title: Kommisssionens henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 15. 05. 1996 KOM(96)211 endelig udg. Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker udarbejdet i overensstemmelse med artikel 103, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab IIP #»*<-Kt fifftM'' JUÉr M' éâfp: t ; f Vl tf ïM asstø "if' -''V "* i* -"-*• Kl • - %*?•*! eåÉÉite. fif EUROPA-KOMMISSIONEN Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker udarbejdet i overensstemmelse med artikel 103, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab I. DE OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK I FÆLLESSKABET OG MEDLEMSSTATERNE il. BEGRUNDELSE 11. 1. STATUSRAPPORT OM GENNEMFØRELSEN AF DE OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK FRA 1995 11. 2. ØKONOMISKE UDSIGTER u 11 - Indholdsfortegnelse I. DE OVERORDNEDE RETNINGSLINJER FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK I FÆLLESSKABET OG MEDLEMSSTATERNE 1. 1. Vigtigste mål og generelle retningslinjer 1. 2. Vækst-, beskæftigelse- og konvergensfremmende makroøkonomisk policy-mix 1. 3. Pris- og valutakursstabilitet 1. 4. Sunde offentlige finanser 1. 5. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde 1. 6. Jobskabelse og arbejdsmarkedsreformer. II. BEGRUNDELSE 11. 1 Statusrapport om gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik fra 1995 11. 1. 1. Indledning 11. 1. 2. Pris- og valutakursstabilitet 11. 1. 3. Sunde offentlige finanser 11. 1. 4. Konkurrenceevnen 11. 1. 5. Beskæftigelsen og arbejdsmarkedet 11. 2. Udsigterne for den økonomiske udvikling 11. 2. 1. Vækstudsigterne 11. 2. 2. Beskæftigelsesudviklingen 11. 2. 3. Konvergens 1 1 2 3 5 7 8 10 10 10 13 16 21 23 26 26 28 29 Ib I. De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i Fællesskabet og medlemsstaterne 1. 1. Vigtigste mål og generelle retningslinjer î modsætning til forventningerne på det tidspunkt, da de overordnede økonomiske retningslinjer for 1995 blev vedtaget, har EU's økonomi i de sidste tolv måneder været kendetegnet af en markant afmatning i den økonomiske aktivitet og af en ny stigning i arbejdsløsheden. Mens inflationen generelt faldt som forventet og inflationskonvergensen blev forbedret, blev der med hensyn til sundere offentlige finanser kun gjort fremskridt i et utilstrækkeligt tempo og disse blev vanskeliggjort af det økonomiske tilbageslag. Som følge heraf lykkedes det ikke EU at gøre betydelige fremskridt hen imod realiseringen af nogle af de vigtige økonomiske mål fastsat i traktatens artikel 2, nemlig at fremme en bæredygtig og ikke- inflationær vækst og et højt beskæftigelsesniveau. Den kendsgerning, at det ikke er lykkedes at reducere gabet mellem de økonomiske og sociale velfærdsmålsætninger og realiseringen af disse målsætninger, er hovedårsagen til, at der i øjeblikket ikke er en tilfredsstillende tillid til den økonomiske udvikling i EU. De fundamentale økonomiske forhold i EU er ikke desto mindre gunstige. Inflationen er historisk lav og under kontrol, rentesatserne er faldende, valutakurserne er gradvis ved at blive bragt på linje med de underliggende økonomiske vilkår, verdenshandelen ekspanderer i et sundt tempo, og investeringsafkastet har været stigende og er generelt betydeligt højere end i sidste halvdel af 1980!erne. Ikke desto mindre har stigningen i de lange rentesatser i 1994, valutauroen i foråret 1995, de vedvarende strukturelle svagheder samt den svækkede tillid forhindret, at disse fundamentale økonomiske forhold kunne gøre sig gældende i 1995 og i begyndelsen af 1996. Efterhånden som virkningen af de to første faktorer gradvis er ved at ebbe ud, og lagertilpasningen er ved at være tilendebragt, peger forventningerne på et opsving i den økonomiske aktivitet i anden halvdel af 1996. Tempoet i det forventede opsving vil hovedsagelig blive bestemt af, i hvilket omfang policy-mix'et bedre bliver i stand til at fremme væksten og genskabe tilliden. De muligheder, som det forventede opsving frembyder, bør udnyttes fuldt ud for at tilvejebringe den nødvendige grad af konvergens for at sikre en vellykket overgang til Den Økonomiske og Monetære Union pr. 1. januar 1999. For at klare disse udfordringer er det først og fremmest nødvendigt med en makroøkonomisk strategi, der tager sigte på vækst og stabilitet. Hensigtsmæssige strukturelle initiativer vedrorende / O -2- såvel vare- og tjenestemarkederne som arbejdsmarkedsreformer bør ledsage og forstærke en varig afbalancering af det makroøkonomiske policy-mix. De foreliggende retningslinjer bekræfter og understøtter derfor i det væsentlige de henstillinger, der blev udarbejdet i de tidligere øvelser. Hvis denne strategi endnu ikke ser ud til at give tilfredsstillende resultater i EU som helhed, skyldes det, at den er blevet implementeret med utilstrækkelig kraft og troværdighed. Alle parter tilskyndes derfor at føre deres økonomiske politik med henblik på at bidrage til virkeliggørelsen af EU's mål (traktatens artikel 102 A), at vise med handling, hvad der har været lovet i mere end to år, samt bedre at koordinere deres økonomiske politik. Det sidstnævnte er ikke blot en traktatforpligtelse (artikel 3 A), men også en praktisk og afgørende forpligtelse som følge af den øgede integration af medlemsstaternes økonomier. Det bør understreges, at disse retningslinjer ikke blot udgør den logiske konklusion af de analyser, der blev foretaget i forbindelse med Kommissionens økonomiske årsberetning for 1996, men at de også tager hensyn til Europa-Parlamentets og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelser om årsberetningen. 1. 2. Vækst-, beskæftigelse- og konvergensfremmende makroøkonomisk policy-mix Hvis EU's vækst-, beskæftigelses- og konvergensmål skal realiseres, er det nødvendigt at formulere et stabilt, investeringsfremmende, kortfristet og mellemfristet makroøkonomisk policy-mix, der kendetegnes ved: (i) en stabilitetsorienteret pengepolitik (ii) en vedvarende indsats med henblik på konsolidering af de offentlige finanser i hovedparten af medlemsstaterne, i overensstemmelse med tidsplanen og målene i traktaten (iii) en nominel lønudvikling i overensstemmelse med målsætningen om prisstabilitet, og en reallønsudvikling i overensstemmelse med betingelserne for at kunne fremme beskæftigelsesskabende investeringer. En varig afbalancering af det makroøkonomiske policy-mix er en vigtig forudsætning for igen at sætte gang i opsvingsprocessen og for at styrke væksten og jobskabelsen på mellemlang sigt. Jo mere pengepolitikkens stabilitetsmålsætning lettes ved hjælp af passende budgetpolitiske foranstaltninger og en hensigtsmæssig lønudvikling, desto mere vil de pengepolitiske vilkår, herunder valutakurser og de lange rentesatser, gøre det muligt at skabe vækst og beskæftigelse. I derme sammenhæng kan pengepolitikken i overensstemmelse med ånden i traktatens artikel 105, stk. 1, i væsentlig grad bidrage til at realisere EU's mål som fastsat i traktatens artikel 2. En høj og holdbar økonomisk vækst på mellemlang sigt, der understøttes af kapacitetsøgende investeringer, er en afgørende betingelse for: (i) væsentligt og varigt at reducere EU's uacceptabelt høje arbejdsløshed og for at bekæmpe social udstødelse (ii) at tilvejebringe den nødvendige forbedring af EU-økonomiens konkurrenceevne og navnlig produktivitet, således at de basale sociale værdier, der karakteriserer EU, kan bevares inden for rammerne af en åben markedsøkonomi (iii) at sikre, at Den Økonomiske og Monetære Union, hvor beskæftigelsen, stabiliteten og konkurrenceevnen skal sikres på en og samme tid, bliver en varig succes. Ansvaret for at skabe den ønskede afbalancering i det makroøkonomiske policy-mix hviler på tre forskellige grupper af beslutningstagere (centralbankerne, de nationale regeringer og arbejdsmarkedets parter). En effektiv samordning mellem disSe grupper og mellem landene er afgørende for at sikre konsistens i den økonomiske politik. Kommissionen vil intensivere dialogen med arbejdsmarkedets parter om makroøkonomiske spørgsmål og opfordre EMI til at deltage i disse møder. Den sociale dialog bør intensiveres på nationalt plan, hvor det er muligt og i overensstemmelse med de dér gældende traditioner. For både at styrke troværdigheden af de makroøkonomiske rammer og effektiviteten i samordningsprocessen inden for EU bør medlemsstaterne fremlægge ajourførte og politisk styrkede konvergensprogrammer. Disse programmer bør klart vise, at de planlagte økonomisk-politiske foranstaltninger med henblik på at forbedre konvergensen går hånd i hånd med bestræbelserne på at øge væksten og beskæftigelsen på mellemlang sigt. Kommissionen og Rådet vil vurdere deres konsistens på EU-plan med henblik på en opstramning af overvågningen af de økonomiske politikker efter traktatens artikel 103, stk. 3. 1. 3. Pris- og valutakursstabilitet At skabe og fastholde stabile makroøkonomiske rammer er en forudsætning for at opnå en holdbar vækst på mellemlang sigt. Til dette formål og i betragtning af, at inflationen forventes at falde til 2'/2% i år, bør EU sigte på at holde den på dette lave niveau og at opnå en yderligere forbedring til 2% I øjeblikket opfylder ti af medlemsstaterne allerede målet i de tidligere retningslinjer om en inflationsrate1 på højst 2-3% som et skridt hen imod prisstabilitet, og i Det Forenede Kongerige ligger inflationen tæt på 3%. I de syv lande (Belgien, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, Østrig og Finland), hvor inflationen er under 2%, og i Danmark og Irland, hvor den ligger lige over 2%, er den anti-inflationære troværdighed af pengepolitikken generelt meget høj, og opgaven består i at fastholde de opnåede resultater på mellemlang sigt. I Sverige, hvor inflationen på det seneste er kommet betydeligt ned, og i Det Forenede Kongerige bør der sigtes på at fastholde og, om nødvendigt, forstærke den inflationsbekæmpende politik. De lande, hvor inflationen forventes at ligge mellem 3-5% i 1996 (Spanien, Portugal og Italien), bør bestræbe sig på at reducere inflationen yderligere til under 3% inden 1997. Spanien og Portugal bør fortsætte deres eksisterende politik med henblik på at nå de ønskede inflationsmål i den nærmeste fremtid. I Italien vil finanspolitikken være særlig afgørende for, hvor hurtigt der gøres fremskridt med hensyn til at etablere valutakurstroværdigheden og til at fastholde lave inflationsforventninger. På trods af synlige fremskridt i Grækenland i de seneste år er det åbenlyst, at bestræbelserne her skal fortsættes og øges. I denne forbindelse bør der navnlig lægges vægt på at fastholde de korrigerende finanspolitiske foranstaltninger, der er blevet iværksat i de sidste to år, og på at videreføre den mådeholdne penge- og valutakurspolitik, der har været ført siden begyndelsen af 1990'erne. Som fremhævet i de tidligere retningslinjer skal alle medlemsstater fortsætte med at behandle deres valutakurspolitik som et spørgsmål af fælles interesse inden for rammerne af Det Europæiske Monetære System og, hvor det er relevant, dettes valutakursmekanisme. Valutakursbevægelserne i begyndelsen af 1995 viste, at der var behov for at styrke troværdigheden af den samlede økonomiske politik i flere medlemsstater. En politik, der troværdigt og resolut formuleres med sigte på at skabe en ny balance i det økonomiske policy-mix og på at tilvejebringe prisstabilitet som anbefalet i nærværende retningslinjer, vil ikke blot bidrage til en hensigtsmæssig tilpasning af valutakurserne inden for EU, men også på verdensplan. For de lande, der i øjeblikket ikke deltager i valutakursmekanismen, kunne en sådan politik også bidrage til at skabe de rette betingelser, hvor det måtte være relevant, for en sådan deltagelse. 1 Som målt ved et tolv måneders gennemsnit af den årlige ændring i de harmoniserede foreløbige forbrugerprisindekser. 1. 4. Sunde offentlige finanser I EU blev der sidste år kun gjort moderate fremskridt hen imod finanspolitisk konsolidering. Afvigelserne i forhold til de annoncerede budgetpolitiske mål var kun delvis en afspejling af den negative virkning af vækstafmatningen. Budgetpolitikkens manglende troværdighed bidrog i væsentlig grad til valutauroen i foråret 1995, underminerede den økonomiske tillid og førte til tvivl på de finansielle markeder med hensyn til udsigterne for en vellykket realisering af EU's mål om en fælles valuta. Et betydeligt antal lande har i mellemtiden taget vigtige skridt for at konsolidere deres offentlige finanser i 1996 og, i mange tilfælde, også i 1997. Ikke desto mindre bør den fortsat utilfredsstillende situation for de offentlige finanser i EU få medlemsstaterne til at vurdere og, hvor det måtte være nødvendigt, styrke deres finanspolitiske konsolideringsplaner. En troværdig, forudannonceret og socialt afbalanceret indsats for at reducere de store budgetskævheder vil bidrage til at retablere tilliden, til at omdanne det forventede opsving til en varig og jobskabende vækstproces på mellemlang sigt og til en vellykket overgang til ØMU pr. 1. januar 1999. De økonomiske betingelser er i øjeblikket mindre gunstige, end hvad man forventede, da retningslinjerne for 1995 blev vedtaget, men en yderligere forsinkelse i den uundgåelige konsolideringsproces er ikke en forsvarlig mulighed. Enhver forsinkelse risikerer at skabe en negativ reaktion på de finansielle markeder og vil vanskeliggøre konsolideringsopgaven i de kommende år. Under de nuværende omstændigheder ville en politik, der gav de automatiske stabilisatorer lov til at slå igennem, derfor i vidt omfang være uhensigtsmæssig i langt de fleste medlemsstater. De fremskridt, der gøres med hensyn til at reducere de strukturelle budgetunderskud i år, vil selvfølgelig blive bevaret og forstærke konsolideringen, når de konjunkturmæssige betingelser forbedres. Endvidere vil den kortfristede, negative virkning på væksten af en troværdig reduktion af budgetunderskuddene sandsynligvis være begrænset, forudsat at de rette betingelser på det pengepolitiske og strukturelle område er på plads. På grundlag af de budgetforanstaltninger, der er truffet frem til begyndelsen af maj 1996, vil den offentlige nettolåntagning i EU som helhed sandsynligvis falde til lige under 3'/2% af BNP i 1997, hvilket kan sammenlignes med et underskud på 5% i 1995. Praktisk talt alle medlemsstater bør sigte på at nedbringe budgetunderskuddet til højest 3% af BNP i 1997 som et skridt hen imod målet om at nærme sig balance på det mellemlange sigt. Det er i denne sammenhæng opmuntrende, at flere lande for nylig har annonceret eller er ved at implementere omfattende foranstaltninger til at rette op på de budgetmæssige uligevægte. For så vidt angår de enkelte medlemsstater sigter 12 af de 14 medlemsstater, der har udarbejdet konvergensprogrammer (undtagelsen er Luxembourg) på at reducere deres underskud til 3% af BNP eller derunder i 1996 eller senest i 1997. To af disse lande (Danmark og Irland) overholder allerede referenceværdien på 3% for budgetunderskuddet, og de bør derfor søge at realisere mere ambitiøse mål på det mellemlange sigt. Med hensyn til de resterende ti lande ligger den supplerende indsats, der skal gøres for at overholde referenceværdien på 3%, uden tvivl inden for mulighedernes grænse, og bestræbelserne i denne retning bør derfor resolut fortsættes. Inden for denne gruppe har flere lande (Tyskland, Frankrig, Østrig, Finland, Sverige) i år annonceret omfattende foranstaltninger eller opstramninger med henblik på at foretage en reduktion i deres budgetunderskud til 3% af BNP eller mindre i 1997. Disse lande - som det er tilfældet for Nederlandene - bør resolut implementere deres finanspolitiske konsolideringsprogrammer og om nødvendigt stramme dem for at sikre, at målene realiseres fuldstændigt. I Belgien kræver både virkningen på skatteindtægterne og de sociale overførsler som følge af en svagere vækst end forventet og den ekstraordinære karakter af nogle af de foranstaltninger, der tidligere blev truffet, en supplerende indsats for at overholde referenceværdien på 3% i 1997. Den belgiske regering er fast besluttet på at fastlægge de nødvendige foranstaltninger under forberedelsen af budgettet for 1997 i juni-juli 1996. I Det Forenede Kongerige forventes fortsat væsentlige reduktioner i budgetunderskuddet i de næste to år, hovedsagelig som et resultat af planlagte udgiftsbegrænsninger. Men for at overholde målene i konvergensprogrammet er det nødvendigt med yderligere foranstaltninger for at kompensere både for de budgetmæssige overskridelser i 1995 og en forventet langsommere budgetforbedring på kort sigt, delvis som følge af lavere vækst end tidligere skønnet. Endelig er det i Spanien og Portugal nødvendigt at foretage en beslutsom implementering af den budgetmæssige del af konvergensprogrammerne, for Spaniens vedkommende især med henblik på en gennemgang af de sociale sikringsordninger. For så vidt angår de resterende to lande, er det nødvendigt i Italien at indføre omfattende foranstaltninger for at gennemføre og styrke den planlagte budgetkonsolidering, der fortsat bør have højest prioritet for at retablere tilliden på de finansielle markeder. Indsatsen bør først og fremmest fokusere på at bekæmpe skatteunddragelse, forbedre de lokale myndigheders budgetdisciplin og øge effektiviteten i den offentlige administration. For så vidt angår Grækenland er det nødvendigt med en vedholdende indsats på en række fronter, særlig med hensyn til en fortsættelse af de eksisterende privatiseringsinitiativer, en udvidelse af skattegrundlaget og begrænsninger af de løbende udgifter. Selv om omfanget, timingen og udformningen af konsolideringsforanstaltningerne nødvendigvis skal tilpasses de særlige forhold for de enkelte lande, er der ved udarbejdelsen af de tidligere retningslinjer identificeret visse generelle principper. De indebærer bl. a. : (i) en begrænsning af udgiftsstigninger - i modsætning til yderligere forøgelser af den samlede skattebyrde - anses generelt som den mest troværdige og effektive vej frem. Blandt de problemer, der skal imødegås, er behovet for at sikre en holdbar udvikling i pensionsforpligtelserne, at bremse stigningen i udgifterne til sundhedssektoren og at reducere forvridende og omkostningstunge subsidier (ii) en omdirigering, i så vidt omfang det er muligt, af offentlige udgifter over mod produktive aktiviteter såsom investeringer i infrastruktur, menneskelig kapital og aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger, uden at den nødvendige reduktion af budgetunderskuddene bringes i fare (iii) en forbedring af effektiviteten i de offentlige tjenester bl. a. via mere fleksible ledelsesstrukturer, bedre incitamenter for offentligt ansatte og i nogle tilfælde øget anvendelse af privatisering og brugerbetaling, for så vidt medlemsstaterne finder, at det er foreneligt med deres målsætninger (iv) en reduktion af den samlede skattebyrde, som er ønskelig i de fleste medlemsstater, forudsætter at budgetunderskuddet først udviser en klar nedadgående tendens. I mellemtiden vil medlemsstaterne imidlertid kunne få fordel af at udvide skattegrundlaget og foretage en ændring af skattestrukturen, således at skattebyrden på arbejdskraft kan formindskes. Det bør i særdeleshed overvejes at reducere de indirekte lønomkostninger i den nedre ende af lønskalaen. 1. 5. Forbedring af vare- og tjenestemarkedernes virkemåde For at skabe vækst og dermed beskæftigelse, samtidig med at der fastholdes en lav inflation, er det vigtigt, at den makroøkonomiske indsats understøttes af foranstaltninger, der sigter på at forbedre vare- og tjenestemarkedernes virkemåde i almindelighed og på at skabe større konkurrence og større fleksibilitet i prismekanismens virkemåde i særdeleshed. Dette vil først og fremmest kræve en yderligere styrkelse af konkurrencepolitikken og en begrænsning af statsstøtte under iagttagelse af målene i traktatens artikel 130 A vedrørende økonomisk og social samhørighed. Det er ligeledes afgørende, at det indre markeds potentiale udnyttes fuldt ud i et åbent og konkurrencepræget miljø ved, at lovgivningen vedrørende det indre marked omsættes til national lov og håndhæves effektivt. I sektorer, hvor gennemførelsen i national lovgivning er forsinket, er det nødvendigt at gøre en særlig indsats for at kunne fremlægge alle nødvendige forslag i de nationale parlamenter inden udgangen af 1996. For at forbedre EU's konkurrenceevne bør der hurtigt gennemføres foranstaltninger, der sigter på at fremme innovation, fremme informationssamfundet og skabe et arbejdsmiljø, der bidrager til foretagsomhed og opstart af SMV'er. På disse områder er det selvfølgelig medlemsstaterne, der spiller den helt centrale rolle. Gennemslagskraften og effektiviteten af væsentlige nationale foranstaltninger kan imidlertid understøttes betydeligt via samordning og passende foranstaltninger på EU-plan. Blandt den brede vifte af aktiviteter, der i øjeblikket gennemføres, bør der på EU-plan navnlig gøres opmærksom på en række af Kommissionens seneste forslag. Der bør træffes foranstaltninger til at fjerne de resterende hindringer for en effektiv implementering af TEN- -8- projekterne. Der er også behov for at arbejde videre med at lette de hindringer, der i øjeblikket bremser udviklingen i SMV-sektoren. Der er behov for en bedre samordning af F&U-indsatsen på både nationalt niveau og mellem medlemsstaterne og de særlige EU-finansierede forskningsprogrammer. Kommissionen vil ligeledes fortsat arbejde for at forbedre konkurrencen på EU-markederne. For at øge miljøpolitikkens jobskabende potentiale bør denne politik - i større omfang end hidtil - bygge på markedsbaserede instrumenter, herunder miljøskatter og -afgifter, både på nationalt plan og EU-plan. 1. 6. Jobskabelse og arbejdsmarkedsreformer Mere end 2Vi år efter offentliggørelsen af Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, og efter at beskæftigelsesstrategien fra Essen-topmødet nu har været på plads i nogen tid, må EU notere triste beskæftigelsesresultater for den pågældende periode. Skønt det forventede opsving påny vil skabe flere jobs og vende den nuværende opadgående udvikling i arbejdsløsheden, vil mere end 17 millioner mennesker i EU formodentlig stadig være arbejdsløse i 1997. En vedvarende og markant forbedring af beskæftigelsen og arbejdsløsheden forudsætter ikke blot en varig høj økonomisk vækst og effektive vare- og tjenestemarkeder, men også en lang række arbejdsmarkedsreformer. Fjernelsen af usmidige, stive strukturer samt gennemførelsen af et mere effektivt fungerende arbejdsmarked indtager en central plads i de nationale bestræbelser på at sikre en spændingsfri og stærkere ekspansion på mellemlang sigt samt en mere beskæftigelsesfremmende vækstsammensætning. Medlemsstaterne har bestræbt sig på at reformere deres arbejdsmarkeder. De opfordres til at intensivere deres tiltag og samtidig sikre, at de sociale sikringssystemer fungerer retfærdigt og effektivitet. En politik, der tager sigte på at forbedre arbejdsstyrkens erhvervsmæssige og regionale mobilitet og på at styrke effektiviteten i arbejdsformidlingen, vil kunne begrænse opståeisen af flaskehalse, der ellers kan sætte vækstprocessen i stå på et tidligt tidspunkt. Der bør føres en politik, der sigter på at tilpasse hele uddannelsessystemet, herunder erhvervsuddannelserne, efter arbejdsmarkedets behov og behovet for at forbedre de vidensmæssige ressourcer og dermed fremme økonomiens vækstpotentiale. I den forbindelse skal der gives prioritet til at styrke beskæftigelsesmulighederne for unge, kvinder og arbejdsløse, især ufaglærte og uerfarne ledige, og til at reducere mismatch mellem færdigheder og behov på arbejdsmarkedet ved at tilbyde en uddannelse, der bedre passer til de skiftende betingelser. -9- En mere arbejdsintensiv vækst bør støttes ved at fastholde en hensigtsmæssig gennemsnitlig lønudvikling og i nogle tilfælde ved en større løndifferentiering alt efter kvalifikationer, regionale forskelle samt i en vis udstrækning efter sektorer og virksomheder. En reduktion af arbejdsomkostningerne i jobs med lav produktivitet, enten ved den direkte lønudvikling (f. eks. ved at indføre startløn i relevante tilfælde) eller ved en målrettet nedsættelse af de indirekte lønomkostninger, skulle øge incitamentet til at beskæftige ufaglært arbejdskraft. Sådanne foranstaltninger skal være forenelige med EF's konkurrencepolitik. Tilpasninger af arbejdstiden og arbejdstilrettelæggelsen på virksomhedsplan vil virke i samme retning. Samtidig bør man også fremme lokale og regionale initiativer vedrørende nye tjenesteydelser med en stærk arbejdskraftsintensiv dimension, som de der blev foreslået i Kommissionens meddelelse om en europæisk strategi til fremme af lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer. Alle ovennævnte elementer indgår i EU's fælles beskæftigelsesstrategi som først udformet på Det Europæiske Råds møde i Essen og senere udbygget på møderne i både Cannes og Madrid. De procedurer, der blev vedtaget på disse møder i Det Europæiske Råd, skal gøres mere effektive. I den forbindelse skal medlemsstaternes flerårige beskæftigelsesprogrammer videreudbygges yderligere for at de kan komme til at udgøre et effektivt arbejdsmarkedspolitisk instrument. Kommissionens initiativ til at mobilisere alle parter i kampen mod arbejdsløsheden som den højeste prioritet har til hensigt at sikre, at allerede eksisterende instrumenter på unionsplan udnyttes i størst muligt omfang. -lo ll. BEGRUNDELSE 11. 1 Statusrapport om gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik fra 1995 //. /. /. Indledning I overensstemmelse med Maastricht-traktaten blev der i december 1993, juli 1994 og igen i juli 1995 vedtaget overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politik. På opfordring af Det Europæiske Råd blev udmøntningen af retningslinjerne for 1993 bedømt i december 1994. Udmøntningen af retningslinjerne for 1994 blev vurderet to gange, nemlig i december 1994 og igen i juni 1995. I dette dokument gøres der som følge af Det Europæiske Råds opfordring på mødet i Cannes rede for de fremskridt, der er gjort med hensyn til udmøntningen af de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politik for 1995 efter deres vedtagelse på økonomi- og finansministernes møde i juli sidste år. I et forsøg på både at strømline overvågningsprocedurerne og fremlægge den nødvendige baggrund og analyse for vedtagelsen af de nye retningslinjer, vil en vurdering af de foregående retningslinjer fremover udgøre en integreret del af Kommissionens begrundelse. En sådan vurdering vil være en test af, hvilken grad af engagement de enkelte medlemsstater udviser med hensyn til det fælles ansvar for den førte politik. På grund af den mellemfristede orientering af økonomiske politik vil denne rapport behandle udviklingen siden vedtagelsen af den første henstilling om retningslinjer i 1993. De problemstillinger som blev rejst i retningslinjerne for 1995 tog udgangspunkt i en situation, hvor det økonomiske opsving, der tog sin begyndelse hen imod anden halvdel af 1993, tilsyneladende havde bidt sig fast. Den økonomiske ekspansions hastighed og sammensætning i 1994 havde skabt forventning om en vækstrate på omkring 3% i både 1995 og 1996. Siden da har der imidlertid fundet en markant opbremsning i væksten sted. En indgående analyse af de faktorer, der ligger til grund for denne opbremsning, blev forelagt i Kommissionens økonomiske årsberetning for 1996. Heraf skal kun de centrale elementer opsummeres i denne rapport. BNP- væksten, som lå på omkring 3'/2-4% (kvartalsvis omregnet til årsbasis) gennem det meste af 1994, faldt til ca. 2% i andet og tredje kvartal 1995 og endte i en reel stagnation i sidste kvartal af 1995. Produktionen kom således til at ligge lavere end forventet, hvilket afspejlede sig i en negativ En første analyse af retningslinjerne for 1995 blev foretaget i december 1995. -11 udvikling på arbejdsmarkedet. Den moderate stigning i den samlede beskæftigelse i EU siden midten af 1994 gik i stå ved udgangen af 1995. Det var især i de lande, der blev hårdest ramt af en forværret konkurrenceevne som følge af valutakrisen i foråret 1995, at beskæftigelsen udviklede sig markant negativt. Men den økonomiske opbremsning satte også beskæftigelsesvæksten i stå i flere andre lande. Alt i alt skønnes beskæftigelsen i EU som helhed at være vokset med blot Vi% sidste år. Udover at den impuls, der oprindeligt udgik fra lageropbygningen, har aftaget i styrke, blev den markante opbremsning i 1995 primært foranlediget af to negative tendenser på de finansielle markeder. For det første synes stigningen i de lange rentesatser på de finansielle markeder globalt og i EU igennem 1994 i større omfang end forventet at have ledt virksomhederne og husholdningerne til at udvise tilbageholdenhed med indkøb og forbrug i 1995. Stigningen i de effektive rentesatser varierede betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, hvilket bl. a. var en afspejling af landenes økonomiske resultater, den førte politik og troværdigheden heraf. Den lange rente steg således betydeligt kraftigere i lande, hvis offentlige finanser efter markedernes opfattelse endnu ikke var inde i en klart vedvarende og nedadgående udvikling. Tabel 1 N o m i n e l le rentesatser (i %) Dec. 1993 Dec. 1994 April 1995 Jan. 1996 April 1996 Dec. 1993 Dec. 1994 April 1995 Jan. 1996 April 1996 Korte rentesatser1 Lange rentesatser2 B DK D GR E F IRL 1 NL A P FIN S UK 7. 2 7. 3 6. 1 19. 9 8. 9 6. 5 6. 3 8. 6 5. 6 5. 8 11. 7 5. 9 7. 7 5. 3 EUR 6. 9 5. 4 6. 2 5. 3 17. 9 8. 2 5. 9 6. 3 9. 0 5. 4 4. 8 10. 5 5. 7 8. 2 6. 4 6. 6 •v 5. 3 6. 9 4. 6 17. 2 9. 4 7. 7 6. 8 10. 8 4. 7 4. 5 10. 8 6. 0 8. 9 6. 7 7. 2 3. 6 4. 4 3. 5 14. 6 8. 9 4. 7 5. 4 9. 9 3. 3 3. 7 8. 5 4. 2 8. 4 6. 4 5. 8 3. 3 4. 0 3. 3 14. 1 7. 8 3. 9 5. 1 9. 4 2. 9 3. 0 7. 6 3. 9 6. 6 6. 0 6. 6 6. 2 5. 7 8. 3 5. 8 8. 8 5. 7 9. 0 6. 3 8. 3 8. 8 7. 5 11. 5 8. 1 8. 6 11. 9 7. 6 7. 6 11. 5 10. 3 10. 7 8. 5 7. 9 8. 8 7. 1 12. 1 7. 8 8. 7 13. 0 7. 2 7. 4 12. 1 9. 4 11. 5 8. 4 5. 3 (6. 8) (9. 0) (8. 9) 6. 5 7. 0 5. 9 9. 5 6. 5 7. 2 10. 2 5. 9 6. 2 9. 4 7. 0 8. 3 7. 4 7. 3 6. 7 7. 3 6. 4 9. 3 6. 5 7. 6 10. 1 6. 4 6. 5 9. 2 7. 5 8. 4 8. 1 7. 6 1 Tre måneders pengemarkedsrente. 1 Afkast på tiårige benchmark-obligationer, dog ikke for EUR frem til april 1995, hvor tallene henviser til afkastet på statsobligationer. Kilde:Kommissionens prognose fra foråret 1996. For det andet, og måske mere afgørende, havde valutauroen i foråret 1995 en markant indvirkning på økonomien i apprecierende såvel som deprecierende lande. Uroen blev udløst af, at den amerikanske dollar blev kraftig svækket i kølvandet på krisen for den mexicanske peso, men de efterfølgende betragtelige og pludselige bevægelser i EU-valutaerne syntes at afspejle underliggende problemer, nemlig at budgetkonsolideringsudsigteme og de strukturelle reformer i nogle 12- medlemsstater manglede troværdighed, og/eller at der var risiko for fornyet inflationspres i en række medlemsstater. I Tyskland og de lande, hvis valutaer er tæt knyttet til DEM, medførte apprecieringen en betydelig stramning af de samlede monetære vilkår, på trods af at de korte rentesatser lempedes, samt en forringelse af konkurrenceevnen og rentabiliteten i industrien. Dette påvirkede så igen investeringerne og foranledigede en markant afsvækkelse af tilliden i industrien. I lande, hvis valuta deprecierede markant, blev den kortsigtede kraftige vækst i eksportmarkedsandelene i nogen grad udlignet af en lavere vækst på eksportmarkederne, af stigende rentesatser og af en udhuling af forbrugernes købekraft som følge af højere inflation på hjemmemarkedet. I EU som helhed vil kraftige og pludselige forskydninger i EU- valutakurserne bringe det indre markeds mulighed for at fungere på rette vis i fare, hvilket uundgåeligt vil føre til en inoptimal ressourceallokering. Tabel 2 Nominelle effektive valutakurser Indeks, august 1992 = 100 Dec. 1993 Dec. 1994 April 1995 Jan. 1996 April 1996 99. 9 100. 5 100. 8 103. 3 107. 9 105. 9 102. 2 107. 2 106. 8 103. 1 109. 3 106. 7 104. 6 105. 4 104. 9 87. 5 78. 4 82. 9 78. 2 82. 9 77. 1 80. 2 80. 6 80. 9 80. 2 100. 9 102. 4 106. 3 106. 7 106. 0 B DK D GR E F IRL 92. 8 75. 1 94. 5 72. 7 93. 3 63. 2 109. 0 94. 3 71. 8 94. 6 73. 9 107. 0 105. 8 NL 102. 6 104. 3 A P FIN S UK 101. 5 102. 8 107. 3 105. 5 104. 2 87. 2 82. 5 74. 6 88. 7 88. 3 91. 5 77. 5 87. 1 90. 2 95. 8 73. 0 83. 2 89. 6 95. 8 83. 2 82. 1 89. 3 91. 1 84. 8 82. 4 EUR 78. 2 80. 2 80. 4 84. 6 83. 6 Kilde: Kommissionen De ovennævnte hændelser peger på et behov for øget koordinering af den førte politik på internationalt plan. De viser desuden klart, at væksten, beskæftigelsen og tilliden påvirkes negativt, hvis der træffes utilstrækkelige foranstaltninger på de områder, direkte under medlemsstaternes eget ansvar, som er nødvendige for at forbedre balancen i det samlede policy-mix som anbefalet i de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politik for 1995. Den efterfølgende status over udviklingen er opdelt efter de fire overordnede punkter i Rådets henstilling, nemlig: pris- og valutakursstabilitet, sunde offentlige finanser, konkurrenceevne samt beskæftigelse og arbejdsmarked. IL 1. 2. Pris- og valutakursstabilitet -13- Prisstabilitet - Retningslinjerne for 1995 bekræftede det mål, som blev fastsat i 1993 og 1994, om at opnå en inflationsrate på højst 2-3% som et skridt i retning af prisstabilitet. Det blev samtidig anført, at dette mål formodentlig ville kunne nås i størstedelen af medlemsstaterne i 1996. Figur 1 INFLATION Foreløbige forbrugerprisindekser* (Marts 1996 - gennemsnit over 12 måneder) L NL A P B DK D GR E F * Foreløbige forbrugerprisindekser udgør første trin i en udvikling hen imod en EU-harmonisering af nationale beregninger af forbrugerprisindekser. IRL I Inflationen har været konstant faldende i EU siden 1991, og stigningstakten i privat- forbrugsdeflatoren er faldet fra ca. 5lÅ% til lidt over 3% sidste år, og de fleste medlemsstater nåede inflationsmålet allerede i 1995. Med hensyn til den hidtidige udvikling i 1996 lå inflationen i forbrugerpriserne i EU i marts 1996 på 2,9% målt ved et 12 1WM- «" måneders gennemsnit af den årlige ændring i de foreløbige forbrugerprisindekser (Interim Indices of Consumer Prices - IlCP'er). I ti af medlemsstaterne lå inflationen inden for det interval, der var anført i retningslinjerne, og i størstedelen heraf lå inflationen endog på under 2%. I Det Forenede Kongerige var inflationen på henved 3%. Af de resterende medlemsstater er Portugal kommet relativt tæt på målintervallet i de seneste måneder. I Spanien og Italien er inflationen faldende efter sidste års forværring som skyldtes deprecieringen og en forhøjelse af de indirekte skatter. Endelig kunne Grækenland sidste år notere fortsat og betydeligt fremskridt, men opbremsningen af inflationen synes at have taget af i styrke i de seneste måneder. Denne udvikling skyldes imidlertid udefra kommende faktorer. Denne relativt opmuntrende udvikling i inflationen siden vedtagelsen af retningslinjerne afspejler den kombinerede indvirkning af flere forskellige kræfter. Den skyldes ikke blot indflydelsen af bl. a. et vedholdende og endda voksende output gap og en afdæmpet udvikling i råvarepriserne, men også strukturelle forbedringer på områder som centralbankuafhængighed, lønadfærd og øget konkurrence. Den anti-inflationære politiks troværdighed er blevet styrket som følge af, at adskillige medlemsstater har haft et bemærkelsesværdigt held til at nedbringe inflationen, og at de pengepolitiske myndigheder i lande, hvis valutaer deprecierede, traf de nødvendige foranstaltninger. Disse IlCP'er udgør første trin i en proces i retning af en harmonisering af beregningen af forbrugerprisindeks. HCP'erne og de efterfølgende harmoniserede forbrugerprisindekser (Harmonised Indices of Consumer Prices - HICP'er), som påbegyndes i januar 1997, vil blive anvendt ved vurderingen af, om inflationskriteriet som fastlagt i Maastricht-traktaten er overholdt. 14- Lønudviklingen var relativ moderat sidste år og var generelt på linje med prisstigningerne i de fleste medlemsstater, idet stigningen i de nominelle lønninger og socialbidrag pr. ansat øgedes svagt til 3'/2% for EU som helhed. Dette skal sættes i forhold til en årlig gennemsnitlig stigningstakt på henved 6% i perioden 1991-1993. De reale enhedslønomkostninger bidrog til en forbedret rentabilitet, idet de faldt med ca. 1% eller mere i mange medlemsstater og med 1,3% i EU som helhed, hvormed retningslinjerne blev respekteret. Tabel 3 Inflationsudviklingen (procentvis ændring per år) Privatforbrugsdeflator Løn inkl. diverse bidrag pr. ansat, nominelt Reale enhedsløn omkostninger 1993 1994 1995 1993 1994 1995 1993 1994 1995 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK 3. 1 0. 3 3. 9 1 3. 7 5. 5 2. 2 1. 7 5. 4 7. 0 2. 3 3. 4 7. 1 4. 2 5. 7 3. 5 3. 0 1. 7 2. 7 1 0. 8 4. 9 1. 8 2. 7 4. 6 2. 4 2. 4 3. 0 5. 2 1. 3 3. 1 2. 5 1. 5 1. 8 2. 0 9. 3 4. 6 1. 6 2. 5 5. 7 2. 0 1. 1 2. 2 4. 2 1. 1 2. 7 2. 6 3. 3 1. 6 4. 3 10. 1 6. 5 2. 2 4. 9 3. 7 5. 2 3. 1 4. 6 9. 1 1. 0 4. 4 4. 3 EUR 4. 1 3. 2 3. 0 4. 0 4. 8 3. 6 3. 2 1 1. 9 3. 1 2. 1 3. 2 3. 0 3. 4 2. 3 3. 1 5. 2 3. 5 5. 4 3. 5 3. 2 1. 9 3. 3 3. 8 12. 5 2. 4 2. 4 3. 1 5. 2 3. 9 3. 0 3. 8 4. 6 5. 3 3. 0 3. 1 - 0. 4 -1. 5 -0. 1 - 0. 4 -0. 5 0. 1 - 1. 7 - 2. 4 - 2. 6 0. 6 0. 3 0. 8 - 6. 6 - 1. 4 - 2. 6 - 0. 7 - 3. 0 - 2. 6 1. 3 - 3. 4 - 1. 9 - 2. 0 - 4. 0 - 0. 9 - 2. 5 0. 6 - 1. 4 - 2. 9 -1. 1 - 2. 4 -1. 5 0. 5 - 0. 7 1. 9 - 2. 6 - 0. 3 - 2. 6 -3. 1 - 0. 8 -0. 1 - 0. 3 -3. 5 - 0. 4 - 2. 4 - 1. 0 3. 5 - 1. 0 - 2. 5 - 1. 3 Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1 9 9 6. Ikke desto mindre var lønudviklingen skuffende i nogle lande. Dette var ikke blot tilfældet i de medlemsstater, hvor den inflationshæmmende proces endnu ikke er blevet afsluttet, men også i f. eks. Tyskland, hvor lønaftalerne gav relativt høje lønstigninger i forhold til det inflationsmål, de pengepolitiske myndigheder havde fastsat. Sammen med apprecieringen af DEM bidrog disse lønaftaler til at underminere konkurrenceevnen og rentabiliteten i de internationalt konkurrerende sektorer. I Italien accelererede lønomkostningerne i 1995, men stigningstakten vedblev at være lige under inflationen. Der skal fortsat udvises agtpågivenhed med henblik på at undgå at skabe en løn- prisspiral, som - hvis den fik fodfæste - ville øge de fremtidige omkostninger ved opnåelse af prisstabilitet. I Finland steg lønningerne markant i både nominelle og reale termer i 1995. Lønstigningerne vil imidlertid mindskes betydeligt i 1996 og 1997 som følge af den moderate toårige indkomstpolitiske aftale. Valutakursstabilitet -- Efter valutauroen i foråret 1995 genopstod der langsomt en høj grad af stabilitet i løbet af perioden frem til september 1995. Blandt de faktorer, der bidrog til denne udvikling, var styrkelsen af dollaren i perioden frem til og med august, den tyske Bundesbanks -15- pengepolitiske lempelse i marts samt adskillige medlemsstaters forstærkede indsats for at fremme budgetkonsolideringen. Denne gunstige udvikling blev i en vis grad afbrudt i september, hvor der indtraf en fornyet valutakursvolatilitet blandt EU's valutaer. De fornyede spændinger skyldtes bl. a. en fornyet svækkelse af dollaren og specifikke økonomiske og politiske faktorer i en række medlemsstater forbundet med fornyede bekymringer med hensyn til oprettelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. Markederne er nu imidlertid atter faldet til ro, og valutabevægelserne i de første måneder af i år har i vidt omfang vendt valutaudviklingen i perioden 1994-1995. Den græske drachma, den italiensk lire og det britiske pund har fortsat med at stå uden for EMSens valutakursmekanisme. Af de tre nye medlemsstater var det kun Østrig, der indtrådte i valutakursmekanismen ved begyndelsen af 1995. Udviklingerne i de lange og korte rentesatser i 1995 var delvis en afspejling af spændingerne på valutamarkederne. Bundesbank nedsatte diskontoen 4 gange efter marts 1995 som følge af en langsom vækst i pengemængden og bedre inflationsudsigter i Tyskland og gav dermed de fleste andre medlemsstater mulighed for at følge trop. Efter at være vokset markant under valutauroen i foråret indsnævredes det korte rentespænd i forhold til de tyske rentesatser i løbet af 1995 i de fleste medlemsstater. Det tempo, hvormed rentespændet indsnævredes i de enkelte medlemsstater, har varieret og i de fleste tilfælde afspejlet udviklingen i de enkelte valutaers kurser over for DEM. Rentespændet er fortsat betydeligt i flere medlemslande, hvor de finansielle markeder fortsat nærer bekymring over troværdigheden af den inflationsdæmpende politik og/eller budgetpolitikken. I den lange ende af markedet vendte det vedvarende fald i rentesatserne i 1995 (efter en stigning i 1994) brat i de første måneder af i år. Denne nylige stigning i hele EU skyldes i høj grad en afsmittende virkning fra udviklingen i USA, hvor tegn på opdrift i økonomien er blevet anset for at øge risikoen for, at Federal Reserve foretager en pengepolitisk stramning. Som tilfældet var for de korte rentesatser, har tendensen i rentespændet mellem Tyskland og andre medlemsstater generelt set været for nedadgående også for de lange rentesatser, selv om der fortsat forekommer betydelige rentespænd i nogle medlemsstater, hvor valutakursernes troværdighed er tæt knyttet til inflations- og/eller budgetudviklingcn. //. 1. 3. Sunde offentlige finanser -16- Efter det økonomiske tilbageslag i 1993 kom mange lande ud af krisen med store budgetunderskud. Det blev anerkendt i forbindelse med alle tidligere udgaver af de overordnede retningslinjer, at der var påtrængende behov for en indsats på dette område. Men på tidspunktet for udarbejdelse af sidste års retningslinjer, havde mange medlemsstater desværre endnu ikke gjort betydelige indhug i deres budgetmæssige problemer til trods for de forholdsvis gode økonomiske betingelser i 1994 og begyndelsen af 1995. I retningslinjerne for 1995 var målene for de offentlige finanser, at medlemsstaterne på kort sigt ikke kun skulle satse på de automatiske stabilisatorers forventede positive virkninger for at forbedre deres budgetstillinger, men at de også skulle udnytte vækstmulighederne til fulde til at øge budgetkonsolideringen ved at reducere de strukturelle underskud. Medlemsstaterne blev stærkt opfordret til snarest muligt at nedbringe deres budgetunderskud til under 3% af BNP. Det blev anbefalet, at et eventuelt yderligere spillerum, som en stærkere vækst eller en gunstigere renteudvikling ville medføre, blev udnyttet til at fremskynde budgetkonsolideringen. Udviklingert i 1995 - Generelt blev budgetstillingen forbedret en del i 1995 i langt de fleste medlemsstater. Forbedringen var dog utilstrækkelig i forhold til såvel de budgetmæssige vanskeligheder, der skulle overvindes, som de officielle tilsagn om at gøre en større indsats. Den kraftige konjunkturnedgang, som nogle medlemsstater oplevede i årets løb, og især i sidste kvartal 1995, gjorde det naturligvis vanskeligere at gøre fremskridt mod sunde offentlige finanser. Som det fremgår af Kommissionens skøn over de konjunkturkorrigerede budgetsaldi, var det dog en klar medvirkende årsag, at budgetpolitikken i flere medlemsstater overskred fastsatte målsætninger og forbedringen i de underliggende budgetstillinger var generelt utilstrækkelig. I 1995 faldt den offentlige nettolåntagning i EU med blot Vi procentpoint til et fortsat uacceptabelt højt niveau på 5% af BNP, hvilket er betydeligt mere, end det man forventede i maj sidste år, da retningslinjerne blev udarbejdet. Af den budgetmæssige tilpasning, der fandt sted, skyldtes stort set halvdelen af forbedringen ikke-konjunkturbestemte faktorer; det anslåede fald i det konjunkturkorrigerede budgetunderskud {VA procentpoint) var mindre end tidligere ventet. Med hensyn til de faktiske budgetunderskud skete der i 1995 en vis forbedring i ti ud af de femten medlemsstater, og den varierede fra Vi procentpoint i Portugal til næsten 3 procentpoint i Grækenland. Ni af disse ti lande kunne også konstatere en forbedring i deres strukturbestemte underskud. Undtagelsen var Finland, hvor forøgelsen af det korrigerede underskud fortrinsvis skyldtes tidspunktet for tilbagebetaling af skat. Fire lande, nemlig Danmark, Grækenland, Italien og 17- Sverige, forbedrede deres konjunkturkorrigerede underskud med mellem 1 og 3 procentpoint. Alle sidstnævnte fire medlemsstater, undtagen Danmark, har stadig, i begyndelsen af 1996, underskud som er et stykke over referenceværdien på 3% af BNP. Belgien, Spanien, Frankrig og Det Forenede Kongerige opnåede diskretionære fald på omkring Vi-3A procentpoint. Tabel 4 Den offentlige sektors faktiske og konjunkturkorrigerede budgetsaldo (i % af BNP) Faktisk budgetsaldo (niveau) Ændring i den faktiske budgetsaldo Ændring i den konjunktur korrigerede s a l d o' 1 9 93 1 9 94 1 9 95 1 9 93 1 9 94 1 9 95 1 9 93 1 9 94 1 9 95 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK - 6. 7 - 3. 9 -3. 5 - 1 4. 2 -7. 5 -6. 1 - 2. 4 - 9. 6 1. 8 - 3. 2 - 4. 3 -7. 1 - 8. 0 - 1 2. 3 - 7. 8 - 5. 3 -3. 5 -2. 5 - 1 2. 1 -6. 9<2> - 5. 8 - 2. 0 - 9. 0 2. 2 - 3. 2 -4. 5 - 5. 8 - 6. 3 - 1 0. 8 - 6. 8 EUR - 6. 2 -5. 5 -4. 5 - 1. 4 -3. 5 - 9. 2 -6. 2<2> - 5. 0 - 2. 4 -7. 1 0. 3 - 3. 4 - 6. 2 - 5. 4 - 5. 6 -8. 1 - 6. 0 - 5. 0 0. 4 - 1. 0 - 0. 7 - 1. 9 - 3. 3 - 2. 0 0. 1 0. 0 1. 0 0. 7 - 2. 2 - 3. 7 - 2. 2 -4. 5 -1. 5 -1. 1 1. 4 0. 4 1. 0 2. 1 0. 6 0. 3 0. 4 0. 6 0. 4 - 0. 0 - 0. 2 1. 3 1. 7 1. 5 1. 0 0. 8 0. 8 2. 1 - 1. 0 2. 9 0. 7 0. 8 - 0. 4 1. 9 - 1. 9 - 0. 2 - 1. 7 0. 4 0. 7 2. 7 0. 8 0. 5 2. 6 - 0. 7 1. 0 - 0. 9 -1. 1 - 0. 4 1. 3 1. 4 2. 3 - 1. 4 - 2. 2 - 0. 7 - 1. 7 -1. 5 0. 2 1. 2 - 1. 3 0. 8 2. 2 0. 7 - 0. 4 -0. 5 0. 4 0. 1 - 0. 3 - 0. 5 1. 8 - 0. 3 0. 3 0. 1 0. 3 0. 5 1. 6 - 0. 9 2. 6 0. 4 0. 5 - 2. 0 1. 3 - 2. 0 - 0. 2 - 1. 6 0. 2 - 1. 2 1. 1 0. 6 0. 3 1 ) Kommissionens skøn. Et "+" angiver en forbedring, et "-" angiver en forværring af budgetsaldoen 2) Denne tidsserie omfatter socialsikringsbidrag opgjort efter betalingstidspunktet. De nationale myndigheders foreløbige opgørelse efter transaktionstidspunktet indebærer underskud på -6,2% af BNP for 1994 og -5,8% af BNP for 1995. Tidsserien vil blive ajourført efter transaktionstidspunktet, så snart en række spørgsmål om den korrekte anvendelse af statistiske definitioner er blevet klarlagt. Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. De øvrige fem lande oplevede en forværring af såvel deres faktiske som deres konjunkturkorrigerede budgetunderskud. Med hensyn til de konjunkturkorrigerede budgetsaldi blev der konstateret forværringer på ca. lA procentpoint i Nederlandene, % procentpoint i Tyskland og mellem 1 Vi og V/i procentpoint i Irland, Luxembourg og Østrig. I Tyskland skyldtes forværringen til dels en uventet afmatning i indtægterne. På baggrund af en stærk vækst har politikken i Irland været konjunkturmedløbende, selv om særlige faktorer, såsom aftalen vedrørende socialsikring, også spillede ind. Til trods for en vis forværring opfylder Luxembourg, ligesom Irland, stadig Maastricht traktatens referenceværdi for budgetudviklingen. Endelig oplevede Østrig en alvorlig budgetmæssig forværring i 1995, selv om den nye regering er ved at imødegå problemet. Det er nødvendigt at gøre en indsats for at vende den strukturbestemte forværring, der skete sidste år i alle disse fem medlemsstater, men det er især påkrævet i lande med konjunkturkorrigerede underskud på over 3% af BNP. 18- Mere positivt er det, at størstedelen af den finanspolitiske justering, der har fundet sted i løbet af de sidste to år, var koncentreret på udgiftssiden, således at de offentlige udgifter i procent af BNP faldt med ca. VA procentpoint i EU som helhed, omend de fortsat udgjorde over 50% af BNP. De fleste medlemsstater oplevede et fald i den offentlige udgiftskvote. Desuden oplevede alle lande, undtagen Portugal, et fald i udgifterne, eksklusive renteudgifter. Tabel 5 Den offentlige sektors indtægter, udgifter og rentebetalinger (% af BNP) Indtægter Udgifter (heraf) Rentebetalinger 1993 1994 199S 1993 1994 1995 1993 1994 1995 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN s UK EUR 49. 6 58. 3 46. 5 34. 4 42. 0 49. 3 38. 9 47. 4 45. 0 53. 1 49. 4 36. 3 53. 8 60. 3 35. 9 46. 2 50. 4 58. 8 46. 8 35. 8 41. 0 48. 9 39. 5 45. 2 44. 6 50. 8 48. 1 38. 0 54. 6 59. 6 36. 4 45. 9 49. 9 58. 3 46. 3 36. 8 39. 9 49. 3 37. 3 44. 8 41. 6 48. 6 46. 9 39. 4 52. 8 59. 5 37. 6 45. 7 56. 3 62. 2 50. 0 48. 5 49. 5 55. 5 41. 3 57. 0 43. 2 56. 3 53. 7 43. 4 61. 9 72. 6 43. 7 52. 5 55. 6 62. 3 49. 3 48. 0 47. 9 54. 7 41. 6 54. 2 42. 4 54. 1 52. 6 43. 8 60. 9 70. 4 43. 2 51. 4 54. 4 59. 7 49. 8 46. 0 46. 0 54. 3 39. 7 51. 8 41. 3 51. 9 53. 1 44. 8 58. 4 67. 6 43. 6 50. 8 10. 5 7. 8 3. 3 12. 8 5. 2 3. 7 6. 7 12. 1 0. 4 6. 4 4. 3 6. 7 4. 6 6. 2 2. 9 5. 5 10. 2 7. 1 3. 4 14. 2 5. 1 3. 8 5. 9 10. 7 0. 4 6. 1 4. 1 5. 8 5. 1 6. 8 3. 3 5. 3 9. 2 6. 7 3. 8 12. 9 5. 4 3. 7 5. 2 11. 2 0. 3 5. 8 4. 3 5. 8 5. 4 7. 1 3. 7 5. 4 Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. Der kunne noteres et moderat fald i de offentlige indtægter i forhold til BNP i flere medlemsstater og i EU som helhed. I løbet af de sidste to år er der i Nederlandene, Østrig og Luxembourg sket et forholdsvis markant fald i de offentlige indtægter i forhold til BNP. Til gengæld har skattebyrden haft en stigende tendens i Grækenland, Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongerige. De utilstrækkelige resultater med hensyn til nedbringelse af de offentlige budgetunderskud i EU blev afspejlet i det gennemsnitlige forhold mellem gæld og BNP, der i 1995 steg med 3 procentpoint til over 71%. Tallet for Tyskland omfattede forbundsregeringens gældsovertagelse i forbindelse med genforeningen, især gennem Treuhandanstalt, og dette var klart en medvirkende faktor i stigningen for EU som helhed, men det skal bemærkes, at gældskvoten fortsat blev forringet i ni medlemsstater i 1995. I Luxembourg og Finland ændrede gældskvoten sig ikke, medens det lykkedes Danmark, Belgien, Irland og Italien at nedbringe deres gældskvote med mellem ca. 1 og 6 procent 19- Tabel 6 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK Den offentlige bruttogæld (i % af BNP) 1993 Niveau 1994 1995 Niveau Årlig ændring Niveau Årlig ændring 137. 9 80. 1 48. 2 111. 8 60. 5 45. 4 97. 5 119. 4 6. 2 81. 1 62. 8 67. 2 57. 3 76. 0 48. 5 136. 0 76. 0 50. 4 110. 4 63. 1 48. 3 91. 1 125. 6 5. 9 77. 6 65. 0 70. 0 59. 5 79. 3 50. 2 -1. 9 -4. 1 +2. 2 -1. 4 +2. 6 +2. 9 -6. 4 +6. 2 -0. 3 -3. 5 +2. 2 +2. 8 +2. 2 +3. 3 +1. 7 •" 133. 7 71. 9 58. 1 111. 5 65. 7 52. 4 85. 5 124. 8 5. 9 79. 0 69. 4 71. 6 59. 6 79. 9 54. 0 -2. 3 -4. 1 +7. 7 +1. 1 +2. 6 +4. 1 -5. 6 -0. 8 0. 0 + 1. 4 +4. 4 +1. 6 0. 0 +0. 6 +3. 8 EUR 66. 2 68. 2 +2. 0 71. 2 +3. 0 Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996 point. Endelig skal det påpeges, at den voksende gældskvote i de fleste medlemsstater på et tidspunkt, hvor der generelt er sket en budgetmæssig forbedring, understreger behovet for styrkede finanspolitiske tiltag. Generelt har den diskretionære Tabel 7 budgetkonsolidering derfor bidraget mindre i 1995, end det var håbet. Det er skuffende, at man ikke har kunnet opfylde de tidligere forventninger fuldt ud, i betragtning af at medlemsstaterne i deres nationale konvergensprogrammer offentligt har erkendt vigtigheden af fortsatte bestræbelser på at opfylde konvergenskriterierne. Det er også skuffende i betragtning af den budgetmæssige divergens, der fortsat gør sig gældende, således som det også fremgår af Rådets (ØkoFin) beslutninger om de uforholdsmæssigt Offentlige underskud i 1995: Fremskrivninger i konvergensprogrammer (KP) og Kommissionens seneste prognose (KOM) Dato KP(a) KOM B DK D GR E F IRL NL A P FIN S UK 6/92 (6/94) 11/94 11/93 6/94 7/94 11/93 (7/95) 6/94 9/92 (6/95) 10/94 5/95 11/93 (10/94) 9/95 6/95 3/95 3. 8 (4. 3) 3. 0 2 -3 10. 7 5. 9 4. 2/4. 1 (5. 0) <3 4. 7(7. 5) 3. 7 41/2 3 VA (b) 5. 8) 5. 3 9. 0 3 % (c) 4. 5 1. 4 3. 5 9. 2 6. 1 5. 0 2. 4 7. 2 3. 4 6. 2 5. 4 5. 6 8. 1 6. 0 a) Tallene i parentes er reviderede officielle mål, der ikke er fremlagt som konvergensprogrammer på EU-plan b) Gennemsnit for 1995-97. c) Finansår 1995/96. Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996 store underskud, som defineret i traktaten. -20- Budgetudsigterne - Mange landes vigtigste opgave er at fortsætte bestræbelserne på at bringe de offentlige finanser på en mere sund basis. De fleste lande forventes at nedbringe deres faktiske budgetunderskud i 1996. På grundlag af de bebudede konkrete foranstaltninger og den uventet længevarende pause i opsvinget, ser det dog ikke ud til, at resultaterne bliver tilstrækkelige sammenlignet med de mål, der blev fastlagt i såvel retningslinjerne som de nationale konvergensprogrammer. For øjeblikket er det kun sandsynligt, at tre medlemsstater (Danmark, Irland og Luxembourg) i år far underskud under referenceværdien på 3% i stedet for de syv lande, man forventede på det tidspunkt, hvor 1995-retningslinjerne blev vedtaget. Siden vedtagelsen af retningslinjerne i juli 1995 har næsten alle medlemsstater bebudet nye budgetforslag for 1996 og, i visse tilfælde, for 1997. Disse forslag tager sigte på at nedbringe de offentlige underskud yderligere i år og næste år, således at de inden 1997 udgør højst 3% af BNP i alle lande undtagen Grækenland og Italien. Følgende landes regeringer har bebudet særlig omfattende justeringsforanstaltninger: Belgien i september 1995 (skatteforhøjelser og udgiftsbegrænsinger), Finland i september 1995 (udgiftsnedskæringer i 1996 og 1997), Italien i september 1995 (bekæmpelse af skatteunddragelse, forhøjelse af socialsikringsbidrag og nedskæringer i overførsler til ikke-statslige institutioner), Frankrig i august 1995 (skattemæssige foranstaltninger til nedbringelse af statens underskud), i november 1995 (gennemgribende reform af den sociale sikringsordning) og i maj 1996 (udgiftsnedskæringer og sanering af sociale udgifter), Østrig i april 1996 (udgiftsnedskæringer, skatteforhøjelser og reform af pensionsordning) og Tyskland i april 1996 (udgiftsnedskæringer). Da den gennemsnitlige økonomiske vækst for 1996 ser ud til at blive lavere end forventet på det tidspunkt, hvor de fleste af disse budgetplaner blev udarbejdet, er det blevet vanskeligere at nedbringe underskuddet i år. Flere medlemsstater har allerede bebudet yderligere foranstaltninger (f. eks. fastfrysning af visse udgiftsposter i Tyskland og Frankrig) for at opveje en del af de budgetoverskridelser, der skyldes den svagere væksts indvirkning på skatteindtægterne og de sociale overførsler, og andre vil sandsynligvis gøre det samme i de kommende måneder. Forudsat at alle de vedtagne foranstaltninger gennemføres fuldt ud i de respektive medlemsstater, kan der forventes en betydelig korrektion af de underliggende budgetstillinger. Det skal dog gentages, at selv om disse foranstaltninger ganske vist er prisværdige, er de i flere tilfælde stadig -21- utilstrækkelige i forhold til såvel de foreliggende problemer som målene i de nationale konvergensprogrammer. //. 1. 4. Konkurrenceevnen I retningslinjerne for 1995 blev det gentaget, hvor vigtigt det er at gennemføre reformer for at styrke de underliggende vækstfaktorer og gøre EU-økonomierne mere dynamiske og konkurrencedygtige. Det er indlysende, at det i vid udstrækning påhviler de enkelte medlemsstater at skabe betingelser for etablering af et fortsat konkurrencebetonet erhvervsklima. Dette forudsætter, at den økonomiske politik og budget- og socialpolitikken gøres tilstrækkelig målrettet, således at der fortsat er overensstemmelse med medlemsstaternes målsætninger på dette område. Disse nationale bestræbelser må dog suppleres og styrkes ved tiltag på EU-plan. Det må fortsat understreges, hvor vigtigt det er på EU-plan fuldt ud at udnytte de muligheder, som det indre marked frembyder. I april 1996 var 89,7% af direktiverne vedrørende det indre marked gennemført i national lovgivning. Danmark har gennemført flest direktiver (96,6%) efterfulgt af Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Luxembourg og Spanien. De sektorer, der fortsat frembyder de største problemer, når det gælder gennemførelse af direktiverne vedrørende det indre marked, er offentlige indkøb, forsikringsvirksomhed og intellektuel samt industriel ejendomsret. Bestræbelserne på at forbedre konkurrenceevnen intensiveres nu, i forbindelse med Kommissionens seneste forslag til en pagt for tillid og beskæftigelse, ved at øge indsatsen inden for især forskning og udvikling, transeuropæiske net og fremme af dynamiske små og mellemstore virksomheder (SMV). Dette kommissionsinitiativ forstærker den indsats, der allerede er gjort for konkurrenceevnen på en lang række områder på EU-plan. EU har i de seneste år fortsat sine bestræbelser på at supplere det indre marked med indførelse af effektive konkurrenceregler, for at medlemsstaternes virksomheder kan fungere effektivt og opnå fremgang. I det følgende skitseres de vigtigste tiltag: • Kommissionen fremlagde sidste år en række vigtige forslag inden for telekommunikation for at sikre større liberalisering af reglerne. En sådan liberalisering er væsentlig for Fællesskabets målsætninger for informationssamfundet. Indførelse af fri konkurrence på -22- telemarkedeme påvirker hele EU-økonomiens konkurrenceevne. Kommissionen fremsatte desuden forslag vedrørende posttjenesterne i EU. Konkurrencepolitikken har også faet større betydning for fremme af EU-industriens konkurrenceevne. I 1995 reviderede Kommissionen rammebestemmelserne for støtte til SMV, skibsbygning og F&U. Der er truffet foranstaltninger til en lovgivningsmæssig og administrativ forenkling. Kommissionen nedsatte en rådgivende gruppe for konkurrenceevnen bestående af højtstående eksperter og erhvervsfolk og med Ciampi som formand, og denne gruppe aflagde rapport til Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995. På Det Europæiske Råds møde i Madrid noterede man sig en kommissionsrapport om den nøglerolle, SMV kan spille som en potentielt betydningsfuld, vækstskabende og beskæftigelsesfremmende sektor. Kommissionen påpegede dog i sin rapport, at SMV måtte støttes gennem særlige foranstaltninger og et udviklingsfremmende erhvervsklima. Rådet opfordrede derfor Kommissionen til at fremsætte forslag til at udnytte SMV's potentiale, forbedre deres konkurrenceevne og anspore dem til at fremme deres erhvervsaktiviteter både i Europa og på internationalt plan. Kommissionen vedtog derfor den 20. marts 1996 et forslag til et nyt flerårigt program for SMV for 1997 til 20004, der blev forelagt Rådet. Sidste år blev der også gjort fremskridt med hensyn til de transeuropæiske net (TEN) inden for transport, telekommunikation og energi. Det Europæiske Råd i Madrid opfordrede medlemsstaterne til at prioritere den effektive gennemførelse af TEN-projekter højest og opfordrede Rådet (EcoFin) til at træffe de nødvendige beslutninger om supplering af de finansielle midler, der for øjeblikket er afsat til disse net. Fællesskabets indsats i forbindelse med struktur- og samhørighedsfondene for at fremme de fysiske og menneskelige ressourcer i de mindre velstillede EU-regioner har fortsat ydet et vigtigt bidrag til den afbalancerede udvikling af alle områder. Endelig gør EU en aktiv indsats på miljøområdet såvel internt som i internationale fora. For at øge miljøpolitikkens beskæftigelsesfremmende potentiale understregede Det Europæiske Råd i Madrid, at en sådan politik bør baseres på markedsinstrumenter, herunder miljøskatter og -afgifter. Dok. KOM(96) 98 endelig udg. af 20. marts 1996. //. 1. 5. Beskæftigelsen og arbejdsmarkedet -23- I 1995-retningslinjerne blev det understreget, at mere aktiv og mere effektiv arbejdsmarkedspolitik spiller en helt central rolle for tilvejebringelsen af både en højere økonomisk vækstrate over en årrække og en forøgelse af vækstens jobskabende virkning. Som nævnt i afsnit 1, var væksttendenserne i 1995 generelt set skuffende med en BNP-stigningstakt, der var utilstrækkelig til at fremkalde en væsentlig stigning i beskæftigelsen. Hvis det imidlertid lykkes at gøre resolut fremskridt mod yderligere forbedring af balancen i den makroøkonomiske politik, vil EU kunne bevæge sig mere og mere i retning af en varig og beskæftigelsesfremmende vækst. Et afgørende element i EU's jobskabelsesstrategi består i at forøge antallet af jobs forbundet med et givet produktionsniveau ("vækstens beskæftigelsesindhold"). Det skal imidlertid bemærkes, at det er vanskeligt at vurdere, om der er blevet gjort underliggende fremskridt på dette område på basis af observationer som kun dækker et begrænset tidsrum. Det skyldes, at den målte arbejdsproduktivitet varierer betydeligt over den økonomiske konjunkturcyklus og afspejler den forsinkede tilpasning af beskæftigelsen til ændringer i den økonomiske vækst. Ikke desto mindre tyder det foreliggende materiale på, at vækstens beskæftigelsesindhold er blevet forøget i nogle få lande, men at der ikke er sket nogen ændring i de fleste lande og ej heller i EU-gennemsnittet. Tabel 8 Vækst, beskæftigelse og produktivitet Real BNP-vækst (% p. a. ) Beskæftigelse (% p. a. ) Arbejdsproduktivitet (% p. a. 74-85 86-90 91-95 Memo 7995 74-85 86-90 91-95 Memo 1995 74-85 86-90 91-95 Memo 1995 B DK D GR E F IRL NL A P FIN S UK EUR 1. 8 2. 0 1. 7 2. 5 1. 9 2. 2 3. 8 2. 8 1. 8 1. 9 2. 2 2. 2 2. 7 1. 8 1. 4 2. 0 3. 0 1. 4 3. 4 1. 9 4. 5 3. 2 4. 6 3. 0 4. 6 3. 1 3. 0 5. 1 3. 4 2. 3 3. 3 3. 3 1. 3 2. 0 1. 8 1. 3 1. 4 1. 1 4. 8 1. 1 2. 4 1. 9 2. 0 1. 1 -0. 8 0. 1 1. 2 1. 3 1. 9 2. 6 1. 9 2. 0 3. 0 2. 2 8. 6 3. 0 3. 2 2. 4 1. 8 2. 5 4. 2 3. 0 2. 4 2. 5 -0. 3 0. 5 -0. 2 1. 0 -1. 4 0. 1 0. 1 0. 9 0. 5 -0. 1 0. 7 -0. 4 0. 3 0. 8 -0. 2 0. 0 USA JAP Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. 2. 8 4. 5 2. 2 1. 3 2. 3 3. 6 2. 0 0. 9 1. 8 0. 7 1. 1 0. 3 1. 5 0. 9 3. 3 0. 8 1. 0 0. 6 3. 1 1. 9 0. 7 1. 1 0. 2 1. 0 1. 8 1. 3 2. 1 1. 5 -0. 4 -0. 4 0. 0 0. 9 -0. 4 -0. 1 1. 5 -1. 0 2. 7 0. 7 1. 1 -0. 4 -3. 6 -2. 2 -1. 2 -0. 5 1. 0 0. 8 0. 4 1. 5 -0. 3 0. 9 2. 7 1. 2 3. 8 -0. 4 2. 5 1. 4 -0. 1 -0. 6 2. 2 1. 6 0. 6 0. 6 1. 5 0. 3 2. 1 1. 5 1. 9 1. 6 3. 4 2. 1 3. 7 1. 8 1. 2 2. 0 1. 6 2. 6 2. 4 1. 0 1. 6 2. 0 0. 5 3. 0 1. 9 1. 2 1. 9 1. 0 1. 2 2. 4 3. 6 2. 4 1. 5 1. 2 2. 2 3. 9 3. 2 1. 2 1. 5 1. 9 0. 6 3. 0 1. 7 2. 4 2. 6 0. 7 1. 8 1. 2 3. 3 2. 3 -0. 3 1. 2 0. 9 1. 5 2. 9 2. 3 2. 4 2. 0 1. 1 0. 5 1. 6 1. 1 2. 2 1. 1 0. 3 1. 0 4. 6 3. 4 0. 7 1. 0 1. 9 3. 1 2. 0 1. 4 1. 8 1. 9 0. 6 0. 6 -24- I Spanien synes de seneste års arbejdsmarkedsreformer at have bidraget til en betydelig vækst i beskæftigelsen i 1995 (2,7% på baggrund af en BNP-vækst på 3%), og denne udvikling forventes at fortsætte i 1996. Også i Frankrig, Nederlandene og i mindre grad Belgien synes nyligt gennemførte foranstaltninger at have bidraget til, at beskæftigelsen har reageret gunstigere på væksten i 1995, end der på basis af den hidtidige udvikling ville have været grund til at forvente. For Danmarks vedkommende kan den gunstige udvikling i beskæftigelsen til dels skyldes landets aktive arbejdsmarkedspolitik. Navnlig som et resultat af den overordentlig stærke økonomiske vækst i Irland oplevede landet for andet år i træk en meget kraftig vækst i beskæftigelsen i 1995. Som kontrast hertil er beskæftigelsen i Tyskland blevet hæmmet af nedskæringerne inden for landets store fremstillingsindustri, der på grund af omkostningsniveauet i Tyskland har mistet en del af sin konkurrencedygtighed på internationalt plan, og i Italien er mange arbejdspladser gået tabt inden for de serviceerhverv, der i stigende grad er blevet udsat for et konkurrencepres, og som er blevet ramt af flere års meget ringe stigning i det indenlandske forbrug. Retningslinjerne understregede også betydningen af både de fem prioriterede områder, der blev opstillet af Det Europæiske Råd i Essen, og samme Europæiske Råds opfordring til medlemsstaterne til at omsætte denne strategi gennem flerårige programmer for deres politik på dette område. Da de pågældende programmer vil give et sammenhængende billede af alle eksisterende eller planlagte nationale foranstaltninger til omsætning af strategien, skulle programmerne blive et vigtigt instrument til overvågning og vurdering af udviklingen på det arbejdsmarkedspolitiske område. For at gøre dem så effektive som muligt bør programmerne koordineres bedre med konvergensprogrammerne, eftersom tilvejebringelsen af konvergens, vækst og beskæftigelse hænger uløseligt sammen. Der vil også være behov for at ændre deres nuværende indhold og udformning på visse punkter, herunder fastsættelse af nationale mål for bestemte foranstaltninger og opprioritering af emner, der vedrører det mellemlange og lange sigt. Den første vurdering af de fremskridt der er gjort med gennemførelsen af EU's beskæftigelsesstrategi blev fremlagt i en fælles rapport fra Rådet (økonomi- og finansministrene samt socialministrene) og Kommissionen til Det Europæiske Råd i Madrid. Denne rapport fremhævede og bifaldt den store indsats, som medlemsstaterne havde gjort siden Essen-topmødet, navnlig deres erkendelse af, at det er nødvendigt at benytte en integreret fremgangsmåde baseret på sammenhængen mellem den makroøkonomiske og den strukturelle politik for øget beskæftigelse. I rapporten blev det imidlertid også understreget, at hvis beskæftigelsessituationen i EU skal forbedres væsentligt, skal der sættes ekstra skub i medlemsstaternes arbejdsmarkedsreformer. I rapporten blev en række foranstaltninger fremhævet som værende særligt vigtige for styrkelsen af de nationale initiativer knyttet til beskæftigelsesreformer. På basis af anbefalingerne i den fælles rapport tilskyndede Det Europæiske Råd i Madrid medlemsstaterne til at opprioritere et antal -25- områder i deres flerårige beskæftigelsesprogrammer. Med udgangspunkt i programmerne og et sæt indikatorer vil den fælles indsats for at forbedre både beskæftigelsessituationen og foranstaltningernes effektivitet blive vurderet på EU-plan. Siden topmødet i Madrid har debatten om arbejdsmarkedsreformer været centreret omkring og bygget på forslaget fra Kommissionens formand til en beskæftigelsespagt. Formålet med denne pagt er at konkretisere Madrid-topmødets bekræftelse af, at jobskabelse stadig i de kommende år vil være det vigtigste politiske nøgleområde for EU. Pagtens makroøkonomiske og strukturelle rammevilkår vil være baseret på den strategi, der er beskrevet i disse og tidligere retningslinjer, og der vil desuden blive gjort brug af de relevante EU-instrumenter til at fremme dynamikken, væksten og beskæftigelsen. Pagten tager sigte på, med deltagelse af arbejdsmarkedets parter, at nå frem til konkrete politiske tilsagn om beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. 11. 2. Udsigterne for den økonomiske udvikling -26- Forværringen af det økonomiske klima i slutningen af 1995 og i begyndelsen af 1996 har vanskeliggjort den opgave, der består i at nedbringe ledigheden og genskabe sunde offentlige finanser i EU. Der forventes imidlertid et opsving i den økonomiske aktivitet i anden halvdel af 1996 og i 1997. Dette vil føre til nye arbejdspladser og vende den nuværende tendens til stigende ledighed. Men for at sikre et betydeligt og vedvarende fald i ledigheden er det nødvendigt at opretholde en stærk økonomisk vækst over en lang periode og at gøre yderligere fremskridt med hensyn til de strukturelle reformer. II. 2. 1. Vækstudsigterne Den seneste økonomiske afmatning, manglende jobsikkerhed og usikkerhed om indkomstudviklingen har undergravet den økonomiske tillid blandt forbrugerne. Tilliden i erhvervslivet har lidt et knæk som følge af store, ubegrundede valutasvingninger, manglende udsigter til en opgang i den samlede efterspørgsel og vedvarende strukturelle svagheder. Ikke desto mindre er der ved at opstå tegn på, at svækkelsen af tilliden nu er ved at høre op, og at efterspørgslen formentlig er vendt og begyndt at stige i en række lande. Derfor forventes den økonomiske aktivitet i EU at nå sit laveste punkt og derpå vende i løbet af første halvdel af dette år. På basis af de sunde fundamentale økonomiske forhold Tabel 9 på udbudssiden (især lav inflation og et relativt stort gennemsnitligt investeringsafkast) og gunstigere monetære og finansielle vilkår forventes et opsving i økonomien i EU i anden halvdel af 1996, og det vil blive styrket af afslutningen af den igangværende lagertilpasning. Opgangen forventes gradvis at accelerere i 1997. I den seneste økonomiske prognose fra Kommissionens tjenestegrene forventes den økonomiske vækst i EU som helhed at ligge på omkring \Vi% i år efterfulgt af en vækst på ca. 2 Vi% i 1997. Opsvinget forventes at blive drevet af en forholdsvis stærk eksport ud af EU, en fornyet B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK BNP i faste priser (Årlig real ændring i %) 1993 1994 1995 1996 1997 -1. 6 1. 5 -1. 2 -1. 0 -1. 2 -1. 5 3. 1 -1. 2 0. 0 0. 2 0. 4 -1. 2 -1. 2 -2. 2 2. 2 2. 2 4. 4 2. 9 1. 5 2. 1 2. 7 6. 7 2. 1 3. 3 2. 7 3. 0 1. 0 4. 0 2. 6 3. 8 2. 8 1. 9 2. 6 1. 9 2. 0 3. 0 2. 2 8. 6 3. 0 3. 2 2. 4 1. 8 2. 5 4. 2 3. 0 2. 4 2. 5 1. 1 1. 3 0. 5 2. 0 2. 0 1. 0 5. 6 1. 8 2. 6 1. 8 0. 7 2. 3 3. 0 1. 2 2. 4 1. 5 2. 3 2. 7 1. 8 2. 5 2. 9 2. 1 4. 9 2. 7 3. 0 2. 5 1. 1 2. 8 3. 6 2. 0 3. 0 2. 4 styrkelse af kapitaldannelsen og et fortsat moderat - EUR -0. 6 men dog efterhånden stigende - privatforbrug. Kilde: Kommissionens prognose 1996. fra foråret -27- I Tyskland, Frankrig og en række nabolande vil de negative virkninger af den kraftige valutakursappreciering i foråret 1995 efterhånden aftage, til dels som følge af en omfattende vending af de oprindelige overdrevne valutakursudsving. Med yderligere hjælp fra et betydeligt rentefald og den forventede styrkelse af tilliden forventes det, at den økonomiske aktivitet vil begynde at stige i 1996 og blive yderligere styrket i 1997. I Italien, Sverige, Spanien og andre lande vil den fortsatte justering af det makroøkonomiske policy-mix, som har gjort det muligt for landenes valutaer i større eller mindre grad at genvinde noget at det tabte terræn, sandsynligvis bidrage til at sænke de korte og lange rentesatser og til at øge tilliden, hvilket igen ventes at sætte skub i den indenlandske efterspørgsel senest i løbet af anden halvdel af 1996, og dermed også mindske vækstens afhængighed af eksport. I Det Forenede Kongerige skulle den seneste lempelse af pengepolitikken, den forbedrede situation på boligmarkedet og landets gunstige konkurrenceevne gøre det muligt at opretholde en vedvarende, ikke-inflationær vækst. Ikke desto mindre er der betydelige usikkerhedsmomenter forbundet med de økonomiske udsigter. De lande, hvis valutaer apprecierede i 1995, har endnu ikke til fulde overvundet virkningerne af den tabte konkurrenceevne, og i de fleste af de lande, hvis valutaer deprecierede i 1994-95, er rentespændet i forhold til DEM stadig forholdsvis stort. Grundet den fremherskende tilbageholdenhed og den store arbejdsløshed kunne erhvervslivets og forbrugernes forbrugsmæssige reaktion på forbedringen af de monetære og finansielle vilkår og på mindskelsen af budgetuligevægtene blive svagere eller indtræffe senere end normalt. Desuden gælder det, at hvis udviklingen hen imod sundere offentlige finanser og strukturelle reformer blev hæmmet af stigende folkelig og politisk modstand, kunne dette underminere de fastlagte økonomisk-politiske målsætningers troværdighed og forstærke tvivlen blandt nogle observatører med hensyn til, om et tilstrækkeligt stort antal medlemsstater vil være parate til at deltage i ØMU fra dens starttidspunkt den 1. januar 1999. En sådan udvikling ville sandsynligvis medføre en stigning i de lange renter og kunne skabe en risiko for spændinger på valutamarkederne. Det ville fa alvorlige følger for chancerne for et fornyet og vedvarende opsving og for muligheden for at skabe nye arbejdspladser. Nogle af de usikkerhedsmomenter, der knytter sig til de økonomiske udsigter, er dog også af positiv karakter. Eftersom de underliggende fundamentale økonomiske forhold i EU i dag er gunstige, og eftersom justeringen af policy-mixet forventes at fortsætte, kunne genoplivningen af den økonomiske aktivitet meget vel blive stærkere end forventet, når først der er genskabt den fornødne tillid. 11. 2. 2. Beskæftigelsesudviklingen •28- Beskæftigelse — Da der kun forventes en svag stigning i den økonomiske aktivitet i begyndelsen af 1996, forventes udviklingen i beskæftigelsen ligeledes at forblive ugunstig i de kommende måneder. Forudsat at den økonomiske vækst som antaget tager til, skulle der i løbet af anden halvdel af 1996 vise sig en beskæftigelsesfremgang, som formodes at ville accelerere i 1997. Den samlede beskæftigelse forventes at stige med en beskeden V*% i år og med Vi% næste år. Ikke alle medlemsstater forventes at få del i denne Tabel 10 Arbejdsmarkedet beskedne stigning i beskæftigelsen i 1996. I Tyskland og Østrig forventes beskæftigelsen at falde betydeligt. Holder denne forudsigelse stik, vil Beskæftigelses- vækst (i % pr. år) Ledighed ( i% af arbejdsstyrken) 1996 blive femte år i træk med tab af 1995 1996 1997 1995 1996 1997 arbejdspladser i Tyskland, hvor økonomien er plaget af et højt relativt omkostningsniveau. I de fleste andre medlemsstater er forventningerne til beskæftigelsesvæksten ligeledes blevet nedjusteret. I Belgien, Danmark, Frankrig og Portugal forventes beskæftigelsen nu at stagnere eller falde i år. På den anden side forventes beskæftigelsesvæksten at forblive forholdsvis stærk (1% eller mere) i Grækenland, Spanien, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Finland og Det Forenede Kongerige. Med udgangspunkt i de aktuelle formodninger om den økonomiske vækst skønnes det, at beskæftigelsen vil stige mere bredt i B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EUR 0. 4 1. 5 -0. 3 0. 9 2. 7 1. 2 3. 8 -0. 4 2. 5 1. 4 -0. 1 -0. 6 2. 2 1. 6 0. 6 0. 6 -0. 1 0. 0 -0. 8 1. 0 1. 4 0. 0 2. 3 0. 2 1. 7 1. 0 -1. 0 -0. 1 1. 7 0. 6 0. 9 0. 2 0. 7 0. 7 -0. 1 1. 2 1. 5 0. 6 1. 7 0. 4 2. 6 1. 4 -0. 4 0. 5 2. 1 1. 0 1. 0 9. 9 6. 8 8. 3 9. 1 22. 9 11. 5 14. 4 11. 8 2. 9 7. 3 4. 0 7. 2 17. 2 9. 2 8. 8 10. 1 6. 1 9. 3 9. 1 22. 5 11. 7 13. 4 11. 8 3. 0 7. 2 4. 6 7. 4 16. 3 8. 8 8. 4 9. 8 5. 8 9. 4 9. 0 22. 1 11. 7 12. 8 11. 7 2. 9 7. 0 5. 1 7. 2 15. 0 8. 3 8,0 0. 6 10. 9 10. 9 10. 8 Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996 1997. Men med de betydelige arbejdspladsnedlæggelser, der forventes at fortsætte inden for fremstillingssektoren, skønnes det, at beskæftigelsesvæksten vil forblive negativ i Tyskland og - som følge af lav økonomisk vækst - ligeså i Østrig. Ledighed — På baggrund af den træge beskæftigelsesvækst i EU i 1996-97 forventes ledigheden at stige yderligere i de kommende måneder, før den begynder at falde langsomt i løbet af anden halvdel af 1996. For året som helhed forventes ledigheden at forblive uændret på sidste års niveau, dvs. på næsten 11% af den civile arbejdsstyrke. Næste år vil den kunne falde langsomt til 10%% i gennemsnit og muligvis nå ned på 10Vi% ved årets udgang. Ledighedstendensen i de enkelte medlemsstater afspejler i det store og hele den forventede beskæftigelsesudvikling. I år forventes ledigheden at stige væsentligt (med Vi procentpoint eller -29- mere) i Tyskland og Østrig, skønt ledigheden i Østrig stadig er forholdsvis lav sammenlignet med EU-gennemsnittet. I Belgien, Frankrig og Portugal kunne der også ske en forværring, og den langsomme beskæftigelsesvækst kan kun lige stabilisere ledigheden i Italien. På den anden side vil ledigheden sandsynligvis fortsætte med at falde i seks medlemsstater. Til disse lande hører de tre, der er hårdest ramt af ledighed (Irland, Finland og Portugal), men ledighedsprocenten vil fortsat ligge på et meget højt niveau i disse lande. I alle tre lande udlignes virkningen af den stærke beskæftigelsesvækst på ledighedstallene til dels af en betydelig forøgelse af arbejdsstyrken. Den mest positive udvikling ventes at finde sted i Det Forenede Kongerige og Danmark, hvor der forventes et yderligere fald på omkring Vi procentpoint, hvilket vil bringe ledigheden i de to lande ned på et niveau, der ligger et godt stykke under EU-gennemsnittet. I 1997 skønnes ledigheden at falde mere eller mindre i alle medlemsstater med undtagelse af tre. I Tyskland og Frankrig vil ledigheden formentlig forblive uændret, mens den i Østrig nok vil stige yderligere. For EU som helhed har den seneste vækst- og ledighedsudvikling været skuffende. Fremskridt i retning af målsætningerne i traktatens artikel 2, dvs. fremme af en bæredygtig og ikke-inflationær vækst og et højt beskæftigelsesniveau, har ikke været tilstrækkeligt. Desuden har såvel de seneste som de prognosticerede udviklingstendenser skabt tvivl med hensyn til muligheden for at opfylde målsætningerne i Kommissionens hvidbog fra 1993 om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, som lød på oprettelse af 15 mio. nye arbejdspladser og en halvering af ledigheden (i forhold til 1994) inden år 2000. Derfor er der behov for en beslutsom indsats på både det makroøkonomiske og strukturelle område for at fremme en bæredygtig vækst i beskæftigelsen. 11. 2. 3. Konvergens Prisstabilitet — Det forventes, at der i år og næste år fortsat vil blive gjort fremskridt med hensyn til at mindske inflationen i EU og i medlemsstaterne. Den gennemsnitlige inflation i EU målt ved deflatoren for det private forbrug forventes at falde til omkring 2Vi% i år og at ligge en anelse derunder i 1997. Udsigterne til en lav og faldende inflation skyldes ikke blot den seneste udvidelse og forventede tilstedeværelse også i 1996-97 af et output gap i EU-økonomien, men også den forstærkede tillid til, at de økonomisk-politiske rammevilkår er inflationsbekæmpende. Denne troværdighed er godt rodfæstet i Tyskland og i de lande, hvis valutaer er tæt knyttet til DEM. En række andre lande har haft stor succes med en pengepolitik rettet mod at reducere inflationen til et på forhånd fastsat niveau. I Italien, Sverige, Spanien og Portugal er tilliden til inflationsbekæmpelsen blevet styrket, idet centralbankerne er blevet gjort uafhængige, og i Finland er der sket det samme takket være de skridt, der er gjort i samme retning. I disse lande spiller finanspolitikken en særlig vigtig rolle for forankringen af lave inflationsforventninger og for bevarelsen af tilliden til deres valutaer. I alle disse lande har en beslutsom og inflationsbekæmpende pengepolitisk indsats kombineret med mere troværdige bestræbelser på at rette op på de offentlige -30- Tabel 11 P r i s- og l ø n u d v i k l i n g1 (Årlig ændring i %) Priser Nominelle lønninger pr. ansat 1 9 95 1 9 96 1 9 97 1 9 95 1 9 96 1 9 97 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EUR 1. 5 1. 8 2. 0 9. 3 4. 6 1. 6 2. 5 5. 7 2. 0 1. 1 2. 2 4. 2 1. 1 2. 7 2. 6 3. 0 2. 0 1. 8 1. 6 8. 3 3. 6 1. 8 2. 3 4. 1 1. 7 1. 9 2. 1 3. 1 1. 0 1. 7 2. 7 2. 6 1. 8 2. 4 1. 6 7. 0 3. 2 1. 6 2. 4 3. 5 2. 1 2. 0 1. 6 3. 0 1. 5 2. 5 2. 5 2. 4 1. 9 3. 3 3. 8 1 2. 5 2. 4 2. 4 3. 1 5. 2 3. 9 3. 0 3. 8 4. 6 5. 3 3. 0 3. 1 3. 5 1. 7 3. 9 2. 6 11. 1 3. 8 2. 3 4. 0 5. 4 3. 5 1. 9 3. 0 4. 6 4. 0 5. 2 3. 6 3. 4 2. 2 3. 6 2. 4 9. 6 3. 6 2. 5 5. 0 4. 8 3. 8 2. 5 2. 9 4. 0 4. 0 4. 5 3. 6 3. 2 finanser ført til, at deres valutaer er steget 1 Henholdsvis privatforbrugsdeflator og nominelle lønninger inkl. diverse bidrag pr. ansat. betydeligt i forhold til tidligere lavpunkter. Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. Dette vil sandsynligvis hjælpe processen med at nedbringe yderligere på vej og muliggøre en gradvis lempelse af pengepolitikken, som har begrænset den indenlandske efterspørgsel i disse lande. I EU som helhed og i flertallet af medlemsstaterne forventes de nominelle lønninger og diverse bidrag pr. ansat at forblive kompatible med behovet for at fastlåse lav inflation og skabe nye arbejdspladser. I gennemsnit forventes de nominelle lønninger at stige med ca. 3/4% i år og en anelse mindre næste år, og denne stigning skal sammenholdes med en forventet inflationsrate på omkring 2Vi% p. a. De reale lønomkostninger vil formentlig blive ved med at stige mindre end produktiviteten, hvilket skulle bidrage til en yderligere stigning i erhvervslivets samlede afkast. I nogle lavinflationslande, særlig Tyskland, har en forholdsvis dæmpet efterspørgsel og tabet af konkurrenceevne som følge af apprecieringen af DEM begrænset mulighederne for at overvælte stigende lønomkostninger på priserne, og det har lagt en betydelig dæmper på profitmargenerne inden for de konkurrenceudsatte sektorer. Det er klart, at lønudviklingen ikke øjeblikkeligt kan indrette sig efter valutakursbevægelser, og i de tilfælde, hvor der helt klart er tale om en overreaktion, er en markedsskabt korrektion af valutakurserne bestemt den bedste løsning. For dog stadig at bevare landets konkurrenceevne og dets evne til at tiltrække investeringer inden for den private sektor er det vigtigt at holde igen ved indgåelse af lønoverenskomster og samtidig træffe foranstaltninger til at øge produktiviteten og beskæftigelsen. -31- I nogle deprecierende lande, navnlig Italien, forventes reallønningerne at indhente noget af de seneste års tabte terræn. I disse lande er der risiko for, at arbejdstagerne for hurtigt vil forsøge at genvinde de seneste års tab af købekraft ved at stille krav om højere lønninger og dermed igangsætte en løn/pris-spiral. I stedet burde fortsættelsen af en passende lønudvikling kombineret med troværdige finanspolitiske foranstaltninger fremkalde en appreciering af disse valutaer og dermed mindske det importerede inflationspres. Et policy-mix af denne art blev med succes gennemført i Sverige sidste år. Men i 1996 skønnes det, at stigningstakten for de nominelle lønninger i Sverige vil blive betydeligt større, trods den forventede nedbremsning af forbrugerpriserne. Denne lønudvikling risikerer at komme på tværs af staj)ilitetsmålsætningen og forekommer ikke at være en passende afspejling af behovet for at bevare og skabe arbejdspladser. Kombineret med den betydelig appreciering af den svenske krone kan dette endvidere true landets konkurrenceevne over for udlandet. Inflationen (deflatoren for det private forbrug) forventes at forblive under 3% i 1996-97 i de lande, der allerede opfylder dette krav. Og i de syv lande, hvor inflationen ikke overskred 2% sidste år (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Finland), forventes den at forblive under det niveau i år og næste år (med mulig undtagelse af Danmark og Luxembourg). I de overordnede retningslinjer fra 1995 blev det anbefalet, at lande med en inflation på mellem 2% og 3% skulle forsøge at reducere inflationen til under 2%. I denne henseende forventes visse fremskridt i 1996 (Irland, Østrig og Sverige), men - i henhold til de nuværende skøn - færre fremskridt i 1997 (grundet den eventuelle inflationsstigning i Danmark, Irland, Luxembourg og Sverige). Der forventes at blive gjort synligt fremskridt i de fire lande, hvor inflationen i dag overskrider 3%. Forudsat at bestræbelserne føres videre, vil inflationen i Spanien og Portugal sandsynligvis nærme sig den øvre grænse for målet fastsat i retningslinjerne (3%) i 1997. På baggrund af en markant dæmpning af importprisstigninger og udelukkelsen af nye indirekte skattestigninger forventes forbrugerprisinflationen i Italien at falde til 3'/2% i 1997. Ved hjælp af mere resolutte bestræbelser, navnlig på budgetområdet, skulle det i Grækenland være muligt at reducere inflationen til under de 7%. der i dag er prognosen for 1997. Budgetudsigterne for 1996-1997. - Et stort antal medlemsstater har i markant grad taget skridt til at konsolidere de offentlige finanser i 1996 og i mange tilfælde ligeledes i 1997. I henhold til Kommissionens skøn over de konjunkturkorrigerede budgetsaldi forudsætter de nuværende budgetter en reduktion af det underliggende budgetunderskud på omkring 3A procentpoint af EU's BNP i 1996 og ud fra de på nuværende tidspunkt kendte foranstaltninger en yderligere reduktion på -32- 3A procentpoint i 1997. I henhold til Kommissionens seneste prognoser, hvori der tages hensyn til den uventet langsomme vækst, er der ikke desto mindre udsigt til et betydeligt lavere fald i EU's samlede offentlige låntagning i 1996 end tidligere forventet. Det gennemsnitlige budgetunderskud forventes nedbragt med Vi procentpoint til lige under 4Vi% af EU's BNP i 1996 (mod 33/4% af BNP i prognosen fra efteråret 1995). De økonomiske prognoser indeholder et scenarie for 1997 baseret på de foranstaltninger, som allerede er vedtaget eller offentliggjort i tilstrækkelige detaljer. Generelle politiske hensigter uden angivelse af specifikke foranstaltninger indgår ikke i scenariet. Der tages i prognoserne højde for de økonomiske pakker, som den tyske, den franske, den østrigske og den svenske regering annoncerede i detaljeret form i april og begyndelsen af maj. De indeholder imidlertid ikke de planlagte tilpasningsforanstaltninger, som den belgiske regering for nylig annoncerede for 1997, idet der ikke forelå tilstrækkeligt detaljerede oplysninger om disse foranstaltninger, da prognoserne blev udarbejdet. Ud over de allerede nævnte medlemsstater forventes en række andre at træffe foranstalt ninger til forbedring af deres budgetforhold i perioden frem til 1997. Ifølge scenariet for 1997 skønnes det gennemsnitlige faktiske budgetunderskud næste år at falde til 3/4% af BNP som følge af de nu kendte foranstaltninger, konjunkturforbedringerne og de lave rentesatser. Tabel 12 Tabel 1 3 Offentlig bruttogæld (% af BNP) Niveau Årlig ændring 1995 1996 19971 1 9 96 1 9 9 71 B DK D GR E F IRL L NL A P FIN S UK 133. 7 71. 9 58. 1 111. 5 65. 7 52. 4 85. 5 124. 8 5. 9 79. 0 69. 4 71. 6 59. 6 79. 9 54. 0 EUR 71. 2 132. 2 71. 0 61. 5 111. 8 67. 8 56. 1 81. 3 124. 5 6. 2 79. 4 72. 4 72. 2 62. 5 80. 8 55. 5 73. 9 130. 6 68. 7 62. 4 111. 4 68. 0 57. 8 77. 3 122. 8 6. 8 78. 7 73. 9 71. 8 63. 2 79. 6 56. 2 74. 3 -1. 5 - 0. 9 3. 4 0. 3 2. 1 3. 7 - 4. 2 - 0. 3 0. 3 0. 4 3. 0 0. 6 2. 9 0. 9 1. 5 - 1. 6 - 2. 3 0. 9 - 0. 4 0. 2 1. 7 - 4. 0 - 1. 7 0. 9 - 0. 7 1. 5 - 0. 4 0. 7 - 1. 2 0. 7 2. 7 0. 4 ' Baseret på de allerede kendte foranstaltninger. Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. Faktisk og konjunkturkorrigeret offentlige budgetsaldo (% af BNP) Faktisk saldo Niveau Konjunktur- korrigeret saldo Årlig ændring2 1 9 95 1 9 96 1 9 9 71 1 9 95 1 9 96 1 9 9 71 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK -4. 5 - 1. 4 - 3. 5 - 9. 2 - 6. 23 - 5. 0 - 2. 4 -7. 1 0. 3 - 3. 4 - 6. 2 - 5. 4 - 5. 6 -8. 1 - 6. 0 - 3. 2 - 0. 9 - 3. 9 -8. 1 - 4. 8 - 4. 2 - 2. 0 - 6. 3 0. 7 -3. 5 - 4. 6 - 4. 4 - 3. 3 - 5. 2 - 4. 4 - 3. 7 - 0. 6 - 2. 9 - 6. 9 - 3. 7 - 3. 0 - 1. 6 - 5. 2 0. 3 - 2. 9 - 3. 1 - 3. 7 - 1. 6 -3. 1 -3. 7 EUR - 5. 0 - 4. 4 - 3. 4 0. 5 1. 6 - 0. 9 2. 6 0. 4 0. 5 - 2. 0 1. 3 - 2. 0 - 0. 2 - 1. 6 0. 2 - 1. 2 1. 1 0. 6 0. 3 1. 8 1. 0 0. 3 1. 0 1. 5 1. 1 0. 3 0. 8 0. 4 0. 2 2. 2 0. 9 1. 5 2. 8 1. 5 0. 9 - 0. 9 - 0. 2 1. 2 0. 8 0. 7 0. 9 0. 6 0. 8 - 0. 6 0. 4 2. 0 0. 5 0. 7 1. 5 0. 3 0. 8 1 Baseret på de allerede kendte foranstaltninger. ' Et positivt tal angiver en forbedring af den konjunkturkorrigerede saldo. 3 Denne tidsserie omfatter socialsikringsbidrag opgjort efter betalingstidspunktet. De nationale myndigheders foreløbige opgørelse efter transaktionstidspunktet indebærer et underkud på -5,8% af BNP for 1995. Tidsserien vil blive ajourført efter transaktionstidspunktet, så snart en række spørgsmål om den korrekte anvendelse af statistiske definitioner er blevet klarlagt. Kilde: Kommissionens prognose fra foråret 1996. -33- Den forventede budgetforbedring er ikke tilstrækkelig til at standse stigningen i bruttogæld/BNP- kvoten i EU, der skønnes at stige med næsten 3 procentpoint til 74% af BNP i år og stort set stabilisere sig på dette niveau i 1997. 1 1996 forventes gældskvoten at stige i alle medlemslande med undtagelse af fire, nemlig Belgien, Danmark, Irland og Italien, mens den i 1997 forventes at stabilisere sig eller falde i ca. to tredjedele af medlemsstaterne. Alle lande med undtagelse af Tyskland og Nederlandene forventes at reducere deres faktiske underskud i 1996, men fremgangen skønnes generelt ikke at leve op til de mål, der er fastsat i både de nationale konvergensprogrammer og i retningslinjerne for 1995. I blot tre medlemsstater, nemlig Danmark, Irland og Luxembourg, forventes det faktiske underskud i år at ligge under referenceværdien på 3%. Belgien, Frankrig, Grækenland, Spanien, Italien, Østrig, Portugal, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige forventes i år at foretage særlig store reduktioner i budgetunderskuddet (tæt på 1% af BNP eller mere). I henhold til scenariet for 1997, der er baseret på en uændret politik, vil Tyskland, Frankrig, Nederlandene og Finland tilslutte sig den gruppe lande, hvis underskud ligger under Maastricht aftalens referenceværdi, mens Østrig og Sverige skønnes at komme tæt på denne værdi. En række medlemsstater, der endnu ikke har fremlagt tilstrækkelige detaljer om nye foranstaltninger, vil skulle gennemføre indgreb på omkring 3A% af BNP for at nå referenceværdien på 3% (Belgien, Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige). I dette scenario er det udelukkende i Italien og Grækenland, at underskuddet på henholdsvis 5lA og 7% af BNP forventes at overstige referenceværdien markant. På baggrund af den utilfredsstillende vækst og beskæftigelsesudvikling er der et presserende behov for på ny at sætte gang i opsvinget i EU. Den udfordring, som de politiske beslutningstagere står over for, er på ny at styrke tilliden og øge jobskabelsen på kort sigt og samtidig forbedre betingelserne for en kraftig vækst og en højere beskæftigelse på mellemlang sigt. Det betyder, at der både skal fastlægges velegnede makroøkonomiske rammevilkår, der skaber en sund balance i det makroøkonomiske policy-mix, og ydes en forstærket strukturpolitisk indsats med henblik på at reducere arbejdsløsheden og styrke konkurrenceevnen i EU. Kommissionens økonomiske årsberetning 1996 indeholdt en detaljeret analyse af de økonomisk-politiske muligheder under de nuværende omstændigheder. Kommissionen har desuden modtaget Europa-Parlamentets og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelser om årsberetningen samt drøftet den med arbejdsmarkedets parter. Det er på denne baggrund, at henstillingen om de overordnede -34- retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politikker for 1996 peger på, hvilke foranstaltninger der er nødvendige, hvis EU's mål med hensyn til vækst, beskæftigelse og konvergens skal nås. ISSN 0254-1459 KOM(96) 211 endelig udg. DOKUMENTER DA 10 Katalognummer : CB-CO-96-237-DA-C ISBN 92-78-04426-1 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-298S Luxembourg