title: INFORME DE LA COMISIÓN AL CONSEJO Y AL PARLAMENTO EUROPEO SOBRE LA CREACIÓN DE UN SISTEMA DE LOCALIZACIÓN DE BUQUES VÍA SATÉLITE PARA LOS BUQUES PESQUEROS COMUNITARIOS

eurovoc_concepts:
fishing area
fishing controls
fishing vessel
research project
satellite communications

text: * * COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS Bruselas, 28. 05. 1996 COM(96) 232 final 96/0140(CNS) Propuesta de REGLAMENTO (CE) DEL CONSEJO que modifica el Reglamento (CEE) n° 2847/93 por el que se establece un régimen de control aplicable a la política pesquera común (presentada por la Comisión) INFORME DE LA COMISIÓN AL CONSEJO Y AL PARLAMENTO EUROPEO SOBRE LA CREACIÓN DE UN SISTEMA DE LOCALIZAOÓN DE BUQUES VÍA SATÉLITE PARA LOS BUQUES PESQUEROS COMUNITARIOS EXPOSICIÓN DE MOTIVOS La presente propuesta de Reglamento del Consejo modifica el Reglamento (CEE) n° 2847/93 del Consejo por el que se establece un régimen de control aplicable a la política pesquera común (denominado en lo sucesivo "Reglamento de control"), para exigir a los Estados miembros que establezcan sistemas de localización por satélite de los buques pesqueros. En 1992, la Comisión propuso un nuevo Reglamento de control en el que se contemplaba la utilización de un sistema de localización continua de los buques pesqueros mediante comunicaciones por satélite, con objeto de mejorar la eficacia del control de las actividades de pesca. Sin embargo, el Consejo no aprobó entonces la propuesta de la Comisión. En su lugar, el Consejo y la Comisión adoptaron, en el contexto de un compromiso global, una serie de disposiciones legales según las cuales: - los Estados miembros habían de llevar a cabo proyectos piloto destinados a evaluar la tecnología que deba usarse para el control de las actividades de pesca; - antes del 1 de julio de 1996 debía adoptarse una decisión sobre la oportunidad, el momento y el alcance de un sistema de localización continua de los buques pesqueros. Todos los Estados miembros interesados realizaron proyectos piloto de localización por satélite entre julio de 1994 y diciembre de 1995, en los que intervinieron 350 buques comunitarios. La aplicación de los proyectos piloto demostró que la localización de buques pesqueros por satélite mejoraría mucho la eficacia del control de la pesca. Las conclusiones de la aplicación de los proyectos piloto se recogen en el Informe sobre el establecimiento de un sistema de localización por satélite de los buques pesqueros comunitarios, basado en los datos aportados por cada uno de los Estados miembros. Teniendo en cuenta la experiencia adquirida, la presente propuesta de Reglamento del Consejo que modifica el Reglamento (CEE) n° 2847/93 dispone que cada Estado miembro ha de instalar sistemas de localización continua por satélite de los buques pesqueros que enarbolen su pabellón, sistemas que permitirán comunicar a los Estados miembros en cuyas aguas faenen el lugar en que se encuentran. El seguimiento debe aplicarse a todos los buques que superen una cierta eslora, y de forma gradual durante el período comprendido entre 1997 y 1999. En una primera etapa, la localización se limitará a los buques que faenen en caladeros sensibles para, más tarde, extenderse. __. _ ¿ a todos los buques. Además, la presente propuesta contiene disposiciones que garantizan la cooperación entre los Estados miembros interesados. Por último, de conformidad con el artículo 3 del Reglamento (CEE) n° 2847/93, el Consejo ha de adoptar una decisión antes del 1 de julio de 1996. que modifica el Reglamento (CEE) n° 2847/93 por el que se establece un régimen de control PROPUESTA DE REGLAMENTO DEL CONSEJO & / o / V « £ e wy aplicable a la política pesquera común EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 43, Vista la propuesta de la Comisión1, Visto el dictamen del Parlamento Europeo2, "***^- Considerando que las poblaciones de peces han sido explotadas en exceso en los últimos años; que, por lo tanto, es preciso realizar un importante esfuerzo de vigilancia y control de las actividades de pesca para remediar esta situación; Considerando que es necesario utilizar medidas de gestión con una buena relación entre coste y eficacia, así como mejorar la disponibilidad y exactitud de los datos sobre esfuerzo pesquero, por ejemplo mediante la introducción de sistemas de localización de buques vía satélite; Considerando que, con arreglo a lo dispuesto en el artículo 3 del Reglamento (CEE) n° 2847/93 del Consejo por el que se establece un régimen de control aplicable a la política pesquera común4, el Consejo puede decidir el establecimiento de un sistema de localización continua de los buques pesqueros comunitarios; DO n° L 261 de 20. 10. 1993, p. 1. Considerando que la experiencia adquirida en los proyectos piloto llevados a cabo por los Estados miembros con arreglo al Reglamento (CEE) n° 897/94 de la Comisión, de 22 de abril de 1994, por el que se establecen las disposiciones de aplicación del Reglamento (CEE) n° 2847/93 del Consejo en lo que respecta a los proyectos piloto de localización continua de los buques pesqueros comunitarios5, demuestra que pueden usarse diversos sistemas de localización vía satélite para determinar la posición de los buques pesqueros; Considerando que la localización continua vía satélite de determinadas categorías de buques pesqueros comunitarios mejorará la gestión del esfuerzo, la vigilancia de ciertas zonas, la comparación de los diarios de a bordo y el control de los desembarques, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: 1. El artículo 3 del Reglamento (CEE) n° 2847/93 del Consejo se sustituye por el texto siguiente: Artículo 1 "Artículo 3 1. Para localizar la posición de los buques pesqueros comunitarios, cada Estado miembro instalará un sistema de localización de buques pesqueros vía satélite, en lo sucesivo denominado "VMS" (Vessel Monitoring System). Los sistemas de localización VMS se aplicarán a más tardar el 1 de enero de 1997 a todos los buques pesqueros comunitarios que pertenezcan a alguna de las siguientes categorías, independientemente de su eslora: - buques que faenen en alta mar, excepto en el Mediterráneo, - buques que faenen en aguas de terceros países, - buques que capturen peces para la fabricación de harina y aceite y - buques que utilicen redes de deriva de longitud superior a un kilómetro, así como, a más tardar el 1 de enero de 1999, a todos los demás buques pesqueros comunitarios que superen los 15 metros de eslora total. DO n° L 104 de 23. 4. 1994, p. 18. 2. Los Estados miembros se asegurarán de que los aparatos de localización vía satélite se instalen y sean plenamente operativos en los buques pesqueros comunitarios que enarbolen su bandera y a los que se apliquen los sistemas de localización VMS. Dichos aparatos permitirán que cada buque comunique al Estado de su bandera su posición geográfica y, si procede, los datos sobre esfuerzo contemplados en el artículo 19 ter. En caso de fuerza mayor, los datos pertinentes serán comunicados por radio a través de una estación autorizada con arreglo a la normativa comunitaria para la recepción de los mismos. Los Estados miembros realizarán una inspección anual de los aparatos de localización vía satélite instalados a bordo de los buques pesqueros que enarbolen su bandera. 3. Los patrones de los buques pesqueros comunitarios a los que se apliquen los sistemas de localización VMS se asegurarán de que los aparatos de localización vía satélite sean totalmente operativos en todo momento y de que la información mencionada en el apartado 2 sea transmitida. 4. Los Estados miembros instalarán y gestionarán centros de seguimiento de las actividades de pesca, en lo sucesivo denominados "FMC" (Fisheries Monitoring Centres), encargados de controlar las actividades de pesca y el esfuerzo pesquero. Los centros de seguimiento FMC serán operativos a más tardar el 1 de enero de 1997. El centro FMC de cada Estado miembro se encargará del seguimiento de los buques pesqueros que enarbolen su pabellón, independientemente de las aguas en las que faenen o el puerto en el que se encuentren, así como de los buques pesqueros comunitarios con pabellón de otro Estado miembro que faenen en aguas sujetas a su soberanía o jurisdicción. 5. Si los buques pesqueros de un Estado miembro estuvieren faenando en aguas sujetas a la soberanía o jurisdicción de otro Estado miembro, el Estado miembro de pabellón se asegurará de que su centro de seguimiento FMC comunica inmediatamente al centro FMC del Estado miembro costero de que se trate los datos concretos relativos a su posición. El Estado miembro de pabellón quedará dispensado de esta obligación en caso de que los buques pesqueros que enarbolen su pabellón transmitan directamente todos los datos oportunos al centro de seguimiento FMC del Estado miembro costero de que se trate con arreglo a un protocolo que haya sido acordado entre ambos Estados miembros y comunicado a la Comisión. 6. Cada Estado miembro de pabellón designará a las autoridades competentes para el centro de seguimiento FMC y adoptará las medidas oportunas para asegurarse de que su centro de seguimiento FMC dispone de personal adecuado y de equipos y programas informáticos que permitan el procesamiento automático de datos y su transmisión electrónica. Los Estados miembros establecerán procedimientos de emergencia para salvaguardia y recuperación en caso de fallo del sistema. Los Estados miembros podrán compartir un centro de seguimiento FMC. 7. El Estado miembro de pabellón adoptará las medidas necesarias para asegurarse de que los datos recibidos de sus buques pesqueros se almacenan en un soporte informático durante un período de tres años. La Comisión tendrá acceso directo a tales archivos informáticos en cualquier momento. Se cumplirán adecuadamente las normas vigentes de protección de datos. 8. Las disposiciones de aplicación de este artículo serán adoptadas con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 36. ". Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comunidades Europeas. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Por el Consejo El Presidente ? INFORME PE LA COMISIÓN AL CONSEJO Y AL PARLAMENTO EUROPEO SOBRE LA CREAQÓN DE UN SISTEMA DE LOCALIZACIÓN DE BUQUES VÍA SATÉLITE PARA LOS BUQUES PESQUEROS COMUNITARIOS íüdÍ££ I. Introducción 1. Antecedentes 2. El contexto internacional II. Los proyectos piloto 1. Evaluación de los proyectos piloto 2. El intercambio de datos 3. Cuestiones legales y relativas a la prueba III. La idoneidad de un sistema de localización de buques (VMS) vía satélite para el control de la aplicación y la gestión de la política pesquera Anexo s L INTRODUCCIÓN Durante muchas generaciones, las estrellas han sido el único medio de navegación por tierra y por mar. Aunque todavía se utiliza hoy en caso de emergencia, la navegación por las estrellas se ha ido complementando paulatinamente con otras técnicas de navegación. En los últimos, decenios, el mundo ha sido testigo de una transición revolucionaria hacia los sistemas basados en el espacio. La navegación por satélite es probablemente una de las aplicaciones mejor conocidas de la tecnología espacial. En la actualidad, los sistemas vía satélite están encontrando nuevas aplicaciones en muchos otros ámbitos, como son los sectores del tráfico aéreo (sistemas de control de tráfico, sistemas de aproximación y aterrizaje,. ), por carretera (transporte privado, gestión de transportes de mercancías,. ), por ferrocarril y de levantamientos topográficos. El número de usuarios y los beneficios económicos de dichos sistemas crecen continuamente, debido a iniciativas de liberalización y privatización. Las tecnologías desarrolladas en diversas áreas pueden aplicarse a la localización, al control y a la vigilancia de la pesca, como se demuestra a continuación. Este informe se ha elaborado como respuesta a una obligación formal en virtud del artículo 11 del Reglamento (CE) n° 897/94 de la Comisión, que exige a la Comisión que presente al Consejo un informe en relación con los proyectos piloto ejecutados por los Estados miembros en relación con el sistema de localización continua de los buques pesqueros comunitarios0*. El informe está parcialmente basado en los informes finales de los Estados miembros, lamentablemente transmitidos con retraso. (i) DO n° L 104 de 23. 4. 1994, p. 18. S~ 1. Antecedentes En 1992, la Comisión propuso que se introdujese un sistema de localización continuo vía satélite para los buques pesqueros, con el fin de mejorar la eficacia de la vigilancia de las actividades pesqueras^. En consecuencia, el Consejo decidió que los Estados miembros habrían de ejecutar proyectos piloto, en cooperación con la Comisión, con el fin de determinar la tecnología que habría de utilizarse y los buques que habrían de incluirse en el sistema citado (como establece el artículo 3 del Reglamento (CEE) n° 2847/93 del Consejo, de 12 de octubre de 1993, por el que se establece un régimen de control aplicable a la política pesquera común, en lo sucesivo denominado "el Reglamento de control"). El Reglamento (CE) n° 897/94 de la Comisión establecía las disposiciones de aplicación para los proyectos piloto. Trece Estados miembros de la Unión (Bélgica, Dinamarca, Alemania, Grecia, España, Francia, Irlanda, Italia, los Países Bajos, Portugal, Finlandia, Suecia y el Reino Unido) ejecutaron proyectos piloto para el localización vía satélite, en los que participaron unos 350 buques de toda la Comunidad. Se utilizaron tres sistemas diferentes de localización de buques vía satélite (Argos, Euteltracs e Inmarsat), disponibles en el mercado, para seguir los movimientos de los buques participantes. Algunos Estados miembros probaron varios de estos sistemas. Los proyectos piloto fueron dotados con 10 millones de ecus del presupuesto comunitario. Los proyectos comenzaron en julio de 1994 y debían terminar en junio de 1995. A petición de una serie de Estados miembros, cuyos proyectos iban retrasados, los proyectos se prolongaron hasta diciembre de 1995. Varios Estados (i) COM (92) 392 final. S* miembros siguen utilizando los sistemas para mejorar y desarrollar su conocimiento de las posibilidades de este tipo de tecnología para fines de control de la aplicación de la PPC y de conservación de los recursos pesqueros. Los proyectos piloto fueron coordinados por la Comisión Europea. La Comisión organizó regularmente reuniones del Grupo de expertos de control de la pesca con los funcionarios responsables de los Estados miembros con objeto de seguir de cerca el progreso de los proyectos. La Comisión también está llevando a cabo pruebas desde 1992. Para este fin ha estado utilizando su barco de inspección que opera en la Zona de Regulación de la Organización de Pesquerías del Atlántico Noroccidental (NAFO), es decir, en las aguas internacionales frente a la costa de Terranova. 2. £1 contexto internacional El dilema que plantea para la gestión de la pesca comercial el compaginar la disponibilidad de unos recursos pesqueros limitados con el exceso de capacidad en el sector de las capturas se ha visto complicado por las dificultades con que se enfrentan los organismos de control a la hora de localizar una gran cantidad de buques diseminados por zonas vastísimas del océano. En los últimos años, muchos países han recurrido a innovaciones tecnológicas, como el seguimiento de la ubicación de los buques por satélite, como un medio de mejorar el control de la aplicación y la eficacia de sus sistemas de gestión pesquera. A continuación se exponen una serie de ejemplos. En abril de 1990, un acuerdo internacional entre los Estados Unidos de América, Canadá y Japón exigía la instalación de sistemas de localización vía satélite en el 100% de los buques dedicados a la pesca de pota japonesa y de los buques con redes de enmalle de deriva de malla ancha que estuvieran faenando en el Pacífico Norte en yi2- 1990. Acuerdos parecidos se alcanzaron entre los Estados Unidos y Corea y los Estados Unidos y Taiwan. Los Estados Unidos controlaron la actividad de unos 800 buques pesqueros en alta mar. Más recientemente, una veintena de palangreros estadounidenses fueron equipados con equipos de vigilancia por satélite en el caladero de pesca pelágica de palangres del Pacífico occidental. Los Estados Unidos están preparando actualmente un sistema para dos pesquerías específicas en la región de Nueva Inglaterra (especies que viven en el fondo y vieiras). El 1 de enero de 1994, Australia aplicó oficialmente su primer Sistema de Localización de Buques en un caladero de pesca de altura de la especie reloj anaranjado sobre unos 30 buques arrastreros aproximadamente. Los próximos pasos serán la ampliación de la cobertura del sistema a los palagreros de atún y a los arrastreros de camarones boreales para conocer su posición y sus capturas. Desde el 1 de abril de 1994, Nueva Zelanda exige a determinados tipos de buques la instalación y uso de equipos de localización de buques. En la actualidad se han equipado unos 200 navios. Otros países del resto del mundo han realizado pruebas o se están planteando hacerlas: Argentina, Canadá, Chile, los Departamentos Franceses de Ultramar (Polinesia francesa y Nueva Caledonia), Indonesia, Irán, Japón, Marruecos, Noruega, Perú, Rusia y Taiwan. Tanto el A cuerdo sobre la aplicación de las disposiciones de la Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar de 10 de diciembre de 1982, relativas a la conservación y ordenación de las poblaciones de peces transzonales y las poblaciones de peces altamente migratorios como el Código Internacional de conducta para la pesca responsable hacen referencias explícitas al empleo de sistemas de localización de buques (VMS). ^3 El Convenio del mar de Bering establece que cada una de las partes contratantes deberá exigir a sus buques pesqueros que faenan en los caladeros de carbonero en la zona del convenio que utilicen transmisores de tiempo real para fijar su posición por vía satélite mientras están en el mar de Bering. Otras organizaciones regionales, como son CCAMLR (Antartico), ICCAT (atún atlántico), FFA (Pacífico Sur) y NAFO (Atlántico Noroccidental) también se han interesado por este tema. Las Partes Contratantes de la NAFO ejecutarán proyectos piloto que afectarán al 35% de la flota pesquera que faena en la zona de regulación de la NAFO durante 1996-1997. Los días 21 y 22 de noviembre de 1995, la Comisión organizó un simposio internacional sobre el control de la aplicación de la política pesquera común en Madrid, España. La finalidad del simposio era examinar el uso de la tecnología vía satélite para la localización, el control y la vigilancia. Participaron trece Estados miembros, cuatro países terceros, la FAO y una veintena de compañías. El resultado del simposio fue un fructífero intercambio de información entre los participantes. La experiencia en el exterior de la Unión Europea ha dejado patente que, si bien la localización por satélite no ha sustituido a los métodos convencionales para el control de la aplicación de la política pesquera, sí los ha hecho más eficaces y efectivos. En particular, ha permitido a los organismos de control el determinar los problemas a partir de unas prioridades. Además del empleo de la tecnología por satélite para fines de control, ha habido nuevas innovaciones en materia de tecnología vía satélite que han ayudado a los pescadores a faenar más eficazmente. Entre ellas destacan los satélites del sistema global de navegación (GPS), que han permitido a los buques pesqueros determinar de forma inmediata su posición, rumbo y velocidad. Otras innovaciones incluyen la aplicación de la teledetección por satélite a la pesca, que ha facilitado la localización precisa de zonas biológicas muy productivas de determinadas poblaciones. Además, los /¡H satélites de telecomunicación han mejorado las comunicaciones entre buques para algunas flotas pesqueras, lo que va a ahorrar tiempo en la búsqueda de lugares de pesca óptimos, a la vez que proporciona una seguridad suplementaria en caso de emergencia. H. mS PROYECTOS PILOTO Los Estados miembros han llevado a cabo pruebas muy completas con los Sistemas de Localización de Buques en el transcurso de sus correspondientes proyectos. De una forma global, más de 300 buques pesqueros de la Comunidad han sido equipados con una caja azul (30 Argos, 60 Euteltracs y 175 Inmarsat, además de Portugal, donde MONICAP es operativo en más de un centenar de buques). En 1995, Finlandia y Suecia establecieron un proyecto piloto conjunto con Dinamarca. Sin embargo, debido al corto plazo con que contaba para su proyecto, Suecia no consiguió encontrar buques que participasen voluntariamente. Todos los Estados miembros han probado GPS-INMARSAT. Solamente algunos Estados miembros han probado ARGOS y/o EUTELTRACS. En un proyecto complementario, Grecia también probó la comunicación de datos VHF/DSC, cuyo uso está más limitado a aguas territoriales. El Reino Unido llevó a cabo pruebas con Registradores Automáticos de Posición (APR), que almacenan los datos a bordo del buque pesquero sin transmitir la información en tiempo real. El Anexo recoge los datos más importantes de cada proyecto. s*~ 1. Evaluación de los proyectos piloto Esta sección resume los principales resultados de los informes de los Estados miembros y las observaciones del Grupo de expertos de control de la pesca que se ha estado reuniendo regularmente durante todo el período de ejecución de los proyectos piloto. Los proyectos piloto han puesto de manifiesto la fiabilidad del equipo de localización de la posición por satélite en tiempo real a bordo de buques pesqueros y han demostrado que este tipo de tecnología mejorará enormemente la eficacia y la efectividad de los recursos existentes por tierra, mar y aire. Aunque los proyectos piloto en los Estados miembros han puesto de relieve una serie de problemas técnicos, también han demostrado claramente que estos problemas podrían resolverse mediante un enfoque común de quienes gestionan el proyecto y de los proveedores del sistema. Quedó especialmente patente que la tecnología para la localización de buques vía satélite ha evolucionado considerablemente durante el período del proyecto. Esta tendencia va a continuar. El desarrollo ulterior de productos listos para su uso y la mejora en los servicios por satélite contribuirán en gran medida a la materialización de todas las posibilidades de un futuro sistema operativo. El proyecto piloto demostró que la calidad, robustez y fiabilidad de los equipos de los buques han mejorado de forma importante durante el período de prueba. El continuo progreso tecnológico seguirá ofreciendo nuevas funcionalidades con un menor coste. Se espera que los precios de los equipos móviles bajen de forma importante con la llegada de sistemas vía satélite de órbita terrestre baja, y que las políticas de liberalización y privatización disminuyan los costes de las telecomunicaciones. Los equipos y programas informáticos son en general cada vez más baratos. El principal problema fue la pérdida de datos por fallos del sistema. Este problema, sin embargo, s" sólo se produce de forma ocasional y puede resolverse con los procedimientos adecuados de copia de seguridad y recuperación. Todos los Estados miembros coincidieron en que el GPS (Global Positioning System), integrado en los transpondedores ARGOS y utilizado conjuntamente con INMARSAT C, es suficientemente preciso a efectos del control de la aplicación de la política pesquera. Asimismo, se valora positivamente la función de determinación de la posición de Euteltracs. 2. El intercambio de datos Una importante serie de pruebas de intercambio de datos entre Estados miembros se llevó a cabo durante la fase operacional de los proyectos piloto. Las pruebas determinaron la complejidad y dificultades del intercambio de datos sobre la posición de los buques. Sin embargo, también proporcionaron informaciones valiosas acerca del modo en que puede mejorarse el intercambio de datos y sobre cómo pueden lograrse en un sistema operacional una solución única u otras alternativas. El formato de intercambio de datos propuesto por Dinamarca y el protocolo de intercambio de datos X. 25 han sido aceptados como norma a efectos de los proyectos piloto. No obstante, los servicios X. 25 disponibles no son los mismos en todos los Estados miembros. Algunos Estados miembros no pudieron intercambiar informes de posición de manera regular. En este sentido, el esfuerzo técnico exigido para establecer y hacer funcionar procedimientos fiables y efectivos de comunicación de datos durante el período de realización del proyecto piloto aparentemente ha sido subestimado por los Estados miembros. En opinión de la Comisión, este aspecto fue el que tuvo menos éxito en el proyecto piloto. SY Sólo dos Estados miembros hicieron pruebas de transmisión directa desde el buque pesquero al Estado ribereño. Sin embargo, puede considerarse como una alternativa válida para la comunicación de datos por parte del país de pabellón al Estado ribereño. Los Estados miembros reconocen la necesidad de normalizar los procedimientos de intercambio de datos y de seguir reflexionando sobre la arquitectura del futuro sistema comunitario de localización vía satélite. En este contexto, las cuestiones sobre la posibilidad de intercambio de diferentes tecnologías de comunicación móvil por satélite y de seguimiento con redes terrestres deberán ser tratadas de forma global. Cabe destacar que la cuestión de la comunicación de datos entre Estados miembros es un tema general que no se limita a las aplicaciones de seguimiento por satélite. 3. Cuestiones legales y relativas a la prueba En sus informes los Estados miembros no abordaron una valoración elaborada sobre las cuestiones legales y relativas a la prueba relacionadas con los datos obtenidos mediante el sistema de localización de buques vía satélite. La Comisión, sin embargo, es consciente de que los buques participaron en los proyectos piloto de forma voluntaria y de que muchas cuestiones, como por ejemplo la manipulación fraudulenta o el uso abusivo de los aparatos para fines de clonación (el empleo no autorizado de una unidad autorizada para confundir a las autoridades respecto a la localización correcta de los buques) o de "ghosting" (la neutralización no autorizada de una unidad), no serán totalmente manifiestas hasta que el sistema sea obligatorio para determinados tipos de buques. Por consiguiente, es fundamental que toda la carga de la responsabilidad de la instalación, utilización y mantenimiento del equipo recaiga sobre el buque y que sea ilegal encontrarse en el mar sin una unidad operativa a bordo. Es asimismo imperativo que exista una gama completa de sanciones adecuadas, así como de incentivos, para garantizar que los buques cumplen las requisitos reglamentarios. s* En general, los Estados miembros tienen normas extremadamente diferentes respecto a las pruebas. La aceptabilidad y el valor de prueba de los datos proporcionados por un sistema de localización de buques vía satélite podría ser diferente, hasta cierto punto, en cada Estado miembro, como sucede con otras informaciones, por ejemplo, las fotografías tomadas durante vuelos de vigilancia aérea. Con objeto de que el VMS funcione eficazmente, es necesaria la cooperación entre las autoridades competentes del Estado de pabellón y del Estado ribereño. Esto puede tener consecuencias para determinados Estados miembros, que tendrían que introducir normas en su derecho nacional para permitir la evaluación de las pruebas obtenidas por VMS vía satélite. m. I A IDONEIDAD DE UN SISTEMA DE IQCAJIZACIÓN DE BUQUES ÍVMS^ VTA SATÉLITE PARA EL CONTROL DE LA APLICACIÓN Y LA GESTIÓN PE LA POLÍTICA PESQUERA Las pruebas han demostrado que un sistema plenamente operativo tendría muchas ventajas para el control de la aplicación de la política pesquera. Como se señala en el Informe de la Comisión sobre el control de la política pesquera común1*, existen actualmente muchas deficiencias graves en la eficacia y efectividad de dicho control. La localización vía satélite de los buques pesqueros mejorará el control de muchos ámbitos del régimen pesquero. En particular: mejorará la gestión del esfuerzo pesquero al proporcionar informes de alta calidad sobre dicho esfuerzo ; mejorará la localización de zonas controladas de pesca o de áreas sensibles; permitirá un despliegue más rentable de las patrulleras y de las aeronaves de vigilancia, así como una mayor eficacia de los abordajes realizados en el mar; (1> COM(96) 100 final. permitirá la verificación de los datos del cuaderno diario de pesca y, en algunos casos, la validación de los informes sobre la zona de capturas; contribuirá a detectar desembarques ilegales o no autorizados; permitirá el seguimiento de la notificación previa de los requisitos de desembarque. El carácter diverso de las pesquerías de la UE exige una gestión y una estructura de control complejas. Sin embargo, a largo plazo, el sistema de localización de los buques vía satélite podría hacer posible la simplificación del marco reglamentario. En particular, podría suponer un incentivo para que los pescadores cumplieran los reglamentos, lo cual a su vez tendría como consecuencia una reducción de algunas de las obligaciones actuales, tales como la obligación de notificar la entrada y salida de la zona. Los sistemas vía satélite contribuirán al seguimiento del esfuerzo pesquero y, si se combinan con otros instrumentos para el control de la aplicación de la PPC, mejorarán el registro del porcentaje de la cuota de captura consumido por los buques. Desde el punto de vista de la Comunidad, un sistema de localización de buques vía satélite mejorará la aplicación uniforme del marco reglamentario, intensificará la cooperación entre los organismos de control y garantizará una mayor transparencia del control de la pesca y del esfuerzo de control de su aplicación en los Estados miembros. Los proyectos piloto ejecutados en los Estados miembros revelaron también grandes ventajas para la industria pesquera. Estas serían, entre otras, menores costes en las comunicaciones, mayor seguridad en caso de emergencia, servicios de mensajería confidenciales para la información sobre capturas y mercado, y un acceso mejor a la información meteorológica, portuaria y de otros tipos. Además, las últimas experiencias ZJO en los Estados miembros indican que los pescadores ya están invirtiendo en equipos y servicios de telecomunicación por satélite. Los alentadores resultados de los proyectos piloto llevados a cabo por los Estados miembros y la evolución de la pesca internacional indican que éste es el momento adecuado para prepararse para establecer un sistema operativo aplicable a los buques pesqueros de la Comunidad. El coste de los VMS vía satélite dependerá principalmente del número de buques que se incluyan en el sistema. Cabe asumir además que los Estados miembros preferirán la máxima flexibilidad para desarrollar un sistema nacional ajustado a sus necesidades específicas e integrar el sistema con los dispositivos y operaciones de localización existentes. Los oequipos y los programas informáticos adquiridos para los proyectos piloto pueden volver a utilizarse siempre que sea posible. A partir de un estudio anterior, el coste de la localización vía satélite, incluyendo un centro de control en cada Estado miembro para la localización de una flota de 10. 000 buques, durante cinco años, se calcula en torno a los 80 a 100 millones de ecus. La parte más importante la constituirá el equipo móvil a bordo de cada buque. Los gastos finales, normalmente, serán subvencionables en virtud de la Decisión 95/522/CE del Consejo relativa a la participación financiera de la Comunidad en determinados gastos realizados por los Estados miembros para la aplicación de los regímenes de seguimiento y de control aplicables a la política pesquera común1 \ (i) DO n° L 301 de 14. 12. 1995, p. 30 Rectificación en el DO n° L 302 de 15. 12. 1995, p. 45. u CUADRO SYNOPTTCO (situación al 1. 5. 96) ANEXO Estado miembro Contribución financiera de la Comunidad (en millones de ecus) Número de buques Centro de control Sistema de satélite Mínimo Real Fecha de entrada en funciona miento (Plazo: 1. 10. 94) Recepción del informe final (Plazo: 29. 2. 96) _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ Observaciones Bélgica 0,3 Dinamarca 0,9 Alemania Grecia 0,4 0,8 10 10 15 10 21 10 22 20 Dienst voor Seevisserij, Ostende Fiskeridirek- toratet, Copenhage Bundesanstalt LE, Hamburgo Guardacostas Griego El Pireo INMARSAT Marzo 95 - INMARSAT Abril 95 26. 03. 96 - Coste de los programas informáticos de conexión compartido con los Países Bajos - Pérdida de repertorios de datos INMARSAT 1 1 | - Dificultades para encontrar participantes voluntarios! - Formato de intercambio de datos desarrollado para 1 | la notificación de posición INMARSAT Octubre 94 04. 03. 96 - Telecom no da soporte al modo de selección rápida I | X. 25 para las comunicaciones internacionales INMARSAT Octubre 94 13. 03. 96 - LES no da soporte a la función individual de VHF/DSC probado en un proyecto complementario 1 1 | interrogación secuencia! España 3,0 124 124 IGPM, Madrid EUTELTRACS INMARSAT Marzo 94 14. 03. 96 - Desarrollada una ampliación del formato de 1 intercambio de datos danés para la notificación de I 1 sucesos I | - Se continúa usando el sistema para la notificación del esfuerzo Francia 0,9 67 45 CROSSA, Etel ARGOS EUTELTRACS INMARSAT Mayo 95 19. 03. 96 Irlanda 0,7 10 10 Base Naval ,Cork EUTELTRACS INMARSAT Octubre 94 ** - Desarrollada solución técnica de ENTELSAT para la integración de los flujos de datos de los tres sistemas de satélite I - Se continúa usando el sistema por la notificación del esfuerzo - Codificación de las notificaciones de posición - A favor de la transmisión directa al Estado ribereño Se sugiere el uso de instalaciones centrales de circulación de datos Italia 0,5 17 (20) Guardacostas, Roma INMARSAT - - - Todavía no es operativo Estado miembro Contribución financiera de la Comunidad (en millones de ecos) Número de buques Centro de control Sistema de satélite Mínimo Real Fecha de entndaen funciona miento (plazo: 1. 10. 94) Recepción del informe final (plazo: 29. 2. 96) Observaciones I Países Bajos 0,5 14 41 AID, Kerkrade ARGOS EUTELTRACS INMARSAT Portugal 47 104 IGP, Lisboa INMARSAT Octubre 94 20. 03. 96 - Coste de los programas informáticos de conexión compartido con Bélgica - Pérdida de repertorios de datos INMARSAT - Experiencia previa con el proyecto "Verre Visserijen" 1 - PTT Telecom no da soporte al modo de selección 1 rápida X. 25 - Portugal no llevó a cabo nigún proyecto piloto específico, puesto que ya tenía experiencia previa con MONICAP - La localización vía satélite es un medio de control permanente en virtud de la legislación nacional Finlandia Suecia 0,2 0,2 - 5 3 Departamento de Pesca, Helsinki INMARSAT Después de la adhesión 05. 03. 96 - Proyecto conjunto con Dinamarca y Suecia Fiskeriverket, Goteborg INMARSAT Después de la adhesión 07. 03. 96 - Proyecto conjunto con Dinamarca y Suecia - Sin participantes voluntarios - Equipados dos barcos guardacostas y un barco de 1 | investigación Reino Unido 0,9 19 29 MAFF, Londres DAFS, Edimburgo ARGOS EUTELTRACS INMARSAT Septiembre 94 • 14. 03. 96 (proyecto provisional) & - Plena integración de los otros sistemas de satélites! mediante el sistema de localización especializado I I (CTMS) | 1 n 18 buques equipados con Registradores Automáticos de Posición - Sin participación de las organizaciones de pesca ISSN 0257-9545 COM(96) 232 final DOCUMENTOS ES 03 H N° de catálogo : CB-CO-96-242-ES-C ISBN 92-78-04480-6 Oficina de Publicaciones Oficiales de las Comunidades Europeas L-2985 Luxemburgo *i


title: REPORT FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT ON THE ESTABLISHMENT OF A SATELLITE- BASED VESSEL MONITORING SYSTEM FOR COMMUNITY FISHING VESSELS

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 28. 05. 1996 KOM(96) 232 lopuU. 96/0140(CNS) Ehdotus NEUVOSTQN ASETUKSEKSI (EY) yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta (komission esittämä) KOMISSION KFRTOMITS NFITVOSTOII F •TA EUROOPAN PARI A M F N T F I ÏF KERTOMUS YHTEISÖN KALASTUSALUSTEN SATELLIITTISEURANTAJÄRJESTELMÄN PERUSTAMISESTA PERUSTELUT Tämä ehdotus neuvoston asetukseksi muuttaa yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 2847/93 (jäljempänä "valvonta-asetus"), jotta jäsenvaltiot perustaisivat kalastusalusten satelliittiseurantajärjestelmiä. Komission vuoden 1992 ehdotuksessa uudeksi valvonta-asetukseksi säädettiin satelliittiviestinnän avulla toimivan kalastusalusten jatkuvan paikantamisjärjestelmän perustamisesta kalastustoiminnan valvonnan tehokkuuden parantamiseksi. Neuvosto ei kuitenkaan hyväksynyt tällöin komission ehdotusta. Yleisen sovitteluratkaisun yhteydessä neuvostoja komissio hyväksyivät sen sijaan oikeudellisia säännöksiä, joissa edellytettiin, että: jäsenvaltiot toteuttavat koehankkeita kalastuksen valvonnassa tarvittavan teknologian arvioimiseksi, päätöstä siitä, olisiko perustettava ja milloin ja missä laajuudessa kalastusalusten jatkuva paikantamisjärjestelmä, lykätään ainakin 1 päivään heinäkuuta 1996. Kaikki kyseiset jäsenvaltiot ovat toteuttaneet joulukuusta 1994 heinäkuuhun 1995 satelliittivalvontaa koskevia koehankkeita, joissa oli mukana jopa 350 yhteisön alusta. Koehankkeiden toteuttaminen on osoittanut, että kalastusalusten satelliitin avulla tapahtuva jatkuva valvontajärjestelmä parantaa merkittävästi kalastustoiminnan valvonnan tehokkuutta. Johtopäätökset koehankkeiden toteuttamisesta on esitetty kertomuksessa "Yhteisön kalastusalusten satelliittiseurantajärjestelmän perustamisesta". Tämä kertomus perustuu jokaisen jäsenvaltion toimittamiin kertomuksiin. Saatu kokemus huomioon ottaen tässä ehdotuksessa neuvoston asetukseksi neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta säädetään jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivien kalastusalusten satelliitin avulla tapahtuvien jatkuvien paikantamisjärjestelmien perustamisesta, ja joiden avulla kalastusalukset voivat ilmoittaa jäsenvaltioille, joiden vesillä ne harjoittavat kalastustoimintaa, alustensa sijainnin. Edellytyksenä on, että tällaista seurantaa sovelletaan kaikkiin vähintään tietyn pituisiin kalastusaluksiin, jolloin tämä velvoite olisi pantava täytäntöön asteittain vuosina 1997 - 1999. Aluksi seurattaisiin herkillä kalastusalueilla toimivia aluksia ja lopulta seuranta kattaisi kaikki kalastusalukset. Lisäksi tähän ehdotukseen sisältyy säännöksiä, jotka varmistavat kyseisten jäsenvaltioiden välisen yhteistyön. Lopuksi asetuksen. (ETY) N:o 2847/93 3 artiklan mukaisesti neuvosto tekee päätöksen ennen 1 päivää heinäkuuta 1996. EHDOTUS: NEUVOSTON ASETUS ^ / o ^ C c^ yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun asetuksen (ETY) N:o 2847/93 muuttamisesta EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 43 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen1, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon2, sekä katsoo, että kalakantoja on viime vuosina hyödynnetty liikaa ja sen vuoksi merkittävät kalastustoiminnan seuranta- ja valvontatoimet ovat tarpeen tilanteen parantamiseksi, on tarpeen käyttää kustannuksiin nähden tehokkaita hallintatoimenpiteitä ja parantaa pyyntiponnistuksia koskevien tietojen saatavuutta ja täsmällisyyttä, esimerkiksi ottamalla käyttöön alusten satelliittiseurantajärjestelmiä, yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/934 3 artiklan mukaisesti neuvosto voi päättää yhteisön kalastusalusten jatkuvan paikantamisjärjestelmän perustamisesta; 4 EYVL N:o L 261, 20. 10. 1993, s. 1 neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä yhteisön kalastusalusten jatkuvaan paikantamisjärjestelmään liittyvien koehankkeiden osalta annetun komission asetuksen (ETY) N:o 897/945 mukaisesti jäsenvaltioiden toteuttamien koehankkeiden soveltamisesta saadun kokemuksen perusteella on osoittautunut, että useita erilaisia satelliitin avulla toimivia alusten seurantajärjestelmiä voitaisiin käyttää kalastusalusten paikan määrittämisessä, ja tiettyjen yhteisön kalastusalusluokkien satelliitin avulla tapahtuva jatkuva seuranta parantaisi pyyntiponnistusten hallintaa, herkkien alueiden valvontaa, aluspäiväkirjojen tietojen vertailua sekä purkausten seurantaa, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1. Korvataan neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93 3 artikla seuraavasti: I_aHiklâ 1. Jokainen jäsenvaltio perustaa alusten satelliittiseurantajärjestelmän, jäljempänä "VMS", yhteisön kalastusalusten sijainnin seuraamiseksi. "3 artikla VMS-järjestelmää sovelletaan viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1997 kaikkiin vähintään yhteen seuraavista luokista kuuluviin yhteisön kalastusaluksiin, alusten pituudesta riippumatta: avomerellä, Välimerta lukuun ottamatta, toimivat alukset, kolmansien maiden vesillä toimivat alukset, kalajauhon tai -öljyn valmistukseen tarkoitettuja kaloja pyytävät alukset, yli yhden kilometrin pituisia ajoverkkoja käyttävät alukset, sekä viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1999 kaikkiin muihin yhteensä yli 15 metrin pituisiin yhteisön kalastusaluksiin. EYVL N:o L 104, 23. 4. 1994, s. 18 2. Jäsenvaltioiden on varmistuttava siitä, että satelliittipaikantamislaitteet on asennettu ja ne toimivat täydellisesti niillä lippunsa alla purjehtivilla yhteisön kalastusaluksilla, joihin VMS:ää sovelletaan. Satelliittipaikantamislaitteella kalastusalus voi satelliitin avulla ilmoittaa maantieteellisen sijaintinsa valtiolle, jonka lipun alla se purjehtii sekä soveltuvin osin 19 b artiklassa tarkoitetun pyyntiponnistusraportin. Ylivoimaisen esteen sattuessa asianmukaiset tiedot on toimitettava radiolla yhteisön sääntöjen mukaisesti hyväksytyn radioaseman välityksellä tällaisten tietojen saamiseksi. Jäsenvaltioiden on tarkastettava vuosittain lippunsa alla purjehtiviin kalastusaluksiin asennetut satelliittipaikantamislaitteet. 3. Niiden yhteisön kalastusalusten, joihin VMS:ää sovelletaan, kapteenien on varmistettava, että satelliittipaikantamisjärjestelmät toimivat jatkuvasti moitteettomasti ja että 2 kohdassa tarkoitetut tiedot välitetään. 4. Jäsenvaltioiden on perustettava ja käytettävä kalastuksen seurantakeskuksia, jäljempänä "FMC", jotka seuraavat kalastustoimintaa ja pyyntiponnistuksia. FMC:den on oltava toimintakykyisiä viimeistään 1 päivänä tammikuuta 1997. Jäsenvaltion FMC:n on valvottava lippunsa alla purjehtivien kalastusaluksia riippumatta siitä, millä vesillä alukset toimivat tai missä satamassa ne sijaitsevat, sekä kyseisen jäsenvaltion suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä toimivia toisten jäsenvaltioiden lipun alla purjehtivia yhteisön kalastusaluksista. 5. Jos nämä kalastusalukset toimivat toisen jäsenvaltion suvereniteettiin tai lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä, lippuvaltiona olevan jäsenvaltion on varmistettava alusten paikkaan liittyvän erityisen tiedon toimittaminen välittömästi FMC:sta kyseisen rannikkojäsenvaltion FMC:een. Lippuvaltiona oleva jäsenvaltio on vapautettu tästä velvoitteesta, jos sen lipun alla purjehtivat kalastusalukset toimittavat kaikki asiaankuuluvat tiedot suoraan kyseisen rannikkojäsenvaltion FMC:een sen pöytäkirjan perusteella, josta lippuvaltiona oleva jäsenvaltio ja rannikkojäsenvaltio ovat tehneet sopimuksen ja joka toimitetaan komissiolle. 6. Lippuvaltiona oleva jäsenvaltio nimeää FMC:sta vastuussa olevat toimivaltaiset viranomaiset ja toteuttaa toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen FMC :11a on käytettävissään riittävä määrä asiaankuuluvaa henkilöstöä ja heillä on käytössään tietojen käsittelyn ja sähköisen lähettämisen mahdollistavat tietokonelaitteisto ja -ohjelmat. Jäsenvaltioilla on oltava varmennusmenetelmät järjestelmän häiriintymisen varalta. Jäsenvaltioilla voi olla yhteinen FMC. 7. Lippuvaltiona olevan jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sen kalastusaluksilta saadut tiedot rekisteröidään tietokoneella luettavaan muotoon kolmen vuoden kuluessa. Komissiolla on jatkuvasti pääsy suoraan näihin tietokonetiedostoihin. Tietojen suojaamista koskeviin sääntöihin on kiinnitettävä huomiota. 8. Tämän artiklan täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista säännöistä päätetään 36 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. " Tämä asetus tulee voimaan seitsemäntenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. 2_aöikla Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. Tehty Neuvoston puolesta Puheenjohtaja * KOMTSSION KERTOMUS NFÎTVOSTOUF JA FTTBOOPAN PARI ÄMFNTTT I F KERTOMUS YHTEISÖN KALASTUSALUSTEN SATELLIITTISEURANTAJÄRJESTELMÄN PERUSTAMISESTA S Sisällysluettelo I. Johdanto 1. 2. Tausta Kansainvälinen tilanne II. Koehankkeet 1. Koehankkeiden arviointi 2. 3. Tietojen vaihto Oikeudelliset ja todisteelliset kysymykset III. Satelliittiseurantajärjestelmän soveltuvuus kalastuksen valvontaan ja hallintoon Liite _s I. JOHDANTO Monien sukupolvien ajan tähdet olivat ainoa suunnistuskeino maalla ja merellä. Vaikka tähtiin perustuva navigointi on yhä käytössä, sitä täydentävät nykyisin muut navigointitekniikat. Viime vuosikymmeninä on tapahtunut vallankumouksellinen siirtyminen avaruudesta käsin toimiviin järjestelmiin. Satelliittinavigointi on yksi tunnetuimmista avaruusteknologian sovelluksista. Satelliittijärjestelmille löytyy nykyisin uusia sovelluksia monilla muilla aloilla, joita ovat esimerkiksi ilmailu (liikenteen valvontajärjestelmät, lähestymis- ja laskeutumisjärjestelmät jne. ), tieliikenne (yksityiset kuljetukset, raskaan liikenteen hallinta jne. ), rautatiet ja kartoitusjärjestelmät. Toiminnan vapauttamista ja yksityistämistä koskevien aloitteiden ansiosta näiden järjestelmien käyttäjien lukumäärä ja niistä saatavat taloudelliset edut lisääntyvät jatkuvasti. Jäljempänä esitetään miten eri aloilla kehitettyjä tekniikoita voidaan soveltaa kalastuksen valvontaan ja seurantaan. Tämä kertomus on vastaus komission asetuksen (EY) N:o 897/94 11 artiklan mukaiseen muodolliseen velvoitteeseen, jonka mukaisesti komission on annettava neuvostolle kertomus jäsenvaltioiden toteuttamista koehankkeista, jotka koskevat yhteisön kalastusalusten jatkuvaa paikantamisjärjestelmää1. Se perustuu osittain jäsenvaltioiden lopullisiin kertomuksiin, jotka valitettavasti toimitettiin myöhässä. 1 EYVLN:oL 104/18 >o 1. Tausta Vuonna 1992 komissio ehdotti, että kalastusaluksille otetaan käyttöön satelliittiyhteyksiä käyttävä jatkuva paikantamisjärjestelmä, jonka tarkoituksena on parantaa kalastustoiminnan valvonnan tehokkuutta1. Neuvosto päätti myöhemmin, että jäsenvaltiot toteuttavat yhdessä komission kanssa koehankkeita, joiden tarkoituksena on määritellä käytettävät tekniikat ja edellä mainittuun järjestelmään otettavat alukset (yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavasta valvontajärjestelmästä 12 päivänä lokakuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2847/93, jäljempänä 'valvonta-asetus', 3 artiklan mukaisesti). Komission asetuksessa (EY) N:o 897/94 annetaan yksityiskohtaiset säännöt koehankkeista. Kolmetoista jäsenvaltiota (Belgia, Tanska, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Irlanti, Italia, Alankomaat, Portugali, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) on toteuttanut satelliittiseurantaa koskevia koehankkeita, joihin osallistui 350 alusta koko yhteisössä. Erilaisia kaupallisia satelliittiseurantajärjestelmiä (Argos, Euteltracs ja Inmarsat) käytettiin osallistuvien alusten liikkeiden seuraamiseen. Monet jäsenvaltiot kokeilivat useampaa kuin yhtä järjestelmää. Koehankkeita rahoitettiin 10 miljoonalla eculla yhteisön talousarviosta. Hankkeet aloitettiin heinäkuussa 1994 ja niiden oli tarkoitus päättyä kesäkuussa 1995. Muutamien sellaisten jäsenvaltioiden pyynnöstä, joiden hankkeet eivät pysyneet aikataulussa, hankkeiden kestoa jatkettiin joulukuuhun 1995 asti. Jotkut jäsen valtiot jatkavat näiden KOM(92) 392 lopullinen sM järjestelmien käyttöä lisätäkseen asiantuntemustaan tällaisen tekniikan käytössä kalastuksen valvontaan ja kalavarojen säilyttämistarkoituksiin. Koehankkeiden yhteensovittamisesta vastasi Euroopan komissio, joka järjesti hankkeiden edistymisen seuraamiseksi säännöllisiä kokouksia kalastuksen valvonnan asiantuntijaryhmän ja jäsenvaltioiden asiasta vastaavien viranomaisten välillä. Komisajo on myös tehnyt omia kokeitaan vuodesta 1992 alkaen. Tähän tarkoitukseen se on käyttänyt Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön (NAFO) sääntely alueella C (Newfoundlandin rannikon kansainvälisillä vesillä) toimivaa tarkastusalustaan. 2. Kansainvälinen tilanne Kaupallisen kalastuksen hallinnon ongelmaan, joka koskee rajallisten kalavarojen yhteensovittamista pyyntisektorin ylikapasiteetin kanssa, yhdistyvät valvontaviranomaisten vaikeudet, jotka liittyvät laajoilla valtamerialueilla toimivien lukuisten alusten valvontaan. Viime vuosina monet maat ovat ottaneet käyttöön teknisiä innovaatioita, esimerkiksi alusten paikantamisen satelliitin avulla, joilla parannetaan kalastuksen hallintoa koskevien menettelyjen täytäntöönpanoa ja tehokkuutta. Jäljempänä on esimerkkejä näistä. Huhtikuussa 1990 vaadittiin Amerikan yhdysvaltojen, Kanadan ja Japanin välisellä sopimuksella, että satelliittiseurantaan asetetaan kaikki kalmaria pyytävät ja suuren silmäkoon ajoverkkoja käyttävät japanilaiset alukset, joilla oli toimintaa pohjoisella Tyynellämerellä vuonna 1990. Samanlainen sopimus tehtiin Yhdysvaltojen ja Korean sekä Yhdysvaltojen ja Taiwanin välillä. Yhdysvallat on seurannut lähes 800 aluksen jt~ toimintaa avomerellä. Myöhemmin joukko Yhdysvaltojen pitkäsiima-aluksia, jotka harjoittavat pelagisten lajien pitkäsiimakalastusta läntisellä Tyynellämerellä, on varustettu satelliittiseurantalaitteilla. Yhdysvallat valmistelee parhaillaan kahta Uuden Englannin alueella harjoitettavaa erityistä kalastuksen lajia (bentaaliset lajit ja kampasimpukat) koskevaa suunnitelmaa. Australia otti 1 päivänä tammikuuta 1994 virallisesti käyttöön ensimmäisen alusten seurantaan tarkoitetun järjestelmänsä noin 30 aluksella, jotka harjoittavatHoplostethus atlanticus -lajin syvänmeren troolikalastusta. Järjestelmää on tarkoitus laajentaa tonnikalaa pyytäviin pitkäsiima-aluksiin ja pohjankatkaraputroolareihin sekä paikantamisen että saalisilmoitusten osalta. Uusi-Seelanti vaatii 1 päivästä huhtikuuta 1994, että tietynlaiset alukset käyttävät seurantalaitteita. Tällä hetkellä noin 200 aluksella on tällaiset laitteet. Monet muut maat eri puolilla maailmaa ovat tehneet kokeita tai harkitsevat niiden tekemistä: Argentiina, Kanada, Chile, Ranskan merentakaiset alueet (Ranskan Polynesia ja Uusi-Kaledonia), Indonesia, Iran, Japani, Marokko, Norja, Peru, Venäjä ja Taiwan. Sekä 10 päivänä joulukuuta 1982 tehdyn Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa koskevien määräysten täytäntöönpanosta tehdyssä Yhdistyneiden kansakuntien sopimuksessasi^. Vastuullisen kalastuksen ohjesäännössä viitataan selkeästi alusten seurantajärjestelmien {Vessel Monitoring Systems,VMS) käyttöön. À2> Beringinmeren yleissopimuksen mukaan jokainen sopimuspuoli vaatii, että sen kalastusalukset, jotka kalastavat lyyraturskaa yleissopimuksen alueella, käyttävät reaaliaikaisen paikanmäärityksen satelliittilähettimiä Beringinmerellä. Muut alueelliset järjestöt, kuten esimerkiksi CCAMLR (Antarktis), ICC AT (Atlantin tonnikalanpyynti), FFA (Tyynenmeren eteläosat) ja NAFO (Luoteis-Atlantti) ovat myös osoittaneet kiinnostusta asiaan. NAFO-sopimuspuolet toteuttavat koehankkeita, jotka koskevat noin 35:ä prosenttia NAFOn sääntelyalueella vuosina 1996 ja 1997 toimivasta kalastuslaivastosta. Komissio järjesti 21-22 päivänä marraskuuta 1995 kalastuksen valvontaa koskevan kansainvälisen symposiumin Madridissa Espanjassa. Symposiumin tarkoituksena oli tutkia satelliittiteknologian käyttöä valvonnassa ja seurannassa. Symposiumiin osallistui kolmetoista jäsenvaltiota, neljä yhteisön ulkopuolista maata, FAO ja lukuisia yhtiöitä. Symposiumin anti oli hyödyllinen tietojen vaihto osapuolten välillä. Euroopan unionin ulkopuolelta saatu kokemus on osoittanut selvästi, että vaikka satelliittiseuranta ei ole syrjäyttänyt perinteisiä valvontamenetelmiä, se on tehnyt niistä tehokkaampia ja erityisesti auttanut valvontaviranomaisia tunnistamaan ensisijaiset ongelmat. Satelliittiteknologian valvontatarkoitusten lisäksi monet muut satelliittiteknologian innovaatiot ovat auttaneet kalastajia toimimaan tehokkaammin. Näissä sovelluksissa ovat mukana GPS-satelliitit (Global Positioning System), joiden avulla kalastusalukset voivat viipymättä määrittää sijaintinsa, kurssinsa ja vauhtinsa. Muihin kehityssuuntiin sisältyy satelliittiperusteisen kaukohavaintotekniikan soveltaminen kalastukseen, joka on helpottanut tiettyjen kalakantojen erittäin tuotteliaiden biologisten vyöhykkeiden täsmällisessä paikantamisessa. Lisäksi televiestintäsatelliitit ovat parantaneet joidenkin ^ kalastuslaivastojen alusten välistä viestintää, mikä säästää parhaiden kalastuspaikkojen etsintään kuluvaa aikaa ja lisää turvallisuutta hätätilanteissa. II. KOEHANKKEET Jäsenvaltiot ovat tehneet hankkeidensa yhteydessä laajoja kokeita alusten seurantajärjestelmien osalta. Yli 300 eri puolilla maailmaa toimivassa yhteisön kalastusaluksessa on "sininen laatikko" (30:ssä on Argos, 60:ssä Euteltracs ja 175:ssä Inmarsat; lisäksi Portugalin aluksista yli 100 käyttää MONICAP-järjestelmää). Vuonna 1995 Suomi ja Ruotsi aloittivat Tanskan kanssa yhteisen koehankkeen. Ruotsi ei kuitenkaan hankkeen lyhyen keston vuoksi onnistunut saamaan vapaaehtoisia aluksia osallistumaan hankkeeseen. Kaikki jäsenvaltiot ovat testanneet GPS-INMARSAT -järjestelmän. Ainoastaan jotkut jäsenvaltiot testasivat ARGOSin ja/tai EUTELTRACSin. Kreikka kokeili täydentävän hankkeen yhteydessä VHF/DSC-tiedonsiirtoa, jonka käyttö rajoittuu alueellisille vesille. Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt kokeita APR-järjestelmällä (Automatic Position Recorders), jolla tallennetaan tietoja kalastusaluksella, mutta ei toimiteta niitä reaaliajassa. Liitteessä esitetään pääkohdat kustakin hankkeesta. A«r 1. Koehankkeiden arviointi Tässä osassa esitetään jäsenvaltioiden kertomusten merkittävimmät löydökset ja kalastuksen valvonnan asiantuntijaryhmän huomioita. Ryhmä kokoontui säännöllisesti koko hankkeiden keston ajan. Koehankkeilla osoitettiin kalastusaluksilla olevien reaaliaikaisten satelliittipaikannusjärjestelmien luotettavuus ja vahvistettiin, että tällaisella teknologialla voidaan parantaa olemassa olevien ilmasta, vedestä ja maalta toimivien keinojen tehokkuutta. Vaikka jäsenvaltioiden koehankkeet paljastivat joukon teknisiä ongelmia, niistä kävi myös selvästi ilmi, että nämä ongelmat voidaan ratkaista hankkeiden vastuuhenkilöiden ja järjestelmien toimittajien yhteistyöllä. On ilmeistä, että alusten seurantaan tarkoitettu satelliittiteknologia on kehittynyt merkittävästi hankkeiden aikana ja tämä suuntaus jatkuu. Käyttövalmiiden tuotteiden jatkokehitys ja satelliittipalvelujen parantuminen auttaa suuresti toimivan järjestelmän mahdollisuuksien käyttöön ottoa tulevaisuudessa. Koehankkeella näytettiin toteen, että aluksilla olevien laitteiden laatu, kestävyys ja luotettavuus on parantunut huomattavasti koejakson aikana. Jatkuva teknologian kehitys tarjoaa uusia toimintoja alhaisemmilla kustannuksilla myös tulevaisuudessa. Siirrettävien laitteistojen hintojen odotetaan laskevan merkittävästi matalia ratoja käyttävien satelliittijärjestelmien käyttöön oton myötä ja vapauttamis- ja yksityistämispolitiikan odotetaan vähentävän televiestinnän kustannuksia. Tietokoneiden ja ohjelmien hinnat ovat yleisesti laskeneet. Vaikein ongelma oli tiedon katoaminen järjestelmän vikojen vuoksi. Tätä tapahtuu onneksi vain satunnaisesti ja ongelma voidaan ratkaista sopivilla varmistusmenettelyillä. Ji Kaikki jäsenvaltiot ilmoittivat, että GPS-järjestelmä, yhdistettynä ARGOS-järjestelmän tunnistaviin lähetin-vastaanottimiin ja käytettynä yhdessä INMARSAT C -järjestelmän kanssa, on riittävän tarkka kalastuksen valvontaan. Myös EUTELTRACSin paikantamistoimintoa arvioitiin myönteisesti. 2. Tietojen vaihto Huomattava määrä jäsenvaltioiden välistä tietojen vaihtoa koskevista kokeista tehtiin koehankkeiden toiminnallisen vaiheen aikana. Kokeilla määriteltiin paikantamista koskevien tietojen vaihdon monimutkaisuutta ja siihen liittyviä vaikeuksia. Niiden avulla saavutettiin kuitenkin myös arvokasta tietoa siitä, miten tietojen vaihtoa voidaan kehittää ja miten yksi ratkaisu tai muut vaihtoehdot voidaan saavuttaa toiminnassa olevalla järjestelmällä. Tanskan ehdottama tiedonsiirtomuoto ja X. 25-tiedonsiirtoprotokolla on hyväksytty koehankkeiden standardeiksi. Käytettävissä olevat X. 25-palvelut eivät kuitenkaan ole samat kaikissa jäsenvaltioissa. Muutamat jäsenvaltiot eivät ole pystyneet toimittamaan paikantamista koskevia tietoja säännöllisesti. Tässä suhteessa jäsenvaltiot ovat selvästi aliarvioineet tekniset ponnistukset, joita koehankkeiden aikana tarvittavien tehokkaiden ja luotettavien tiedonsiirtomenettelyjen käyttöön ottaminen ja toiminta edellyttää. Komission mielestä tämä oli koehankkeen heikoimmin onnistunut osa. Ainoastaan kaksi jäsenvaltiota kokeili tietojen suoraa toimittamista kalastusalukselta rannikkovaltiolle. Tätä voidaan pitää toimivana vaihtoehtona sille, että lippuvaltio toimittaa tiedot rannikkovaltiolle. *r Jäsenvaltiot tunnustavat tiedonsiirtomenettelyjen standardoinnin tarpeen ja pohtivat edelleen, millainen yhteisön tulevan satelliittiseurantajärjestelmän rakenteen olisi oltava. Erilaisten satelliitti viestinnän ja seurannan tekniikoiden yhteensopivuus maaverkkojen kanssa on kysymys, jota on käsiteltävä laajasti tässä yhteydessä. On pantava merkille, että jäsenvaltioiden välinen tiedonsiirto on yleinen kysymys, joka ei koske yksinomaan satelliittiseurannan sovelluksia. 3. Oikeudelliset ja todisteelliset kysymykset Jäsenvaltioiden kertomuksissa ei esitetty perusteellista arviota niistä oikeudellisista ja todistuksellisista kysymyksistä, jotka koskevat alusten satelliittiseurantajärjestelmästä saatuja tietoja. Komissio on kuitenkin tietoinen siitä, että alukset osallistuivat koehankkeisiin vapaaehtoisesti ja että monet seikat, esimerkiksi laitteiden käsittely tai väärinkäyttö kloonaukseen (luvallisen yksikön luvaton käyttö viranomaisten harhaan johtamiseksi alusten sijainnin osalta) tai häivyttämiseen (yksikön tekeminen toimintakelvottomaksi ilman lupaa), tulevat ilmeisiksi vasta kun järjestelmä on pakollinen tietyissä alusluokissa. Sen vuoksi on välttämätöntä, että aluksilla on vastuu toiminnallisten laitteiden asentamisesta, käytöstä ja huollosta ja että merellä olo ilman laivalla olevaa toiminnallista yksikköä tehdään laittomaksi. On myös ensiarvoisen tärkeää luoda riittävä määrä aiheellisia seuraamuksia ja kannustimia sen varmistamiseksi, että alukset noudattavat vaatimuksia. /IA Jäsenvaltioiden todisteita koskevat säännöt ovat yleensä hyvin erilaisia. Alusten satelliittiseurantajärjestelmän avulla saatujen tietojen hyväksyttävyys ja todisteellinen arvo voivat vaihdella eri jäsenvaltioissa; tämä on tilanne myös muiden tietojen osalta, esimerkiksi ilmavalvontalentojen aikana otetut valokuvat. Jotta VMS-järjestelmä voisi toimia tehokkaasti, tarvitaan yhteistyötä lippuvaltion ja rannikkovaltion toimivaltaisten viranomaisten välillä. Tästä voi seurata, että tiettyjen jäsenvaltioiden on otettava käyttöön kansallisen lainsäädännön säännöksiä, joilla mahdollistetaan satelliittiseurantajärjestelmillä saadun aineiston arviointi. ffl. SATELLIITTISEURANTAJÄRJESTELMÄN SOVELTUVUUS KALASTUKSEN VALVONTAAN JA HALLINTOON Kokeilla on osoitettu, että hyvin toimivalla järjestelmällä saavutetaan monia kalastuksen valvontaan liittyviä etuja. Yhteisen kalastuspolitiikan valvontaa koskevan komission kertomuksen1 mukaan valvonnan tehokkuudessa on nykyisin vakavia puutteita. Kalastusalusten satelliittiseuranta parantaa valvontaa monilla nykyiseen kalastusjärjestelmään kuuluvilla alueilla. Satelliittivalvonnalla voidaan erityisesti: parantaa pyyntiponnistusten hallintaa korkealaatuisilla ponnistuksia koskevilla ilmoituksilla; parantaa valvontaa suljetuilla tai herkillä alueilla; mahdollistaa valvontaa suorittavien alusten j a lentokoneiden kannattavampi käyttö sekä tehostaa merellä tehtäviä alustarkastuksia; KOM(96) 100 lopullinen J1 mahdollistaa kalastuspäiväkirjan tietojen tarkistaminen ja, joissakin tapauksissa, varmistaa pyyntialueita koskevat ilmoitukset; auttaa laittomien tai luvattomien purkausten havaitsemisessa; mahdollistaa purkausvaatimusta koskevan ennakkoilmoituksen valvonta. Euroopan unionin kalastuksen vaihtelevuus vaatii monimutkaisen hallinto- ja valvontarakenteen. Pitkällä aikavälillä alusten satelliittiseurantajärjestelmä voi kuitenkin edistää sääntelyn yksinkertaistamista. Se voi erityisesti kannustaa kalastajia noudattamaan määräyksiä, josta puolestaan saattaa seurata tiettyjen nykyisten velvoitteiden, esimerkiksi preijausta koskevien vaatimusten, väheneminen. Satelliittijärjestelmillä edistetään pyyntiponnistusten valvontaa ja muihin valvontakeinoihin yhdistettynä ne parantavat kiintiöiden jakautumisen seurantaa. Yhteisön näkökulmasta satelliittiseurantajärjestelmä parantaa sääntelyn yhdenmukaista soveltamista, edistää valvonnasta vastaavien tahojen yhteistyötä ja turvaa kalastuksen valvonnan avoimuuden jäsenvaltioissa. Jäsenvaltioiden koehankkeista kävi ilmi, että järjestelmään liittyy myös monia etuja kalastusteollisuudelle. Näitä ovat alhaisemmat viestintäkustannukset, turvallisuuden paraneminen hätätilanteissa, luotettavat järjestelmät saaliita ja markkinoita koskevien tietojen toimittamiselle sekä esimerkiksi säätä ja satamia koskevien tietojen parempi saatavuus. Viimeaikainen kokemus jäsenvaltioissa osoittaa lisäksi, että kalastajat ovat jo aloittaneet investoinnit satelliittiviestintään tarvittaviin laitteisiin ja palveluihin. to Jäsenvaltioiden toteuttamien koehankkeiden rohkaisevat tulokset ja kalastuksen kansainvälinen kehitys osoittavat, että nyt on aiheellista valmistella yhteisön kalastusaluksiin sovellettava toimintasuunnitelma. Alusten satelliittiseurantajärjestelmän kustannukset riippuvat pääasiassa järjestelmään osallistuvien alusten lukumäärästä. Voidaan olettaa, että jäsenvaltiot kannattavat mahdollisimman suurta joustavuutta, jotta ne voivat kehittää itselleen sopivat kansalliset järjestelmät ja yhdistää ne olemassa oleviin valvontakeinoihin ja -toimenpiteisiin. Koehankkeita varten hankittuja tietokoneita ja ohjelmia voidaan käyttää mahdollisuuksien mukaan edelleen. Aikaisemman tutkimuksen perusteella satelliittiseurannan kustannukset, mukaan lukien 10 000 aluksen laivaston seurantaan tarkoitettu valvontakeskus kussakin jäsenvaltiossa, ovat viiden vuoden jaksolla noin 80-100 miljoonaa ecua. Suurimman osan kustannuksista muodostavat kullakin aluksella olevat siirrettävät laitteistot. Näihin kustannuksiin saisi yhteisön osallistumisesta yhteiseen kalastuspolitiikkaan sovellettavan valvontajärjestelmän täytäntöönpanemiseksi hyväksymien tiettyjen kulujen rahoitukseen tehdyn neuvoston päätöksen 95/527/EV mukaista tavanomaista tukea. EYVL N:o L 301, 14. 12. 1995, s. 30 Oikaistu EYVL N:o L 302, 15. 12. 1995, s. 4 M KOKOAVA TAULUKKO (tilanne 1. 5. 1996) LUTE Jäsenvaltio Yhteisön rahoitusosuus (milj. ecua) Alusten lukumiiri Valvontakeskus Satelliitti- jirjestelmi Vlhimmlis- miirfi Nykyinen Toiminnan aloitusplivl (maliiaika: 1. 10. 94) Lopullinen kertomus saatu Huomautuksia (määräaika: 29. 2. 96) Belgia 0,3 H Tanska 0,9 Saksa Kreikka 0,4 0,8 10 10 15 10 21 10 22 20 Dienst voor Zeevisserij, Oostende Fiskeridirek- toratet, Copenhagen Bundesanstalt LE, Hamburg Hellenic Coast Guard Piraeus INMARSAT maaliskuu 95 - INMARSAT huhtikuu 95 26. 03. 96 INMARSAT lokakuu 94 04. 03. 96 INMARSAT lokakuu 94 13. 03. 96 Espanja 3,0 124 124 IGPM, Madrid EUTELTRACS INMARSAT maaliskuu 94 14. 03. 96 - - - - - - ohjelmistokustannukset jaetaan Alankomaiden kanssa INMARSAT-tietojen menettäminen vaikeuksia vapaaehtoisten osallistujien löytämisessä kehittänyt tiedonsiirtomallin sijainti-ilmoituksia varten Telecom ei tue X. 25-pikavalintamuotoa kansainvälisessä viestinnässä testannut VHF/DSC-järjesteimän täydentävän hankkeen yhteydessä LES ei tue yksittäistä kyselytoimintoa kehittänyt Tanskan tiedonsiirtomallia tapahtumista raportointia varten jatkaa järjestelmän käyttöä pyyntiponnistuksia koskevaan raportointiin 45 CROSSA, Etel ARGOS EUTELTRACS INMARSAT toukokuu 95 19. 03. 96 - Eutelsat on kehittänyt teknisen ratkaisun kolmesta 10 (20) Naval Base. Cork EUTELTRACS INMARSAT lokakuu 94 Coast Guard, Rome INMARSAT - - - - - satelliittijärjestelmästä saatavien tietojen yhdistämiseksi jatkaa järjestelmän käyttöä pyyntiponnistuksia koskevaan raportointiin sijainti-ilmoitusten koodaus kannattaa suoraa toimittamista rannikkovaltiolle ehdottaa tiedonsiirtomenetelmien keskittämistä - ei vielä toiminnassa Ranska 0,9 Irlanti 0,7 Italia 0,5 67 10 17 1 I | | g 1 | 1 i | | p Jäsenvaltio Yhteisön rahoitusosuus (milj. ecua) Alusten lukumääri Valvontakeskus Satelliitti järjestelmä Vähimmäis määrä Nykyinen Toiminnan aloituspäivä (määräaika: 1. 10. 94) Lopullinen kertomus saatu (määräaika: 29. 2. 96) Huomautuksia E Alankomaat 0,5 14 41 AID, Kerkrade ARGOS EUTELTRACS INMARSAT lokakuu 95 20. 03. 96 - ohjelmistokustannukset jaetaan Belgian kanssa INMARSAT-tietojen menettäminen aikaisempaa kokemusta "Verre Visserijen" -hankkeesta - PTT Telecom ei tue X. 25-pikavalintamuotoa Portugali - 47 104 IGP, Lissabon INMARSAT - - Portugali ei ole toteuttanut erityistä koehanketta, koska sillä on aikaisempaa kokemusta MONICAPista satelliittiseuranta on kansallisessa lainsäädännössä vakiintunut valvontamuoto Suomi Ruotsi 01 01 - 5 3 Department of Fisheries, Helsinki Fiskeriverket, Göteborg INMARSAT INMARSAT liittymisen jälkeen liittymisen jälkeen 07. 03. 96 05. 03. 96 - yhteinen hanke Tanskan ja Ruotsin kanssa yhteinen hanke Tanskan ja Suomen kanssa ei vapaaehtoisia osallistujia laitteistot kahdessa rannikkovartioston aluksessa ja yhdessä tutkimusaluksessa E 1 E E satelliittijärjestelmien täydellinen integrointi CTMS-järjestelmärl E (Customised monitoring system) kautta |J kalastusjärjestöt eivät osallistuneet 1 18 aluksessa APR-järjestelmän laitteet Yhdistynyt kuningaskunta 0,9 19 29 MAFF, London DAFS, Edinburgh ARGOS EUTELTRACS INMARSAT syyskuu 94 22. 03. 96 (alustava luonnos) VA/ ISSN 1024-4492 KOM(96) 232 lopullinen ASIAKIRJAT FI 03 U Luettelonumero : CB-CO-96-242-FI-C ISBN92-78-04489-X Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg 2-1


title: Nõukogu otsus, 28 mai 1996, tekstiilitoodetega kauplemise halduskokkuleppe sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse ja teatavate Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmete vahel

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
agreement (EU)
multifibre agreement
textile product
third country
trade agreement (EU)

formats: html pdf print

text: 262 ET Euroopa Liidu Teataja 11/24. kd 31996D0415 11. 7. 1996 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 173/1 NÕUKOGU OTSUS, 28 mai 1996, tekstiilitoodetega kauplemise halduskokkuleppe sõlmimise kohta Euroopa Ühenduse ja teatavate Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmete vahel (96/415/EÜ) EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE: võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 113 koostoimes artikli 228 lõike 2 esimese lausega, võttes arvesse komisjoni ettepanekut ning arvestades, et: komisjon on kooskõlastatud protokollide ja nootide vahetuse teel pidanud läbirääkimisi teatavate Maailma Kaubandusorganisat- siooni liikmetega tekstiilitoodetega kauplemise halduskokkuleppe üle, kusjuures “halduskokkulepe” WTO asutamislepingu artikli 2 lõikes 17 määratletud tähenduses esitab asjakohaseid sätteid vara- sematest kahepoolsetest lepingutest, millega on hõlmatud kaup- lemine tekstiilitoodetega tekstiilikaubanduse kokkuleppe (MFA) alusel; tekstiilitoodetega kauplemise halduskokkulepe tuleks heaks kiita, Artikkel 1 Ühenduse nimel kiidetakse heaks tekstiilitoodetega kauplemise kokkuleppe Euroopa Ühenduse ja käesoleva otsuse lisas loetletud kolmandate riikide vahel. Tekstiilitoodetega kauplemise halduskokkuleppe tekst on lisatud käesolevale otsusele. Artikkel 2 Nõukogu eesistuja on volitatud määrama pädeva(d) isiku(d) artiklis 1 osutatud ühenduse suhtes siduva halduskokkuleppe allkirjastamiseks. Brüssel, 28. mai 1996 Nõukogu nimel eesistuja R. SERRI 11/24. kd ET Euroopa Liidu Teataja 263 LISA Riikide loetelu Pakistan Peruu Filipiinid Singapur Lõuna-Korea Sri Lanka Tai Argentina Bangladesh Hongkong India Indoneesia Aomen Malaisia