteen, jotka koskevat elinkeinonharjoittajien kanssa tehtyjä toimia. Ostopaikasta riippumatta eurooppalainen kuluttaja saa joka puolella osakseen samantasoisen suojan kohtuuttomilta kauppaehdoilta. Sitä vastoin direktiivi koskee ainoastaan kauppatoimien yksityiskohtaisia sääntöjä koskevia ehtoja, eikä siinä käsitellä kuluttajan oikeuksia sopimuksen puutteellisen noudattamisen yhteydessä. Niinpä (1) Neuvoston päätöslauselma, annettu 14 päivänä huhtikuuta 1975, EYVLC, 25. 4. 1975, s. 1. (2) Alkuperäinen ehdotus EYVL N:o C 243, 28. 9. 1990, s. 2. Muutettu ehdotus EYVL N:o C 73, 24. 3. 1992, s. 7. (3) Pöytäkirjaan kirjattu neuvoston lausuma kohtuuttomia ehtoja koskevan direktiivin hyväksymisen yhteydessä 5. huhtikuuta 1993. (4> Kuluttajansuojapolitiikan tulevia painopistealueita koskevan 13. heinäkuuta 1992 annetun neuvoston päätöslauselman mukaisesti, EYVL N:o C 186, 23. 7. 1992. KOM(93) 509, 15. 11 1993. (5) 2 kuluttaja ei voi nykyisin asettua sellaista kauppasopimukseen sisältyvää ehtoa vastaan, jolla myyjä vapautuu myydyn tavaran virneistä. Ne konkreettiset oikeudet, joihin kuluttaja voi turvautua tällaisessa tilanteessa, vaihtelevat joskus huomattavallakin tavalla sen maan mukaan, missä ostos on tehty. Tällä ehdotuksella pyritään takaamaan kuluttajille yhtenäinen vähimmäissuoja koko unionin alueella. Tätä asiaa koskevan direktiivin tarvetta on korostettu myös Euroopan parlamentin lausunnossa komission vihreästä kirjasta(6). Parlamentti pyysi komissiota esittämään direktiiviehdotuksen viipymättä. 2. Eri jäsenvaltioissa tehdyt selvitykset osoittavat, että tavaroiden laatuun ja takuiden käyttämiseen liittyvät ongelmat ovat kuluttajien tekemien valitusten pääasiallinen syy tavarakaupassani Samanlainen tilanne vallitsee rajat ylittävän kaupankäynnin kohdalla. Komission saamien tietojen - erityisesti joillakin raja-alueilla toimivien kuluttajien tietopisteiden (Euroguichets Consommateurs) välityksellä - mukaan kuluttajien tekemät huonekalujen kauppaa koskevat valitukset liittyvät useimmissa tapauksissa laillisten ja kaupallisten takuiden käyttämiseen. Erään tällaisen tietopisteen komissiolle ilmoittamien sadan viimeisen rajat ylittäviä (Ranska, Luxemburg, Belgia ja Saksa) ostoksia koskevan kiistatapauksen analysointi osoittaa noin 70 prosentin osuutta tässä suhteessa. On selvää, että rajat ylittävän kaupankäynnin yhteydessä kuluttajien kohtaamia vaikeuksia korostaa ristiriidan luonne: ongelma sovellettavasta lainsäädännöstä, erot kansallisten lakien välillä, kaupallisen takuun käyttämisen vaikeus jne. 3. Tässä yleistilanteessa ei ole yllättävää, että eurooppalaiset kuluttajat epäröivät edelleen ryhtyä konkreettisesti tekemään ostoksia yli rajojen, huolimatta siitä, että teoriassa Euroopan kansalaiset pitävät vapautta ostaa tuotteita ja palveluita ulkomailta yhtenä suurimmista yhtenäismarkkinoiden aikaansaamista hyödyistä. Vuonna 1993 toteutetussa eurobarometrissa(8) 52 % kuluttajista mainitsi pääasiallisena esteenä rajat ylittävien ostosten tekemiselle toisesta maasta ostetun tavaran vaihdossa tai korjauksessa kohdatut vaikeudet. Tämän esteen maininneiden kuluttajien osuus oli paljon suurempi tietyissä maissa (esimerkiksi 68 % Tanskassa, 63 % Alankomaissa ja 61 % Saksassa). 40 % kuluttajista mainitsi kielimuurin, ja kolmannella sijalla oli vaikeus ratkaista kiistoja, minkä mainitsi 34 % kuluttajista. On myös kiintoisaa nähdä, (6) 6 päivänä toukokuuta 1994 annettu päätöslauselma, EYVL N:o C 205, (7) 25. 7. 1994, s. 562. Tässä yhteydessä voidaan mainita esimerkiksi Office of Fair Trading -toimiston julkaisemat tilastot, jotka koskevat kuluttajien tekemiä valituksia Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille. Nämä tilastot, jotka kerätään neljännesvuosittain ja julkaistaan Fair Trading -lehdessä, osoittavat selvästi virheellisiin tavaroihin ja niiden korjaamiseen liittyvien ongelmien vallitsevan osuuden valituksissa. Vuoden 1994 toisen vuosineljänneksen aikana saatujen valitusten perusteella tehty laskelma antaa (Fair Trading -lehti n:o 9, talvi 1994/95) seuraavat osuudet eri tyyppisten tavaroiden osalta: verhoilemattomat huonekalut 60,6 %, verhoillut huonekalut 75,6 %, radio, TV ja muut sähkölaitteet 66,4 %, kodinkoneet 72,2 %, vaatteet 61,3 %, kengät 81,1 %, parfyymit ja toalettivalmisteet 39,9 %, korut ja kellot 66,6 %, autot 59,5 %, käytetyt autot 61,9%. (8) Eurobarometri n:o 39, syyskuu 1993. että mainituista esteistä neljännellä sijalla on kauppaehtoja koskeva epävarmuus: tämän esteen maininneiden kuluttajien osuus on noussut 24 prosentista vuonna 1991 31 prosenttiin vuonna 1993. Neuvosto vahvisti 17. toukokuuta 1994 hyväksymissään vihreää kirjaa koskevissa yleispäätelmissä vakaumuksensa, että sisämarkkinoiden hyötyjen on kohdistuttava kaikille kuluttajille, että näitä on rohkaistava omaksumaan aktiivisempi asema sisämarkkinoiden toiminnassa ja että kaikki tämänsuuntaiset toimet ovat osa tarvittavia ponnistuksia Euroopan saattamiseksi lähemmäksi kansalaisiaan. toisessa kuluttajapolitiikkaa koskevassa kolmivuotisessa Komissio korosti jo suunnitelmassaan (1993-1995)(9), että rajat ylittävä kaupankäynti voi kehittyä vain jos kuluttaja voi olla varma siitä, että hän saa osakseen samat takuuehdot ja kaupan jälkeiset palvelut tavaran toimittajan sijainnista riippumatta, ja jotta sisämarkkinat toimisivat tehokkaasti, on tarpeen taata kuluttajille, että heille tarjotaan tehokkaita kaupan jälkeisiä palveluita ja että he voivat reagoida ostetun tavaran mahdollisiin virheisiin riippumatta tavaran ostomaasta sisämarkkinoilla. (10) Tämä direktiiviehdotus liittyy näihin tavoitteisiin, ja sillä pyritään takaamaan eurooppalaisille kuluttajille koko unionin alueella sovellettavien oikeuksien yhteinen vähimmäisperusta. Tämä voidaan saavuttaa vain lähentämällä laillista takuuta koskevia kansallisia lainsäädäntöjä. Laillinen takuu muodostaa kaikissa jäsenvaltioissa ostettujen tavaroiden laatua ja virheettömyyttä koskevien kuluttajien oikeuksien perustan. Kaupalliset takuut tulevat näiden perusoikeuksien lisäksi, mutta eivät voi muuttaa niitä. Laillinen takuu on siten perusta, jonka varassa kaupalliset takuut kehittyvät ja toimivat. suojan virheiltä tavaroiden hankittujen takuun" käsite sisältää kaiken suoraan lakiin perustuvan ostajan "Laillisen oikeudellisen kauppasopimuksen sivuvaikutuksena. Laillisen takuun perustana on se, että sillä pyritään turvaamaan ostajan luottamus kauppasopimuksen yhteydessä, hänen perustellut odotuksensa ostettua tavaraa kohtaan ja että sillä on osapuolten tahdonilmaisusta riippumatta laissa määrätyt vaikutukset. Sitä vastoin "kaupallisen takuun" käsite edellyttää tietyn henkilön tahdonilmaisua; takuunantaja asettaa itse itsensä vastuulliseksi tietyistä virheistä, jotka ilmenevät ostetussa tavarassa. Kaupallisen takuun tekee konkreettiseksi kirjallinen lupaus, joka annetaan tavaran mukana tai kaupanteon yhteydessä ja jonka mukaan takuunantaja sitoutuu korjaamaan tai vaihtamaan tavaran, jos siinä ilmenee virhe tietyn ajan kuluessa. Laillista takuuta koskevien kansallisten lakien erot liittyvät sekä tavaran virheen määrittelyyn &Uä kuluttajille myönnettyihin oikeuksiin ja takuun käyttämisehtoihin. Erot ovat erityisen suuria laillisen takuun keston osalta: määräajat vaihtelevat vahvistamattomasta ja määrittelemättömästä ajasta (F, B, L, NL, FIN) kuuden kuukauden määräaikaan (D, E, P, G, A), ja tähän väliin mahtuvat kuuden vuoden (UK, IR), kahden vuoden (S) ja vuoden määräaika (DK, Î). (9) KOM(93) 378, lopullinen 28. 7. 1993. (10) KOM(93) 509 lopullinen, 15. 11. 1993. tuotanto oli hyvin ja markkinointi Lisäksi huomattava osa kansallisista lainsäädännöistä on peräisin ajalta, jolloin erilaista kuin nykyään. tavaroiden Kauppasopimuksia koskevat perinteiset siviilioikeuden säännökset on laadittu siltä pohjalta, että kaksi tasavertaista kansalaista tekevät sopimuksen, jolla ensimmäinen siirtää toiselle itselleen kuuluvan tavaran omistusoikeuden. Nämä perinteiset säännökset eivät sovi nykyisen massatuotannon ja -markkinoinnin taloudellisiin realiteetteihin. Esimerkiksi laillisen takuun perinteiset vaikutukset - oikeus purkaa sopimus ja oikeus saada hinnanalennus - osoittautuvat sekä liian jäykiksi että riittämättömiksi, eivätkä ne välttämättä tyydytä kuluttajaa eivätkä myyjää. Tässä yhteydessä on muistettava, että kaupallisen takuun perinteisistä keinoista - tavaran vaihtaminen tai korjaaminen - säädetään laillisen takuun osana vain puolessa jäsenvaltioista, ja niissäkin joskus vain tiukasti rajattuna. 5. Jäsenvaltiot vaikuttavat tietoisilta tarpeesta uudistaa sisäisiä lakej aan. Tämänsuuntaista liikettä on havaittavissa useissa jäsenvaltioissa ja joitakin viimeaikaisia aloitteita voidaan mainita. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on aivan äskettäin tehty joitakin lakiin ostajien nimenomaiseksi muutoksia kaupankäyntiä koskevaan yleiseen suojelemiseksi tuotteiden vähäisiltä virheiltä ja puutteelliselta kestävyydeltä. Kreikassa on hyväksytty uusi kuluttajansuojaa koskeva yleislaki, johon sisältyy erityisen tärkeitä kaupan jälkeisiä palveluita koskevia säännöksiä: toimittajien on liitettävä tuotteidensa mukaan käyttöohjeet ja kerrottava kuluttajalle tuotteen ennakoitavissa oleva kestoikä, jonka ajan kuluttajalla on oltava käytettävissään korjaus- ja huoltopalvelut. Myös Suomi on uudistanut kuluttajansuojalakiaan erityisesti valmistajan ja myyjän yhteisvastuun ottamiseksi käyttöön laillisen takuun yhteydessä. Saksassa ei ole käynnistetty säännösten uudistushankkeita, mutta asiantuntijaryhmä, joka on jo vuosia työskennellyt velvollisuuksia koskevan lainsäädännön uudistamiseksi, on todennut selkeästi Saksan lainsäädännön nykyiset säännökset vanhentuneiksi ja on ehdottanut erityisesti laillisen takuun pidentämistä kolmeen vuoteen nykyisestä kuudesta kuukaudesta. Itävallassa sitä vastoin keskustellaan jo lakiehdotuksesta, jonka tarkoituksena on muuttaa voimassa olevia laillista takuuta koskevia säännöksiä kolmen vuoden määräajan omaksumiseksi. Ruotsissa nykyisin voimassa olevaa laillisen takuun kahden vuoden määräaikaa pidetään riittämättömänä, ja keskusteltavana olevassa lakiesityksessä ehdotetaankin sen korvaamista viiden vuoden määräajalla. Ennakoitavissa on myös aloitteita muiden jäsenvaltioiden taholta tällä niin tärkeällä kuluttajansuojan alalla tavarakaupan yhteydessä. saattamalla Tämä direktiiviehdotus myötävaikuttaa olemassa olevien kansallisten sääntöjen kansainvälisessä yksinkertaistamiseen elinkeinonharjoittajien välisessä tavarakaupassa voimassa olevaa kansainvälistä oikeutta (Wienin yleissopimus vuodelta 1980) ja vähentämällä niitä kilpailun vääristymiä, jotka voivat aiheutua kansallisten lakien eroista. Direktiiviehdotus tarpeesta pyrkiä ilmaisemaa huolta myötäilee myös Euroopan parlamentin lähentämään jäsenvaltioiden yksityisoikeutta yhteisön tasolla01). lähemmäksi ne (11) 26 päivänä toukokuuta 1989 ja 6 päivänä toukokuuta 1994 annetut päätöslauselmat, EYVL N:o C 158, 26. 6. 1989, s. 400 ja EYVL N:o C 205, 25. 7. 1994, s. 518. 6. Kuluttajien valitustyyppien ja yritysten kaupallisten käytäntöjen analysointi osoittaa, että laillisen takuun vähimmäistason yhdenmukaistamiseen on liitettävä tiettyjen kaupallisia takuita koskevien kehyssääntöjen laatiminen. Liian usein se tapa, jolla kaupalliset takuut on muotoiltu, aiheuttaa sekaannusta niiden ja laillisen takuun välillä, ja johtaa kuluttajia harhaan heidän oikeuksiensa osalta. Lisäksi kaupallisten takuiden kattavuus ja sisältö ovat liian harvoin riittävän selkeitä, tai takuiden käytölle on asetettu kohtuuttomia ehtoja, jotka tekevät tyhjiksi takuissa myönnetyt oikeudet. 7. Näissä direktiiviehdotuksen perusteluissa puhutaan selkeyden vuoksi laillisesta takuusta ja kaupallisesta takuusta. Direktiiviehdotuksen rungossa samaa terminologiaa ei kuitenkaan noudateta täysin vaikeuksien välttämiseksi niiden oikeusperinteiden kanssa, joissa ei tunneta laillisen takuun käsitettä. Siten käsitettä 'takuu' käytetään pelkästään kaupallisista takuista, mikä vastaa myös sitä käsitystä, joka kuluttajalla yleensä on. Neljä ensimmäistä artiklaa (kauppaoikeuden lähentäminen) koskevat laillista takuuta, tätä käsitettä kuitenkaan mainitsematta, ja viides artikla puolestaan kaupallista takuuta, jota nimitetään pelkästään takuuksi. B. Ehdotuksen päänäkökohdat Direktiiviehdotus sisältää kaksi osaa: ensimmäinen, johon ehdotuksen pääsisältö liittyy, koskee laillista takuuta, ja toinen osa puolestaan koskee kaupallista takuuta. Laillisen takuun osalta tämän direktiiviehdotuksen ulottuvuus on hyvin täsmällinen: sen tarkoituksena on säännellä niitä näkökohtia, jotka liittyvät puhtaasti kuluttajan suojeluun sellaisessa tapauksessa, että ostettu tavara osoittautuu sopimuksen vastaiseksi. Sen tarkoituksena ei millään tavoin ole yhdenmukaistaa täysin kauppaoikeutta. Tämän rajoituksen mukaisesti kaikkia osapuolten välisen sopimuksen tekemistä, sopimuksen virheitä, sopimusehtoja sekä sopimuksen noudattamista tai noudattamatta jättämistä taikka muusta kuin tuotteen sopimuksenvastaisuudesta johtuvaa sopimuksen puutteellista noudattamista koskevia kysymyksiä ei käsitellä direktiiviehdotuksessa, vaan ne säilyvät kokonaisuudessaan ja ainoastaan kansallisten lakien alaisuudessa. Ehdotuksessa ei myöskään pyritä muuhun kuin velvoittamaan takuun antaja ratkaisemaan konkreettinen ongelma eli palauttamaan maksettu hinta tai alentamaan sitä taikka vaihtamaan tai korjaamaan tuote. Direktiiviehdotuksessa ei millään tavoin käsitellä vastuukysymystä tuotteen virheellisyyden mahdollisesti aiheuttamien suorien tai välillisten vahinkojen yhteydessä. Vaikka direktiiviehdotuksessa taataankin kuluttajalle vähimmäisoikeudet koko unionin alueella, siinä pyritään myös säilyttämään tietty tasapaino eri osapuolten velvoitteiden välillä. Niinpä siinä säädetään kuluttajalle lankeavista velvoitteista, joita hänen on noudatettava, ettei hän menettäisi oikeuksiaan. Direktiiviehdotuksen toinen osa koskee kaupallisia takuita, mutta tarkoituksena ei ole säännellä niitä kokonaisuudessaan. Tekstissä mainitaan ainoastaan joitakin periaatteita, jotka koskevat niiden avoimuutta ja suhdetta lailliseen takuuseen, ja vahvistetaan joitakin säännöksiä, joiden tarkoituksena on antaa kaupallisille takuille oikeudelliset puitteet. Tämän yli menevä osa, jota pidetään osana myyntipolitiikkaa ja joka on läheisesti yhteydessä kilpailuun, on yrityksen vallassa. Tässä yhteydessä ei siten säädetä minkäänlaista velvoitetta antaa kaupallisia takuita huolimatta siitä, että tietyissä kansallisissa laeissa näin on jo tehty. Takuiden sisältö, niiden kestoja takuuehdot jätetään myös takuun antajan päätettäviksi. Kaupan jälkeiset palvelut eli tavaroiden käyttöön, huoltoon ja korjaamiseen liittyvät palvelut, riippumatta minkä tahansa laillisen tai kaupallisen takuun käyttämisestä, eivät kuulu tämän direktiiviehdotuksen piiriin toissijaisuusperiaatteen noudattamisen vuoksi. Kyse on monimutkaisesta alasta, jota on yhteisön tasolla soveliaampaa lähestyä vapaaehtoisin keinoin (esimerkiksi alakohtaisin käytännesäännöin) kuin lainsäädännön avulla. x C. Johdonmukaisuus yhteisön muiden politiikkojen kanssa Neuvosto katsoo, että kuluttajilla ja elinkeinonharjoittajilla on oltava takeet siitä, että he voivat hyötyä täysin ja tasavertaisesti yhtenäismarkkinoista. Siksi neuvosto on korostanut päättäväisyyttään taata yhtenäismarkkinoiden mahdollisimman tehokas toiminta kaikkien yhteisön kansalaisten hyväksi takaamalla neljän vapauden kunnioittamisen02', mikä tarjoaa kuluttajille suuremman valikoiman korkealaatuisia tavaroita ja palveluja ja parantaa yhteisön yritysten kilpailukykyäni Nämä neuvoston julistukset osoittavat hyvin yhtenäismarkkinoiden luomista ja toimintaa koskevan politiikan vuorovaikutuksen muiden yhteisön politiikkojen kanssa ja yleisemmin kaikkien Euroopan unionin tavoittelemien päämäärien kanssa. Komissio on jo aiemmin korostanut kuluttajansuojan parantamisen merkitystä tässä yhteydessä. Yhtäältä on otettava huomioon, että sisämarkkinoita ei ole luotu pelkästään yrityksiä varten eivätkä ne voi toimia asianmukaisesti ilman kuluttajien aktiivista ja todellista osallistumista. Toisaalta valistuneet kuluttajat voivat valintoja tekemällä nopeuttaa yhdentyneiden markkinoiden myönteisiä taloudellisia vaikutuksia*14) Komissio katsoo, että tämä ehdotus liittyy täysin osaksi yhteisön politiikkojen päämääriä, erityisesti niitä, jotka koskevat laatu- ja kilpailupolitiikkaa. <12) Tässä yhteydessä on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tavaroiden vapaa liikkuvuus merkitsee, että tietyssä jäsenvaltiossa asuvat kuluttajat voivat vapaasti tehdä hankintojaan toisen jäsenvaltion alueelta, tuomio GB-INNO-BM, 7. 3. 1990, asia C. 362/88, kok. 1990, s. 667, kahdeksas perustelukappale. (13) 7 päivänä joulukuuta 1992 annettu neuvoston päätöslauselma keinoista taata yhtenäismarkkinoiden moitteeton toiminta, EYVL N:o C 334, 18. 12. 1992, s. 1 (14) "Sisämarkkinoiden hyödyntäminen: strateginen ohjelma", KOM(93) 632,22. 12. 1993. Jo tässä asiakirjassa komissio ilmaisi pitävänsä laillisia ja kaupallisia takuita yhteisön tason saattamiseksi todelliseksi yhtenäismarkkina-alueeksi myös kuluttajan kannalta. toiminnan painopistealueena unionin lainsäädännöllisen n Ehdotuksen perusteleminen toissijaisuuspgriaattren valogga a) Mitkä ovat kaavailen toiminnan tavoitteet suhteessa yhteisen vclyoitteisiiin? Perustamissopimuksen 129 a artiklassa velvoitetaan yhteisöä myötävaikuttamaan korkeatasoisen kuluttajansuojan toteuttamiseen toimenpiteillä, jotka se 100 a artiklan nojalla toteuttaa sisämarkkinoiden toteuttamisen yhteydessä ja sellaisilla erityistoimilla, jotka tukevat ja täydentävät jäsenvaltioiden harjoittamaa politiikkaa kuluttajien terveyden, turvallisuuden ja taloudellisten etujen suojaamiseksi sekä riittävän kuluttajavalistuksen turvaamiseksi. Yhteisön toiminnan avulla voidaan taata kulutustavaroiden kauppaa koskevien kansallisten lainsäädäntöjen pääkohtien lähentäminen, mikä parantaa sisämarkkinoiden toimintaa ja vähennetään lainsäädännön erojen mahdollisesti aiheuttamia kilpailun vääristymiä takaamalla eurooppalaisille kuluttajille yhtenäinen vähimmäissuoja tavaroiden ostopaikasta riippumatta. Tarkemmin eriteltyinä kaavaillusta toiminnasta saatavat hyödyt ovat seuraavat: - - - - eurooppalaisten kuluttajien yhtenäismarkkinoita kohtaan tunteman luottamuksen lisääminen rajat ylittävän ostosten tekemisen helpottaminen ja kuluttajien aseman vahvistaminen aktiivisina toimijoina markkinoilla olemassa olevien kansallisten sääntöjen yksinkertaistaminen yhteisöoikeuden saattaminen lähemmäksi Euroopan kansalaisia tuottamalla heille suoraa ja hyvin konkreettista hyötyä. Näin vahvistetaan tavallisen kansalaisen osallistumista Euroopan yhdentymiseen. - myönteiset vaikutukset kilpailuun, yritysten ja Euroopan talouden kilpailukykyyn. h) Kuuluuko kaavailtu toiminta yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan vai jäsenvaltioiden kanssa jaettuun toimivaltaan? Kaavailtu toiminta kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan: yhtenäismarkkinoiden toteuttamiseen ja toimintaan. c) Mitft tQimiiitanjttQtQja yhteisöM on kftytettftvfssftiin? Tavoiteltu päämäärä voidaan saavuttaa ainoastaan yhteisön direktiivillä, jossa säädetään vähimmäissäännöistä. Jäsenvaltioiden toteuttamilla itsenäisillä toimilla ei voida taata kuluttajien yhtenäistä vähimmäissuojaa koko unionin alueella eikä heidän riittävää suojaa rajat ylittävien kauppatoimien yhteydessä. Direktiivin päätavoite - laillista takuuta koskevien kansallisten lainsäädäntöjen lähentämien - ei sovi yhteen "pehmeään" lainsäädäntöön perustuvien ratkaisujen tai käytännesääntöjen kanssa. Lisäksi kyseessä olevat alat ovat liian erilaisia, jotta käytännesääntöjen omaksuminen Euroopan tasolla olisi helposti ajateltavissa. d) Qnko ybtenftinen siftntely tarpeen yaj riittftftk^ direktiivi, jolla agetejajn yleistavoitteita jäsenvaltioiden toteutettavaksi? Osittainen yhdenmukaistaminen on tarpeen, jos katsotaan kansallisten lainsäädäntöjen välillä olevia eroja niin periaatteiden kuin lainsäädäntötekniikan tasolla. Direktiiviehdotus rajoittuu kuitenkin pelkästään laillisia ja kaupallisia takuita koskeviin päänäkökohtiin, ottaen huomioon toissijaisuusperiaatteen vaatimukset. Ehdotus koskee siten ainoastaan virheen suoraa "korjaamista" koskevia kuluttajan oikeuksia. Siinä jätetään kokonaan jäsenvaltioille sellaisia suoria tai välillisiä vahinkoja koskevan menettelyn tuotteen ostamisesta05) määrittely, jotka voivat aiheutua kuluttajalle virheellisen Direktiiviehdotuksessajätetään myös sivuun kauppasopimuksiin sovellettavat yleissäännöt, jotka koskevat esimerkiksi sopimuksen tekemistä, tahdonmuodostuksen virhettä jne Kaupallisten takuiden sisällöstä ei säädetä eikä ehdotuksessa kaavailla minkäänlaista yleisvelvoitetta tarjota takuita. Lisäksi direktiiviehdotuksessa säädetään ainoastaan vähimmäistason yhdenmukaistamisesta osittaisen yhdenmukaistamisen tiukoissa rajoissa; jäsenvaltiot voivat siten vapaasti ottaa käyttöön tai säilyttää tiukempia sääntöjä kuluttajien suojelemiseksi. Kansallinen liikkumavara on siis erittäin suuri. luonne Lopuksi ehdotuksen - kulutustavaroiden kauppasopimusten yhteydessä sovellettavat säännöt - merkitsee, että useimpien näiden säännösten käytännön täytäntöönpano jätetään kansallisille tuomioistuimille, jotka soveltavat säännöksiä kuhunkin tapaukseen. III Artiklojen yksityiskohtainen tarkasteli! l artikla Tämän artiklan sisältämillä määritelmillä rajoitetaan yleisesti direktiivin soveltamisalaa yhdistämällä sopimusosapuolten kriteeri (elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien väliset sopimukset) ja sopimuksen kohde (kulutustavarat). 2 kohdan a alakohta Kuluttajan määntelmä vastaa perinteisiä, muissa direktiiveissä jo käytössä olevia määritelmiä. Kaikenlainen elinkeinotoimintana harjoitettava kulutustavaroiden kauppa kuluttajalle kuuluu siten direktiiviehdotuksen soveltamisalaan. 2 kohdan b alakohta Kuten vihreässä kirjassa ehdotettiin, kiinteistöt eivät kuulu mukaan. Sen sijaan kulutustavaroiden määritelmä ei rajoitu uusiin ja kestäviin tavaroihin. Suurimmassa osassa vihreään kirjaan saaduista vastauksista katsottiin, että sellainen rajoitus ei olisi järkevä. Myöskään kansallisissa lainsäädännöissä ei erotella näitä eri tyyppisiä tavaroita laillista takuuta koskeva järjestelmän yhteydessä. Lisäksi olisi erittäin vaikeaa määritellä kestävä (15) Päinvastoin kuin kohtuuttomista ehdoista annetussa muutetussa direktiiviehdotuksessa (KOM(92)66,4. 3. 1992, EYVL N:o C 73,24. 3. 1992), jossa tämä näkökohta mainittiin nimenomaisesti 6 artiklassa. tavara, pitäisikö se määritellä tavaraksi, joka hajoaa käytössä (osittain tai kokonaan?), tavaraksi, jolla on ennakoitavissa oleva käyttöaika (lyhyt?) jne. Tämän ehdotuksen itsessään kaikki mahdollisuudet niiden soveltamiseksi säännöksiin sisältyvät jo asianmukaisesti eri tyyppisiin tavaroihin. 2 kohdan c alakohta Tämä ehdotus koskee ainoastaan elinkeinotoimintaansa harjoittavien myyjien käymää kauppaa. Yksityinen kaupankäynti jää kokonaan sen soveltamisalan ulkopuolelle ja on täysin sovellettavien kansallisten järjestelyiden alaista. 2 kohdan 4 alakohta Tämän kohdan, jonka vaikutteet ovat tietyssä määrin Irlannin laissa, tavoitteena on määritellä se, mitä vihreässä kirjassa nimitettiin kaupalliseksi takuuksi. Se kohdistuu kaikkiin tavaraa koskeviin kaupallisiin takuisiin riippumatta takuun antajasta. Mukaan luetaan myös maksulliset kaupalliset takuut ja ilmaisten takuiden maksulliset pidennykset. Tämä määritelmä on suorassa yhteydessä ehdotuksen S artiklaan. 2 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan yksinkertainen periaate, jonka mukaan tavaroiden on oltava sopimuksenmukaisia. Tämä yleisperiaatteeksi vahvistettu lähtökohta auttaa kattamaan lukuisia tilanteita, mutta se ei kuitenkaan pääosiltaan perustu "kuluttajan oikeutettujen odotusten mukaisuuden" kriteeriin, jota ehdotettiin vihreässä kirjassa. Vaikka se otettiin hyvin vastalauseita elinkeinonharjoittajien taholta. vastaan kuluttajapiireissä, tämä kriteeri herätti paljon 1 kphta Sopimuksenmukaisuuden periaatetta voidaan pitää eri kansallisten oikeusperinteiden yhteisenä perustana. Sopimuksenmukaisuus on myös elinkeinonharjoittajien välisestä tavarakaupasta vuonna 1980 tehdyssä Wienin yleissopimuksessa käytetty kriteeri. Sopimuksenmukaisuus ei liity ainoastaan sopimuksessa erityisesti mainittuihin ehtoihin, vaan myös tiettyihin toisessa kohdassa vahvistettuihin kriteereihin. Näitä kriteereitä voidaan manner-Euroopan oikeusjärjestelmissä pitää kulutustavaroita koskeviin kauppasopimuksiin ehdottomasti sovellettavina sääntöinä, ja ne voidaan common law - järjestelmissä liittää sopimuksen "implied terms" käsitteeseen, eivätkä osapuolet voi niitä syrjäyttää. Nykyaikaisimpien oikeusjärjestelmien (Alankomaiden uusi siviililaki, Pohjoismaiden lainsäädännöt) ja Wienin yleissopimuksen mukaisesti perinteinen ero tietyissä oikeuksissa, jotka koskevat luovutusvelvollisuutta ja laillista takuuta piilevien virheiden osalta, on hylätty ja käyttöön on otettu sen sijaan uusi ja yhteinen tavaran sopimuksenmukaisuuden käsite. Tämän eron aiheuttamia teoreettisia ja käytännön ongelmia voidaan kuvata ranskalaisella oikeuskäytännöllä, joka on vuosien mittaan omaksunut ja erottanut vaihtoehtoisesti nämä kaksi käsitettä ilman että asiasta voitaisiin tehdä lopullista johtopäätöstä. 2 kohta Tässä toisessa kohdassa on erilaisten kansallisten perinteiden perusteella otettu huomioon eri tekijöitä sopimuksenmukaisuuden selittämisessä. Kohdan laadinnassa on myös otettu huomattavassa määrin vaikutteita Wienin yleissopimuksen 35 artiklan 2 kohdasta. 10 3 kohta Vihreässä kirjassa esitettiin kysymys laillista takuuta koskevien sääntöjen ulottamisesta tavaroita koskevien palvelujen tarjoamiseen (asennus, korjaus, huolto jne. )- Suuri enemmistö tähän kysymykseen saaduista vastauksista oli myönteisiä. Komissio katsoo kuitenkin, että palvelujen tarjoamisen monimutkaisuus ja moninaisuus tekevät vaikeaksi ulottaa tavarakauppaan sovellettavia sääntöjä palveluihin. Sen sijaan kaupattavien tavaroiden asentamisen osalta tämä laajennus voidaan tehdä vaikeuksitta ja se on jopa tarpeen, koska on vaikeaa erottaa käytännössä näitä kahta elinkeinonharjoittajan suoritusta ja koska on tarpeen suojella kuluttajaa yhtenäisellä tavalla. 3 artikla Tämän kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään myyjän vastuusta virheiden osalta ja määritetään se ajankohta, jona tavaroiden sopimuksenmukaisuus arvioidaan. Virke perustuu suoraan Wienin yleissopimuksen 36 artiklan 1 kohtaan, mutta toisin kuin tässä yleissopimuksessa ja tiettyjen jäsenvaltioiden lainsäädännössä, siinä säädetään, että tavaroiden sopimuksenmukaisuus arvioidaan sillä hetkellä, jolloin kuluttaja vastaanottaa tavaran eikä sopimusta tehtäessä. Ainoastaan tämä ratkaisu tuntuu todellisuudessa riittävältä kuluttajasuhteissa. Lisäksi ylivoimaisessa enemmistössä vihreään kirjaan saaduista vastauksista suhtauduttiin asiaan samansuuntaisesti. Jos kuluttaja tiesi tai ei voinut olla tietämättä (tavarassa selvästi ilmennyt virhe silloin kun kuluttaja tarkasteli sitä ennen kaupantekoa) virheestä ostohetkellä, kyse ei ole varsinaisesti sopimuksenvastaisuudesta, sillä kuluttaja on hyväksynyt tavaran sellaisenaan, joten tavara on sopimuksenmukainen. Jo pelkkä sopimuksenmukaisuuden käsitteen soveltaminen johtaisi siten periaatteessa myyjän vapauttamiseen vastuusta tällaisissa tapauksissa. Tämän ratkaisun nimenomainen vahvistaminen on kuitenkin katsottu suotavaksi. Kahden vuoden aika vaikuttaa riittävältä kompromissilta eri jäsenvaltioiden asettamien määräaikojen välillä. 2 kohta Tässä kohdassa rajoitetaan myyjän vastuuta kolmansien osapuolien julkisesti antamien ilmoitusten osalta. Tämä sopimuksenmukaisuutta koskeva kriteeri esitetään 2 artiklan 2 kohdan d alakohdassa. Myyjä vapautetaan vastuusta kussakin luetelmakohdassa mainitussa tapauksessa. 3 kohta Todistustaakkaa koskevien sääntöjen määrittely on pysyy yleensä edelleen kansallisen lainsäädännön piirissä. Todistamista koskevien perinteisten sääntöjen mukaan kuluttajan olisi tavanomaisesti todistettava, että tavaran virhe oli olemassa, ainakin orastavana, jo silloin kun hän vastaanotti tavaran. Jos tavaran sopimuksenvastaisuus kuitenkin johtuu virheestä, joka ilmenee vasta myöhemmin (joskus hyvinkin paljon myöhemmin), voi olla kuluttajalle mahdotonta todistaa virheen olleen olemassa jo silloin kun hän vastaanotti tavaran. Yleensä elinkeinonharjoittajan on paljon helpompi osoittaa, ettei tavara ollut virheellinen luovutushetkellä ja että virhe johtuu esimerkiksi tavaran vääränlaisesta käytöstä. Tämän vuoksi useiden jäsenvaltioiden oikeuskäytännössä on kehittynyt ajan myötä käytäntö, jolla pyritään kääntämään todistustaakka kuluttajien elinkeinonharjoittajilta tekemien ostosten 11 yhteydessä. Tässä kohdassa säädetään virheen olemassaolohetken osalta osittaisesta todistustaakan kääntämisestä kuluttajan hyväksi luovutusta seuraavan lyhyen, kuuden kuukauden ajan. 4 kohta Silloin kun virheet eivät ole vähäisiä, kuluttajalla on oikeus valita neljän perinteisen oikeuden joukosta: sopimuksen purkaminen, hinnanalennus, tavaran vaihto tai korjaus. Nämä neljä keinoa ovat myös Wienin yleissopimuksessa ja nykyaikaisimmissa kansallisissa lainsäädännöissä. Perinteisemmät lainsäädännöt tuntevat ainoastaan kaksi ensiksi mainittua oikeutta. Kahden jälkimmäisen oikeuden lisääminen saattaa lain lähemmäksi taloudellista todellisuutta. Elinkeinonharjoittajat pelkäävät tavallisesti ensimmäistä keinoa (sopimuksen purkaminen ja tavaran palauttaminen sekä hinnan takaisinmaksu), ja heidän mielestään siitä olisi luovuttava, jos tavara voidaan korjata tai vaihtaa. Tämä vastaa taloudellista ja sosiaalista todellisuutta: kuluttaja tyytyy tavallisesti tuotteen vaihtoon tai korjaukseen, ellei hän ole menettänyt luottamustaan tuotteeseen tai myyjään. Tämä keino on kuitenkin syytä säilyttää, koska: - - - ottaen huomioon virheen käsitteen laajuus, se on tietyissä tapauksissa ainoa riittävä keino se muodostaa kuluttajille hyvän painostuskeinon tavaran korjauttamiseksi tai vaihdattamiseksi mahdollisimman nopeasti se on kaikille oikeusperinteille yhteinen keino. Ei ole syytä pelätä, että kuluttajat käyttäisivät tätä keinoa liiallisesti. Ensiksikin jos hinnan takaisinmaksua ei pyydetä lyhyen ajan kuluessa kaupan jälkeen, takaisinmaksun määrää pienennetään tavallisesti niin, että otetaan huomioon kuluttajan saama tavaran käyttöarvo. Toiseksi kuluttajan on ostettava uusi tavara sen tilalle, jonka hän palauttaa myyjälle. Lopuksi -periaatteella myyvien elinkeinonharjoittajien saamat kokemukset osoittavat, että kuluttajat käyttäytyvät yleensä järkevällä tavalla. Tässä yhteydessä on muistettava, että jopa autoja on myyty tämän periaatteen mukaisesti kuukauden palautusajalla. tyytyväinen" takaisin, "rahat ellette ole Takuuajaksi säädetään kaksi vuotta (1 kohta), joka on myös Wienin yleissopimuksessa määrätty aika. Kuluttaja ei kuitenkaan voi turvautua kaikkiin hänelle myönnettyihin keinoihin koko tämän jakson ajan: kauppasopimuksen purkaminen tai tavaran vaihtaminen on mahdollista ainoastaan luovutusta seuraavan vuoden ajan. Tämä eriytetty ratkaisu perustuu siihen ajatukseen, että kauppasopimuksen purkaminen ja tavaran vaihto ovat keinoja, jotka käyvät ajan myötä yhä epäaiheellisemmiksi sitä mukaa kun tavaran käyttöaika pidentyy. Lisäksi ratkaisulla tavoitellaan kompromissia common law -järjestelmää noudattavien maiden suhteen, joilla on käytössään varsin pitkä määräaika (kuusi vuotta) vahingonkorvausmahdollisuuden suhteen, mutta jotka rajoittavat ajallisesti melko tavara ja pyytää hinnan takaisinmaksua. lyhyeksi mahdollisuuden palauttaa Edelleen kompromissin kansallisiin oikeusperinteisiin perustuvia rajoittavat kuluttajan valinnanvaraa vähäisten virheiden osalta. löytämiseksi ja direktiivin saattamiseksi osaksi erilaisiin lainsäädäntöjä sallitaan, että jäsenvaltiot 12 S kohta Elinkeinonharjoittajien väliseen kauppaan sovellettavat kansalliset säännökset ovat tavallisesti väljempiä kuin elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan väliseen kauppaan sovellettavat säännökset. Ensiksi mainituissa tapauksissa myyjät voivat usein sisällyttää sopimuksiin ehtoja, joilla he vapautuvat laillista takuuta koskevasta vastuustaan. Nämä ehdot ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia, sillä kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin n. o 93/13 soveltamisala rajoittuu kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välillä tehtyihin sopimuksiin. Tämä tilanne voi aiheuttaa sen, että vastuu jonkun muun henkilön toimenpiteestä tai laiminlyönnistä johtuvasta virheestä lankeaa epäoikeudenmukaisesti lopulliselle myyjälle. Näin on esimerkiksi valmistusvirheiden, aiemman väliportaan virheellisen käsittelyn aiheuttamien virheiden tai myös 2 artiklan 2 kohdan d alakohdassa mainituista ilmoituksista aiheutuvien virheiden kohdalla. Vaikka tämän direktiiviehdotuksen kohteena on kulutustavaroiden loppukauppa, on myös tarpeen säätää lopullisen myyjän oikeudesta vaatia hyvitystä niiltä vastuuhenkilöiltä, joille hänen on voitava siirtää näiden syyksi laskettavista virheistä aiheutuneet kustannukset. Tätä oikeutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä on säädettävä kansallisessa laissa. 4 artikla 4 artiklassa asetetaan määräaika, joka lasketaan virheen havaitsemishetkestä ja jonka noudattaminen on muodollinen ehto edellisissä artikloissa myönnettyihin oikeuksiin turvautumiselle. ilmoittaa myyjälle virheistä 1 kohta tietyn ajan kuluessa virheen Ostajan velvollisuus havaitsemisesta on jo voimassa tietyissä kansallisissa laeissa (Tanska, Ruotsi, Suomi, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Portugali) ja Wienin yleissopimuksen 39 artiklan 1 kohdassa. Tällainen velvoite lisää oikeusvarmuutta ja kannustaa ostajaa valppauteen, ottaen huomioon myyjän edut. Kuten Wienin yleissopimuksessa, määräaika alkaa siitä, kun kuluttaja on havainnut virheen tai hänen olisi tavallisesti pitänyt se havaita. Tällä virkkeellä velvoitetaan kuluttaja tiettyyn luonnolliseen valppauteen olosuhteet huomioon ottaen ja tutkimaan tavarat vastaanottamisen jälkeen; siinä ei kuitenkaan säädetä tiukkaa velvollisuutta tutkia tavara huolellisesti tai tehdä kokeita sen toiminnan tai suorituskyvyn arvioimiseksi. 2 kohta Valittu vaihtoehto eli yksi yhteinen, samalla aineellinen ja menettelyyn liittyvä määräaika, pakottaa vakinaistamaan periaatteen, jonka mukaan 1 kohdassa säädetyn ilmoituksen tekeminen keskeyttää vanhentumisajan kulumisen. Tämän periaatteen vahvistamatta jättäminen vastaisi kuluttajien ajamista hakemaan kiistoissa ratkaisua tuomioistuimelta, etteivät he menettäisi oikeuksiaan, ja se haittaisi nopean sovintoratkaisun aikaansaamista vastuullisten tahojen ja kuluttajien välillä. Vanhentumisajan keskeytymistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (erityisesti sen määrittelemiseksi, milloin määräaika alkaa jälleen kulua) säädetään kansallisessa laissa. 13 5 artikla 1 kohta Tässä kohdassa vahvistetaan itsestään selvältä tuntuva periaate, jonka mukaan tarjottu takuu sitoo takuun antajaa oikeudellisesti takuuasiakirjassa olevien ehtojen mukaisesti. Tämä ei merkitse oikeudellisen aseman antamista takuulle (sopimus, yksipuolinen lupaus takuun antajan henkilön ja kansallisten tms. ), joka sitä paitsi voi vaihdella oikeusperinteiden mukaan. Sen sijaan tässä kohdassa rinnastetaan takuuta koskeva mainonta itse takuuehtoihin. Todellisuudessa kuluttaja ei voi koskaan tutustua takuuasiakirjoihin ennen kaupantekoa. Kuluttajalla on siten takuusta ainoastaan mainonnassa annetut tiedot. Kuluttajan luottamus ja odotukset muodostuvat takuita koskevien ilmoitusten perusteella. Siksi on katsottava, että mainonnassa annetut ilmoitukset muodostavat kiinteän osan takuuehtoja. Vastaava periaate on omaksuttu yhteisön tasolla 13 päivänä kesäkuuta 1990 matkapaketeista, pakettilomista ja pakettikiertomatkoista annetun neuvoston direktiivin n:o 90/314 yhteydessä; sen 3 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan "esitteessä annetut tiedot sitovat matkanjärjestäjää tai välittäjää". Tässä kohdassa vahvistetaan periaate, jonka mukaan takuilla on saatettava edunsaaja parempaan asemaan kuin mitä edellä olevista artikloista johtuu. Kaupallisen takuun kaikkien osien ei ole tarpeen ulottua laajemmalle kuin mitä direktiivin pakottavissa säännöksissä säädetään: riittää, että kuluttajan lopullinen asema paranee tavalla tai toisella. 2 kohta Avoimuuden ja kuluttajien riittävän tiedonsaannin takaamiseksi takuun on oltava kirjallinen ja siinä on oltava tietyt vähimmäistiedot. Jos takuu annetaan vastoin vahvistettuja sääntöjä, esimerkiksi jos takuu ei ole 5 artiklan 1 kohdan mukainen, tämä tekijä ei kuitenkaan saa vaikuttaa takuun voimassaoloon: kuluttaja voi aina vedota annettuun takuuseen ja vaatia sen käyttämistä. Jäsenvaltioiden on kuitenkin säädettävä tehokkaista keinoista tällaisten takuiden tarjoamisen estämiseksi, jotta taataan asetettujen tavoitteiden saavuttaminen ja vähennetään mahdollisia kiistanaiheita. Täyden avoimuuden takaamiseksi tässä kohdassa säädetään myös kuluttajien oikeudesta tutustua halutessaan takuuasiakirjoihin ennen kaupantekoa. 6 artikla 1 kohta Kyse on perinteisestä säännöksestä, jonka tarkoituksena on vahvistaa selkeästi tässä ehdotuksessa kuluttajien hyväksi vahvistettujen sääntöjen pakottavuus. Näistä säännöistä ei voida poiketa edes kuluttajan suostumuksella. 2 kohta Vastaava säännös on jo direktiivissä n:o 93/13 (kohtuuttomista ehdoista) ja direktiivissä n:o 94/47 (osa-aika omistuksesta). 14 7 artikla tarkoituksena on pyrkiä 1 kohta Kuten tästä ehdotuksesta käy selkeästi ilmi ja kuten näissä perusteluissa on laajasti selostettu, komissio ei aio kattaa tällä ehdotuksella kuin hyvin pienen osan kulutustavaroiden kauppaa koskevista kysymyksistä. Tavaroiden virheiden osalta täysin kunnioittaen komission ratkaisemaan 4 artiklassa säädetyin keinoin itse tavaroihin liittyvät virheistä johtuvat ongelmat. Kansallisten lakien yleissäännöt (tai luonnollisesti myös erityissäännöt) menevät tavallisesti paljon pidemmälle ja ulottavat tietyissä tapauksissa myyjän vastuun (tai muiden henkilöiden, kuten valmistajan) kuluttajan virheen vuoksi karsimien muiden vahinkojen korvaamiseen. Kyseeseen voi tulla viallisen puhdistuslaitteen pilaama matto, korvaavan auton vuokrahinta jne. Tällä ehdotuksella ei luonnollisestikaan rajoiteta näiden kansallisten sääntöjen soveltamista. suhteellisuusperiaatetta 2 kohta Kyse on direktiivien yhteydessä perinteisestä säännöksestä kuluttajien suojelemiseksi. 8 artikla Koska direktiiviehdotus kohdistuu pääasiassa siinä rajoitutaan vuoden voimaansaattamisaika vaikuttaa sopivalta. ja koska luomaan kuluttajien oikeuksien yhteinen vähimmäisperusta, kahden takuuseen lailliseen 15 Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI kulutustavaroiden kaupasta ja takuista EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNJONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 100 a artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen(1), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa määrättyä menettelyä(3), sekä katsovat, että sisämarkkinat käsittävät alueen ilman sisäisiä rajoja, jolla tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääomien vapaa liikkuvuus taataan; tavaroiden vapaa liikkuvuus koskee sekä ammatillista kaupankäyntiä että yksityisiä henkilöitä; se merkitsee sitä, että yhdessä jäsenvaltiossa asuvat kuluttajat voivat asioista hyvin perillä ollen tehdä ostoksia toisen jäsenvaltion alueella tiettyjen kulutustavaroiden kauppaa koskevien vähimmäissääntöjen perusteella, kulutustavaroiden kauppaa koskevissa jäsenvaltioiden lainsäädännöissä on monia eroja, mistä seuraa, että kulutustavaroiden kansalliset markkinat eroavat toisistaan ja myyjien keskuudessa voi esiintyä kilpailun vääristymiä, sellaisella kuluttajalla, joka pyrkii hyötymään suuren markkina-alueen eduista hankkimalla tavaroita muista jäsenvaltioista kuin siitä, jossa hän asuu, on perustavaa laatua oleva merkitys sisämarkkinoiden toteuttamisessa, sillä hän estää keinotekoista uusien rajojen luomista ja markkinoiden jakamista; näitä mahdollisuuksia lisäävät huomattavasti uudet viestintätekniikat, tai kansainvälisiin jotka mahdollistavat helpon pääsyn muiden jakelujärjestelmiin; kulutustavaroiden kauppaa koskevien sääntöjen vähimmäistason yhdenmukaistamisen puute saattaa merkittävästi haitata uusien etäviestintätekniikoiden avulla käytävän tavarakaupan kehittymistä, jäsenvaltioiden yhteisen vähimmäisperustan luominen sellaisille kuluttajan oikeuksille, jotka ovat voimassa yhteisön alueella tavaroiden ostopaikasta riippumatta, vahvistaa kuluttajien luottamusta ja tekee heille mahdolliseksi hyötyä paremmin sisämarkkinoiden perustamiseen liittyvistä eduista, (i) (2) (3) 16 kuluttajien kohtaamat pääasialliset vaikeudet ja myyjien kanssa syntyvien ristiriitojen pääasialliset aiheet tämän vuoksi olisi liittyvät tavaroiden sopimuksenvastaisuuteen; lähennettävä kulutustavaran kauppaa koskevia kansallisia lakeja näiltä osin puuttumatta kuitenkaan niihin kansallisen lain säännöksiin, määräyksiin ja periaatteisiin, jotka koskevat sopimusperusteista ja sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta, tavaroiden on ennen kaikkea oltava sopimusehtojen mukaisia; sopimuksenmukaisuutta voidaan pitää eri kansallisten oikeusperinteiden yhteisenä perustana; myyjän on oltava vastuussa suoraan kuluttajalle tavaroiden sopimuksenmukaisuudesta; tämä on perinteinen ratkaisu jäsenvaltioiden lainsäädännöissä; myyjän on kuitenkin voitava vaatia hyvitystä valmistajalta tai siltä myyjältä, jolta hän on tavaran ostanut, jos tavaran virhe johtuu näiden toiminnasta tai laiminlyönnistä, jos tuote on sopimuksen vastainen, kuluttajalle olisi myönnettävä oikeus joko tavaran korjauttamiseen tai vaihtamiseen tai maksetun hinnan takaisinmaksuun korvauksena taikka kauppasopimuksen purkamiseen; mahdollisuutta käyttää näitä oikeuksia on kuitenkin rajoitettava ajallisesti ja on asetettava määräajat, joiden aikana oikeuksia voidaan käyttää suhteessa myyjään, liiketoimien luotettavuuden ja osapuolten välisten suhteiden vilpittömyyden varmistamiseksi olisi velvoitettava kuluttaja ilmoittamaan havaitut virheet myyjälle lyhyen määräajan kuluessa; jotta osapuolet voisivat päästä sovintoratkaisuun joutumatta turvautumaan välittömästi oikeustoimiin oikeuksiensa turvaamiseksi, olisi kuitenkin säädettävä, että kuluttajan tekemä ilmoitus tavaran virheestä keskeyttää vanhentumisajan kulumisen, yleisesti noudatettu käytäntö joidenkin tavaraluokkien osalta on, että myyjät tai valmistajat tarjoavat tuotteilleen takuita, joilla kuluttajat turvataan kaikilta tietyn määräajan kuluessa ilmenneiltä virheiltä; tämä käytäntö voi lisätä kilpailua markkinoilla; nämä takuut voivat kuitenkin olla ainoastaan markkinointikeino ja osoittautua kuluttajalle harhaanjohtavaksi; markkinoiden avoimuuden takaamiseksi olisi säädettävä tietyistä yhteisistä periaatteista, joita sovelletaan taloudellisten toimijoiden tarjoamiin takuisiin, kuluttajille myönnettyjä oikeuksia ei pidä voida syrjäyttää osapuolten välisellä sopimuksella, koska silloin oikeudellinen suoja menetettäisiin; kuluttajan on aina voitava vedota tähän direktiiviin tai sovellettaviin kansallisiin säännöksiin perustuviin oikeuksiin, silloinkin kun hän hyväksyy takuun käyttämisen; tähän direktiiviin perustuvaa kuluttajansuojaa ei pidä vähentää sen vuoksi, että sopimukseen sovelletaan jonkin kolmannen maan lakia, tämän alan lainsäädäntö ja oikeuskäytäntö eri jäsenvaltioissa kertovat kasvavasta huolesta korkeatasoisen kuluttajansuojan takaamiseksi; tämän kehityksen ja tämän direktiivin täytäntöönpanosta saatavan kokemuksen perusteella saattaa osoittautua tarpeelliseksi suunnitella pidemmälle ulottuvaa yhdenmukaistamista säätämällä erityisesti valmistajan suorasta vastuusta tämän vastuulla olevien virheiden osalta, ja jäsenvaltioilla on oltava mahdollisuus antaa tai pitää voimassa tämän direktiivin soveltamisalalla tiukempia säännöksiä ja määräyksiä korkeamman kuluttajansuojan tason takaamiseksi, 17 OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: Soveltamisala ia määritelmät 1. Tämän direktiivin tavoitteena on lähentää kulutustavaroiden kauppaa j a takuita koskevi a jäsenvaltioiden lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä kuluttajien yhtenäisen vähimmäissuojan takaamiseksi sisämarkkinoilla. 2. Tässä direktiivissä tarkoitetaan: a) 'kuluttajalla' luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien sopimusten yhteydessä toimii sellaisessa tarkoituksessa, joka ei suoraan kuulu hänen elinkeinotoimintaansa; b) 'kulutustavaralla' yksityiseen käyttöön tai kulutukseen tavanomaisesti tarkoitettuja tavaroita, lukuun ottamatta kiinteää omaisuutta; c) 'myyjällä' luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka elinkeinotoiminnassaan myy kulutustavaroita; d) 'takuulla* kulutustavaroiden kauppaa sääntelevään oikeusjärjestykseen verrattuna täydentävää sitoumusta palauttaa kauppahinta, vaihtaa tai korjata tavara tai muulla tavoin huolehtia siitä, jos tavara osoittautuu sopimuksenvastaiseksi. 2 artikla Sopimuksenmukaistfus 1. Kulutustavaroiden on oltava kauppasopimuksen mukaisia. 2. Tavaroita pidetään sopimuksenmukaisina, jos ne kuluttajalle luovutettaessa: a) ovat myyjän niistä antaman kuvauksen mukaisia ja niillä on samat ominaisuudet kuin myyjän ostajalle esittämällä näytteellä tai mallilla; b) soveltuvat tarkoituksiin, joihin vastaavanlaisia tavaroita yleensä käytetään; c) soveltuvat kuluttajan tavoittelemaan erityiseen tarkoitukseen, jonka hän on sopimusta tehtäessä saattanut myyjän tietoon, paitsi jos olosuhteista ilmenee, että ostaja ei jättänyt asiaa myyjän selitysten varaan; d) ovat laadultaan ja ominaisuuksiltaan tyydyttäviä ottaen huomioon tavaran luonne, maksettu hinta ja myyjän, valmistajan tai tämän edustajan niistä antamat julkiset ilmoitukset. 3. Virheellisestä asennuksesta johtuvat viat rinnastetaan tavaran virheeseen, jos asennuksen on suorittanut myyjä tai se on tapahtunut tämän vastuulla. 18 l_axtMâ Myyjiin velvoitteet 1. Myyjä on vastuussa kuluttajalle tavaran virheestä, joka on olemassa silloin, kun tavara luovutetaan kuluttajalle ja joka ilmenee kahden vuoden kuluessa luovutuksesta, paitsi jos kuluttaja sopimusta tehtäessä tiesi tai ei voinut olla tietämättä tavaran virheestä. 2. Myyjä ei ole vastuussa silloin, kun tavara ei vastaa valmistajan tai tämän edustajan julkisesti antamia ilmoituksia, jos: - myyjä osoittaa, että tämä ei tiennyt eikä tämän voitu olettaa tienneen kyseisestä ilmoituksesta, - myyjä osoittaa, että tämä on kaupantekohetkellä oikaissut kyseisen ilmoituksen tai ilmoittanut, ettei ole siitä vastuussa, - myyjä osoittaa, että kyseinen ilmoitus ei ole vaikuttanut ostopäätökseen. 3. Jollei toisin osoiteta, niiden tavaran virheiden, jotka ilmenevät kuuden kuukauden kuluessa luovutuksesta, oletetaan olleen olemassa kyseisenä ajankohtana, paitsi jos tämä oletus on tavaran luonteen tai virheen luonteen vastainen. 4. Kun virheestä ilmoitetaan myyjälle 4 artiklan mukaisesti, kuluttajalla on oikeus pyytää myyjältä joko tavaran korjaamista vastikkeetta kohtuullisessa ajassa tai tavaran vaihtamista, jos se on mahdollista, tai asianmukaista hinnanalennusta taikka sopimuksen purkamista. Oikeus sopimuksen purkamiseen tai tavaran vaihtamiseen on voimassa vain vuoden ajan. Jäsenvaltiot voivat säätää ensimmäisessä alakohdassa valikoiman rajoittamisesta vähäisten virheiden yhteydessä. tarkistettujen oikeuksien 5. Jos lopullinen myyjä on kuluttajalle vastuussa tavaran virheestä, joka johtuu valmistajan, samassa sopimusketjussa olevan aiemman myyjän tai muun välitason toimijan toimesta tai laiminlyönnistä, lopullisella myyjällä on oikeus vaatia hyvitystä vastuulliselta osapuolelta kansallisessa laissa säädetyin edellytyksin. 4 artikla Kuluttajan velvoitteet 1. 2. Voidakseen hyötyä 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitetuista oikeuksista kuluttajan on ilmoitettava tavaran virheestä myyjälle kuukauden kuluessa siitä, kun hän on havainnut kyseisen virheen tai hänen olisi pitänyt se havaita. Edellä 1 kohdan mukaisesti tehty ilmoitus keskeyttää 3 artiklan 4 kohdassa säädettyjä oikeuksia koskevan vanhentumisajan kulumisen. 19 5 artikla ïatet 1. 2. 1. 2. 1. 2. Tarjotut takuut sitovat takuun antajaa oikeudellisesti takuuasiakirjassa ja takuuseen liittyvässä mainonnassa ilmaistuin edellytyksin, ja takuun on saatettava edunsaaja parempaan asemaan kuin mitä seuraa edellä olevista kulutustavaroiden kauppaa koskevista artikloista. Takuun on oltava kirjallinen asiakirja, johon oii voitava tutustua vapaasti ennen kaupantekoa, ja siinä on selvästi mainittava takuun täytäntöönpanon kannalta tarpeelliset pääasiat, erityisesti takuun voimassaoloaika ja alueellinen ulottuvuus sekä takuun antajan nimi ja osoite. 6 artikla SMnnö$ten pakottavuus Sellaiset sopimusehdot tai myyjän kanssa ennen virheestä ilmoittamista tehdyt sopimukset, joilla syrjäytetään tai rajoitetaan tähän direktiiviin perustuvia oikeuksia, eivät sido kuluttajaa. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta kuluttajat saisivat tähän direktiiviin perustuvan suojan aina, kun sopimuksella on läheinen yhteys jäsenvaltioiden alueeseen riippumatta siitä, minkä valtion lakia sopimukseen sovelletaan. 7 artikla Kansallinen lajnsaftdanto ja YfitommjisgUQJa Tähän direktiiviin perustuvien oikeuksien käyttäminen ei vaikuta muihin oikeuksiin, joihin kuluttaja voi turvautua sopimusperusteista tai sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevien kansallisten säännösten perusteella. Jäsenvaltiot voivat antaa tai pitää voimassa tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia, perustamissopimuksen mukaisia tiukempia säännöksiä korkeamman kuluttajan suojatason varmistamiseksi. 8 artikla Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään (kahden vuoden kuluttua sen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä). Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niitä virallisesti julkaistaessa niihin on liitettävä viittaus tähän direktiiviin. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. 20 2. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 9 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkee, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. 10 artikla Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta puhemies puheenjohtaja 21 SELVITYS VAIKUTUKSISTA 1. a. Ottaen huomioon toissijaisuusperiaatteen, miksi yhteisön lainsäädäntötoimet ovat tarpeen ja mitkä ovat niiden päätavoitteet? Ehdotuksen päätavoitteet ovat: parantaa sisämarkkinoiden toimintaa lisätä kuluttajien luottamusta yhtenäismarkkinoihin ja antaa heille mahdollisuus hyötyä täysipainoisesti rajojen poistumisesta ja mahdollisuus edistää Euroopan taloudellista yhdentymistä taata eurooppalaisille kuluttajille oikeuksien vähimmäistaso, jotta he saisivat osakseen korkean suojelun tason kulutustavaroita ostaessaan, riippumatta jäsenvaltiosta, jonka alueella ostokset tehdään. Jäsenvaltiot eivät pysty saavuttamaan näitä tavoitteita riittävällä tavalla, joten ne voidaan kaavaillun toiminnan ulottuvuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla sellaisen direktiivin avulla, jonka tarkoituksena on olemassa olevien kansallisten lainsäädäntöjen lähentäminen ja kuluttajien oikeuksien vähimmäistason luominen koko unionin alueella. b. Onko ehdotuksella oletettavasti lisäetuja tai haittoja? Ehdotuksella on muitakin etuja sen päätavoitteiden lisäksi. Etuja ovat Euroopan markkinoilla olevien tavaroiden laadun yleinen paraneminen, Euroopan talouden kilpailukyvyn kasvu, tavaroiden kestoiän pidentyminen, millä on myönteisiä vaikutuksia ympäristöön (vähentämällä luonnonvarojen ja työllisyyteen valvontapalveluiden käyttöä, jotka ovat työvoimavaltaisia aloja). liikakäyttöä ja jätemääriä) ja (lisäämällä korjaus- Lisäksi ehdotus osaltaan yksinkertaistaa nykyisin voimassa olevaa kulutustavaroiden kauppaa sekä kaupallisia takuita koskevaa lainsäädäntöä ja helpottaa yritystoimintaa. c. Onko kaavailtu muita toimia, ja jos on, niin millaisin tuloksin (esimerkiksi käytännesäännöt, alan itsesääntely)? Direktiivin päätavoite - laillista takuuta koskevien kansallisten lainsäädäntöjen lähentäminen - ei sovi yhteen käytännesääntöihin perustuvien ratkaisujen kanssa. Lisäksi kyseessä oleva ala on liian heterogeeninen, jotta käytännesääntöjen omaksuminen Euroopan tasolla olisi helposti ajateltavissa. Tämän osoittivat myös vihreän kirjan johdosta toteutetut kuulemiset. Huolimatta siitä, että komissio kehotti vihreässä kirjassa elinkeinonharjoittajia tekemään suotavaksi katsomiaan itsesääntelyä koskevia ehdotuksia ja että se julkaisi esimerkkinä Britannian vähittäiskaupan laatimat kaupallisia takuita koskevat käytännesäännöt, komissiolle ei ole tähän mennessä toimitettu ainoatakaan konkreettista ehdotusta tai aloitetta. Direktiiviehdotuksessa jätetään kuitenkin erittäin suuri liikkumavara itsesääntelyä koskeville aloitteille. Lisäksi kaupallisia takuita koskevissa säännöksissä rajoitutaan mainitsemaan tiettyjä perusperiaatteita, jotka hyötyisivät suuresti niiden konkretisoimisesta ja kehittämisestä osana itsesääntelyä. Komissio aikoo tukea voimakkaasti kaikkia tämänsuuntaisia aloitteita. 22 2. a. Keihin ehdotus vaikuttaa? Mihin toimialaan? Mikä on yritysten koko ja kokonaistyöllisyys alalla? Ehdotus vaikuttaa kulutustavaroita myyvään alaan. Alan yritysten koko on luonnollisesti hyvin vaihteleva: suuret, keskisuuret ja pienet yritykset. b. Onko tällä alalla erityispiirteitä, esimerkiksi joidenkin harvojen suuryritysten hallitseva asema? Ei. c. Mikä on ehdotuksen vaikutus erittäin pieniin yrityksiin, käsityöläisaloihin ja itsenäisiin ammatinharjoittajiin? Vähittäiskaupan alalla toimivien erittäin pienten yritysten osalta ehdotus turvaa hyvityksen vaatimisen jakeluketjussa toimivilta valmistajilta. d. Ovatko nämä liikkeet keskittyneet tietyille yhteisön maantieteellisille alueille? Eivät. 3. a. Mitä velvoitteita ehdotuksessa asetetaan yrityksille? Mitkä ovat vaatimuksiin mukautumisen kustannukset? Vaatimuksiin mukautumisen kustannukset ovat vähäiset. Koska ehdotuksella pidennetään laillisen takuun määräaikoja tiettyjen jäsenvaltioiden lakiin verrattuna ja tehdään kuluttajalle helpommaksi vaatia hyvitystä vastuussa olevilta elinkeinonharjoittajilta tavaroiden ollessa virheellisiä, voitaisiin odottaa virheellisistä tavaroista huolehtimiseen liittyvää kustannusten nousua. Nämä kustannukset ovat kuitenkin hyvin vähäisiä, ja ne voidaan arvioida täysin etukäteen tavaroiden luotettavuusasteen perusteella. On muistettava, että direktiiviehdotuksen kohteena on ainoastaan itse virheellisestä tavarasta (korjaus, takaisinotto jne. ) eikä muista sen kuluttajalle suoraan tai välillisesti aiheuttamista vahingoista huolehtiminen. Oletetun kustannusten nousun estämiseksi elinkeinonharjoittajat joutuvat mahdollisesti parantamaan tai mukauttamaan yleisiä laadunvalvontajärjestelmiään, joiden avulla he voivat havaita ja korjata sisäiset tehottomuuden lähteet, mikä edistää huomattavasti kustannusten asteittaista alenemista. Asiantuntijoiden mukaan asianmukaisen saavutettava kustannusten aleneminen voi olla enemmän kuin 10 prosenttia liikevaihdosta. Lisäksi ehdotuksella voidaan vähentää kiistoja sekä niihin liittyviä kustannuksia, koska sillä selvennetään vastuuta koskevia sääntöjä. laadunhallinnan toteuttamisella Kulutustavaroiden kauppaa ja takuita koskevien kansallisten lainsäädäntöjen lähentäminen yksinkertaistaa Euroopan tasolla nykyisin voimassa olevia lainsäädännöllisiä puitteita ja voi siten yleisesti auttaa vähentämään olemassa olevien eri ja noudattamiseen liittyviä elinkeinonharjoittajien kustannuksia. lakien ymmärtämiseen b. Liittyykö tähän asiaan muita hallinnollisia menettelyjä tai täytettäviä asiakirjoja? Ei. 23 c. Vaaditaanko markkinoille saattamista koskevia lupia tai suostumuksia? Ei. d. Kerätäänkö maksuja? Ei. 4. a. Mitkä ovat ehdotuksen ennakoitavat taloudelliset vaikutukset (kustannukset, edut jne. ) työllisyyteen? Koska direktiiviehdotus painottaa tavaroiden korjausta ja koska se voi johtaa kestävämpien tavaroiden valmistukseen, korjaus- ja valvontapalveluiden - jotka ovat työvoimavaltaisia - vetovoima kasvaa. b. - investointeihin ja uusien yritysten perustamiseen tai käynnistämiseen? Edellisessä kohdassa mainitun syyn vuoksi ehdotus voi kannustaa perustamaan uusia yrityksiä, jotka keskittyvät tavaroiden korjaukseen ja huoltoon liittyvien palveluiden tarjoamiseen. c. - yritysten kilpailukykyyn, sekä yhteisön että kolmansien maiden markkinoilla? Ehdotuksella on hyödyllinen vaikutus yritysten kilpailukykyyn. Ensinnäkin se auttaa lisäämään huomattavasti kuluttajien luottamusta yhtenäismarkkinoihin ja saa heidät hyödyntämään niitä mahdollisimman tehokkaasti. Rajat ylittävien ostosten lisääntyminen auttaa murtamaan kaupan esteet ja markkinoiden keinotekoisen jaon. Kilpailu lisääntyy, mikä vahvistaa yritysten kilpailukykyä. Toiseksi ehdotus kannustaa parantamaan yhteistyösuhteita tavaroiden myyntiketjussa eri tasoilla toimivien elinkeinonharjoittajien välillä kuluttajien tyytyväisyyden takaamiseksi. Kolmanneksi ehdotus voi saada elinkeinonharjoittajat, erityisesti kulutustavaroiden valmistajat, ottamaan käyttöön asianmukaisia laadunhallintajärjestelmiä, mikä vastaavasti lisää yritysten kilpailukykyä. Neljänneksi ehdotuksella kehotetaan elinkeinonharjoittajia suurempaan pidättyväisyyteen tavaroita koskevien ilmoitusten suhteen ja välttämään epäilyttävien tai jopa harhaanjohtavien väitteiden tekemistä. Näin markkinoiden avoimuus lisääntyy ja kuluttajat voivat helpommin verrata tavaroita keskenään, mikä lisää kilpailua. Viimeiseksi direktiivi mahdollistaa kuluttajille selkeän käsityksen saamisen heidän oikeuksistaan siinä tapauksessa, että heidän ostamansa tavarat osoittautuvat virheellisiksi, ja se helpottaa näihin kuluttajien oikeuksiin turvautumista. Kuluttajille asetettu velvollisuus ilmoittaa kaikista havaituista virheistä lyhyen ajan kuluessa (oikeuksien menettämisen uhalla) johtaa siihen, että kuluttajat toimivat tavallaan viimeisenä lenkkinä laadunvalvontaketjussa ja että elinkeinonharjoittajat saavat tarvittavaa palautetta tehottomuuden lähteiden havaitsemiseksi ja poistamiseksi. 24 d. - säännösten täytäntöönpanosta vastaaviin viranomaisiin? Ehdotus ei ole omiaan aiheuttamaan kansallisille viranomaisille erityisiä kustannuksia. e. Onko ehdotuksella muita välillisiä vaikutuksia? Ei. f. Mitkä ovat ehdotuksen kustannukset ja edut? • Kustannukset: Tietyissä tapauksissa, erityisesti vähemmän tehokkaissa yrityksissä, jotka toimivat useiden sellaisten jäsenvaltioiden alueella, joissa on nykyisin voimassa laillisten takuiden osalta vähäisemmän suojan tarjoava järjestelmä, seurauksena voi olla virheellisistä tavaroista huolehtimiseen liittyvien kustannusten kasvu. • Edut: Laatupolitiikan tehostamisen kannustaminen, mikä voi johtaa kustannusten alenemiseen. Kilpailukyvyn kasvu. Markkinoiden avoimuuden paraneminen. Kilpailun kasvu. Kuluttajien luottamuksen kasvu yhtenäismarkkinoita kohtaan. Rajat ylittävien ostosten määrän kasvu. Taloudellisen yhdentymisen tehostuminen. Kilpailun ja kilpailukyvyn kasvu. Myönteiset vaikutukset työllisyyteen ja ympäristöön. • Lopputulos: Edut ovat kustannuksia suuremmat. 5. a. Vaikutus pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Sisältääkö ehdotus toimenpiteitä, joissa otetaan huomioon sen erityisvaikutus pk-yrityksiin -jollei, niin miksi? - Ovatko lievemmät tai erilaiset vaatimukset aiheellisia? Ehdotukseen ei sisälly erityistoimenpiteitä pk-yrityksiä varten. Ottaen kuitenkin huomioon, että yksi pk-yritysten heikkouksista on monimutkaisesta lainsäädännöstä selviäminen, ehdotus voi vaikuttaa myönteisesti pk-yrityksiin, koska se yksinkertaistaa lainsäädännöllistä ympäristöä. Ehdotuksen tuoma selkeytys vastuuta koskeviin sääntöihin voi myös auttaa vähentämään kiistoja pk-yritysten ja kuluttajien välillä, sillä kuluttajat voivat arvioida paremmin oikeuksiensa todellista ulottuvuutta eivätkä esitä niin helposti valituksia ilman oikeudellisia perusteita. tavaroiden korjauksen toimivien yritysten perustamisen Lisäksi kannustaminen hyödyttää ensisijassa pk-yrityksiä. On myös todennäköistä, että myyjä, ja jopa valmistajat, hankkivat kaupan jälkeiset palvelut kasvavassa määrin itsenäisiltä erikoistuneilta yrityksiltä. ja huollon alalla b. Onko kaavailtavissa korkeampia kynnyksiä, jotka jättäisivät pk-yritykset ulkopuolelle heikentämättä kuitenkaan toimenpiteiden tehokkuutta? Ei 25 6. a. Kuulemiset Missä vaiheessa on järjestetty kuulemisiapa milloin julkaistiin ilmoitus aikeesta ottaa käyttöön lainsäädännöllisiä toimenpiteitä? tammi- järjestivät vuoden 1993 ja helmikuun aikana kaksi Komission yksiköt kuulemistilaisuutta, toisen jäsenvaltioiden ja toisen asianosaisten talouselämän tahojen kanssa. Saman vuoden huhtikuussa esiteltiin käynnissä olevia töitä ja käytiin keskustelu kauppaa ja jakelua käsittelevän komitean (C. C. D. ) kanssa. Näitä kuulemisia jatkettiin kahdenkeskisillä kontakteilla kaikkien tätä asiaa kohtaan kiinnostusta osoittaneiden sosiaalisten toimijoiden kanssa. Kuluttajapolitiikkaa koskevassa toisessa kolmivuotisessa toimintasuunnitelmassa (1993-1995) "Yhtenäismarkkinoiden saattaminen eurooppalaisten kuluttajien palvelukseen" (KOM (93) 378 lopullinen, 28. 7. 1993) komissio ilmoitti virallisesti asiaa koskevan vihreän kirjan julkaisemisesta lähitulevaisuudessa. tarjoamia takuita koskevien kaupallisten käytäntöjen Komissio julkaisi 15. marraskuuta 1993 vihreän kirjan kulutustavaroita koskevista takuista ja kaupan jälkeisistä palveluista (KOM (95) 509). Tässä vihreässä kirjassa on perusteellinen analyysi kussakin silloisista kahdestatoista jäsenvaltiosta ja yhteisön tasolla voimassa olevasta laista, joka koskee suoraan tai välillisesti takuita ja kaupan jälkeisiä palveluita, sekä elinkeinonharjoittajien tarkastelu. Vihreässä kirjassa tehdään myös yhteenveto niistä pääasiallisista ongelmista, joita kuluttajat ja elinkeinonharjoittajat kohtaavat yhtenäismarkkinoiden yhteydessä, ja kehitetään lukuisia konkreettisia ehdotuksia yhteisön toimiksi näiden ongelmien ratkaisemiseksi. Näissä ehdotuksissa keskitytään laillisen takuun mahdolliseen yhdenmukaistamiseen, ja tätä asiaa koskien esitetään kokonaista erillisjärjestelmää. Kuulemista koskeva määräaika asetettiin ulottuvaksi 30. huhtikuuta 1994 asti. Komissio kehotti tiedonannossaan, joka julkaistiin EYVL. n numerossa C 338,15. 12. 1993, kaikkia kiinnostuneita, erityisesti sosiaalisia toimijoita, toimittamaan sille kaikki tarpeellisiksi katsomansa taloudelliset, sosiaaliset ja/tai oikeudelliset tiedot, ehdottamaan sille aiheellisia toimia takuiden ja kaupan jälkeisten palveluiden toiminnan parantamiseksi yhtenäismarkkinoilla ja erityisesti ottamaan kantaa vihreässä kirjassa esitettyihin ratkaisuihin. Komissio ilmoitti myös, että kaikki kirjallisen esityksen tehneet henkilöt voitaisiin kutsua kuulemistilaisuuteen. Lisäksi järjestettiin useita asiaa käsitelleitä konferensseja. Euroopan komission yksiköt osallistuivat Utrechtin yliopiston Alankomaissa järjestämään opintopäivään ja Buxtonissa järjestettyyn kahden päivän seminaariin, jonka järjesti Sheffieldin yliopisto Yhdistyneessä kuningaskunnassa sekä johon elinkeinonharjoittajien edustajia. yliopistopiirit kokoontuivat kuluttajien ja ja Vihreään kirjaan vastanneiden henkilöiden kuulemistilaisuus pidettiin 18. heinäkuuta 1994. Viitisenkymmentä tähän kuulemistilaisuuteen. henkilöä osallistui pääasiallisia edustanutta eturyhmiä Ensimmäisen Euroopan kuluttajafoorumin, joka pidettiin Brysselissä 4. lokakuuta 1994, yhtenä keskustelun pääaiheista oli vihreä kirja. Euroopan kuluttajafoorumiin osallistui 350 eri ammatillisia tahoja (valmistajia, jakelijoita, kuluttajajärjestöjen ja oikeuslaitoksen edustajia, kuluttajaoikeuden asiantuntijoita yliopistoista, yhteisön toimielinten jäseniä jne. ) edustanutta osanottajaa 19:stä eri maasta. 26 b. Luettelo organisaatioista, jotka ovat ehdotusta koskevan kuulemisen jälkeen ilmaisseet yleisen mielipiteensä yksityiskohtaisella tavalla, esimerkiksi kertomalla lopullisen ehdotuksen herättämistä huolista tai vastalauseista. Miksi ei ole mahdollista - tai suotavaa - myöntyä niiden pyyntöihin ? Vihreään kirjaan saatujen muodollisten vastausten määrä oli 77, ja ne jakautuivat seuraavasti. 5 vastausta instituutioilta (Euroopan parlamentti, EP. n oikeudellinen valiokunta, talous- ja sosiaalikomitea, kuluttajien neuvoa-antava komitea sekä kauppaa ja jakelua käsittelevä komitea) 36 vastausta ammattijärjestöiltä 13 vastausta kuluttajayhdistyksiltä 12 vastausta valtioilta tai valtioiden instituutioilta 1 vastaus yliopistoryhmältä (E. C. L. G. - European Consumer Lawyers Group) 2 vastausta yksittäisiltä yrityksiltä 8 vastausta yksittäisiltä henkilöiltä (oikeustieteen professoreilta tai yritysten lakimiehiltä). c. Jäsenvaltiot Ainoastaan neljä jäsenvaltiota vastasi virallisesti pysyvän edustuston kautta lähetetyllä kirjeellä. Neljän muun jäsenvaltion ministeriöt tai elimet vastasivat komissiolle suoraan. EFTA-valtiot (joista kolmesta on tullut unionin jäseniä) esittivät yhteisen kannan lukuun ottamatta Ruotsia, joka esitti itsenäisen vastauksen. selkeästi Jäsenvaltioiden vastaukset olivat tavallisesti varsin myönteisiä ja kannustavia. Jotkut kannattivat takuun toimenpiteiden yhdenmukaistamiseksi ja kaupallisia takuita koskevien yhteisön oikeudellisten puitteiden luomiseksi (tämä oli myös EFTA-maiden kanta). Toiset suhtautuivat varauksellisemmin, mutta ilmoittivat olevansa valmiita tukemaan aloitteita ainakin yhdellä näistä aloista (laillinen ja kaupallinen takuu). käyttöönottoa yhteisön laillisen d. Euroopan parlamentti Asiaa käsitelleet kaksi EP:n valiokuntaa (ensisijassa ympäristö- ja kuluttajansuojavaliokunta, oikeudellinen valiokunta antoi lausunnon) antoivat hyvin myönteiset raportit. Euroopan parlamentti hyväksyi päätöslauselmansa 6. toukokuuta 1994. Tämä päätöslauselma on varsin yksityiskohtainen: siinä pyydetään komissiota laatimaan vuoden 1994 loppuun mennessä direktiiviehdotus, jonka tarkoituksena on laillisen takuun vähimmäistason yhdenmukaistaminen ja kaupallisia takuita koskevien oikeudellisten puitteiden luominen. Päätöslauselmassa kehotetaan komissiota myös käsittelemään kaupan jälkeisiä palveluita perusteellisemmin kuin vihreässä kirjassa. e. Talous- ja sosiaalikomitea Talous- ja sosiaalikomitean lausunnosta äänestettiin täysistunnossa 1. kesäkuuta 1994. Kyseessä on kaiken kaikkiaan erittäin myönteinen raportti, vaikkakin se on hyvin yleisluonteinen eikä mene yksityiskohtiin. Talous- ja sosiaalikomitea ilmaisee tukevansa laillisen takuun vähittäistä yhdenmukaistamista, ja samoin se kannattaa oikeudellisten puitteiden ja eurooppalaisten kuluttajasääntöjen luomista kaupallisten takuiden alalla ja ajaa 27 kaupan jälkeisten palveluiden osalta mieluummin käytännesääntöjen kuin oikeudellisen sääntelyn käyttöönottoa. f. Kuluttajayhdistykset ja selvän antavat voimakkaan Kuluttajayhdistykset aloitteille. Kuulemistilaisuuksissa ja foorumissa kuluttajajärjestöt käyttivät paljon energiaaja ponnistuksia näkemystensä puolustamiseen. Joitakin komission vihreässä kirjassa esittämistä ehdotuksista kritisoitiin, sillä yhdistykset olisivat halunneet ulottaa kuluttajille tarjottavan suojan pidemmälle. Yleisesti ottaen kuluttajayhdistykset ilmaisivat pitävänsä parempana yhteisön ensisijaista toimintaa laillisen takuun yhdenmukaistamisessa, korostaen kuitenkin toivettaan mahdollisimman laajasta toiminnasta kaupallisten takuiden ja kaupan jälkeisten palveluiden alalla. yhteisön tuen g. Ammattijärjestöt Ammattijärjestöjen kannat voidaan jakaa lyhyesti kolmeen ryhmään: ammattijärjestöt, jotka vastustavat kaikkia yhteisön aloitteita tässä asiassa ammattijärjestöt, jotka tukevat laillisen takuun vähimmäistason yhdenmukaistamista ja myöntävät, että olisi suotavaa parantaa kaupallisia takuita koskevaa tilannetta käytännesääntöjen avulla ammattijärjestöt, jotka vastustavat periaatteessa laillisen takuun yhdenmukaistamista, mutta myöntävät mahdollisuuden yhteisön tason toimiin kaupallisten takuiden alalla, ainakin käytännesääntöjen avulla. Tärkeimmät yhteisön aloitteita vastustavat ammattijärjestöt perustavat kantansa mielipiteeseen, jonka mukaan huomattavia ongelmia ei ole eikä yhteisön toiminta siten ole tarpeen. Ehdotetun järjestelmän käytännön näkökohtia kohtaan on kuitenkin esitetty vain hyvin vähän kritiikkiä ja joissakin asioissa on saatu jopa yleinen hyväksyntä (näin on esimerkiksi vihreässä kirjassa ehdotettujen kaupallisia takuita koskevien oikeudellisten puitteiden osalta). Talouselämä on ollut hyvin jakautunut suhtautumisessaan komission ehdotuksiin. Suuret ja laaja-alaiset Euroopan laajuiset järjestöt ovat usein jyrkästikin vastustaneet laillisen takuun yhdenmukaistamista (UNICE, Eurocommerce, Committee of Commerce and Distribution, Orgalime), kun taas kansalliset elimet - usein näiden eurooppalaisten liittojen jäseniä - ovat suhtautuneet myönteisemmin tai jopa selvästi tukeneet laillisen takuun yhdenmukaistamista; näistä esimerkkejä ovat CNPF (Confédération Nationale du patronat français), Chambre de Commerce et de l'Industrie de Paris, CGPME (Confédération Générale des Petites et Moyennes Entreprises, Ranska), British Retail Consortium ja AMADEA (Association of Manufacturers of Electrical Appliances - UK). Samoin erikoistuneemmat alakohtaiset järjestöt, sekä kansalliset että eurooppalaiset, suhtautuvat myönteisesti laillisen takuun yhdenmukaistamiseen. Näin on tilanne esimerkiksi seuraavien järjestöjen osalta: Fédération de l'Horlogerie (Ranska), ACEA (European carmakers' association), British Photographic Importers Association, Software Publishers Association Europe ja FEDSA (Federation of European Direct Selling Associations). 28 Yleisesti ottaen ammattijärjestöt ovat olleet paljon valmiimpia hyväksymään laillisen takuun yhdenmukaistamisen kuin yhteisön perusteellisen puuttumisen kaupallisiin takuisiin ja kaupan jälkeisiin palveluihin. h. Kommenttien ja ehdotusten huomioon ottaminen Kuulemisprosessiin osallistuneiden tekemät ehdotukset ja huomautukset on otettu suurelta osin voidaan mainita huomioon direktiiviehdotuksen soveltamisalan määritelmä, virheen käsite, se, että direktiivissä keskitytään lailliseen takuuseen, "eurotakuu"-merkkiä koskevan ajatuksen hylkääminen jne. laadinnassa. Esimerkkeinä direktiiviehdotuksen i. Onko muodollisesti kuultu pk-yritysten ammattijärjestöjä? Jollei, niin miksi? Pk-yritysten ammattijärjestöjä on kuultu vihreän kirjan yhteydessä. Lisäksi ennen vihreän kirjan hyväksymistä ja hyväksymisen jälkeen komission yksiköiden edustajat keskustelivat ehdotuksista pk-yritysten edustajien kanssa komission tai kyseisten järjestöjen järjestämien kokousten yhteydessä. 7. Seuranta ja arviointi. Millainen on ehdotuksen seuranta- ja arviointimenettely sen täytäntöönpanon aiheuttamien vaikutusten ja kustannusten osalta? Voidaanko hyväksyttyä ehdotusta muuttaa helposti? Muodollista seuranta- ja arviointimenettelyä ei ole kaavailtu. Komissio aikoo kuitenkin toteuttaa tarvittavat tutkimukset ja kyselyt direktiivin moitteettoman täytäntöönpanon arvioimiseksi, sitten kun se on hyväksytty. Komitologiamenettelyn puuttuessa direktiivin muutokset on lainsäädäntötietä. tehtävä tavanomaista 29 ISSN 1024-4492 KOM(95) 520 lopullinen ASIAKIRJAT n 10 Luettelonumero : CB-C0-95-632-FI-C ISBN 92-77-96659-9 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg 3@