title: XXV:e rapporten om konkurrenspolitiken (1995)

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION •fr -k Bryssel den 10. 04. KOM(%) I26slullig 1996 XXV:E RAPPORTEN OM KONKURRENSPOLITIKEN (1995) (framlagt av kommissionen) INNEHÅLLSFÖRTECKNING Inledning I - Konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 A - Att säkerställa fördelarna med den inre marknaden 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Bilförsäljning Begränsning av parallell handel Begränsning av nytillkomna företags tillträde till marknaden Grönbok om vertikala begränsningar Gränsöverskridande girosystem Förmånlig behandling; befrielse från eller nedsättning av böter Tillgång till akten B - Samarbete och konkurrens i en ekonomisk miljö som förändras. och globaliseras snabbt 1. Tillämpning av artiklarna 85 och 86 inom sektorn för telekommunikationer 1. 1. Strategiska allianser 1. 2. Tillträdes- och samtrafikavtal 2. Globalisering av marknaderna 3. Tekniköverföring C - Transport 1. Sjöfart 1. 1. Linjesjöfartskonsortier 1. 2. Linjekonferenser och fast prissättning för landtransport 2. Luftfart 2. 1. IATA: Samråd om passagerar- och frakttaxor. 2. 2. Samarbete mellan flygbolag 5 13 13 13 14 16 18 19 20 21 21 22 22 24 24 25 25 25 26 27 28 28 28 29 D - Transeuropeiska nät och konkurrensreglerna E - Konkurrens och miljö 30 F - Marknader för produkter i efterföljande led(sekundärprodukter) 31 32 G - Fria yrken 33 H - Subsidiaritet och decentralisering. 1. 2. Avtal av mindre betydelse Decentralisering I - Statistisk översikt 33 33 35 II - Statliga monopol och monopolrättigheter: artiklarna 37 och 90 r> - I n l e d n i ng 1. 2. 3. Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i centrum för kommissionens avregleringspolitik Direktiven i artikel 90. 3 i Romfördraget Kommissionens övriga möjligheter B - Telekommunikation 1. 2. 3. 4. 5. Allmänna åtgärder Direktivet om avreglering av kabel-TV Direktivet om avreglering av mobiltelefoni Direktivet om full konkurrens Överträdelseförfaranden enligt artikel 90. 3 Energi Posttjänster -. - Transport 1. ; 2. Flygplatser 1. 1. Landningsskatter 1. 2. Markservice Hamnar •' - Andra staliga handelsmonopol 1. 2. 3. 4. De finska och svenska alkoholmonopolen Det österrikiska alkoholmonopolet Det österrikiska saltmonopolet Det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror 71 - Koncentrationskontroll A - Inledning û - Fördjupade undersökningar 1. 2. Mediaärenden Andra fördjupade undersökningar <. : - Andra viktigare ärenden • i) - Medlemsstaternas legitima intresssen Z - Koncentrationer inom kol- och stålsektorn 7 - Perrier '. - Statistisk översikt IV - Statligt stöd > -- Allmän inriktning Nya åtgärder för att anmälningsskyldigheten skall fullgöras 1. Krav på återbetalning av stöd som utgått i strid mot fördraget Samarbete mellan kommissionen och de nationella domstolarna 2. Begreppet stöd 38 3 8 38 39 40 40 40 41 41 42 43. 44 45 4 fe i u '4 6 4 ' 4 7 4 8 48 48 49 49 50 50 50 51 52 54 55 56 5G 57 59 59 60 60 61 62 C - Granskning av stödens förenlighet med den gemensamma marknaden 64 1. Sektorsstöd 1. 1. Sektorer som omfattas av särskilda regler 1. 1. 1. Stöd'till varvsindustrin 1. 1. 2. Stålindustrin 1. 1. 3. Kolindustrin 1. 1. 4. Bilindustrin 1. 1. 5. Syntetfiberindustrin 1. 1. 6. Transport 1. 1. 7. Jordbruk 1. 1. 8. Fiske 1. 2. Särskilda sektorer som inte omfattas av särbestämmelser 1. 2. 1. Bankväsendet 1. 2. 2. Postväsendet 1. 2. 3. Den audiovisuella sektorn 2. Branschövergripande stöd 75 2. 1. Forskning och utveckling 2. 2. Sysselsättningsstöd och allmänna sociala åtgärder 2. 3. Stöd till skydd av miljön 2. 4. Stöd till små och medelstora företag 2. 5. Exportstöd , 2. 6. Undsättnings- och omstruktureringsstöd 2. 7. Treuhandanstalt 3. Regionalstöd D - Förfaranden (klagandens rättigheter) E - Statistiska uppgifter V - Internationell verksamhet A - Europeiska ekonomiska samarbetsområdet B - Central- och Östeuropa, de baltiska staterna, de nya oberoende staterna och medelhavsländerna 64 64 64 65 65 66 68 68 71 72 73 73 74 74 75 76 78 79 79 80 81 81 82 83 85 85 85 1. 2. 3. Central- och Östeuropa 85 Baltiska staterna, Slovenien och de nya oberoende staterna 86 87 Medelhavsländerna och Mercosur 87 C - Nordamerika 88 D - Japan E - Australien och Nya Zeeland 89 F - Multinationella organisationer och andra internationella frågor 89 1. 2. 3. 4. OECD WTO UNCTAD Internationellt samarbete VI - Informationspolitik Bilaga: Ärenden som tas upp i rapporten 89 89 8 9 90 91 92 Inledning 1. Konkurrens som förutsättning för konkurrenskraft 1. när det gäller att bevara en konkurrenskraftig industri i EU. Det erkänns allmänt att konkurrenspolitiken spelar en nyckelroll Konkurrenspolitiken är ett medel för att uppnå en optimal resursfördelning, tekniskt framåtskridande och den flexibilitet som krävs för anpassning till en föränderlig omvärld. Ur den synvinkeln hör konkurrens och konkurrenskraft ihop. Erfarenheten visar att endast de företag som är vana vid intensiv konkurrens och som lyckas väl på öppna och dynamiska marknader kommer att kunna lyckas även i större sammanhang - det kan vara på andra geografiska marknader eller i en allt mer integrerad världsekonomi i allmänhet. Konkurrenspolitiken och politiken för konkurrenskraft står därför int. : i motsättning till varandra, utan har som gemensamma mål att skapa ö. < nödvändiga förutsättningarna för att utveckla och bibehålla en effekt; i och konkurrenskraftig gemenskapsindustri, att erbjuda medborgarna Europa bättre varor och tjänster och att tillhandahålla en stabi. G k o n om i s k miljö. 2. Inre marknaden och konkurrenspolitiken Att dessa båda politikområden kompletterar varandrao framgår ocks 2. tydligt av gemenskapens mål att skapa en inre marknad. Å ena sidan ä. den inre marknaden en nödvändig förutsättning för utvecklingen av ei. effektiv och konkurrenskraftig industri. Å andra sidan är konkurrens politiken ett viktigt medel för att åstadkomma och upprätthålla en inr< marknad, särskilt genom att den genomför bestämmelser som garantera att de tidigare föreskrivna handelshinder som undandröjts inte ersält av privata eller andra offentliga begränsningar med samma verkan. 2. 1. Faktorer som påverkar konkurrensen på den inre marknaden 3. Så gott som alla de lagstiftningsåtgärder som 1985 fastställdes i kommissionens vitbok om fullbordandet av den inre marknaden har antagits och införlivats på nationell nivå, men det finns tecken som tyder på att vissa varu- och tjänstemarknader fortfarande inte är enhetliga1. Integrationen på den inre marknaden och marknadernas ökande globalisering väntas leda till en utvidgning av geografiska marknader (inte nödvändigtvis till gemenskapsnivå - relevanta marknader kan bestå av grupper av regionala eller nationella marknader). Den kan därför komma att förändra strukturen på den marknad inom vilken de konkurrensmässiga verkningarna av offentliga eller privata aktörers verksamhet skall bedömas. Det är fortfarande för tidigt att bedöma ora de konkurrensmässiga fördelarna med den inre marknaden har gjort sig gällande. Det finns vissa tecken på att konkurrensen på en del marknader allt oftare är internationell. I fråga om andra marknade finns det skäl att tro att de fortfarande följer nationsgränserna. Detta sistnämnda förhållande kan förklaras med hänvisning till en rad faktorer som. måste beaktas när konsekvenserna av integrationen på der- :inre marknaden bedöms med avseende på geografisk utvidgning av ci. " relevanta, mar k na der na. ". Under 1996 avser kommissionen att lägga fram resultaten av en övergripande analys •:> inverkan av och effektiviteten hos programmet för den inre marknaden, enligt rådets förordning 92/1218 av den 7 december 1992. 4. En första faktor gäller effektiviteten hos de lagstiftande åtgärderna (och tillhörande åtgärder såsom europeisk standardisering) när det gäller att avveckla rättsliga och administrativa hinder för gränsöverskridande transaktioner. I de fall där de rättsliga ramarna är ofullständiga eller otillräckliga har kommissionen för avsikt att arbeta för att de förstärks. Det kan också finnas tillfällen då det inte finns några inträdeshinder, men då skillnader mellan nationella ordningar leder till sådana skillnader i ekonomiska förhållanden att handeln och konkurrensen kan snedvridas (t. ex. prissättning av läkemedel, beskattning, valutakursrörelser). När dessa faktorer leder till att de ekonomiska förhållandena är olika på olika nationella marknader och aktörer därför behandlar dem olika, kan detta behöva beaktas när den i konkurrenshänseende relevanta marknaden skall fastställas. "Naturliga hinder", såsom språk, smak och vanor, eller strukturella egenskaper som minskar möjligheterna att handla med varor och tjänster, kan också göra att nationella marknader bör ses som separata enheter. Dessa frågor har kommit upp i samband med kommissionens undersökning av koncentrationer inom TV-sändnings- och mediasektorerna, inom vilka EU-marknaden på grund av språkliga och kulturella skillnader måste anses bestå av flera avgränsade nationella marknader. Denna kulturella mångfald är en del av vårt rika, gemensamma europeiska arv och måste beaktas i kommissionens analyser av ärenden, även om detta leder till att bedömningsresultatet oftare blir att en dominerande Satellite, RTL/Veronica/Endemol). föreligger ställning (Nordic 2. 2. Konkurrenspolitikens roll 5. Även om integrationen på den inre marknaden formar de ekonomiska sammanhang inom vilka gemenskapens konkurrenspolitik skall tillämpas, är det också så att tillämpningen av gemenskapens konkurrenspolitik kommer att hjälpa till att förstärka den inre marknadens funktion. Det finns tre huvudsakliga verksamhetsområden: konkurrensbegränsande avtal och förfaranden, de reglerade eller monopoliserade sektorerna och statligt stöd. Det är i det här sammanhanget viktig att beakta att kommissionen har ett antal samordnade konkurrenspolitiska instrument till sitt för lögande. Konkurrensreglerna i artikel 8,0-86, koncentrationskontrollen, kontrollen av statligt stöd samt bestämmelserna om avreglering tjänar alla till att säkerställa att konkurrensen på den inre marknaden inte snedvrids. 6. Kommissionen är vaksam när det gäller tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler på företag som försöker undertrycka de konkurrensfrämjande verkningarna av den inre marknaden genom konkurrensbegränsande beteenden som syftar till att bibehålla marknadssegmenteringen. Exempel på beteenden som ger upphov till sådana misstankar är begränsningar av parallell handel, vissa slag av vertikala avtal eller distributionssystem och omotiverad vägran att ge (icke-diskriminerande) tillgång till faciliteter som tredje man behöver för att kunna konkurrera. 7. Avregleringen av marknader som av tradition varit monopoliserade, såsom allmännyttig verksamhet, är ett nödvändigt steg på vägen mot en inre marknad. Mycket tyder på att utan en starkare och konkurrenskraftig bas inom områdena för energi, allmänna transportmedel och telekommunikationer, kommer den europeiska ekonomin inklusive konsumenter och medelstora företag att befinna sig i underläge^. Europeiska rådet i Madrid i december 1995 drog slutsatsen att det är Rådgivande gruppen om konkurrenskraft, en förbättrad europeisk konkurrenskraft, andra rapporten till Europeiska kommissionens ordförande, stats- och regeringscheferna, december 1995 (Ciampi-rapporten). I detta sammanhang sägs att det viktigaste är inte att ägandet - och ledningen - av allmännyttiga företag förs över från staten till den privata sektorn, utan att de i största möjliga mån blir konkurrensutsatta. nödvändigt att öka konkurrensen inom olika sektorer så att konkurrenskraften ökar och därigenom nya arbetstillfällen skapas. Kommissionen har därför fortsatt sina strävanden att öppna dessa marknader för konkurrens och handel inom gemenskapen, samtidigt som den säkerställt att de åtgärder som föreslås eller antas är förenliga med de uppdrag av allmänt ekonomiskt intresse som de offentliga verken och inrättningarna utför, såsom tillhandahållande av samhällsomfattande tjänster för alla medborgare till rimliga priser. 8. Telekommunikation är ett strategiskt område av stort intresse för Europeiska unionen3. Den pågående avregleringen av denna sektor har tvingat teleoperatörer att erbjuda nya tjänster och sänka priserna. Både företag och konsumenter har fördelar av öppningen av marknaderna för telekommunikation. Införandet av konkurrens inom denna sektor är även av yttersta vikt för att underlätta övergången till informations samhället, och därmed för vår förmåga att överleva i en allt mer konkurrensutsatt och global marknad. I detta sammanhang är kulturell mångfald och lika tillgång till de nya tjänsterna nödvändiga mål att arbeta för. En stor del av lagstiftningen på gemenskapsnivå har antingen redan införts eller är på god väg att införas så att en fullständig avreglering är möjlig till år 1998. Den måste förstås införas i nationell lagstiftning och tillämpas för att säkerställa att verklig konkurrens kommer till stånd. Kommissionens roll kommer inte att minska när rättsakterna väl är införda. Tvärtom måste kommissionen se till att de rättsliga hindren, när de en gång är undanröjda, inte ersätts av liknande avtal eller förfaranden, såsom konkurrensbegränsande koncentrationer, marknadsdelningsavtal, missbrukande beteende hos etablerade företag gentemot nykomligar - t. ex. genom att vägra icke diskriminerande tillgång till faciliteter som de behöver för att konkurrera - eller genom otillåtet statligt stöd. Om det förekommer ensamrättigheter inom reserverade områden, bör korssubventionering av den operatörens icke-reserverade områden undvikas. Under tiden fortsätter företagen att försöka förutse kommande marknader. Nya allianser med världsomfattande verkningar har anmälts till kommissionen för granskning. Kommissionens bedömning av dessa ärenden visar hur de befintliga konkurrensreglerna, när de tillämpas på ett realistiskt sätt, kan ta hänsyn till den inneboende dynamiken i innovationen och globaliseringen. Att en koncentration gäller en framväxande marknad är dock inte en garanti för att den skall godkännas. Även om allianser bör tillåtas, eller till och med uppmuntras om de främjar konkurrensen, kan de inte godtas om de snedvrider eller hotar avmonopoliseringen. Om stora företag går samman bör kommissionen sträva efter att förhindra en avskärmning av marknaden. 9. Luftfartssektorn, inom vilken en fullständig avreglering kommer att vara fullbordad i slutet av 1997, visar tydligare än telesektorn att lagstiftning är nödvändig men inte tillräcklig för att uppnå full konkurrens. Inom denna sektor, där flygbolagen slåss för att få eller behålla en tillräcklig andel av en måttligt växande och konkurrensutsatt marknad, finns det en ständig risk för att de etablerade företagen använder orättvisa metoder för att skydda sina intressen. En strikt tillämpning av konkurrensreglerna, huvudsakligen inom området för statligt stöd och kontroll av missbrukande beteenden, är absolut nödvändig. Särskilt statliga stöd anses motverka sitt eget syfte och skydda de ineffektiva mot de effektiva och därigenom endast fördröja en nödvändig omstrukturering. Statliga stöd kan till och med Grönbok om avregleringen av infrastruktur för telekommunikation och kabel-TV-nät: Del ett (KOM(94) 440, 25. 10. 1994) och del två (KOM(94) 682, 25. 01. 1995). användas i kampen mot nya konkurrenter genom oskälig prissättning och andra åtgärder. Medan en omstrukturering behövs för att uppnå effektivitetsvinster och konkurrenskraft på en allt större marknad, måste kommissionen se till att den höga koncentrationen inte begränsar tillträdet till linjerna och ankomst- och avgångstiderna och därigenom återupprättar de hinder som lagstiftningen undanröjt. 10. Energi är en annan nyckelfaktor för industrin och omnämndes som sådan i Ciampi-rapporten. Under 1995 har dock avregleringen av denna sektor egentligen inte framskridit. 11. Enligt den fjärde undersökningen om statligt stöd i Europeiska unionen, som offentliggjordes 1995, minskade det sammanlagda nationella stödet under åren 1990-1992, men det är fortfarande - med runt 94 miljarder ecu i genomsnitt per år för gemenskapen som helhet - för högt för att kommissionens mål skall kunna uppnås, främst vad gäller de rikare medlemsstaterna. Enorma belopp i statligt stöd är inte rätt sätt att uppnå konkurrenskraft. Det fördröjer nödvändig omstrukturering, snedvrider konkurrensen mellan företag och regioner och belastar offentliga budgetar. Det skulle dock vara orealistiskt att föreslå att allt statligt stöd helt enkelt borde avskaffas, och detta har heller aldrig föresvävat varken fördragets författare eller kommissionen. Marknadskrafterna i sig är inte tillräckliga för att på en icke perfekt marknad uppnå vissa av medlemsstaternas och Europeiska unionens grundläggande mål, såsom ekonomisk och social sammanhållning, tillräcklig nivå när det gäller forskning och utveckling, miljöskyddd, utveckling av små och medelstora företag och behovet av att låta den strukturella anpassningen ske över en längre tid, särskilt av sociala skäl. För kommissionen är det nödvändigt att, när statligt stöd undantagsvis beviljas, säkerställa att de negativa verkningarna på konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna begränsas till vad som är absolut nödvändigt och att medlemsstaterna kompenseras genom förverkligandet av mål av allmänt gemenskapsintresse. 3. Internationellt samarbete 12. Den ökande globaliseringen av världsekonomin och det föränderliga moderna handelsmönstret gör samarbete mellan konkurrensmyndigheter i olika länder oundvikligt. När företagen. transaktioner För det första måste företag med världsomfattande verksamhet känna till och följa olika konkurrenslagar och förfaranden inom olika jurisdiktioner. Detta för nödvändigtvis med sig kostnader för de berörda flera konkurrensmyndigheters jurisdiktion, ökar dessutom risken för motstridiga åtgärder. Ur konkurrensmyndigheternas synvinkel kan det vara svårt att få tillgång till upplysningar som fastställer en konkurrensbegränsning som skett utanför deras jurisdiktion. Det är också möjligt att konkurrensregler som syftar till att bibehålla en effektiv konkurrens på hemmamarknaden är mindre effektiva när det gäller att hantera konkurrensbegränsande beteenden i resten av världen. Det är allmänt erkänt att avregleringarna måste åtföljas av en mer omfattande tillämpning av konkurrensreglerna för att vara verkningsfulla - privata hinder får inte ersätta de avskaffade offentliga hindren. omfattas av Av alla dessa skäl framgår tydligt att ett ökat internationellt samarbete ligger i såväl företagens som konsumenternas intresse. 13. På en bilateral nivå erbjuder avtalet med Förenta Staterna (bekräftat av rådet i april 1995) redan utrymme för samarbete och dess bestämmelser om samordning av genomförandeåtgärder medger i viss utsträckning k"ukti i i en:ihtM| i ,)ii:i,m. |c ! i> i ha I I ,ui< len pä m. i t kn. iejc i i KU och USA. ;;,uu,i t het a r parterna. in<jii|>. i lör all a M 1 en rapport om konkurrenspolitiken i den nya handelsordningen skriven av en oberoende expertgrupp på begäran av Karel Van Miert, rekommenderas att en fördjupning av det nuvarande avtalet mellan EU och USA bör prioriteras. Expertgruppen utvecklar i sin rapport även rekommendationer i fråga om samarbete mellan flera länder, eftersom den anser att enbart bilaterala avtal inte är tillräckliga för att hantera alla de problem som kan uppstå på internationell nivå. 4. Kommissionens roll vid tillämpningen av konkurrensreglerna 14. Det är rimligt att säga att utvecklingsfasen för gemenskapens konkurrenspolitik är avslutad. Politiken och lagstiftningen är nu väl etablerade genom kommissionens administrativa praxis och de principer som fastställts av EG-domstolen och förstainstansrätten. Å andra sidan har kommissionen begränsade resurser till sitt förfogande för att hantera ett allt större antal ärenden. Särskilt under 1995 ökade antalet nya ärenden, framför allt sådana avseende statligt stöd och artikel 85-86, till följd av anslutningen av tre nya medlemsstater. 15. Mot bakgrund av detta har kommissionen sökt efter möjligheter att koncentrera sig på de arrangemang som har en väsentlig inverkan på konkurrensen och som kan väntas märkbart påverka handeln mellan medlemsstaterna. I detta syfte har redan flera medel och koncept utvecklats och arbetet med att utvidga och förbättra dem pågår. Av särskild betydelse i detta sammanhang är tillämpningen av principen om avtal av mindre betydelse (både vad gäller artikel 85-86 och statligt stöd), gruppundantag (vilka gör det möjligt för företag att ingå avtal utan att anmäla dem till kommissionen för att uppnå rättssäkerhet) och begreppet gemenskapsintresse vid klagomål. 16. Då kommissionen i första hand måste handlägga ärenden med en märkbar påverkan på handeln inom gemenskapen, ökar de nationella myndigheternas och domstolarnas betydelse i konkurrensärenden. Den decentraliserade tillämpningen av konkurrensreglerna är ofta ett snabbare och mer effektivt sätt att få överträdelser att upphöra. Om de nationella domstolarna och myndigheterna tillämpar gemenskapens konkurrensregler oftare påminns medborgarna om att dessa utgör en del av den "levande lagen" i varje medlemsstat och syftar till att skydda deras rättigheter. 17. Kommissionen fortsatte därför att uppmuntra en decentraliserad tillämpning av gemenskapens konkurrensregler, särskilt vad gäller ärenden som omfattas av artikel 85-86. Kommissionens mål är att uppnå ett effektivt samarbete mellan de nationella domstolarna och konkurrensmyndigheterna och kommissionen. Förberedelserna för ett nytt tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna är långt framskridna och detta kommer att komplettera det nuvarande tillkännagivandet om samarbete med de nationella domstolarna. Denna decentraliseringspolitik bör dock genomföras stegvis och med försiktighet. Decentraliseringsprocessen går hand i hand med kommissionens fortlöpande arbete med att förtydliga och förenkla bestämmelserna gemenskapens konkurrensregler på samma sätt som kommissionen. så att medlemsstaterna tillämpar 18. Enligt subsidiaritetsprincipen skall den myndighet som är mest lämpad handlägga ärendet. Därför bör vissa ärenden som omfattas av flera nationella myndigheters jurisdiktion handläggas av kommissionen. När det gäller koncentrationer är det således att föredra att företagen låter kommissionen ensam undersöka de föreslagna koncentrationerna, i stället för att de anmäls till flera nationella myndigheter. Under 1995 inledde kommissionen en ny översyn av koncentrationsförordningen, bl. a. för att se om omsättningskriteriet för bedömningen av om ett ärende skall handläggas av kommissionen eller om det enbart omfattas av medlemsstaternas jurisdiktion fortfarande är lämpligt. 19. Inom området för statligt stöd skall gemenskapen enligt subsidiaritetsprincipen ha ensam behörighet, eftersom medlemsstaterna inte kan anmodas att kontrollera sina egna kostnader för statligt stöd på ett sätt som är rättvist gentemot deras grannländer. En aspekt kan dock hanteras på nationell nivå: de nationella domstolarna får avgöra vid klagomål från konkurrenter till det företag som får statligt stöd, och framför allt får de kontrollera om medlemsstaten har följt de nödvändiga förfarandena för anmälning och godkännande. Kommissionen har offentliggjort ett nytt tillkännagivande på detta område, vilket har tre syften: att stärka och decentralisera verkställandet av bestämmelserna om statligt stöd, att klargöra det juridiska ställnings tagandet till förmån för alla berörda parter och att underlätta för domare. 5. Öppenhet av inom konkurrensreglerna 20. Konkurrensregler är ofta invecklade eftersom den ekonomiska, juridiska och politiska verklighet i vilken de tillämpas är komplicerad och ständigt utvecklas. Det betyder inte att det inte fortfarande finns utrymme för mer öppenhet och förenkling. Kommissionen har kommit fram till flera sätt att öka informationen om dess politik och att förenkla regelverket. Dessa omfattar det nyligen antagna gruppundantaget för avtal om tekniköverföring, vilket kommer att ersätta de två förordningarna om licensiering av know-how och patent, användningen av tillkännagivanden och meddelanden för att ge riktlinjer för tillämpningen sektorer (gränsöverskridande girobetalningar, posttjänster), användningen av grönböcker för offentliga samrådsförfaranden (dvs. de planerade grönböckerna om begränsningar för vertikal integration och om översyn av koncentrationsförordningen som skall offentliggöras 1996) och utgivningen av förklarande broschyrer (nya förordningen om försäljning av motorfordon). Inom området för statligt stöd är den anmälnings skyldighet som föreskrivs i Romfördraget oundgänglig för att garantera genomblickbarhet. Kommissionen har i ett meddelande angivit att den avser att använda sig av alla de befogenheter den har enligt fördraget för att tvinga medlemsstaterna att respektera denna skyldighet. Kommissionen har även börjat arbeta på reviderade och konsoliderade rambestämmelser för regionalt stöd och har antagit nya rambestämmelser för stöd till forskning och utveckling. Slutligen har kommissionen fortsatt att aktivt informera allmänheten om konkurrensfrågor, genom pressmeddelanden och konferenser, GD IV: s informationstjänst, publikationer, tidskriften Competition Policy Newsletter samt sist men inte minst årsrapporten om konkurrenspolitiken. Alla dessa åtgärder tjänar samma syfte, nämligen att öka öppenheten, rättssäkerheten och förutsägbarheten. vissa 6. Demokratiskt ansvar 21. Konkurrenspolitiken kan inte bara vara en rent teknisk eller administrativ övning, utan har allt att vinna på ett brett demokratiskt samförstånd. Kommissionen lägger följaktligen stor vikt vid en fruktbar dialog med Europeiska unionens övriga institutioner om alla aspekter på dess konkurrenspolitik. 22. Årsrapporten om konkurrenspolitiken utgör ett grundläggande medel för kommunikation och information till Europeiska unionens övriga 10 institutioner, särskilt Kuropapa r I ument. et , rådet och Ekonomiska och sociala kommittén. De givande meningsutbytena i samband med den förra rapporten var kommissionen till stor hjälp vid genomförandet av dess uppgifter och bidrog till bättre information om och förståelse för europeisk konkurrenspolitik. Kommissionen tar dessutom i lämpliga fall initiativet till samråd med de övriga institutionerna om förslag till nya bestämmelser eller om andra politiska dokument. Särskilt i fråga om antagandet av avregleringsdirektiven enligt artikel 90 har kommissionen noga beaktat synpunkterna från Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. 23. Kommissionen har också haft ett nära samarbete med rådet om olika aspekter av dess politik, särskilt i fråga om förhållandet mellan konkurrenspolitik och konkurrenskraft. 24. Medlemsstaterna deltar aktivt i kommissionens beslutsprocess genom Rådgivande kommittén för monopol- och kartellfrågor, Rådgivande kommittén för koncentrationer och Konferensen för nationella experter. Dessutom har tjänstemän på kommissionen regelbundna och givande informella kontakter med sina kollegor på nationell nivå. 25. Den 3-4 april 1995 organiserade kommissionen det första europeiska konkurrensforumet i Bryssel i ämnet begränsningar av vertikal integration''. Forumet lockade över 260 deltagare bestående av företrädare för konkurrensmyndigheter och domare från 35 europeiska länder. Syftet är att dels främja erfarenhetsutbyte och diskussioner mellan tjänstemän från gemenskapen och medlemsstaterna som ansvarar för verkställandet av konkurrenslagstiftningen, dels uppmuntra en decentraliserad tillämpning av konkurrenslagstiftningen. Ett andra forum planeras 1996. 26. Kommissionens tjugofemte rapport om konkurrenspolitiken (1995) skiljer sig i sitt utförande från de tidigare årsrapporterna. 27. Under de senaste åren har kommissionens konkurrensrapport stadigt ökat i omfattning och var 1994 på över 600 sidor. Å andra sidan har gemenskapens skrift kommissionens konkurrenspolitik - 1994", i vilken kommissionens politik och beslut sammanfattas i ett "användarvänligt" format, mottagits väl. Kommissionen har, framför allt av Ekonomiska och sociala kommittén, blivit ombedd att lägga fram en kortare och mer läsarvänlig rapport. "Europeiska särskilda Kommissionen beslöt därför att i år lägga fram en kortare rapport och koncentrera sig på de huvudsakliga politiska utvecklingarna inom konkurrensområdet, vilka i förekommande fall illustreras av kommissionens viktigaste beslut och nya lagstiftningsåtgärder. Förutom den föreliggande årsrapporten utarbetade Generaldirektoratet för konkurrens (GD IV) vid Europeiska kommissionen en rapport om tillämpningen av konkurrensreglerna i Europeiska unionen 1995. I den rapporten beskrivs de viktiga enskilda ärenden i vilka kommissionen fattade beslut. Den innehåller även en förteckning över hänvisningar till de nya lagbestämmelserna och tillkännagivandena, kommissionens beslut och förstainstansrättens beslut. Vidare beskrivs tillämpningen av konkurrensreglerna i medlemsstaterna. till EG-domstolens pressmeddelanden samt och Competition Policy Newsletter, nr 5, volym 1, sommaren 1995, 11 7. Statistik 28. Antalet nya ärenden som registrerats har ökat avsevärt. Det sammanlagda antalet nya ärenden (artikel 85-86, koncentrationer, statligt stöd) Ökade från 1 081 år 1994 till 1 472 år 1995 - en ökning med 36 %. Antalet nya ärenden enligt artikel 85-86 ökade med mer än 42 %, antalet anmälda koncentrationer steg med nästan 16 % och antalet nya ärenden om statligt stöd ökade med 35 %. En väsentlig del av denna ökning, särskilt inom områdena för artikel 85-86 och statligt stöd, beror på anslutningen av tre nya medlemsstater till Europeiska unionen den 1 januari 1995. 29. Det sammanlagda antalet avslutade ärenden 1995 låg kvar på nästan samma nivå som 1994. 1 210 ärenden jämfört med 1 200. 12 I - Konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 A - Att säkerställa fördelarna med den inre marknaden W. Kil (| i nnd I. hiqaiide m,ui I loi den europeiska g^meiis kapciis konkurrenspolil i k ar aft säkerstäl la att. a 1 la de lördelar som dun inre marknaden innebär kommer konsumenterna och den europeiska ekonomin i stort till del. Konkurrenspolitiken måste säkerställa att det finns lämpliga rambestämmelser så att företagen kan anpassa sig till de nya möjligheter som öppnat sig i och med att de nationella handelshindren undanröjts. fördröja marknadsintegrationprocessen eller till och med förhindrar handel över gränserna genom konkurrensbegränsande åtgärder, är det emellertid nödvändigt att bedriva övervakningspolitik, vilket inkluderar att man förelägger stränga sanktioner i fall av allvarliga överträdelser av konkurrenslagstiftningen. fall där försöker företag I de Vertikala avtal mellan leverantörer och försäljare är ett grundelement i gemenskapens konkurrenspolitik inom detta område. Vissa av dessa avtal kan vara nödvändiga för att man ska kunna tränga in på nya marknader, lansera nya produkter, skapa effektivare nätverk för försäljning och kan därför komma konsumenterna till gagn. Problem kan emellertid uppstå i de fall där konkurrensen producenterna emellan eller mellan försäljare på samma marknad, inte är tillräcklig eller där avtalen används i konkurrensbegränsande syfte dvs. för en uppdelning av marknaden eller för att begränsa nytillkomna företags tillträde till marknaden. 1. Bilförsäljning 31. Efter som motor fordon är konsumentkapitalvaror för vilka underhåll och reparation måste skötas av fackmän samarbetar tillverkarna med utvalda försäljare och verkstäder för att kunna tillhandahålla distribution och service som är speciellt anpassat för produkterna. Dessa avtal ger sannolikt en effektivare försäljning av produkten ifråga och distributionssystemets exklusiva och selektiva natur kan betraktas som nödvändigt för att uppnå rationalisering och effektivitet inom motorfordonsindustrin. Detta var och är fortfarande huvudargumentet för att tillåta selektiva försäljnings- och serviceavtal inom bilsektorn. De bestämmelser om undantag för vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon1' som antogs av kommissionen den 28 juni 1995 för att ersätta existerande förordning nr 123/85'', innehåller emellertid ett flertal justeringar avsedda att intensifiera konkurrensen inom marknaden för bilar och reservdelar och att stärka konsumenternas position genom att säkerställa att alla fördelarna med den inre marknaden kommer dem till del. 32. Denna nya förordning ger främst försäljarna en större frihet gentemot biltillverkarna. Viktigast är att bilförsäljarna ges tillåtelse att sälja andra tillverkares bilar under förutsättning att detta sker i separata försäljningslokaler och under separat ledning och genom en separat juridisk person, samt på ett sätt som förhindrar Kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85. 3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon, EGT L 145, 29. 6. 1995, s. 25. Kommissionens förordning (EEG) nr 123/85 av den 12 december 1984, EGT L 15, 18. 1. 1985. 13 inte sammanblandning mellan märken. För att säkerställa effektiv konkurrens inom marknaden för underhåll och reparation har biltillverkare och billeverantörer självständiga reservdelstillverkares och försäljares tillträde till marknaderna eller begränsa försäljarens rätt att efter eget val köpa reservdelar av likvärdig kvalitet från företag utanför nätverket. Dessutom måste biltillverkare förse reparatörer utanför nätverket med de tekniska uppgifter som de behöver för att kunna reparera och underhålla biltillverkarens bilar, förutsatt att sådana uppgifter inte omfattas av immaterialrättigheter. hindra rätt att 33. Målet med bestämmelserna om att försäljare får sälja bilar av olika märken (Multidealerships), öppnandet av marknaden för reservdelar och den ökade konkurrensen inom området för reparation är att öka konsumenternas valmöjligheter i enlighet med principen för den enhetliga marknaden. För samma mål krävs att konsumenterna ska kunna köpa en bil och få den underhållen eller reparerad på den plats inom den Europeiska unionen där priserna eller köpevillkoren är mest förmånliga. Detta är desto viktigare inom bilsektorn där det finns betydande prisskillnader mellan medlemsstaterna. I kommissionens senaste sexmånadersöversikt över bilpriser som publicerades i juli påpekade kommissionen att prisskillnaderna hade ökat dramatiskt sedan november 19947. Sedan början av år 1995 har kommissionen tagit emot ett ökande antal klagomål från enskilda medborgare i den Europeiska unionen, främst i Österrike, Tyskland och Frankrike, som hindrats att köpa bil i Italien och Spanien där priserna efter devalveringarna varit relativt låga8. I den nya förordningen förbjuds uttryckligen alla förfaranden som har som avsikt att förhindra parallell handel9. Försäljaren måste få tillgodose efterfrågan (från köpare) utanför det försäljningsområde de tilldelats och bör i framtiden kunna göra reklam utanför det avtalade området. 34. Kommissionens tjänster publicerade den 26 september 1995 en handledning, översatt till alla gemenskapens språk, i vilken de nya rambestämmelserna återförsäljare, förklaras. reservdelstillverkare Handledningen innehåller också upplysningar för konsumenterna om rätten att köpa bil varsomhelst inom gemenskapen10. tillverkare, oberoende reparatörer för och 2. Begränsning av parallell handel 35. En av de mest etablerade principerna i gemenskapens konkurrenslagstiftning är att det är förbjudet för producenter att dela upp den inre marknaden genom privata avtal och att upprätthålla prisskillnader genom att upprätta skyddade områden för att förhindra konkurrens. Emellertid förekommer detta fortfarande på marknaden och i de fall då det uppdagas är stränga åtgärder från kommissionen att vänta. Kommissionens pressmeddelanden IP/95/50 av den 19. 1. 1995 och IP/95/768 av den 24. 7. 1995. "Valutasvängningars inverkan på den inre marknaden", meddelande från kommissionen till Europeiska rådet, 31. 10. 1995, punkt 25. Se också Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 24 oktober 1995 i mål nr C-70/93 D GmbH och mål nr C-266/93 Bayerische Bundeskartellamt och Volkswagen AG, VAGI Leasing GmbH (har ännu inte publicerats). AG och ALD Auto-Leasing Motorenwerke "Försäljning av motorfordon", handledning, Europeiska kommissionen, GD IV, IV/9509/95. Mer än 7000 exemplar av denna handledning har redan distribuerats. 14 BASF/Accinauto 36. I ett beslut av den 12 juli 199511 ålade kommissionen BASF Lacken + Farben, som är ett tyskt dotterföretag till BASF-koncernen, och som producerar fordonsreparationslacker, att betala böter på 2,7 miljoner ecu. Accinauto S. A. , ensamdistributör för BASF i Belgien och Luxemburg ålades att betala böter på 10 000 ecu. Fallet har sin upprinnelse i ett klagomål som framförts av två brittiska parallellimportörer av fordonsreparationslacker av märket Glasurit. De påstod att Accinauto, som de köpte Glasurit-produkterna av hade slutat leverera till dem under sommaren 1990 på uppmaning från BASF. Kommissionen genomförde undersökningar i BASF:s och Accinautos lokaler och uppdagade att Accinauto enligt avtal var skyldigt att vidarebefordra alla beställningar som kom från kunder utanför det område där Accinauto var ensamdistributör till BASF. Kommissionen slog fast att detta förpliktigande utgör en oacceptabel begränsning av konkurrensen eftersom Accinauto förhindras att exportera de relevanta produkterna från Belgien till Förenade kungariket. Som resultat av detta förpliktigande är det BASF själv och inte företaget med ensamrätt till försäljningen som beslutar om och kontrollerar leveranser till parallella importörer från andra medlemsstater. Farmaceutiska produkter: Organon 37. Priserna för farmaceutiska produkter skiljer sig betydligt från en medlemsstat till en annan. Detta förklaras vanligtvis med att det finns skillnader i de inhemska systemen för priskontroll och hälsovård. Vid ett flertal tillfällen har Europeiska gemenskapernas domstol fastslagit att parallellimport inte får förhindras, oberoende av vilka faktorer som ligger till grund för prisskillnaderna. Följaktligen har kommissionen genomgående, för den farmaceutiska sektorn, tillämpat konkurrensreglerna på avtal och förfaranden som begränsar parallell handel med läkemedel. Det förmodas att när marknadskrafterna får obegränsat spelrum kommer detta troligen att leda till att inte bara priserna utan även att mekanismerna som styr priskontrollen gradvis närmar sig varandra. Priserna i högkostnadsländer bör minska medan priserna i lågkostnadsländer, om priserna inte ger läkemedelsföretagen rimlig avkastning på investeringarna, bör öka som en reaktion på ett reellt hot om tillbakadragande av produkten. I vissa medlemsstater med höga priser på läkemedel stimuleras till och med till parallell import för att åstadkomma en minskning av landets- totala kostnader för läkemedel. 38. Organon är ett brittiskt dotterföretag till Akzo (Nederländerna) som specialiserat sig på att tillverka och sälja p-piller. Den 4 maj 1994, ändrade Organon sitt prissättningssystem för p-pillren Mercilon och Marvelon; det senare pillret har ansenliga marknadsandelar i hela gemenskapen. Tidigare hade Organon gett 12,5 % rabatt på alla produkter som levererades till kunder oberoende av destinationsort. Det nya prissättningssystemet gjorde åtskillnad mellan piller som skulle säljas i Förenade kungariket och piller som var avsedda för export. Rabatten om 12,5 °, kunde endast fås för de förra. Efter ett flertal klagomål och efter Organons anmälan av det nya prissättningssystemet inledde kommissionen ett förfarande mot Organon och skickade ett meddelande om invändningar för att upphäva den immunitet mot böter som företaget kommit att åtnjuta efter anmälan av prissättningssystemet. Det nya prissystemet, som är en del av de kontinuerliga af färsförbindelserna mellan Organon och grossisterna och EGT L 272, 15. 11. 1995, s. 16. 15 således utgör ett avtal enligt artikel 85. I1', utgjorde enligt kommissionen en allvarlig överträdelse av konkurrensreglerna då det gjorde åtskillnad i pris på produkterna beroende på dessas geografiska destinationsort. Som resultat härav kunde konsumenterna inte längre dra fördel av parallell handel. I synnerhet i Nederländerna där Marvelon- pillret av nederländskt ursprung inte ersätts fullt ut av socialförsäkringssystemet, och det brittiska pillrets pris gör att det kan säljas till ett pris som är likvärdigt med det nederländska socialförsäkringssystemets ersättningsnivå, förlorade konsumenterna möjligheten att välja det brittiska Marvelon-pillret som skulle befria dem från att sannolikt få betala en extra summa utöver ersättningsbeloppet. Organon beslutade emellertid att frångå det nya prissättningssystemet som kommissionen hade gjort invändningar mot och återinförde tidigare prisvillkor. Då detta hade genomförts uppsköt kommissionen sitt förfarande och reserverade sig rätten att granska kommande prissättningssystem som Organon tänker utforma. 3. Begränsning av nytillkomna företags tillträde till marknaden 39. En inre marknad med fri konkurrens innebär också att företagen inte begränsas i sitt tillträde till marknaden för att konkurrera med befintliga marknadsaktörer. Kommissionen anser det således mycket angeläget att hålla marknaderna öppna och har ingripit när företag,, antingen genom begränsande avtal eller genom ensidiga åtgärder har hindrat nytillkomna företags tillträde till marknaden. 40. Nya konkurrenters tillträde till marknaden kan begränsas genom vertikala avtal mellan leverantörer och försäljare. Så är framförallt fallet då ett stort antal återförsäljare är bundna till ett avtal om att endast sälja den tillverkares produkter med vilken de har slutit ett avtal eller någon annan form av överenskommelse med samma utestängande effekt för tredje man. Ärendena kring marknaden för lösglass(Unilever/Mars) är exempel på sådana överenskommelser. I andra fall hindras tredje man tillträde till marknaden genom horisontella avtal eller samordnade förfaranden mellan verkliga eller potentiella konkurrenter. Detta är vad som hände på den nederländska marknaden för kranuthyrning(Van Marwijk/FNK-SCK). Tillträde till marknaden kan också stoppas genom att ett företag missbrukar sitt monopol eller dominerande ställning som leverantör av viktiga facilititeter eller tjänster. Detta är ett problem som ökar i omfattning i olika sektorer. När ett företag i dominerande ställning äger eller kontrollerar en facilitet till vilken det är viktigt för konkurrenterna att få tillträde till för att de ska kunna utöva sin verksamhet, får företaget inte neka dem tillträde och företaget måste ge tillträde utan diskriminering. Oavsett om det rör sig om transportsektorn, framförallt lufttransport, bankväsendet eller sektorn för telekommunikation tillämpar kommissionen denna allmänna princip i gemenskapens konkurrenslagstiftning13 för att ny konkurrens ska kunna utvecklas. Ärendena kring tillträde till hamnen i Roscoff i Frankrike(ICG/CCI Morlaix) behandlar samma fråga. I sin dom av den 24 oktober 1995 i mål nr C-70/93 och mål nr C-266/93 (se not nr 9), bekräftade domstolen sin tidigare rättspraxis att ett telefonsamtal från ett företag till företagets återförsäljare inte utgör ett ensidigt agerande, som faller utanför bestämmelserna i artikel 85. 1, utan är ett avtal i enlighet med vad som avses i bestämmelsen, om samtalet var ett led i en kontinuerlig affärsrelation underställd ett tidigare avtal. Denna allmänna princip har funnit stöd i domstolens dom av den 6 april i mål nr C-241/91 P och mål nr C-242/91 P Radio Publications Eireann REG 1995, s. T-743. Ltd mot kommissionen Telefis (Magill), (RTE) och Indépendant Television 16 Unilever/Mars 41. Unilever är, i de flesta av Europeiska unionens m e d l e m s s t a t e r, m a r k n a d s 1 e d a n ci e i 11 om " i mp u 1 s k ö p g 1 a s s" , i f o r t sätt n ingen k a I I a d losglass, (dvs. ens k i II lorpackade indusl riti I iverkade glassar! i k lar, som säljs i tidningskiosker, på bensinstationer etc. för omedelbar k o n s u m t i o n. ). detaljhandlarna I Irland är Unilever den ojämförligt största glassproducenten. Unilever försåg att en ensamrättsklausul Unilever och detaljhandlarna, som endast medgav att Unilevers produkter förvarades i diskarna (" frysdiskensamrätt"). Dessutom ingick kostnaden för frysdisken i priset för själva glassen, och detta pris togs ut av alla d e t a l j h a n d l a r e, oavsett om de hade en Unileverfrysdisk eller inte. frysdiskar in i avtalen på m e l l an villkor skrevs med ett från Mars klagomål undersökte kommissionen det Efter distributionssystem som Unilever använder sig av i Irland. Kommissionen kom fram till att då en detaljhandlare har bara en eller flera frysdiskar från Unilever på sitt försäljningsställe, har detta som resultat att försäljningsstället vanligtvis, i praktiken är bundet till alla försäljning försäljningsställen som erbjuder lösglass tillhör denna kategori. Denna typ av ensamrätt för försäljningsställen har redan förkastats av kommissionen år 1992, avseende den tyska marknaden för lösglass1". Unilever-avtalen hade sammanlagt en konkurrensbegränsade effekt genorn att de märkbart begränsade konkurrenternas tillträde till m a r k n a d e n. Avtalen befanns också utgöra ett missbruk av Unilevers dominerande ställning på m a r k n a d e n. Unilever-glass. Majoriteten endast av av Emellertid gick Unilever med på att ändra sitt system m ed avsikt att öppna m a r k n a d e n, i synnerhet genom att detaljhandlarna gavs större valmöjligheter. Kommissionen har följaktligen förklarat att det ändrade systemet tycks uppfylla villkoren för beviljande av ett undantag1 5. Van Marwijk/FNK-SCK I sitt beslut av den 29 november 199516 ålade kommissionen FNK och 42. SCK att betala böter17 för överträdelser av artikel 85. 1 på den nederländska marknaden för kranuthyrning. (Federatie van Nederlandse FNK är en sammanslutning av firmor som hyr ut m o b i l k r a n a r. SCK (Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf) inrättades på FNK:s initiativ för att genom ett certifikationssystem säkerställa kvaliteteten på kranar och utrustning som används i kranuthyrningsbranschen. De flesta företagen som deltar i SCK är också medlemmar av FNK. De representerar mellan 50 % och 80 % av den nederländska marknaden. Kranuthyrare hyr själva i stor utsträckning kranar från andra kranuthyrare. Kraanverhuurbedrijven) Kommissionen fattade 1992 ett negativt beslut avseende Langnese (Unilever) och Schöller som innehar en duopolistisk ställning på den tyska marknaden för lösglass. I detta fallet ingrep kommissionen mot "avtal om ensamrätt till försäljningsställe" -avtal enligt vilka en återförsäljare åtar sig att endast sälja produkter från den tillverkare med vilken han har ett avtal. Kommissionen beslutade att den sammanlagda effekten av avtalen ifråga utgjorde en avsevärd konkurrensbegränsning från Langnese och Schöllers sida. Parterna överklagade beslutet, men beslutet godkändes av förstainstansrätten i en dom av den 8 juni 1995 avseende mål nr T-7/93 Langnese-Iglo REG 1995, s. 11-1533 och mål nr T-9/93 Schöller REG 1995-, s. 11-1611. GmbH & Co. KG mot kommissionen, kommissionen, Lebensmittel GmbH mot EGT C 211, 15. 8,1995, s. 4. EGT L 312, 23. 12. 1995, s. 79. Den immunitet mot böter som FNK och SCK kommit att åtnjuta genom sin anmälan i början av 1992 upphävdes i enlighet med artikel 15. 6 i förordning nr 17 genom kommissionens beslut av den 13 april 1994, EGT L 117, 7. 5. 1994. 17 Utöver FNK:s rekommenderade priser för kranuthyrning och de gemensamma priser som medlemmarna i FNK tar ut av varandra, angrep kommissionen att innehavare av SCK-certifikat förbjöds att hyra kranar från firmor som inte var anslutna till SCK. Kommissionen ansåg att SCK: s inhyrningsförbud omfattas av förbudet i artikel 85. 1 eftersom SCK:s certifikationsystem inte uppfyllde kraven på öppenhet och erkännande av likvärdiga system för kvalitetsgarantier. Kommissionen drog slutsatsen att förbudet inte bara begränsar de anslutna företagens handlingsfrihet utan också avsevärt begränsade andra konkurrenters tillträde till den nederländska marknaden. Kommissionen hävdade i sitt beslut att även om kommissionens politik om certifiering ger utrymme för privaträttsliga certifieringssystem som är inrättade för att sörja för kompletterande övervakning av överensstämmelse med i lag stadgade bestämmelser sä bör sådana system respektera konkurrensreglerna. ICG/CCI Morlaix 43. Irish Continental Group (ICG) ställde en ansökan till handelskammaren i Morlaix (CCI Morlaix) för att få tillträde till hamnen i Roscoff (Bretagne) då ICG hade för avsikt att starta en färjeförbindelse mellan Irland cch Bretagne under sommaren 1995. Brittany Ferries var vid den här tiden den enda färjeoperatören på sträckan mellan Irland och Bretagne. Inledningsvis nådde parterna en överenskommelse i princip, varefter ICG började marknadsföra och ta emot bokningar för sin nya färjelinje. Förhandlingarna avbröts emellertid i januari 1995 och ingen slutlig överenskommelse kunde nås mellan handelskammaren i Morlaix och ICG efter det att ICG hade lämnat sitt klagomål till kommissionen och ytterligare förhandlingar hade ägt rum. Kommissionen fann att handelskammaren i Morlaix var i en dominerande ställning som förvaltare av hamnen i Roscoff, den enda hamn i Frankrike med tillräckliga anläggningar för en färjelinje mellan Bretagne och Irland. Dessutom fann kommissionen att handelskammaren i Morlaix hade missbrukat sin dominerande ställning genom sin obefogade vägran att ge ICG tillträde till hamnanläggningarna i Roscoff. Kommissionen kunde därför beordra tillfälliga åtgärder den 16 maj 1995 genom vilka handelskammaren i Morlaix tvingades att vidta nödvändiga åtgärder för att ge ICG tillträde till hamnen i Roscoff fram till slutet av sommarsäsongen. Efter kommissionens ingripande slöt parterna ett femårsavtal som gav ICG rätt att utnyttja hamnanläggningarna i Roscoff, något som inte endast gagnade de båda parterna utan, desto viktigare, även gagnade resenärerna som fick större valmöjligheter bland transporttjänster och verksamheter i Roscoff-området. 4. Grönbok om vertikala begränsningar har alltid tillmätts 44. Vertikala avtal mellan leverantörer och distributörer i de olika inom medlemsstaterna gemenskapslagstiftningen med tanke på målsättningen att skapa en integrerad marknad. För gemenskapspolitiken har det varit en kärnpunkt att hålla kanalerna för parallell handel fria från begränsningar skapade av den privata företagsamheten. Även om konkurrenspolitiken har tjänat sitt syfte inom gemenskapen väl fram till nu, anses det nödvändigt att göra en översyn för att se om gemenskapens politik inom området fortfarande är anpassad till distributionen och konsumenternas framtida behov. särskild vikt Användningen av informationsteknologi och just-in-time metoder förändrar inte bara produktionsmetoderna utan även formerna och systemen för distribution. Följderna härav måste återspeglas i politiken så att innovation och utveckling av distributionsmetoderna inte hämmas. Dessutom skall de främsta gruppundantagen inom området för vertikala begränsningar snart förnyas: Försäljning och köp med ensamrätt under 1997 och franchising under 1999. Dessa förnyelser behöver förberedas. Översynen kommer att göras i form av en grönbok där olika alternativ för en framtida politik läggs fram. Denna grönbok med förslag kommer att läggas fram för en omfattande och djupgående offentlig diskussion med alla intresserade politiska och socio-ekonomiska parter, som Europaparlamentet, medlemsstaterna, tillverkare, distributörer och konsumenter och detta beräknas ske under loppet av nästa år. 5. (iränsöverskridandc girosystcm 45. Bankväsendet har tort (ärande inte. någon vä L tangerande inre marknad. Avgitter för penningövertöringar är en stor kost. nåds fa klor tor företagen och kan avsevärt förhindra att den inre marknaden fungerar friktionsfritt. 46. I september utfärdade kommissionen ett tillkännagivande om tillämpningen av EG:s konkurrensregler på gränsöverskridande girosystem18. Tillkännagivandet ingår i ett åtgärdspaket som antagits av kommissionen och som inkluderar ett förslag till ett direktiv vars syfte är att förbättra bankernas gränsöverskridande gireringstjänster19. Bankerna använder sig av dessa system för att för kunders. räkning överföra pengar från och till olika länder i unionen. 47. I tillkännagivandet uppdateras och ersätts de principer för konkurrens som publicerades år 1992. I tillkännagivandet fastslås att kommissionen i sitt allmänna förhållningssätt kommer att se positivt på samarbetsavtal mellan banker, genom vilka bankerna framförallt får möjlighet att möta kraven i direktivet. Emellertid bör samarbetet inte gä så långt att konkurrensen mellan banker elimineras. I tillkännagivandet fastställs därför riktlinjer for hur bankerna kan sluta samarbetsavtal för en effektivare hantering av gränsöverskridande gireringar utan att detta strider mot konkurrensreglerna. Detta kan därför kanske bidra till utvecklingen av betalningssystem som är fördelaktigare för medborgarna i den Europeiska unionen. 48. I tillkännagivandet tas två frågor av särskild vikt upp, dvs. tillträde till marknaden och priskonkurrens. Vad gäller tillträde till marknaden vill kommissionen säkerställa att mindre banker inte orättvist utestängs från system som verksamma banker måste tillhöra för att. kunna erbjuda sina kunder gränsöverskridande gireringar. Villkoren för tillträde till sådana system bör vara berättigade ur objektiv synvinkel och tillämpas på ett sådant sätt att det inte sker någon diskriminering. Omvänt skapar utestängande av nya konkurrenter från ett system som inte är en nödvändig funktion, exempelvis ett mindre system som utvecklats av grupper av banker, vanligtvis inte problem med konkurrenslagstiftningen. K'. ;T C ::M , ;'7. <>. i <)<>'), s. i. Kommissionens meddelande "Gireringar inom EU: Genomskinlighet, iunktion och stabilitet", KOM (94) 436, ID oktober 19. 94; Bull. EU 9-1995, punkt 1. 3. 12. 19 Vad gäller priskonkurrens görs det. i tillkännagivandet åtskillnad pä pr issättningsavt a 1 mellan banker och kunder och prissättningsavtal, mellan banker. Banker får inte sinsemellan sluta avtal om nivån på avgifter som tas ut av kunderna, ej heller om hur dessa avgifter skall tas ut. Huvudfrågan avseende prissättningsavtal mellan banker är hur man ska bedöma multilaterala transaktionsavgifter dvs. kollektivt avtalade transaktionsavgifter som en bank (här oftast avsändarens bank eller den bankens korrespondentbank)betalar till en annan bank (mottagarens bank). Kommissionen anser att multilaterala transaktionsavgifter utgör en begränsning av konkurrensen inom ramen för förbudet av avtal om försäljningspriser i artikel 85. 1. De kan emellertid beviljas undantag enligt artikel 85. 3 om villkoren för undantag uppfylls. Vid OUR- överföringar (dvs. där alla avgifter betalas av avsändaren) kan mottagarens bank inte ta ut ytterligare avgifter från mottagaren för hanteringen av en gränsöverskridande överföring. I sådana fall kan bankerna komma överens' om att mottagarens bank erhåller ersättning genom en mu. lt i lateral t överenskommen transaktionsavgift om avgiiten täcker faktiska och nödvändiga kostnader som den senare har för hanteringen av gränsöverskridande gireringar. Den överenskomna avgiften bör inte överskrida de genomsnittliga faktiska kostnader mottagarens bank har för hanteringen av gränsöverskridande gireringar. Dessutom skall avgiften definieras som en standardavgift som ger systemets medlemmar möjlighet att förhandla om bilaterala avgifter som är högre och lägre än standardavgiften. 6. Förmånlig behandling; befrielse från eller nedsättning av böter 49. Kommissionen fortsatte sitt aktiva sökande efter hemliga karteller om bland annat prissättning och marknadsuppdelning, något som fortfarande tycks förekomma mellan större företag inom industrisektorn. Insamlandet av uppgifter upptar en allt större del av kommissionens administrativa konkurrenslagstiftningen. Under 1995, genomförde kommissionen 91 undersökningar på plats i företagens lokaler, inklusive 87 oanmälda undersökningar. upprätthållandet resurser för av 50. Typiska karteller driver sin verksamhet i hemlighet och deltagarna gör betydande ansträngningar för att undvika att avslöjas av myndigheterna, bland annat med hjälp av modern informationsteknologi. I vissa fall kan de fördelar som konsumenterna kan dra av att hemliga karteller upptäcks och förhindras uppväga det intresse som kommissionen kan ha av att bötfälla företag som samarbetar med kommissionen och därigenom möjliggör att kommissionen kan upptäcka och förhindra en kartell. Av denna anledning överväger kommissionen att bevilja förmånlig behandling för företag som samarbetar under den inledande undersökningen eller de inledande förfarandena vid överträdelser20. Kommissionen offentliggjorde under 1995 ett utkast till ett tillkännagivande där den specificerar de villkor enligt vilka företag som samarbetar med kommissionen kan beviljas befrielse från böter eller avsevärda nedsättningar av det bötesbelopp som annars skulle ålagts dem. Kommissionen inbjöd alla berörda personer att, innan den antar tillkännagivandet, lämna sina synpunkter på utkastet. 21 Den 10 augusti 1993 offentliggjorde det amerikanska justitiedepartementets antitrust- avdelning sin "politik för förmånlig behandling" rör företag. Denna följdes av en "politik för förmånlig behandling" för individer publicerad den 10 augusti 1994. EGT C 341, 19. 12. 1995, S. 13. 20 7. Tillgång till akten 51. Den europeiska gemenskapens förfaranden för att upprätthålla konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 får inte vara godtyckliga eller orättvisa. Det åligger kommissionen att. vidta procedurmässiga säkerhetsåtgärder att skydda de av kommissionens beslut berörda företagens intressen. Därför är det möjligt att åberopa rätten till försvar och framförallt rätten till ett korrekt genomfört förhör. Personer eller företag som är adressater i formella beslut eller andra intresserade parter har också som en sista säkerhetsåtgärd rätt att överklaga beslutet vid förstainstansrätten och domstolen. 52. Förstainstansrätten annullerade ett antal av kommissionens beslut av den 19 december 199022 om böter för överträdelser av konkurrensreglerna på marknaden för (kalcinerad) soda. Ett av dessa beslut avsåg ett samordnat förfarande genom vilket Solvay och ICI sinsemellan delade upp den europeiska marknaden. Därutöver fann kommissionen att både Solvay och ICI hade missbrukat sina dominerande ställningar i västra Europa, i Förenade kungariket och Irland. 23. Det på artikel 85 grundade beslutet har annullerats på grundval av att kommissionen inte tillgodosåg parternas rätt till försvar. Domstolen ansåg att kommissionen, avseende förfarandet i enlighet med artikel 85, borde ha gett Solvay tillgång till vissa dokument som kommissionen var i besittning av för förfarandet i enlighet med artikel 86 mot ICI;;\ På samma grundval, men för det motsatta förhållandet, dömde domstolen till förmån för ICI25. Kommissionen håller på att undersöka på vilket sätt dessa beslut påverkar nuvarande praxis, även med tanke på förhörsrådgivarens nya befogenheter som innebär att om ett företag anser att kommissionen inte tillhandahållit alla de dokument som var nödvändiga för företagets försvar, ska förhörsrådgivaren undersöka påståendet och sedan göra en saklig bedömning26. B - Samarbete och konkurrens i en ekonomisk miljö som förändras och globaliseras snabbt 53. Dagens ekonomiska miljö kännetecknas av ett hastigt ökande konkurrenstryck. Ett flertal faktorer har bidragit till detta: Produkternas livstid blir ständigt kortare, globaliseringen av industrier och marknader ökar och arbetet med lagstiftningsprogrammet för genomförandet av den inre marknaden har slutförts. Hänsyn måste tas till av realiteter konkurrensreglerna. Som ett resultat av detta ökar betydelsen av marknadsanalys i konkurrensärenden. Kommissionen måste ta hänsyn till de specifika ekonomiska förhållanden som kännetecknar en viss marknad för att det aktuella ärendet ska kunna ses i sitt rätta sammanhang. tillämpningen ekonomiska dessa vid I en ekonomisk miljö som kännetecknas av dynamiska marknader, innovation och globalisering är det ofta nödvändigt för företagen att samarbeta för att de ska kunna förbli konkurrenskraftiga på marknaden forsknings- och genom att de härigenom förbättrar sina EGT L 152, 15. 6. 1991. Den tjugonde rapporten om konkurrenspolitiken (1990), punkt 92 och punkt 113. Förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995, avseende mål nr T-30/91 Solvay kommissionen, BEG 1995, s. 11-1775. mot Förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995, avseende mål nr T-36/91 Imperial Industries REG 1995, s. 11-1847. plc mot kommissionen, Chemical Kommissionens beslut av den 12 december 1994 om förhörsrådgivarens befogenheter vid kommissionens konkurrensförfaranden, EGT L 330, 21. 12. 1994, s. 67. u t v e c k l i n g s r e s u r s er och minskar sina kostnader och utvecklar ny. i piodtlkler. Icke de;; I o MM i nd re helmver inlc säd, i n i ;;, un, i i be I e |<<d,j MM alt konkur t onsl)oq ränsande sifirit ioner uppstår som är oförenliga med R o m f ö r d r a g e ts k o n k u r r e n s r e g l e r. 1. Tillämpning av artiklarna 85 och 86 inom sektorn för telekommunikationer 1. 1. Strategiska allianser i 54. Den pågående liberaliseringen för att kombination telekommunikationer, telekommunikation, informationsteknologi och media tenderar att sammanfalla mer och mer, ger upphov till väsentlig kommersiell aktivitet inom informationsmarknadens huvudsektorer. Marknadsaktörerna förbereder sig nu för att kunna utnyttja de nya möjligheterna. Detta har resulterat i en våg av nya allianser och samarbetsavtal som aviserats eller genomförts27. sektorn faktum inom med det Ett exempel på sådana allianser är strategiska allianser mellan stora telekommunikationsföretag som rör sig ut mot den globala marknaden (RT/MCI; Atlas-Phoenix). Andra exempel på allianser är sådana (conglomerate alliances) som skapas antingen mellan företag som infe tidigare agerat pä marknaden för telekommunikation men som samverkar för att komma in på marknaden, som elektritetsverk eller mellan banker som har omfattande interna nätverk så väl som ekonomiska tillgångar och know-how, eller de senare och telekommunikationsföretag(Cable & Wireless och Veba; BT-Viag; BT-BNL, Albacom). Stora konsortier skapas också mobila erbjuda satellitkommunikationstjänster (Inmarsat-P, Iridium, Globalstar and Odyssey). världsomspännande kunna att för 55. Frågan om hur de grundläggande konkurrensreglerna skall tillämpas på dessa allianser har under de senaste åren kommit att bli en stor utmaning för Europeiska unionens konkurrenspolitik. Kommissionen måste säkerställa att den nuvarande omstruktureringsprocessen leder till konkurrens- och tillväxtinriktade marknadsstrukturer. Gemenskapens liberaliseringspolitik inom sektorn för telekommunikation har inneburit nya tjänster och produkter till förmånliga priser för konsumenterna, lägre kostnader för industrin och nya arbetstillfällen. Emellertid skulle dessa ansträngningar inte tjäna mycket till om avtal, förfaranden eller marknadsstrukturer med syfte att begränsa den framväxande konkurrensen på den liberaliserade marknaden finge utvecklas eller om telekommunikationsföretagen fritt finge göra överträdelser för att behålla sin ställning. Detta visar att det finns ett nära inbördes samband mellan de olika områdena inom gemenskapspolitiken och att alla konkurrenspolitiska instrument måste användas tillsammans på ett koherent sätt. 56. Samriskföretaget Concert mellan British Telecommunications och amerikanska US MCI Corporation var den första stora strategiska alliansen inom telekommunikationsområdet som kommissionen behandlade och den beviljades undantag i enlighet med artikel 85. 328. Allianser som har för avsikt att tillhandahålla nya globala tjänster som redan efterfrågas av framförallt stora företag (dvs. gränslöshet (seamlessness), änd-till-änd-tjänster och "en kund-ett kontrakt"- tjänster(one stop shopping and billing)) förbättrar generellt En sammanfattande översikt över beslut i ärenden och publicerat material inom detta område finns i Gemenskapens konkurrenspolitik inom telekommunikationsområdet,Europeiska kommissionens officiella dokument, uppdaterad i juli 1995 (IV/18571/95). Beslut av den 27 juli 1994, EGT L 223, 27. 8. 1994, s. 36; den tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken(1994), punkterna 156-160. 22 kvaliteten på avancerade telekommunikationstjänster och gör dem också mer tillgängliga. Allianserna bidrar också till upprättandet av transeuropeiska nät, vilket är en av målsättningarna i Romfördraget (artikel 129b). Konsumenterna, inklusive multinationella företag, men också små och medelstora företag med innovationskraft kan dra nytta av mer avancerade globala tjänster och effektivitetsvinster som förbättrar deras konkurrensposition både globalt och inom Europeiska unionen. I den mån som allianser erbjuder nationella såväl som internationella tjänster är emellertid bestämmelserna i artikel 85. 3 om att de företag som ingår i alliansen inte får åläggas begränsningar som inte är nödvändiga för att målen skall uppnås, och om att företagen inte får sätta konkurrensen ur spel på nationell nivå, viktiga element i kommissionens bedömning. Viktigt för kommissionens positiva inställning till inrättandet av Concert var tjänsternas genuint globala natur och det faktum att de båda moderföretagens marknader var öppna för konkurrens. Atlas-Phoenix 57. Atlas-avtalet som kommissionen undersökt under år 1995 skiljer sig från BT-MCI-alliansen på två viktiga punkter: För det första är den del av tjänsten som inriktar sig på hemmamarknaden större än den planerade globala delen, och för det andra är parternas hemmamarknader (Frankrike och Tyskland) mindre 1iberaliSerade än BT:s och MCI: s hemmamarknader(Förenade kungariket och USA). Genom ATLAS-avtalet skapas ett samriskföretag mellan de två statliga franska och tyska telebolagen France Telecom (FT)respektive Deutsche Telekom (DT). Det är också genom Atlas som DT och FT deltar i Phoenix, den andra uppgörelsen med det amerikanska Sprint Corporation. Atlas inriktar sig på två olika marknader för mervärdestjänster inom telekommunikation, på marknaden för avancerade teletjänster för företag och på marknaden för tjänster avseende standardiserad datakommunikation med lågnivåpaketförmedling. Den bredare Phoenix-alliansen vänder sig till inom för telekommunikationsnätsområdet och även till marknaden för tjänster för resenärer och marknaden för vad som kallas nätoperatörernas nätoperatörstjänster. mervärdestjänster marknader samma Genom Atlas- och Phoenixavtalen aktualiserades ett antal ur konkurrenssynpunkt viktiga frågor, framförallt med avseende på avtalets europeiska parters hemmamarknader, där FT and DT rättsligt och i praktiken har dominerande ställningar vad gäller ett antal telekommunikationstjänster och infrastrukturen. Därför hävdades det att konkurrensen skulle kunna komma att undanröjas samt att de positiva effekterna av en framtida fullständig liberalisering skulle kunna komma att riskeras. Som resultat härav har alliansens parter och Frankrikes och Tysklands regeringar lämnat vissa garantier och gjort vissa ändringar. Detta innebär att de allmänt tillgängliga kopplade franska och tyska datanäten inte integreras med Atlas samt att tillträde ges till dessa nätverk på icke-diskriminerande basis och att "korssubventionering undviks. Regeringarnas viktigaste åtagande var a n v ä n d n i n g en e m e l l e r t id telekommunikationsinfrastruktur för tillhandahållande av liberaliserade t e l e k o m m u n i k a t i o n s t j ä n s t er (dvs. taltelefonitjänster)skulle libéraliseras per den 1 juli 1996. Om en sådan liberalisering inte sker kan konkurrensen inom området för datakommunikation komma att hotas eller undanröjas, genom alliansen mellan två av unionens största organisationer för telekommunikation. En grundläggande taltelefonitjänster och infrastruktur kommer att ske den 1 januari 1998. g r u n d l ä g g a n de liberalisering, a l t e r n a t iv fullständig inklusive inte a tt av 23 På grundval av detta sade sig kommissionen' vara beredd att ställa sig positiv till Atlas-Phoenix avtalen29, med förbehåll för eventuella synpunkter från tredje man. 58. Andra strategiska allianser av samma slag som kommissionen har börjat undersöka är Unisource och dess Uniworld-allians med AT&T. Världsomspännande mobila satellitbaserade telekommunikationssystem 59. Kommissionen har påbörjat en ingående och omfattande undersökning av de strategiska allianser som nyligen börjat växa fram för att kunna erbjuda mobila satellittelekommunikationstjänster över hela världen. Inom denna sektor finns endast ett fåtal globala marknadsaktörer och därför är det nödvändigt att skydda konkurrensen på de berörda marknaderna i nästa led, dvs. lokal service, distribution och leverans av utrustning. Ett av de undersökta systemen, Inmarsat-P,har redan fått positiva signaler från kommissionen30. 1. 2. Tillträdes- och samtrafikavtal för problem tillämpningen 60. Frågeställningarna kring tillträdes- och samtraf ikavtal utgör ett unionens viktig konkurrenslagstiftning inom sektorn, och mer allmänt för hur den framtida marknaden för telekommunikation ska regleras31. Faktum är att multimedia-miljön efter att monopolen försvunnit och i framtiden, sannolikt kommer att kännetecknas av att företag, enskilt eller i samverkan, kontrollerar de faciliteter - som nätverk, system med villkorligt tillträde (conditional access systems) eller kritiska programvarugränssnitt (critical software interfaces) - som kan tänkas utgöra en viktig väg för att nå kunderna. Europeiska av kan och samtrafikavtal som Tillträdes- konkurrensbefrämjande då de har som syfte att utvidga de erbjudna tjänster som kunderna har tillgång till. Emellertid kan dessa avtal även ge upphov till hemliga förfaranden och utestängning från marknaden likväl som missbruk av dominerande ställning32. Icke-diskriminerande tillträde till de nödvändiga faciliteterna på rimliga villkor har central betydelse i detta avseende. Därför har kommissionen för avsikt att under 1996 lägga fram ett utkast till ett meddelande om införande av konkurrensreglerna på detta område. i princip, ses 2. Globalisering av marknaderna ATR/BAe 61. Marknaden för regionalt trafikflyg är ett exempel på en sektor med en global dimension. Huvudtillverkarna har verksamhet på alla kontinenter. 62. Den 18 augusti godkände kommissionen genom en administrativ skrivelse det regionala flyg-samriskföretaget mellan Aérospatiale och Alenia, som redan är en del av ATR, och British Aerospace. Det slutliga Tillkännagivande enligt artikel 19. 3 i förordning nr 17, EGT C 337, 15. 12. 1995, s. 2 och 13. Tillkännagivande enligt artike;. 19. 3 i förordning nr 17 EGT C 304, 15. 11. 1995, s. 6. G7: s slutsatser och grönbok om infrastrukturer på telekommunikationsområdet. Couvert Bros: "Konkurrensaspekter på samtrafikavtal inom sektorn för telekommunikation", Rapport till Europeiska kommissionen, juni 1995. 24 målet för projektet är att koncentrera parternas verksamhet inom området regionalt trafikflyg. Samarbetets första etapp handlar främst om de tjänster som riktar sig direkt till kunderna, samt om att gemensamt utföra genomförbarhetsstudier för nya flygplan inom sektorn. Kommissionens godkännande gäller under en begränsad tidsperiod fram till den 6 juni år 2000, och kommissionen förbehåller sig därigenom rätten att på nytt göra en utvärdering av situationen om parterna, efter genomförbarhetsstudierna, skulle besluta att inte utveckla, producera eller lansera nya flygplansprogram och samtidigt ha kvar samarbetet inom områdena försäljning och kundservice. 3. Tekniköverföring 63. Att främja en dynamisk utveckling inom den europeiska industrin med avseende på innovation och spridning av ny teknik är ett av de överordnade mål som kommissionen föresatt sig att uppfylla med avseende på utvecklingen av den inre marknaden. I kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning framhålls särskilt den stora betydelse som överföring av teknik har för teknisk innovation inom europeiska unionen och de sätt på vilka detta kan bidra till att stärka konkurrenskraften hos företag som är verksamma inom sektorn. 64. Avsikten med den nya förordning om gruppundantag för avtal om tekniköverföring", som föreslogs under 1994 och ändrades 1995 i stora drag efter samråd med tredje parter och med Rådgivande kommittén för kartell och monopolfrågor är att främja den ekonomiska tillväxten och öka konkurrenskraften genom att i en och samma rättsakt förena och förenkla innehållet i de två befintliga förordningarna om licensavtal34. 65. Genom den nya förordningen minskas således de skillnader som föreligger mellan förordningen om patentlicensavtal och förordningen om knowhowlicensavtal och flera klausuler i förordningarna som förhindrade gruppundantag har tagits bort eller överförts till invändningsförfarandet. Dessutom har en del ändringar gjorts, för att framförallt tillgodose parternas avtalsfrihet. Dessa ändringar, som kommer huvuddelen av företagen inom gemenskapen till godo åtföljs av en tydlig varning till de företag som har en stark ställning på marknaden. Varningen gäller framförallt att förordningen ger kommissionen möjlighet att ogiltigförklara ett beviljat undantag i fall då företag, som erhållit exklusiva licensavtal utnyttjar detta för att skaffa sig monopolställning på en produktmarknad eller förhindrar tredje parters tillgång till ny teknik. Kommissionen kommer i sin bedömning av en sådan situation att lägga särskild vikt vid situationer där licenstagarens har marknadsandelar på mer än 40 %. C - Transport 1. Sjöfart 66. Den Europeiska unionen är världens största handelsområde. Huvuddelen av godset i EU:s handelsutbyte med resten av världen (och betydande delar av godset i handelsutbytet inom unionen) transporteras till sjöss. Linjesjöfart, dvs. sjötransporttjänster enligt tidtabell har här stor betydelse. Det är därför viktigt för den Europeiska unionen att förfoga över så Förordningen antogs av kommissionen den 31 januari 1996. Förordning (EEG) nr 2349/84 av den 23 juli 1984 och förordning nr 556/89 av den 30 november 1988. bra sjötransporttjänster som möjligt till en så låg kostnad som möjligt. Konkurrenspolitiken är ett bra instrument för att detta mål ska kunna uppnås. 67. Det bör också nämnas att representanthuset i USA nyligen antagit ett lagförslag genom vilket man vill avreglera linjesjöfarten och skapa ett mer konkurrensbefrämjande regelsystem för sektorn. Lagförslaget, 1995-års "Ocean Shipping Reform Act" , har lagts fram för behandling av senaten och om detta förslag antas ' kommer den amerikanska lagstiftningen att närma sig den europeiska. 1. 1. Linjesjöfartskonsortier 68. Den nya förordningen, genom vilken linjesjöfartskonsortier kan beviljas gruppundantag35 är ett viktigt hjälpmedel för att uppnå dessa mål, då rederierna uppmuntras till att förbättra och rationalisera sin verksamhet och härigenom minska kostnaderna och fraktraterna samtidigt som de får möjlighet att erbjuda tjänster av en högre kvalitet samt ett större antal avgångar. Detta är andra gången som en förordning om gruppundantag antas inom sektorn för linjetrafik. I förordning 4056/86, som innehåller riktlinjer för tillämpningen av artiklarna 85 och 86 med avseende på sjötransport, finns redan ett gruppundantag för 1 i n jekon t oronser "'. ()(i. Don nya förordningen om g r uppundunt ag trädde i kraft don ?. '/. april 19()5 och är giltig under fem år. Linjes jöfartskonsortier är avtal mellan två eller flera rederier om att gemensamt driva linjesjöfart genom samarbete inom de tekniska, driftsmässiga eller kommersiella områdena, undantaget prissättning. Gruppundantaget omfattar bara internationella linjesjöfartstjänster från eller till en eller flera hamnar inom gemenskapen och gäller bara för transport av gods, företrädelsevis i containrar. Förordningen gäller dessutom både för konsortier som verkar inom en linjekonferens och för konsortier som verkar utanför en linjekonferens, med undantag för gemensamt fastställande av fraktrater. De medlemmar av ett konsortium som önskar tillämpa gemensam prissättning och inte uppfyller kriterierna i förordning nr 4056/86 måste begära ett individuellt undantag. Gruppundantaget omfattar följande aktiviteter: Samordning eller gemensam fastställning av tidtabeller, liksom fastställande av anloppshamnar; byte, försäljning eller korsbefraktning av ytor eller utrymmen på fartyg; gemensamt utnyttjande av fartyg eller hamnanläggningar (pooling); utnyttjande av ett eller flera gemensamma driftskontor; möjlighet att utnyttja containrar, chassin och annan utrustning eller hyres-, leasing- eller köpeavtal för sådan utrustning; utnyttjande gemensamt dokumentationsystem; tillfälliga kapacitetsanpassningar"; gemensam drift eller gemensamt utnyttjande av hamnterminaler och därtill knutna tjänster; deltagande i en eller flera av följande pooler: tonnage, inkomster eller resultat; gemensamt utövande av rösträttigheter i linjekonferenser; en gemensam marknadsföringsstruktur eller gemensamt utfärdande av konossement; samt all annan aktivitet som är knuten till ovannämnda aktiviteter och som är nödvändig för deras genomförande. datautbyte system eller för av Kommissionens förordning (EG) nr 870/95 av den 20 april 1995 om tillärapning av artikel 85. 3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden mellan linjerederier (konsortier) i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 479/92, EGT L 89, 21. 4. 1995, s. 7. Förord ling nr 4056/86 av den 22 december 1986, EGT L 378, 31. 12. 1986, s. 4. Detta gäller inte för överenskommelser om begränsning av utnyttjandet av den befintliga kapaciteten genom vilka de linjerederier som ingår i konsortiet avstår från att utnyttja en viss procentandel av konsortiets fartygskapacitet; se artikel 4 i förordning nr 870/95 och kommissionens beslut av den 19 oktober 1994 angående det Transatlantiska avtalet där kommissionen förbjöd en överenskommelse om begränsning av utnyttjandet av kapacitet, EGT L 376, 31. 12. 1994, s. 1. 26 70. Kommissionen anser att konsortierna i allmänhet bidrar till att förbättra produktiviteten och kvaliteten på de linjetrafiktjänster som erbjuds, detta pä grund av de rationaliseringar som do ger upphov l i I I i nom medlemsrederierna och på grund av stordrifts fördelarna, vilka kan öka utnyttjandegraden av fartyg och hamnanläggningar. Transportbrukarna kan i allmänhet dra nytta av de fördelar som konsortierna medför, om tillräcklig konkurrens råder på de linjer där konsortierna verkar. För att omfattas av gruppundantaget måste ett konsortiums andel av direkttrafiken på de hamnar det trafikerar vara mindre än 30 % då konsortiet verkar inom en konferens, och mindre än 35 % då konsortiet verkar utanför en konferens. För konsortier vars trafikandel överskrider ovannämnda gränser men inte överstiger 50 % av direkttrafiken gäller ett förenklat invändningsförfarande. 1. 2. Linjekonferenser och fast prissättning för landtransport för och rapporten linjesjöfart 71. Kommissionen antog den 8 juni 1994 en rapport38 om hur kommissionen har för avsikt att tillämpa konkurrensreglerna inom området för transportministrarna i rådet. Rapporten inriktar sig främst på en analys av rättsläget beträffande de avtal om fast prissättning som slutits av rederier som ingår i en linjekonferens, med avseende på landtransportdelen av kombinerade transporttjänster som rederierna erbjuder inom gemenskapen. I rapporten faststlås att denna praxis inom linjekonferenser strider mot gemenskapens konkurrensregler och under nuvarande omständigheter inte kan beviljas något undantag. Kommissionen föreslår i rapporten ett införande av nya riktlinjer som stämmer överens med konkurrensreglerna och som kan möjliggöra en effektivare organisation av landtransport av containrar till förmån för transportkunderna. lades fram 72. Under rådets diskussion av rapporten i november 1994, lovade kommissionens ledamot Van Miert rapportera till rådet om införandet av dessa riktlinjer, med stöd av en rådgivande kommittés arbete. Kommittén, som kallas Multimodalgruppen (arbetsgruppen för kombinerad transport)inrättades i juli 1995 och skall i början av 1996 ge honom en preliminär rapport som skall läggas fram för rådet under loppet av första halvåret 1996. 73. Under 1994 fattade kommissionen två beslut om förbud av fast prissättning för landtransport, genom beslutet om det transatlantiska avtalet (TAA)39 och genom beslutet om FEFC (Far Eastern Freight Conference)40. Den 10 mars 1995 beslutade förstainstansrätten att TAA- beslutet skulle upphävas till de delar som innehöll förbud mot gemensam landtransportdelen intermodala prissättning gemenskapen41. transporttjänster bekräftade förstainstansrättens överklagade beslut genom en dom av den 19 juli42. avseende inom Domstolen i Under tiden har en ändrad version av TAA-avtalet anmälts till kommissionen, det s. k. Transatlantiska konferensavtalet(TACA). Kommissionen skickade TACA-avtalets parter ett meddelande om invändningar, i vilket det angavs vilka orsakerna var till att kommissionen hade dragit den preliminära slutsatsen att det skulle vara berättigat att upphäva den immunitet mot böter, för den del av avtalet SEK(94)933. Beslut av den 19 oktober 1994, EGT L 376, 31. 12. 1994, s. 1. Beslut av den 21 december 1994, EGT L 378, 31. 12. 1994, s. 17. Mål nr T-395/94 R Atlantic 595. Container Line och andra mot kommissionen, REG 1995, s. II- Mål nr C-149/95 P (R) Kommissionen mot Atlantic s. 1-2165. Container Line och andra, REG 1995, 27 som rör fast prissättning för landtransporter, som parterna kommit att ät njuta genom att ha anmält dol nya TACA-uvtu 1. et4 '. Kn bogäran om interimsåtgärder för att förekomma kommissionens förväntade beslut om att upphäva immuniteten mot böter44avslogs av förstainstansrätten. 2. Luftfart 2. 1. IATA: Samråd om passagerar- och frakttaxor 74. Genom förordning (EEG)nr 1617/93 av den 25 juni45 förklarades artikel 85. 3 vara tillämplig på bland annat samråd om priser för transport av passagerare och frakt med reguljär trafik mellan flygplatser inom gemenskapen. Undantaget gäller dock endast under vissa villkor som nämns i artikel 4 i förordningen. Undantaget gäller bland annat bara för samråd som leder till interlining. 75. Med utgångspunkt från de upplysningar som kommissionen samlat in under 1995 verkar det generellt som om antalet ingångna interlining- avtal på fraktområdet är litet, för att inte säga obefintligt. Dessutom framgår det att de priser som bolagen fastställt gemensamt är avsevärt högre än de vanliga priserna pä marknaden och härigenom uppmanas flygbolagen att höja sina taxor utöver vad som ästadskoms av normal konkurrens. Kommissionen anser att en ändring av ovannämnda förordning bör övervägas så att den inte längre kommer att vara tillämplig på samråd om taxor för transport av fraktgods. Till att börja med har kommissionen publicerat en kungörelse46, där flygbolagen och intresserade tredje parter inbjuds att komma med synpunkter. Kommissionen kommer under 1996 att besluta om vilken lösning problemet skall få. 2. 2. Samarbete mellan flygbolag 76. Samarbetet mellan flygbolag kan bidra till en sund omstrukturering av luftfarten i Europa och en bättre kontroll av omkostnaderna och för konsumenterna kan det innebära en förbättring av tjänsternas kvalitet. Kommissionen har inte för avsikt att störa dessa omstruktureringar i det europeiska luftrummet, men icke desto mindre vakar man över att verksamheten inte leder till onödiga konkurrensbegränsningar och inte utestänger den möjliga reella konkurrens som kan utgöras av nytillkomna företag på de viktigaste rutterna. Det är mot denna bakgrund som kommissionens godkännande av sammangåendet mellan Swissair-Sabena skall ses, samt även de villkor kommissionen ställde för att bevilja undantag för alliansen mellan Lufthansa och SAS. Lufthansa/SAS 11. Det generella samarbetsavtalet mellan Lufthansa och SAS går ut på att etablera ett integrerat luftfartssystem mellan de båda bolagen, baserat på varaktiga relationer inom affärs- och driftsområdena, något som framförallt innebär en integration av bolagens världsomspännande nät. Det kommersiella samarbetet kommer att vara särskilt väl utvecklat på rutterna mellan Skandinavien och Tyskland där parterna har för Kommissionens pressmeddelande nr IP/95/646, 21. 6. 1995. Beslut av förstainstansrättens ordförande den 22 november 1995, mål nr T-395/94 R II Atlantic Line och andra mot kommissionen (har ännu inte publicerats). Container EGT L 155, 26. 6. 1993, s. 18. EGT C 322, 2. 12. 1995, S. 15. 28 avsikt att etablera ett samriskföretag. 78. Kommission har tillkännagivit47 att även om avtalet ifråga på ett betydande sätt begränsar konkurrensen på de relevanta marknaderna och framförallt på rutterna mellan Skandinavien och Tyskland, så finner kommissionen att avtalet bör kunna beviljas undantag på vissa villkor vars syfte är att säkerställa att en tillräcklig aktuell och potentiell konkurrens upprätthålls. Villkoren gäller framförallt att Lufthansa och SAS skall göra en frysning av antalet turer, och ge andra bolag som inte deltar i ett bonusprogram möjlighet att delta i Lufthansas och SAS : s bonusprogram, samt att Lufthansa och SAS på vissa villkor åläggs att ingå interlining-avtal med nytillkomna konkurrenter, och att vissa samarbetsavtal med andra bolag skall avslutas samt att Lufthansa och SAS gör ett visst antal slots tillgängliga på vissa överbelastade flygplatser så att nytillkomna konkurrenter kan få tillträde till marknaden. Den 16 januari 1996 fattade kommissionen beslut om undantag. D - Transeuropeiska nät och konkurrensreglerna 79. Under loppet av 1996 har kommissionen studerat förhållandet mellan den privata finansieringen av transeuropeiska nät och tillämpningen av konkurrensreglerna. De slutsatser som dragits av detta har inlemmats i den allmänna rapporten om transeuropeiska nät som Europeiska rådet i Madrid den 15 och 16 december 1995 med tillfredsställelse tog till protokollet. I denna rapport har kommissionen fastställt följande riktlinjer för behandlingen av konkurrensfrågor och har meddelat att en " one-stop help-desk" (fax: +32-2-295 65 04) för de projektansvariga har upprättats för att tillhandahålla ytterligare information om dessa riktlinjer. 80. Kommissionen har för avsikt att tillämpa följande huvudkriterier vid bedömningen av de ärenden som föreläggs den: (i) När det organ som kontrollerar infrastrukturen önskar ge transportföretag möjlighet att reservera kapacitet ända från projektets början, är det önskvärt att alla företag inom gemenskapen som skulle kunna vara intresserade erbjuds denna möjlighet; (ii) Den kapacitet som reserveras ett företag måste överensstämma med företagens direkta eller indirekta finansiella åtaganden och motsvara planerade operativa behov under en rimlig tidsperiod; (iii) En ny infrastruktur överbelastas i allmänhet inte från början. Följaktligen bör ett företag eller en sammanslutning av företag i den bemärkelse som avses i artikel 3 förordning nr 91/440/EEG inte få sig tilldelat hela den disponibla kapaciteten. En del av hela kapaciteten måste förbli disponibel så att andra företag får möjlighet att driva konkurrerande tjänster; (iv) De företag som innehar nyttjanderättigheter kan inte motsätta sig att dessa rättigheter upphävs om de inte utnyttjas; (v) Giltighetstiden för avtal genom vilka kapacitet reserveras får inte vara orimligt lång och giltighetstidens längd skall fastställas från fall till fall. Denna uppräkning av kriterier är inte uttömmande och föregriper inte hur kommissionens slutligen kommer att ta ställning mot bakgrund av de enskilda projektens särdrag. 81. Kommissionen kommer att lägga sig vinn om att behandla anmälningar om avtal i förbindelse med finansieringen av transeuropeiska nät skyndsamt. Framförallt har kommissionen för avsikt att fatta ett slutligt beslut inom högst sex månader, förutsatt att parterna har kontaktat berörda avdelningar inom kommissionen innan avtalen sluts. EGT C 201, 5. 8. 1995, s. 2. 29 Gas Interconnector 82. I vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, påpekade kommissionen hur viktiga de nya europeiska infrastrukturnäten är och hur dessa kan bidra till att övervinna splittringen av vissa marknader i Europa. Kommissionen skickade den 17 maj 1995 en administrativ skrivelse för att godkänna ett samriskföretag mellan nio ledande europeiska gasbolag. Avsikten med samriskföretaget är att konstruera och driva en förbindelse för distribution av gas under havet mellan Förenade kungariket och Belgien, framförallt en högtryckspipeline för distribution av gas som kommer att bli den första förbindelsen mellan Förenade kungariket och gasmarknaderna på kontinenten. Eftersom tredje parter har möjlighet att få tillträde till transportkapacitet genom gasförbindelsen, på villkor som kan förhandlas fritt och eftersom projektet kommer att möjliggöra konkurrens mellan marknader söm än så länge är åtskilda fann kommissionen att samriskföretaget s konkurrensbefrämjande effekter klart uppväger konkurrensbegränsningarna. Kommissionen säkerställde också i sin administrativa skrivelse att avtalen i praktiken kommer att fungera så att den eventuella efterfrågan på återflödeskapacitet effektivt kan mötas. E - Konkurrens och miljö 83. Kommissionen har under 1995 haft möjlighet att uppmärksamma hur den tänker tillämpa konkurrenspolitiken inom miljöområdet, framförallt på frivilliga avtal48. 84. I gemenskapens miljöpolitik läggs stor vikt vid principen att " förorenaren betalar". Hur effektivt principen verkar beror bland annat fungerar som ska omvandla en på hur den prismekanism förvärvsverksamhets negativa påverkan på miljön till omkostnader. För att prismekanismen korrekt ska kunna fungera som indikator, måste företagen ta med de kostnader som är förbunda med miljöskyddet i den egna budgeten. Principen "förorenaren betalar" utesluter inte att statsstöd för miljöskydd kan beviljas under vissa förutsättningar (se nedan. De metoder som finns för att uppnå en mer miljövänlig fördelning av resurserna är direkta föreskrifter, beskattning, så kallade frivilliga avtal och självreglering. Frivilliga avtal är avtal mellan industrin och myndigheterna, som omfattar ett visst antal miljömålsättningar som ska genomföras av den berörda sektorn enligt en tidsplan. De frivilliga avtalen kan gälla både målsättningarna och medlen för att uppnå dessa. Användandet av frivilliga avtal ökar i de flesta OECD-länderna parallellt med att det finns en tendens till avreglering och färre statliga ingrepp. , I likhet med självreglering anses frivilliga avtal ofta vara en lösning som är mindre byråkratisk och mer flexibel än de mer traditionella tillvägagångssätten. Emellertid kan frivilliga avtal och självreglering utgöra sådana begränsningar av konkurrensen som avses i artikel 85. 1 i Romfördraget. Kommission behandlar för övrigt flera klagomål om detta. Se dokumentet "Konkurrens och miljö" som generaldirektorat IV lade fram vid den r undabordskonf c m ns om miljö och konkurrens som orqan i ser ats av OHCI):s ut. s kol t. for konkurrensrätt och konkurrenspolitik i EJaris, i maj 1995. 30 85. I sin analys av de enskilda ärendena väger kommissionen de konkurrensbegränsningar som uppstår till följd av avtalet mot de miljömässiga målsättningar som kan realiseras. För detta tillämpas principen om proportionalitet enligt artikel 85. 3. Framförallt ses förbättringar av miljön som ett element som bidrar till att förbättra produktionen och till att främja tekniskt eller ekonomiskt i rumätskridande. Kommissionen har emellertid för avsikt att fortsatt stå fast vid principen om att de nationella marknaderna inte får stängas för utländska operatörer. Kommissionen kommer vidare att vara mycket uppmärksam på problem i samband med tredje parters tillträde till ett system och på de avtal som eventuellt kan ha som effekt att en produkt utestängs från marknaden. Likaledes intar kommissionen en negativ ståndpunkt gentemot att taxor eller priser fastställs multilateralt till följd av att ett avtal avseende miljön slutits. Dock kommer kommissionen att för varje enskilt fall undersöka huruvida denna typ av överenskommelse är nödvändig. En miljöskyddsmålsättning tycks i sig inte skapa ett nödvändigt behov av gemensamt fastställda priser. F - Marknader för produkter i efterföljande led (sekundärprodukter) 86. Många av de klagomål som kommissionen har mottagit rör påstått missbruk av en dominerande ställning på marknaden för produkter i efterföljande led, såsom reservdelar, förbrukningsvaror eller underhållstjänster. Dessa produkter används tillsammans med en primär produkt och måste vara tekniskt kompatibla med denna (t. ex. kringutrustning till maskin- eller programvara till datorer). Således finns det för dessa produkter i efterföljande led endast få eller inga ersättningsprodukter bortsett från de reservdelar eller tjänster som leverantören av primärprodukten tillhandhåller. Detta leder till frågan om huruvida en tillverkare av en produkt som befinner sig i en icke dominerande ställning kan komma att hamna i en dominerande ställning i förhållande till en ganska liten marknad för produkter i efterföljande led, dvs. sekundärprodukter som är kompatibla med en viss typ av primärprodukter från tillverkaren. Denna fråga är mycket komplicerad. Tillverkarna av primärutrustning hävdar att det inte kan skapas dominerande ställningar på marknaden för produkter i efterföljande led om det inte förekommer någon dominans på den primära produktmarknaden, eftersom potentiella köpare helt enkelt skulle sluta att köpa primärprodukterna om priserna för delar eller tjänster höjdes. Teorin förutsätter att det blir en lämplig reaktion på primärproduktmarknaden till följd av konsumenternas förmåga att beräkna de sammanlagda kostnaderna för produkten under dess livstid, inklusive alla reservdelar, förbrukningsvaror,kvalitetsförbättringar, tjänster och så vidare. Dessutom förutsätts att det inte är möjligt att göra prismässig diskriminering mellan potentiella nya kunder och gamla kunder som redan har en bindning till produkten eller att kostnaderna för att byta är låga för den senare. Å andra sidan kommer klagande som producerar förbrukningsvaror eller tillhandahåller underhållstjänster i dominerande ställning på marknaden för produkter i efterföljande led om marknadsandelarna är höga på dess marknader, dvs. detta synsätt fokuserar enbart på produkter i efterföljande led utan att analysera vilka eventuella effekter som kan komma från primärmarknaden. Enligt kommissionen återspeglar inte något av dessa synsätt verkligheten. Kommissionen har alltid definierat dominerande ställning som en möjlighet att, i viss utsträckning, agera oberoende av konkurrenter och konsumenter. Därför krävs det grundlig faktainsamling och djupgående analys från fall till fall. För att bedöma en dominerande ställning i detta avseende kommer kommissionen att ta 31 genomskinlighet hänsyn till alla viktiga faktorer, som primärproduktens pris och priser, livstid, sekundärprodukternas pris i förhällande till primärproduktens värde, informationskostnader och andra faktorer som till en del redan nämnts ovan. Högsta domstolen i USA intog en liknande häl Ilning i sift beslut i Kodak-ärendet år 1992. sekundärprodukternas hos Pelikan/Kyocera 87. Kommissionen intog denna hållning då den år 1995 avvisade ett klagomål som inlämnats av Pelikan, ett tyskt företag som tillverkar kolpatroner till skrivare. Klagomålet gällde Kyocera, ett japanskt företag som tillverkar skrivare och kolpatroner till dessa skrivare. Pelikan påstår i sitt klagomål att Kyocera vidtagit en del åtgärder för att driva bort Pelikan från marknaden för kolpatroner och Pelikan anklagar Kyocera bland annat för att ha missbrukat sin dominerande ställning på marknaden för produkter i efterföljande led även om Kyocera uppenbarligen. inte var i. dominerande ställning på primärmarknaden. Bortsett från det faktum att det inte fanns några bevis för att det förekommit sådana förfaranden som kunde betecknas som överträdelser, fann kommissionen inte att Kyocera hade någon dominerande ställning på marknaden för förbrukningsvaror. Detta berodde pä vissa särdrag hos primär- och sekundärmarknaderna. Således var köparna välunderrättade om priset för förbrukningsvaror och verkade ta hänsyn till detta vid sitt beslut att köpa en skrivare. "Total kostnad per sida" var ett av de vanligaste kriterier som kunderna tog hänsyn till vid val av skrivare. Detta berodde på det faktum att de totala kostnaderna för förbrukningsvaror under skrivarens livstid (främst kolpatroner) utgjorde en stor del av skrivarens värde. Om priserna för förbrukningsvaror för ett skrivarmärke steg, skulle konsumenterna ha starka skäl att köpa ett annat skrivarmärke; Dessutom fanns det inga bevis för att det skulle finnas möjlighet för prisdiskriminering mellan gamla kunder med en bindning till produkten och nya kunder. G - Fria yrken 88. Fri rörlighet för yrkesverksamma inom fria yrken inom gemenskapen har som följd att vissa begränsande förfaranden inom detta område troligtvis kommer att påverka handeln mellan medlemsstaterna ännu mer. Ett ökande antal ärenden inom detta område är att vänta. Europaparlamentet har vid ett flertal tillfällen uppmanat kommissionen att tillämpa konkurrensreglerna på fria yrken"'*. Coapi 89. 85 om tillämpning av konkurrensreglerna på området för fria yrken. Kommissionen fattade den 30 januari beslut i enlighet med artikel Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (Coapi) är yrkesorganisationen för ombud för immaterialrättigheter i Spanien. Den består för immaterialrättigheter arbetar som rådgivare åt allmänheten och bistår och representerar kunderna i rättsfall angående immaterialrättigheter. i Spanien. Ombud verksamma ombud alla av Kommissionen fann att Coapis allmänna mötes fastställande av gemensamma minimitaxeskalor för de gränsöverskridande tjänster som medlemmarna tillhandahåller utgör en överträdelse av artikel 85. 1. I överensstämmelse med gällande gemenskapslagstiftning bekräftade Uttalande om den nittonde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 9 (iii) och uttalande om den tjugonde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 38 och kommissionens svar på detta, i den tjugoförsta rapporten om konkurrenspolitiken, s. 233-234. VA kommissionen att det nationella regelverket inom ramarna för vilket dessa avtal eller beslut för fria yrken kommer till stånd, inte är relevant vad gäller tillämpningen av artikel 85. Även om de nationella myndigheterna skulle uppmuntra till ett sådant förfarande eller delegera till en sammanslutning av företag rätten att fastställa vilka priser dess medlemmar skall ta ut, så skulle sammanslutningens utövande av denna rätt ändå inte undgå tillämpningen av artikel 85 i Romfördraget. H - Subsidiaritet och decentralisering 90. I sitt tal till Europaparlamentet med anledning av den inledande debatten vid insättandet av den nya kommissionen, talade ordföranden för den Europeiska kommissionen med särskilt eftertryck om nödvändigheten av att hela tiden koncentrera sig på det väsentligaste: "Less action, but better action". Vad gäller ärenden som omfattas av artiklarna 85 och 86 tillämpar kommissionen denna princip genom att kommissionens ingrepp begränsas till de fall som har en effekt på konkurrensens och som märkbart kan påverka handeln mellan medlemsstaterna. Med tanke på det ansvar som åligger tillåta konkurrensbegränsande avtal, vill kommissionen uppmuntra till decentralisering, särskilt i fall som kan leda till beslut om förbud. kommissionen, ensam rätt att har som 1. Avtal av mindre betydelse 91. Avtal som endast påverkar handeln mellan medlemsstaterna eller konkurrensen på ett försumbart sätt omfattas inte av förbudet mot begränsande avtal såsom avses i artikel 85. 1. Förbudet avser bara sådana avtal som märkbart påverkar marknadsförhållandena. Därför är det väsentligt att kommissionen gör en grundlig analys av marknaden för vilken avtalen gäller. I kommissionens tillkännagivande om avtal av mindre betydelse fastställs kvantitativa kriterier för att ge vägledning om den konkreta innebörden av begreppet"märkbart". Trots den senare tidens höjning av tröskelvärdena50, tror man att det kan vara berättigat med en ytterligare översyn av begreppet avtal av mindre betydelse. Kommissionen har därför inlett interna överläggningar i denna fråga, med avsikt att lägga fram nya förslag för diskussion under 1996. 2. Decentralisering 92. I sina ansträngningar att först och främst behandla ärenden med en väsentlig gemenskapsdimension uppmanar kommissionen också till en tillämpning av gemenskapens konkurrenslagstiftning även på nationell nivå. Kommissionen menar att det normalt inte finns tillräckligt gemenskapsintresse av en granskning av ett klagomål när klaganden kan säkerställa tillräckligt skydd för sina rättigheter vid en inhemsk domstol''1. I domarna i SACEM-ärendet av den 24 januari 1995 fastställde förstainstansrätten närmare de villkor enligt vilka kommissionen har rätt att avvisa ett klagomål på grund av att det saknar tillräckligt gemenskapsintresse52. Under 1995 kunde ett flertal ärenden arkiveras på Kommissionens tillkännagivande om uppdateringen av 1968-års meddelande om avtal av mindre betydelse, EGT C 368, 23. 12. 1994. Förstainstansrätten godkände detta förfarande för första gången i sin dom av den 17 september 1992 i mål nr T-24/90 Automec mot kommissionen, REG 1992, s. 11-2223, punkt 91-94. Mal nr T-114/92 BENIM mot kommissionen, Tremblay mot kommissionen, REG 1995, s. 11-185. Förstainstansrätten angav med hänvisning till domen i Automec Il-målet att kommissionen for att säkerställa gemenskapens intressen REG 1995, s. 11-147 och mål nr T-5/93 33 grundval av detta. 93. Ett viktigt steg framåt i strävandena att decentralisera utgörs av kommissionens tillkännagivande om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen vid tillämpningen av artiklarna 85 och 86Vi. önder 1995 har flera nationella domstolar kunnat förlita sig på den samarbetesmekanism som fastställs i tillkännagivandet för att få information från kommissionen i konkurrensärenden. I ett avgörande av den 12 december 199554 fann domstolen att samma principer för samarbete mellan kommissionen och de nationella domstolarna är tillämpliga inom jordbruksområdet där det i förordning nr 26 fastställs i vilken omfattning gemenskapens konkurrensregler är tillämpliga. Det är värt att uppmärksamma att enligt domstolens dom kan den nationella domstolen i sin bedömning beakta de kriterier som fastställts i Europadomstolens rättspraxis och i kommissionens praxis, något som framgår inte bara genom de beslut den fattat utan framförallt också genom dess rapporter om konkurrenspolitiken och dess meddelanden. 94. Inte bara de nationella domstolarna utan också de nationella konkurrensmyndigheterna har en viktig uppgift att fylla när det gäller att stärka tillämpningen av gemenskapens konkurrenslagstiftning och allmänt säkerställa fri konkurrens i unionen. I sådana fall då en märkbar ekonomisk påverkan gör sig gällande i en enda medlemssstat står de nationella myndigheterna närmre marknaden och kan därigenom vara bättre skickade att handlägga ärendet. Kommissionen har fortsatt arbetet med att sammanställa ett tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och nationella konkurrensmyndigheter55. Häri fastslås att kommissionen ska informera och samråda med de nationella myndigheterna i fall då de senare tillämpar artiklarna 85. 1 och 86 eller nationella konkurrenslagar i ärenden med gemenskapsdimension. Ett utkast har redan överlämnats till medlemsstaterna för samråd. Ytterligare samråd med intresserade tredje parter kommer att följa med utgångspunkt från ett utkast till ett tillkännagivande som kommissionen tänker publicera under 1996. 9. 5. Decentraliseringen får emellertid info loda till att. gemenskapslagstiftningen tillämpas på olika sätt på olika hål! inom Ku rope. i ska unionen. Kommissionen eftersträvar därför innehallsmässig och nationell konkurrenslagstiftning. Detta sker inte genom formell harmonisering utan genom att man utvidgar och skapar kontinuitet i kontakterna och samarbetet mellan gemenskapen och de nationella myndigheterna. tillämpningsmässig enhetlighet avseende I nuläget har nio medlemsstater konkurrenslagar med avseende på konkurrensbegränsande avtal och missbruk av dominerande ställning som i stort motsvarar gemenskapens lagar. De flesta övriga länderna överväger att göra ändringar av nationell lagstiftning för att harmonisera "mjuka harmoniseringsprocess" är en naturlig följd av integreringsprocessen gemenskaplagstiftningen. den med Denna måste väga vilken betydelse den påstådda överträdelsen har för den gemensamma marknaden mot vilka möjligheter kommissionen har att bevisa överträdelsen och hur omfattande de nödvändiga undersökningarna för att genomdriva konkurrensreglerna blir. Kommissionen kan komma att ta hänsyn till det faktum att en nationell domstol eller konkurrensmyndighet redan behandlar ett ärende angående ett avtals eller ett förfarandes förenlighet med artike] 85 och 86. lilGT C 39, I 3. 2. 199 i, s. (>. t de förenade målen nr C-319/93, C-40/94 och C-224/94, Dijkstra/Frico Roessel/Campina Domo, de Bie/Campina Melkunie (har ännu into pub]ice;rats). Melkunie, van 34 som skapar krav på enhetliga spelregler för hela gemenskapen I - Statistisk översikt Diagram 1 : Nya ärenden 600 500 400 300 200 100 I 23 I • •11 368 D Ärenden som inletts på kommissionens eget initiativ • Klagomål 'Anmälningar 282 246 266 236 1991 1992 1993 1994 1995 96. Under årets lopp mottog kommissionen 559 nya ärenden, inklusive 368 anmälningar, 145 klagomål och 46 ärenden som inletts på kommissionens eget initiativ. Detta motsvarar en ökning med mer än 42 % i jämförelse med år 1994 och överstiger det genomsnittliga antalet inkommande ärenden under den senaste 8 åren med mer än 32 %. Nästan halva ökningen i nya ärenden (78 ärenden)kan förklaras med överföringen av pågående ärenden från EFTA:s övervakningsmyndighet efter Sveriges, Finlands och Österrikes anslutning till unionen. 35 Diagram 2 : Behandlade ärenden 1200 1000 800 600 400 200 1 'Formella beslut •informellt förfarande 410 1991 1992 1993 1994 1995 97. Under årets lopp avslutade kommissionen sammanlagt 433 ärenden, varav 419 ärenden avslutades genom ett informellt förfarande (inklusive administrativa skrivelser, avvisande av klagomål och administrativt avslutande av en akt56) och 14 genom formella beslut. Under 1995 minskade antalet avslutade ärenden med 23,4 % jämfört med 1994. Målen har avslutats eftersom avtalen inte längre var giltiga och effekterna härav var för små för att ge anledning till ytterligare undersökningar eller klagomålen hade dragits tillbaka eller dragits i tvivelsmål eller för att undersökningarna inte hade avslöjat några konkurrensbegränsande förfaranden. 36 Diagram 3 : Utveckling av det sammanlagda antalet ärenden 98. Det sammanlagda resultatet av antalet inkommande ärenden och antalet avslutade ärenden under 1995 visar för första gången sedan 1988 på en ökning av det totala antalet oavslutade ärenden i slutet av året. Ökningen är emellertid ganska oansenlig, då den är lägre än 12 %, respektive lägre än 5 %, om det ökade antalet akter från de nya medlemsstaterna inte tas med i beräkningen. Det nuvarande sammanlagda antalet ärenden är fortfarande ansenligt lägre än de mer än 3000 ärenden som var oavslutade i slutet av 1980-talet och motsvarar i stort sett antalet ärenden under behandling. Kommissionen står emellertid fast vid sin ambition att ytterligare minska det totala antalet ärenden, framförallt genom att ytterligare öka förfarandenas effektivitet och genom att främja decentraliserad tillämpning av konkurrensreglerna när så är lämpligt. 37 II - Statliga monopol och monopolrättigheter : artiklarna 37 och 90 A - Inledning 1. Tjänster av allmänt ekonomiskt avregleringspolitik intresse i centrum för kommissionens 99. Kommissionen fortsatte sin politik för avreglering och öppning för konkurrens av vissa sektorer som av tradition varit monopoliserade, såsom telekommunikation, energi, posttjänster och transporter. För det första är dessa sektorer så viktiga för den enskilda konsumenten och för konkurrenskraften, tillväxten och skapandet av sysselsättning i den europeiska ekonomin som helhet att de effektivitetsvinster som införandet av en viss grad av konkurrens medför har övergripande positiva återverkningar på det europeiska samhället. För det andra kan man inte tala om en sann inre marknad så länge dessa nödvändiga sektorer fortsätter att vara organiserade som nationella monopol. Betydelsen av dessa sektorer för samhället samt deras särskilda egenskaper, såsom en organisation som bygger på nätverk, har historiskt sett gjort att de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna beviljat särskilda eller exklusiva rättigheter eller till att de tillåtit andra konkurrensbegränsningar till förmån för offentliga eller privata företag i utbyte mot att dessa utfört tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, som t. ex. att ge alla medborgare tillgång till samhällsomfattande tjänster på fastställda villkor och till rimliga priser. Kommissionen har alltid erkänt att dessa mål av allmänt ekonomiskt intresse är berättigade, men anser att de metoder som använts för att säkerställa dem inte alltid längre är motiverade, framför allt på grund av tekniska framsteg och användarnas nya behov, men även på grund av själva integrationen av de europeiska ekonomierna. Detta gäller särskilt informationssamhället, som skall ge tillväxt och skapa nya tjänster och arbetstillfällen under de närmaste åren. Det är därför nödvändigt att mot bakgrund av dessa nya omständigheter se över vilka instrument som är lämpliga för att garantera medborgarna allmänna tjänster av god kvalitet. Kommissionen anser att införandet av konkurrens i många fall kan förbättra tjänsternas kvalitet, möjliggöra innovation och skapa nya arbetstillfällen samt leda till lägre priser till förmån för konsumenterna. Avlägsnandet av hinder för fri konkurrens äro dock endast en del av kommissionens avregleringspolitik. Å ena sidan kommer det ofta att bli nödvändigt att anta nya rambestämmelser för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna garanteras i en konkurrensutsatt miljö. Å andra sidan erkänner kommissionen i de fall då vissa konkurrensbegränsningar är oundvikliga för att en samhällsomfattande tjänst skall kunna bibehållas, att dessa begränsningar kan vara berättigade med hänsyn till gemenskapslagstiftningen (även den om statligt stöd). Kommissionen anser att utvecklingen av konkurrenspolitiken är fullständigt förenlig med åtagandet att tillhandahålla allmänna tjänster. Dessutom är det lämpligt att betona att avreglering av en sektor inte är samma sak som att privatisera de offentliga företag som är verksamma inom sektorn. Även om det i vissa fall är gemenskapsregler som leder till införandet av konkurrens, säger dessa ingenting om att företagen skall vara offentliga eller privata. 2. Direktiven enligt artikel 90. 3 i Romfördraget 100. För att kommissionen skall kunna införa konkurrens ger artikel 90. 3 i Romfördraget den befogenhet att anta beslut eller direktiv som är bindande för medlemsstaterna. Denna sistnämnda möjlighet stöter ibland på motstånd från vissa parter. I själva verket har EG-domstolen fastställt att även om artikel 90. 3 ger kommissionen befogenhet att anta direktiv, så ger artikel 90. 3 den endast befogenhet att antingen införa allmänna bestämmelser som definierar de skyldigheter medlemsstaterna redan har enligt fördraget vad gäller offentliga företag och företag med särskilda eller exklusiva rättigheter, eller att vidta nödvändiga förebyggande åtgärder för att den skall kunna utöva sin övervakningsfunktion. Den befogenhet kommissionen har enligt artikel 90. 3 är därför annorlunda och mer begränsad än Europaparlamentets och rådets befogenheter att anta direktiv. Kommissionen får inte ålägga medlemsstaterna nya skyldigheter, utan enbart fastställa de konkreta skyldigheter de redan har enligt fördraget på ett sätt som är tillämpligt på alla medlemsstater. Omfattningen av kommissionens skyldigheter och befogenheter är följaktligen beroende av räckvidden av de bestämmelser som kommissionen skall säkerställa efterlevnaden av. Kommissionen har alltid utövat denna möjlighet med försiktighet. Sådana direktiv som avses i artikel 90. 3 har endast använts i situationer då många överträdelser av de grundläggande bestämmelserna i Romfördraget begåtts och därmed gjort direktiven nödvändiga för att undvika alltför många överträdelseförfaranden och för att säkerställa ett minimum av rättssäkerhet för de ekonomiska aktörerna57. Dessa initiativ har i allmänhet tagits till följd av att rådet eller Europaparlamentet uttryckt farhågor. Kommissionen har alltid fäst största vikt vid att använda detta instrument inom ramen för ett öppet och överblickbart förfarande som inriktas på en så bred dialog som möjligt med unionens övriga institutioner, medlemsstaterna och berörda parter. detta tillämpas tillvägagångssätt Vanligtvis hela ärendeberedningen och fram till kommissionens offentliggöranden av grönböcker eller diskussionsunderlag som inledning till en debatt inom ramen för ett offentligt samrådsförfarande. På grundval av i första hand dessa samråd, undersökningar genomförda av experter samt information som kommissionen samlat in antar kommissionen, vid en första läsning, ett utkast till direktiv som överlämnas till Europaparlamentet, till Ekonomiska och sociala kommittén, till Regionkommittén och till medlemsstaterna för synpunkter. Utkastet offentliggörs även i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i syfte att ge berörda parter möjlighet att lämna in synpunkter. under Kommissionens slutliga antagande av ett direktiv enligt artikel 90. 3 föregås alltid av ett noggrant beaktande av de inkomna synpunkterna och framför allt av eventuella synpunkter från Europaparlamentet, medlemsstaterna, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. 57 Kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater (EGT- L 195, 29. 7. 1980, s. 35), ändrat genom kommissionens direktiv 85/413/EEG av den 24 juli 1985 (EGT L 229, 28. 8. 1985, s. 20) och genom kommissionens direktiv 93/84/EEG av den 30 september 1993 (EGT L 254, 12. 10. 1993, s. 16), kommissionens direktiv 88/301/EEG av den 16. maj 1988 om konkurrens på marknaderna för teleterminalutrustning (EGT L 131, 27. 5. 1988, s. 73), kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (EGT L 192, 24. 7. 1990, s. 10), ändrat genom kommissionens direktiv 94/46/EG av den 13 Oktober 1994 om ändring av direktiv 88/301/EEG och direktiv 90/388/EEG särskilt med avseende på satellitkommunikation (EGT L 268, 19. 10. 1994, s. 15) och genom kommissionens direktiv 95/51/EG av den 18 oktober 1995 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av redan avreglerade tjänster (EGT L 256, 26. 10. 1995, s. 49). 39 Diskussionerna under 1995 om direktiven om kabeltelevisionsnät, mobil kommunikation och fullständig avreglering av telekommunikationer är goda exempel på detta tillvägagångssätt. 3. Kommissionens övriga möjligheter 101. Enligt artikel 90. 3 får kommissionen även anta enskilda beslut. Det rör sig om tillfälliga rättsakter om tillämpning av gemenskapslagstiftningen i konkreta fall, till sin innebörd mycket lika dem som kommissionen utfärdar inom andra områden (stöd). Dessa rättsakter är dessutom föremål för en legalitetskontroll i EG- domstolen. I vissa fall kan kommissionen i syfte att öka rättssäkerheten och öppenheten anse det nödvändigt att förklara vilka kriterier den avser att tillämpa när den övervakar att medlemsstaterna och företagen inom en viss sektor respekterar gemenskapslagstiftningen. Utkastet till meddelande om tillämpning av fördragets regler på postsektorn, vilket offentliggjordes 1995, är ett exempel på den typen av initiativ. B - Telekommunikation 1. Allmänna åtgärder 102. Kommissionen fortsatte med stöd av rådet och Europaparlamentet sina gäller främja telekommunikationer. avregleringen åtgärder vad att för Den 25 januari 1995 antog kommissionen del två av grönboken om avregleringen av infrastruktur för telekommunikation. I grönboken undersöks vad som krävs föreskriftsmässigt för att säkerställa full konkurrens inom telekommunikationssektorn inom den tidsram som rådet kommit överens om1'". Efter ett brett samråd om grönboken antog kommissionen den 3 maj 1995 ett meddelande om samrådet''',, i vilket resultatet av detta samråd sammanfattades och följaktligen även omfattande de nödvändiga stegen för att uppnå full avreglering samt upprättandet av tydliga rambestämmelser. Dessa omfattar följande: Den 1 januari 1998 skall alla återstående exklusiva och särskilda rättigheter upphöra både för taltelefoni och när det gäller konkurrens mellan telenät genom direktiv enligt artikel 90 som omfattas av EU:s konkurrenslagstiftning. Finansieringen av samhällsomfattande tjänster och förtydligandet av villkoren för samtrafik skall säkerställas genom vidareutveckling nät av tillhandahålls (ONP). Regelverken på nationell och europeisk nivå skall vidareutvecklas och framtida samspel mellan nationell lagstiftning och EU- lagstiftning inom denna sektor diskuteras. regelverket varigenom öppna Tre förslag till direktiv från kommissionen som utarbetats med hänvisning till artikel 90. 3 i detta sammanhang diskuterades eller antogs under året. Rådets resolution av den 22 december 1994 om principerna och tidsplanen för avregleringen av infrastrukturen för telekommunikation, 94/C379/03, EGT C 379, 31. 12. 1994, s. 4. KOM(95)158. 40 2. Direktivet om avreglering av kabel-TV 103. Den 18 oktober antog kommissionen ett direktiv enligt vilket användningen av infrastruktur för kabel-TV för tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster'10. Utkastet hade givits ut för ett offentligt samrådsförfarande den 21 december 199461. Även om kommissionen inte är bunden av särskilda krav i fördraget, har den försökt att etablera ett överblickbart och öppet förfarande för antagandet av direktiv enligt artikel 90. 3. De över fyrtio skriftliga synpunkter som inkommit gav i stort sett stöd för kommissionens utkast. av gäller användningen Direktivet innehåller bestämmelser om avskaffande av alla begränsningar genom som kabeltelevisionsnät för alla teletjänster, med undantag av allmän taltelefoni, från och med den 1 januari 1996, och säkerställer för det första att kabeltelevisionsnät får sammankopplas med de nationella allmänt tillgängliga telenäten och för det andra får sammankopplas med varandra. I direktivet krävs även att medlemsstaterna sörjer för redovisningsmässig öppenhet och åtskiljandet av den ekonomiska redovisningen för de två affärsverksamheterna så snart omsättningen på marknaden för telekommunikationer uppgår till 50 miljoner ecu. överföringskapaciteten Detta direktiv är endast ett första steg mot målet att avreglera infrastrukturerna, vilket kommer att genomföras i och med direktivet om full konkurrens. Detta första steg kommer också att göra det lättare att på ett effektivt sätt tillhandahålla redan avreglerade tjänster efter den 1 januari 1996. 3. Direktivet om avreglering av mobiltelefoni 104. Det andra direktivet gäller avreglering av mobil- och personkommunikation. Kommissionen offentliggjorde ett utkast för ett offentligt samrådsförfarande den 1 augusti 199562, och uppmanade till inlämning av synpunkter inom två månader. Utkastet Överlämnades även till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Synpunkterna var på det hela taget positiva till utkastets lydelse. Vid sitt möte den 20 december 1995 godtog Europeiska kommissionen i princip detta direktiv enligt artikel 90. 3. Direktivet antogs formellt den 16 januari 199663. Kommissionens mål är att säkerställa en sund konkurrensnivå både för beviljande av tillstånd till operatörer och driften av mobiltelefoninäten i Europeiska unionen. Därigenom skall inträdet av nya företag på marknaden främjas och samtrafik med nationella nät underlättas. Direktivet är avsett att leda till detta genom att det kräver att medlemsstaterna avskaffar exklusiva och reserverade rättigheter på mobilkommunikationsområdet och utformar om de inte redan har gjort det, förfaranden för beviljande av tillstånd. Dessutom krävs i direktivet att medlemsstaterna låter nya företag erbjuda sina tjänster på marknaden för mobilteletjänster genom sina egna infrastrukturer eller genom så kallade alternativa infrastrukturer. Detta är oundgängligt för Kommissionens direktiv 95/51/EG av den 18 oktober 1995 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster, EGT L 256, 26. 10. 1995, s. 49. Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitik (1994), punkt 220. Kommissionens utkast till direktiv om ändring av direktiv 90/388 EEG med avseende på mobil- och personkommunikation, EGT C 197, 1. 8. 1995, s. 5. Kommissionens direktiv 96/2/EG av den 16 januari 1996 genom vilket direktiv nr 90/388/EEG ändras vad avser mobil- och personkommunikationer, EGT L 20, 26. 1. 1996, s. 59. att främja konkurrensen, eftersom de höga avgifterna för och den bristande tillgången till den grundläggande infrastrukturen över vilken avreglerade tjänster drivs eller tillhandahålls tredje man har försenat spridningen av sådana tjänster. Detta konstaterade kommissionen i sitt meddelande om utvärderingen av telesektorn 199264. Medlemsstater med mindre utvecklade telenät (Grekland, Spanien, Trland och Portugal) får om de så önskar begära en övergångsperiod på upp till fem år. Luxemburg får uppskov på upp till två år, eftersom dess telenät är mycket litet. De juridiska motiven för avskaffandet av de särskilda eller exklusiva rättigheterna genom detta direktiv är att de utgör en begränsning av friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 59. Dessutom är direktivet grundat på artikel 86, vars punkt 10 i ingressen har följande lydelse: "De exklusiva rättigheter som för närvarande existerar inom området för mobila kommunikationer beviljades organisationer som redan hade en dominerande position inom skapandet av markbaserade nät, eller ett av dess dotterbolag. I en sådan situation innebär dessa rättigheter ett förstärkande av dessa organisationers dominerande situation och därmed förstärks den position, vilken enligt domstolens rättspraxis innebär missbruk av dominerande ställning i motsättning till artikel 86. " 4. Direktivet om full konkurrens 105. I sin resolution av den 22 december 1994, bekräftade ministerrådet återigen att avregleringen av infrastrukturen för telekommunikation och allmänt tillgängliga taltelefonitjänster skulle vara genomförd den 1 januari 1998, med övergångsordningar för vissa medlemsstater (dvs. Grekland, Spanien, Portugal, Irland: upp till fem år; Luxemburg: upp till två år). Kommissionen besvarade detta genom att föreslå ett åtgärdspaket bestående av två åtgärder: ett kommissionsdirektiv enligt artikel 90. 3 om införande av full konkurrens pä marknaderna för teletjänster och ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv grundat på artikel 100a i Romfördraget i syfte att harmonisera bestämmelserna om samtrafik. Paketet påvisar därmed behovet av att konkurrenspolitiken utvecklas i nära samarbete med de mer allmänna kommunikationsområdet. gemenskapens aspekterna politik tele inom på 106. Direktivet enligt artikel 90. 3 om avreglering av alla teletjänster inbegripet taltelefoni senast till den 1 januari 1998, med övergånsperioder för vissa medlemsstater, offentliggjordes för synpunkter den 10 oktober 1995. Begränsningarna för användningen av alternativa infrastrukturer måste upphävas före 1996 (utom för allmänt tillgänglig taltelefoni, vilken skall avregleras 1998) och villkoren och reglerna för tillstånd till samtrafik måste fastställas före 1997. I direktivet fastställs även de principer som måste ligga till grund för beviljande av tillstånd för nya företag på marknaderna för taltelefoni och infrastruktur för telekommunikation. Dessa principer garanterar att konkurrens införs inom dessa sektorer och de fastställer även vilka åtgärder som är nödvändiga för att bevara de samhällsomfattande tjänsterna i medlemsstaterna. Enligt direktivet måste medlemsstaterna även offentliggöra villkoren och förfarandena för beviljande av tillstånd samt villkoren för samtrafik. Meddelande av den 21 oktober 1992 om 1992 års utvärdering av situationen inom telesektorn, SEK (92) 1048. 42 Återigen medger direktivet uppskov på fem respektive två år för medlemsstater med mindre utvecklade eller små nät. 107. Samtidigt som kommissionen upprättade de nämnda rambestämmelserna fortsatte den sitt arbete för att säkerställa att de befintliga direktiven inom telekommunikationsområdet genomförs fullständigt, särskilt vad gäller t jänstedirektivet''''. Den 4 april utfärdade kommissionen ett meddelande06 om status och genomförande av detta direktiv, vilket bekräftade att kommissionen avser att lösa de problem och luckor i genomförandet som nämns i direktivet. 5. Överträdelseforfaranden enligt artikel 90. 3 108. Förutom att utfärda allmänna tillämpningsdirektiv enligt artikel 90. 3, får kommissionen även fatta beslut mot medlemsstater i enskilda ärenden. Kommissionen meddelade att den avsåg att göra detta i fråga om eventuell diskriminering av en andra mobiloperatör i flera medlemsstater. Statliga operatörer har redan väsentliga fördelar gentemot nya företag - såsom tillgången till det allmänna telenätet, den dominerande ställningen på marknaden och ett etablerat kundunderlag av mobiltelefonanvändare (ofta har tillståndet att erbjuda mobiltjänster beviljats utan att ha föregåtts av ett urvalsförfarande). Kommissionen har därför varit noggrann när det gällt att säkerställa att andraoperatörer behandlas rättvist av medlemsstaterna. Framför allt ifrågasatte kommissionen det auktionsförfarande som ingick i urvals kriterierna vid val av andraoperatör i ett antal medlemsstater. Sådana auktioner, vilka analyserades närmare i 1994-års grönbok om mobil- och personkommunikation67, leder till att tillstånd till andra operatörer inte enbart beviljas på grundval av en jämförelse av verkliga kvalitativa egenskaper, utan också på grundval av ett finansiellt bud som överstiger en fastställd tröskel. Omnitel Pronto Italia 109. Den 4 oktober fattade kommissionen ett formellt beslut enligt artikel 90. 3f'H i ärendet om diskriminering av Omnitel Pronto Italia i Italien till förmån för Telecom Italia Mobile (den statliga operatören). Diskrimineringen, som förstärkte Telecom Italia Mobiles dominerande ställning, bestod i att Omnitel Pronto Italia måste betala en tillträdesavgift för ett GSM-tillstånd. Av Telecom Italia begärdes ingen liknande avgift och Omnitel kompenserades inte genom mindre strikta regler. I beslutet fastställdes därför att den italienska regeringen antingen måste ålägga Telecom Italia Mobile att betala ett motsvarande belopp eller att, efter kommissionens godkännande, vidta korrigerande åtgärder som är likvärdiga i ekonomiska termer. Dessutom fick de åtgärder som vidtogs inte hämma den konkurrens som införts genom tillståndet till den andra GSM-operatören. Kommissionens direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för tel etjänstor, KGT 1, 192, 24. 7. 1990, s. 10. Enligt tjänstedirektivet skall särskilda och exklusiva rättigheter som medlemsstaterna beviljat för tillhandahållande av alla teletjänster med undantag av taltelefoni avskaffas. Direktivet kom att utgöra en hörnsten i EU:s rambestämmelser för avreglering av marknaden för telekommunikationer i Europa. Kommissionens meddelande av den 4 april 1995 till Europaparlamentet och rådet om status och genomförande av direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT C 275, 20. 10. 1995, s. 2. Mot ökad personkommunikation - grönbok om ett gemensamt förhållningssätt inom området för mobil- och personkommunikation i Europeiska gemenskapen, KOM(94)145. EGT L 280, 23. 11. 1995, s. 49-57. 43 GSM-radiotelefonitjänster i andra medlemsstater 110. Kommissionen har även vidtagit åtgärder mot ett antal andra länder (inklusive Belgien, Spanien och Irland) i syfte att upprätta likvärdiga förhållanden för den andra GSM-operatören. Det var till exempel först efter diskussioner med kommissionen som Belgien åtog sig att avkräva Belgacom (den statliga operatören) en avgift för dess GSM- tillstånd liknande den som den andra GSM-operatören, Mobistar, skulle behöva betala. Kommissionen fortsätter att övervaka förhållandena för andraoperatörer i medlemsstaterna. Vebacom 111. Kommissionen har redan vidtagit åtgärder enligt artikel 90 inom andra telekommunikationsområden. I april 1995 mottog kommissionen ett klagomål enligt artikel 90 från Vebacom, ett dotterbolag inom telekommunikation till VEBA AG, ett tyskt holdingbolag med andelar i allmännyttiga företag. Vebacom hade gjort många misslyckade försök att tå ett ti llständ för ett bredbandsnät för telekommunikation grundat pä S!')fl-tekn. i k (synkron digital hierarki), vilket skulle möjliggöra data överföring mellan 36 olika lokalkontor i det tyska offentliga programföretaget ARD. Kommissionen ansåg preliminärt att klagomålet var berättigat, särskilt eftersom Vebacom avser att erbjuda en tjänst baserad på en ny teknik (SDH) som inte erbjöds av Deutsche Telekom AG, företaget med monopol på infrastrukturen i Tyskland. Efter informella diskussioner med kommissionen gick det tyska ministeriet för post- och telekommunikation med på att bevilja ett tillstånd för upprättandet och driften av ett alternativt telenät. C - Energi 112. De ändrade förslag till direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för gas och elektricitet som kommissionen lade fram den 7 december 1993 fortsatte att vara föremål för en djupgående analys hos rådet. 113. Även under 1995 har det dock varit omöjligt att göra större framsteg vad gäller avregleringen av gemenskapens marknader för elektricitet och naturejas vilka (ortsätter ritt med fä undantag domineras av exklusiva rättigheter el 1er monopol. Ministerrådet kunde vid sitt möte den 20 december inte komma överens om en gemensam ståndpunkt om utkastet till direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för elektricitet, även om det spanska ordförandeskapet kunde dra slutsatsen att förhandlingarna har nått sitt slutskede och att det borde vara möjligt att fatta ett beslut i början av 1996. 114. I början av 1995 och på begäran av rådet undersökte kommissionen möjligheterna till samexistens mellan kommissionens tillvägagångssätt, vilket innebär att konsumenter och producenter förhandlar om tillgång till nätet med dess operatör, och det så kallade konceptet om en enda köpare (en enda enhet inom ett system är ansvarigt för alla köp, försäljningar och allmänna tjänster). I sitt arbetspapper om organisationen av den inre marknaden för elektricitet69, drog kommissionen slutsatsen att den ursprungliga modellen med en enda köpare var oförenlig med fördraget och varken skulle leda till likvärdiga ekonomiska resultat eller till ömsesidighet mellan de två systemen. Kommissionen föreslog även ett antal ändringar av modellen med en enda köpare som skulle kunna göra det möjligt för de två systemen att fungera sida vid sida. Dessa ändringar av modellen med en enda köpare omfattade graden av valfrihet för alla berättigade konsumenter, möjligheten till import och export på objektiva viJlkor, SEK(95)464, 22. 3. 1995. 44 åtgärder för att garantera genomblickbarhet och undvika snedvridning av konkurrensen, garantier för sund konkurrens inom elgenerering och även ett öppnande för oberoende producenter av den marknaden och möjligheten att bygga direkta ledningar. Vid sitt möte i juni godtog rådet i princip kommissionens ståndpunkt, genom att dra slutsatsen att de två systemen endast skulle kunna fungera tillsammans om modellen med en enda köpare ändrades. Det var dock svårt att nå enighet om kommmissionens ändringsförslag. 115. Det spanska ordförandeskapet lade fram en kompromisstext i juli, i vilken alla de politiska överenskommelser som redan träffats i rådets tidigare slutsatser ingick och även slutsatserna i kommissionens arbetspapper från i mars. Texten innehöll även förslag till lösningar på hittills olösta problem. Samexistensen av de två systemen, det med förhandling om åtkomst och det med en enda köpare, godtogs, men det senare modifierades till att även innesluta ett antal av de begärda ändringarna. Denna kompromisstext diskuterades livligt under andra halvan av 1995. 116. De två centrala frågor som fortfarande kräver en lösning gäller graden av marknadsöppning genom en definition av vilka kunder som skall vara berättigade, och särskilt frågan om distributörerna bör räknas till de berättigade kunder som skall ha rätt att sluta avtal med de mest effektiva producenterna. Dessutom fruktar vissa medlemsstater att den föreslagna lösningen vad gäller skyldigheter att tillhandahålla allmänna tjänster skulle kunna missbrukas för att på ett otillbörligt sätt begränsa konkurrensen. 117. Kommissionen beklagar att ingen överenskommelse hittills har kunnat träffas med avseende på förslaget till direktiv, särskilt med tanke pä frågans betydelse. Avsaknaden av avreglering inom energisektorn har för närvarande en mycket negativ inverkan på den europeiska ekonomins konkurrenskraft, vilket även framfördes i Ciampi- rapporten70. D - Posttjänster 118. Den 26 juli antog kommissionen en samling åtgärder som grundade sig på ett förslag till direktiv från Europaparlamentet och rådet om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster samt på ett utkast till av kommissionen konkurrensreglerna på postsektorn. Dessa åtgärder syftar till att säkerställa tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster samt till att samtidigt öppna postmarknaden för ökad konkurrens. tillämpningen meddelande från om Förslaget till direktiv71, vilket grundar sig på artikel 100a i Romfördraget, innebär att'en obligatorisk samhällsomfattande tjänst av hög kvalitet måste tillhandahållas alla som är bosatta i gemenskapen till rimligt pris i varje del av området, framför allt i svårtillgängliga områden och perifera delar av gemenskapen. I syfte att garantera samhällsomfattande tjänsters ekonomiska livskraft fastställs harmoniserade kriterier för de tjänster som sannolikt kommer att reserveras för dem som tillhandahåller dessa. Därför får inrikes postförsändelser liksom direktreklam och inkommande utlandspost som väger mindre än 350 gram och vars pris är lägre än fem gånger den Se hänvisning ovan [ 2]. Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster i gemenskapen och för förbättring av servicekvaliteten, EGT C 322, 2. 12. 1995, s. 22. 45 allmänna portoavgiften för ett normalbrev (vanligen ett brev som väger 20 gram) tillhöra den reserverade sektorn till och med den 31 december 2000 (med förbehåll för en översyn senast den 30 juni 1999 vad gäller direktreklam). Förslaget innehåller även bestämmelser om att medlemsstaterna skall fastställa avgifterna för samhällsomfattande tjänster på en rimlig nivå som står i förhållande till kostnaderna, samt kvalitetsstandarder som är tillämpliga på de nationella tjänsterna obh överensstämmer med gemenskapsåtgärderna. Utkastet till meddelande72, vilket kommer att vara föremål för ett offentligt samrådsförfarande, kompletterar förslaget till direktiv. Kommissionen beskriver de principer som kommer att vägleda den vid tillämpningen av fördragets konkurrensregler inom postsektorn i syfte att underlätta den stegvisa avregleringen av postmarknaden. Kommissionen beskriver vidare hur den avser att gå tillväga vid bedömningen av statliga åtgärder som begränsar det fria tillhandahållandet av tjänsterna eller den fria konkurrensen på postmarknaden, med hänsyn till reglerna i fördraget. Kommissionen tar framför allt upp frågor som gäller icke-diskriminerande tillgång till postnätet, identifiering av korssubventionering, de bestämmelser som krävs för att säkerställa sund konkurrens och tillämpningen av reglerna om stöd inom sektorn. E - Transport 1. Flygplatser 119. Kommissionen fortsätter att arbeta för att avregleringen av luftfartssektorn inom Europeiska unionen inte äventyras av konkurrensbegränsande åtgärder på flygplatser. Därför har kommissionen fortsatt att utreda ett flertal klagomål och att fatta beslut som syftar till att förbättra konkurrensen på vissa större flygplatser i Europeiska unionen. 1. 1. Landningsskatter Aéroport de Bruxelles National 120. Kommissionen har antagit ett beslut enligt artikel 90. 373 i fråga om det rabattsystem för landningsskatter som tillämpas på Bryssels nationella flygplats i enlighet med ett kungligt dekret av den 22 december 1989. British Midland, det flygbolag som lämnade in klagomålet, uppskattar att detta system gör att flygbolaget Sabena, dess huvudkonkurrent på linjen Bryssel-London, får en rabatt på 18 % på sina landningsavgifter. Inget annat flygbolag har kunnat få rabatt. Efter att ha utrett klagomålet ansåg kommissionen att detta system utgjorde en statlig åtgärd enligt artikel 90. 1 tillsammans med artikel 86, eftersom det hade till följd att olika villkor tillämpades på olika flygbolags likvärdiga prestationer i samband med start och landning, vilket innebar en snedvridning av konkurrensen. Kommissionen menade att ett sådant system endast skulle kunna vara berättigat om det var baserat på motsvarande skalfördelar för flygplatsförvaltaren. Sådana skalfördelar förekom inte i det aktuella ärendet, varför kommissionen anmodade de belgiska myndigheterna att avskaffa systemet. Utkast till meddelande från kommissionen om tillämpningen av konkurrensbestämmelserna inom postsektorn, särskilt utvärderingen av vissa statliga åtgärder i samband med posttjänster, EGT C 322, 2. 12. 1995, s. 3. EGT L 216, 12. 9. 1995, s. 8. 46 1. 2. Markservice 121. Kommissionen har likaså fortsatt att intressera sig för konkurrensbegränsande åtgärder inom sektorn för markservice (dvs på ramperna, i terminalerna eller vid fraktgodshanteringen). En positiv utveckling kunde noteras under 1995, då kommissionens ansträngningar gentemot myndigheterna i medlemsstaterna ledde antingen till en stegvis öppning av marknaden (gäller Irland, där marknaden för markservice vid landning öppnades för en andra operatör den 1 januari 1995), eller till särskilda åtaganden på det området (gäller Grekland och Spanien, vars myndigheter har anmält åtgärder till kommissionen som de avser att genomföra för att förbättra effektiviteten inom sektorn och även en tidsplan för avregleringen). Kommissionen fortsatte dessutom att utreda klagomålen enligt artikel 8 6 i fördraget, vilka lämnats in mot två privata företag som ansvarar för förvaltningen av två av de viktigaste flygplatserna i unionen, nämligen Frankfurt och Milano. 122. En nyhet på detta område som är värd att nämna är det principavtal som slöts den 8 december 1995 av transportministrarna i rådet till följd av direktivet om avreglering av markservicen på flygplatserna i gemenskapen. Detta förslag, vilket grundar sig på artikel 84 i fördraget, lades fram av kommissionen i december 1994 till följd av rådets resolution av den 24 oktober 1994M om situationen för den europeiska civila luftfarten och kommissionens meddelande kallat "Europas civila luftfart mot en ljusare framtid". Markservicen är en verksamhet som är förbunden med lufftransport och är oundgänglig för att transportörerna skall kunna bedriva sin verksamhet. Avregleringen av denna service ingår i de kompletterande åtgärderna för fullbordandet av en enhetlig marknad för lufttransport och är en följd av antagandet av gemenskapslagstiftningen om fördelning av ankomst- och avgångstider och om datoriserade bokningssystem. Det är också avsett att förbättra de europeiska flygbolagens möjlighet att kontrollera sina driftskostnader och anpassa sina tjänster till kundernas behov. Avtalet innehåller bestämmelser om en övergångsperiod för anpassning av marknaden. Flera datum för ikraftträdande förutses enligt särskilda referenströskelvärden. Den fullständiga avregleringen skall, beroende på sektor och de särskilda fallen, vara genomförd mellan 1998 och 2003. 2. Hamnar 123. Till följd av en dom meddelad av domstolen i Genua'1' påbörjade Italien en hamnreform som 1994 ledde till antagandet av lag nr 84. I princip fastställer lagen ett öppnande för konkurrens av marknaden för hamnverksamhet (lastning och lossning). I praktiken har dock detta mål inte eftersträvats, utan de lokala myndigheterna i ett antal italienska hamnar har systematiskt vägrat att bevilja potentiella konkurrenter till de etablerade företagen de nödvändiga tillstånden. Under dessa omständigheter, vilka strider emot kommissionens konkurrenspolitik i fråga om hamnverksamhet, bedömde kommissionen det nödvändigt att vidta åtgärder. Kommissionens åtgärd riktade sig mot EGT C 309, 5. 11. 1994, s. 2. Dom av den 10 december 1991 i mål C-179/90 Porto REG. 1991, s. 1-5889. di Genova/Siderurgica Gabrielli, 47 hamnen i Genua, på grund av dess betydelse för unionen som helhet och i egenskap av första hamn i Italien. Kommissionen anmodade den 21 juni 1995 den italienska regeringen att inom tio dagar bevilja ett sådant företag tillstånd att bedriva verksamhet som på ett missbrukande sätt blivit nekat den rätten av den lokala hamnmyndigheten. Den 11 juli 1995 meddelade de italienska myndigheterna kommissionen att tillståndet i fråga hade beviljats inom den fastställda tiden. Genom del. ta tillstånd öppnades sektorn för hamnverkesamhet i Genuas hamn för andra företag. Åtgärden är till fördel för hamnanvändarna och de många, i huvudsakligen små och medelstora lokala företagen samt stärker hamnen i allmänhet inför den internationella konkurrensens. 124. Dessutom fullföljer kommissionen de olika överträdelse förfarandena vidtagna mot Italien i fråga om hamnorganisationen som fortfarande orsakar problem med hänsyn till gemenskapslagstiftningen. F - Andra statliga handelsmonopol 125. Frågan om anpassningen av de statliga handelsmonopolen i de nya medlemsstaterna har varit föremål för många kontakter mellan kommissionen och regeringarna i dessa länder. Syftet med kontakterna har varit anpassningen till gemenskapens regelverk och framför allt till artikel 37 i fördraget som gäller dessa monopol. 1. De finska och svenska alkoholmonopolen 126. Kommissionen har diskuterat med Sverige och Finland anpassningen av alkoholmonopolen i dessa nya medlemsstater i syfte att påbörja anpassningen till gemenskapens regelverk. Mot bakgrund av dessa mål har de två medlemsstaterna godtagit att avskaffa ensamrätten vid import, inbegripet export, grossistförsäljning till kaféer och restauranger. Kommissionen har kunnat försäkra sig om att sådan ensamrätt - vilken borde ha avskaffats i samband med EES-avtalets ikraftträdande - slutligen eliminerades genom de nya alkohollagar som Sverige och Finland antog i slutet av 199576. grossistförsäljning, tillverkning och Vad gäller ensamrätten vid försäljning på detaljistnivå anser kommissionen att den med förbehåll för utvecklingen av EG-domstolens rättspraxis går att rättfärdiga inom ramen för gemenskapens regelverk, särskilt med tanke på ländernas legitima engagemang för att bekämpa alkoholism, under förutsättning att ingen diskriminering sker mellan inhemska produkter och sådana som importeras från de andra medlemsstaterna. För att försäkra sig om att detaljhandelsmonopol är i överensstämmelse med dessa krav bedömde kommissionen det nödvändigt att noggrant och regelbundet vara involverad i övervakningen av deras verksamhet. 2. Det österrikiska alkoholmonopolet 127. I Österrike finns ett statligt handelsmonopol för ren alkohol och vissa alkoholhaltiga drycker med ensamrättigheter vid import och försäljning på grossistnivå, som till skillnad från ensamrätten vid För Sverige, se alkhollagen (1994:1738) som utfärdades 16. 12. 1994 och trädde i kraft 1. 1. 1995. För Finland, se nya alkohollagen (1143/94) som antogs 8. 12. 1994 och trädde i kraft 1. 1. 1995. 48 försäljning på detaljistnivå utan tvekan anses vara oförenliga med framför allt artikel 37 i Romfördraget, utan att de ovan nämnda kraven är tillämpliga. Dessa ensamrättigheter skulle följakligen ha avskaffats före den 1 januari 1995. Ensamrättigheterna i fråga har hittills inte formellt upphävts och kommissionen såg sig tvungen att inleda ett överträdelseförfarande mot Österrike enligt artikel 169 i Romfördaget. 3. Det österrikiska saltmonopolet 128. Vad gäller det statliga handelsmonopolet inom saltsektorn, har Österrike slutligen, efter påtryckningar från kommissionen, godtagit att avskaffa de ensamrättigheter vid import och försäljning på grossistnivå av produkter med ursprung i de övriga medlemsstaterna som skulle ha avskaffats före början av 199577. 4. Det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror 129. Bestämmelserna i artikel 71. 1-3 i anslutningsakten för Österrike är tillämpliga på det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror med ensamrättigheter för import och försäljning78. Enligt denna artikel skall Österrike säkerställa att dess handelsmonopol för tobaksvaror från dagen för anslutningen gradvis anpassas, genom ökande importkvoter för varor från medlemsstaterna, på ett sådant sätt att ingen diskriminering med avseende på anskaffnings- och saluföringsvillkor förekommer mellan medlemsstaternas medborgare efter den 31 december 1997. Uppfyllandet av denna skyldighet innebär att ensamrättigheterna för import och grossistförsäljning avskaffas. Vid detaljhandel skall varorna tillhandahållas konsumenter på ett icke-diskriminerande sätt. Efter att ha konstaterat att Österrike inte har vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att följa de nämnda bestämmelserna och framför allt inte har ökat importkvoterna enligt de fastställda villkoren, blev kommissionen tvungen att inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i Romfördraget. Kommissionen övervakar också att varorna tillhandahålls konsumenter på ett icke-diskriminerande sätt. Därför måste kommissionen t. ex. försäkra sig om att licens- och distributionsavtalen mellan företaget Austria Tabakwerke och andra europeiska företag inte äventyrar den positiva effekten av anpassningen av det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror och att de är förenliga med konkurrensreglerna i Romfördraget. BGBL n 518/1995, 4. 8. 1995. EGT C 241, 29. 8. 1994, s. 35. 49 Ill - Koncentrationskontroll A - Inledning 130. År 1995 var antalet koncentrationer som omfattades av koncentrationsförordningen ännu högre än under 1994. Kommissionen mottog 114 anmälningar (100 st. 1994) och fattade 109 slutliga beslut (90 st. 1994). Aktiviteten var 1995 drygt 24 % högre än föregående år, under vilket den i sin tur var runt 50 % högre än under de tre åren 1991-1993. Sju undersökningar under fas två inleddes 1995 jämfört med sex året innan och två transaktioner förbjöds jämfört med en 1994. Under 1995 hade koncentrationsförordningen varit i kraft i fem år79. Under de fem åren fattade kommissionen 382 slutliga beslut, vilket ger i genomsnitt ett beslut per tre och en halv arbetsdag eller mer än 70 beslut om året. En uppdelning av ärendena på sektorer visar att antalet anmälningar inom telekommunikation, finansiella tjänster, medier och läkemedel var fortsatt högt. Den reviderade genomförandeförordningen"" trädde i kraft den 1 mars 1995. I slutet av 1994 offentliggjordes dessutom de fyra tolkningsmeddelandena som gällde skillnaden mellan koncentrativa och kooperativa samriskföretag, begreppet koncentration, begreppet berörda företag och beräkning av omsättning. Dessa tillämpades första gången 199581. i anges Dessa ändringar av tillämpningen av koncentrationsförordningen gjorde kommissionen till följd av den översyn av förordningen som genomfördes 1993. 1995 påbörjades en ny översyn. Kommissionen genomförde en omfattande undersökning av frågan om en sänkning av de tröskelvärden som på koncentrationsförordningen som kanske skulle behöva ses över. Medlemsstaterna, de övriga gemenskapsinstitutionerna, enskilda företag, representanter för näringslivet och juridiska rådgivare konsulterades. En grönbok om översyn av koncentrationsförordningen offentliggjordes i början av 19968^ som inledning till ett offentligt samrådsförfarande. Förslag till lagstiftning kommer troligen att läggas fram senare under året. förordningen aspekter andra samt av B - Fördjupade undersökningar 131. Sju fördjupade undersökningar (fas två) avslutades enligt koncentrationsförordningen. Av dessa ledde två till att transaktionen förbjöds, båda inom mediesektorn. Det var samriskföretaget Nordic Satellite transaktionen RTL/Veronica/Endemol (Holland Media Groep - HMG) i Nederländerna. De återstående fem transaktionerna godkändes, två utan särskilda villkor och tre med villkor som syftade till att avlägsna de konkurrensproblem som kommissionen fastställt vid sin undersökning. (NSD) i Norden Distribution och Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer, EGT L. 395, 30. 12. 1989, s. 1. Kommissionens förordning (EG) nr 3384/94 av den 21 december 1994 om anmälningar, tidsfrister och förhör enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer, EGT L 377, 31. 12. 1994, s. 1. Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitik (1994), punkt 234-235. Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken (1994), punkt 237-260. KOM(96)19. 50 1. Mediaärenden 132. Kommissionen har mottagit ett ökande antal anmälningar från mediesektorn, vilket avspeglar förändringen av ägarstrukturerna och det faktum att tidigare skilda tekniker nu flyter samman, till exempel telekommunikationer och medier. De flesta av dessa ärenden har inte inneburit några konkurrensmässiga problem och har godkänts efter "en s. k. fas-ett-undersökning". Besluten i ärendena NSD och HMG visar att kommissionen fäster stor vikt vid ärenden inom denna sektor. Dessa transaktioner skulle ha haft väsentliga horisontella och vertikala verkningar på ett område där nya företag bildas, vilket skulle kunna begränsa åtkomsten till TV-nät - markbundna, via satellit eller kabel - i framtiden. 1994 förbjöd kommissionen samriskföretaget MSG Media Service, vilket föreslogs av Bertelsmann, Kirch och Deutsche Telekom för tillhandahållande av betal- TV-tjänster i Tyskland. I sitt beslut om förbud mot transaktionen NSD uppmanade kommissionen parterna att lägga fram nya förslag som skulle kunna anses förenliga med den gemensamma marknaden. Detta understryker att kommissionen uppmuntrar nya företag inom denna sektor, så länge de inte ger upphov till eller stärker en dominerande ställning. Nordic Satellite Distribution 133. NSD var avsett att sända TV-program via satellit till kabel-TV- företag och hushåll som kan ta emot satellit-TV via egna parabolantenner. Kommissionen drog dock slutsatsen att bildandet av NSD på det föreslagna sättet skulle ha lett till en koncentration av moderbolagens verksamheter och skapat en vertikalt integrerad verksamhet som sträckte sig från produktionen av TV-program till distributionstjänster i detaljistledet för betal-TV-kanaler. är det största kabel-TV-företaget NSD: s moderbolag har starka marknadspositioner i Norden. Norsk Telekom har A/S distributionsverksamhet för betal-TV i Norge och kontrollerar även satellitkapacitet lämplig för en nordisk publik. TeleDanmark A/S (TD) är det dominerande kabel-TV-företaget i Danmark. Dessutom kontrollerar TD tillsammans med Kinnevik det mesta av den återstående satellitkapacitet som är lämplig för en nordisk publik. Kinnevik, ett svenskt konglomerat, är den största distributören av nordiska satellit- TV-program, en betydelsefull distributör av betal-TV i de nordiska länderna och har väsentliga intressen i kabel-TV och reklamfinansierad TV i Sverige. Norge, i Kommissionen ansåg att NSD skulle ha gett upphov till eller stärkt en dominerande ställning på följande tre marknader: Tillhandahållandet av transponderkapacitet för satellit-TV till Norden (Danmark, Norge, Sverige och Finland); Drift av kabel-TV-nät i Danmark. Distribution av betal-TV via satellit och andra krypterade TV- kanaler direkt till bostäder. Den vertikalt integrerade verksamheten skulle ha givit parterna möjlighet att avskärma konkurrenterna från den nordiska satellit-TV- marknaden och uppnå en roll som "dörrvakt" på den nordiska marknaden för TV-sändningar via satellit. Eftersom de marknader som påverkas för närvarande befinner sig i en övergångsfas agerade kommissionen för att se till att dessa framtida marknader inte avskärmas. 51 R TUVeronica/Endemol av inledde undersökning 1 3 4. K o m m i s s i o n en ärendet en R T L / V e r o n i c a / E n d e m ol till följd, av en begäran från den nederländska regeringen enl iqt art i kol. "!. "' i koncent tal i on. *; I öi ordn i ngori. Kn I igl donna arl L ko 1 tå r mod l em;; s l a I o nia hans k i n I a cd I a rondo I ill komiii i :;:; i nuen a von om det inte har g e m e n s k a p s d i m e n s i o n, under lörutsättrring atl handeln m e l l an m e d l e m s s t a t e r na p å v e r k a s. Även om kommissionen ansåg att N e d e r l ä n d e r na var den relevanta geografiska m a r k n a d e n, drog den slutsatsen att koncentrationen m e l l an m e d l e m s s t a t e r na genom att påverka förhållandena för n y k o m l i n g ar på den n e d e r l ä n d s ka m a r k n a d en för T V - s ä n d n i n g a r, påverka förvärvet av p r o g r am på främmande språk och eftersom samriskföretaget i sig skulle varit b a s e r at i L u x e m b u r g, där luxemburgska staten har " l i c e n s" på två av dess normala for fa randel", förutom att de vanliga bestämmelserna om u p p s k j u t a n de inte t i 1 1ampades. Där löt kunde pärlorna i del här I ransakl ionon, I rots all kommissionen beslutade al I samri sk företaget skulle. loda till all parterna fick en dominerande s t ä l l n i n g. fallet s lui Iota skulle påverka Undersökningen genomfördes kanaler. handeln enligt det Ä r e n d et rörde ett samriskföretag, Holland Media Groep ( H M G ), m e l l an RTL, V e r o n i ca och E n d e m o l. RTL överförde sin s ä n d n i n g s v e r k s a m h et i N e d e r l ä n d e r na till H M G, särskilt de två kommersiella T V - k a n a l e r na RTL4 och R T L 5. En tredje kommersiell kanal skulle ha introducerats genom V e r o n i c a, som lämnade det offentliga sändningssystemet i N e d e r l ä n d e r na för al t. delta i s a m r i s k f ö r e t a g e t. Det andra huvudsakliga m o d e r b o l a g e t, E n d e m o l, är den största oberoende producenten av T V - p r o g r am i N e d e r l ä n d e r n a. Efter u n d e r s ö k n i n g en drog kommissionen slutsatsen att det nya företaget skulle komma att ha m i n st 40 % av m a r k n a d en för a v g i f t s f r ia T V- sändningar i N e d e r l ä n d e r na och över 60 % av T V - r e k l a m e n. Dessutom skulle E n d e m o ls ställning som största oberoende T V - p r o d u c e nt i N e d e r l ä n d e r na ha stärkts av dess deltagande i H M G. K o m m i s s i o n en antog ett beslut om förbud och uppmanade parterna att föreslå åtgärder för att ä t e r u p r r ä t ta effektiv konkurrens på marknaderna för T V - r e k l am och ÏV-produkt ionor i Nederländerna inom I re m å n a d e r. K o m m i s s i o n e ns beslut, har ö v e r k l a g a ts t ill förstainstansrätten. 2. Andra fördjupade undersökningar 135. Alla övriga transaktioner för vilka fördjupade undersökningar genomfördes förklarades slutligen förenliga med den gemensamma marknaden. Ärendet Siemens/Italtel gällde ett samriskföretag inom branschen för telekommunikationsutrustning i Italien och ärendet Mercedes Benz/Kässbohrer gällde Mercedes förvärv av en av de andra tyska busstillverkarna, och båda godkändes utan villkor. I båda ärendena gjorde parterna dock vissa uttalanden om hur de skulle bedriva sin verksamhet i framtiden och dessa infördes i beslutet. Uttalandena var dock inte en integrerad del av kommissionens konkurrensanalys, utan parterna erbjöd dem själva. STET, Italtels moderbolag, åtog sig t. ex. att inte påverka Telecom Italias inköpspolitik till fördel för samriskföretaget, och Mercedes kungjorde att företaget skulle leverera motorer till marknadsmässiga priser till utomstående tillverkare som inte hade egna möjligheter till motortillverkning. 136. I ärendet Siemens/Italtel hade Siemens och STET, holdingbolaget för de italienska teleföretagen, inbegripet Italtel, för avsikt att bidra till ett samriskföretag med sina respektive dotterbolag som tillverkar telekommunikationsutrustning. Transaktionen gav upphov t i 1 I problem såväl vad gäller den horisontella som den vertikala integrationen. Horisontalt hade samriskföretaget sin största marknadsandel pä området för kopplingsutrustning där parternas 52 sammanlagda andel av den italienska marknaden var 50-60 % och cirka 30 % av den totala försäljningen inom EU (den sammanlagda andelen vad gäller överföringsutrustning var lägre). Vad gäller den vertikala integrationen skulle samriskföretaget komma att delvis ägas av sin största kund. Kommissionen drog slutsatsen att det föreslagna samriskföretaget var förenligt med den gemensamma marknaden och beaktade därvid följande: väsentliga De eventuella verkningarna av nya tekniker som kan väntas åstadkomma för förändringar t o 1 okommun i kal i on. Verkningarna av direktiv om standardisering och offentlig upphandling vid öppnandet av nationella marknader. Den ytterligare avregleringen av teletjänster och, framför allt, den för telekommunikation som kommer att leda till världsmarknader för telekommunikationsutrustning. infrastruktur avregleringen marknaderna ytterligare av på 137. I ärendet Mercedes Benz/Kässbohrer ansåg kommissionen att det, även om bussmarknaden i hela Europa skulle komma att påverkas, framför allt var den tyska bussmarknaden som krävde en fördjupad undersökning. Man kunde skilja ut tre marknader där parternas sammanlagda marknadsandelar var: 44 % för stadsbussar, 54 % för turistbussar och 74 % för bussar i trafik mellan städer. Då marknadsandelen för hela bussmarknaden i Tyskland var 57 % drog kommissionen dock slutsatsen att dot skulle komma att finnas tillräckliga begränsningar för Mercedes handlingsfrihet pä den tyska marknaden, eftersom det fanns två tyska konkurrenter samt potentiella konkurrenter från övriga Europa. Enligt kunderna skulle dessa utländska företag kunna ställa de tyska konkurrens. Slutligen menade bussföretagen inför ytterligare kommissionen att direktiven om offentlig upphandling som gör det obligatoriskt att infordra anbud från hela Europa för större delen av marknaden för bussar för trafik såväl inom som mellan städer,också ledde till en utvidgning av den europeiska marknaden. 1. 38. I de övriga ärendena var kommissionens godkännande av trans aktionerna beroende av de åtaganden som parterna gjorde under undersökningens gång. 139. I ärendet ABB/Daimler Benz ansåg kommissionen att marknaden för lokaltåg hade förblivit nationell i Tyskland, även om bristen på större nationella företag inom järnvägstransport i andra medlemsstater redan hade lett till större geografiska marknader. Den föreslagna transaktionen skulle ha gett upphov till ett dominerande duopol på den tyska marknaden för lokaltåg. Koncentrationen skulle även ha hämmat utländska leverantörers inträde på marknaden, genom att oberoende tyska leverantörer av elektriska kompononenter skulle ha avlägsnats. I fråga om inga andra konkurrensproblem. produktmarknader fastställdes relevanta För att undanröja kommissionens invändningar kom parterna överens om att sälja Kiepe Elektrik GmbH (ett dotterbolag till Daimler-Benz). Företaget Kiepe Elektrik GmbH är specialiserat på elektrisk utrustning för lokaltåg. Till följd av denna avyttring skulle en kompetent och av parterna oberoende tillverkare av elektrisk utrustning komma att finnas kvar på den tyska marknaden och kunna leverera till eller samarbeta med leverantörer av mekaniska komponenter till lokaltåg. Kiepe är en etablerad och framgångsrik leverantör och spelade även en viktig roll vid öppnandet av den tyska marknaden genom sitt samarbete med det. kanadensiska företaget Bombardier. Transaktionen var föremål för en begäran från de tyska myndigheterna om hänskjutande enligt artikel 9 i koncentrationsförordningen. Även om 53 konkurrensproblemen främst gällde I vä produkt" m,i rknnder i Tyskland, hade. don I oros lagun I ransakt ionen - som skapade världens största leverantör av järnvägsutrustning - väsentliga verkningar över hela Europa och därför avslogs begäran om hänskjutande. 140. I ärendet Orkla/Volvo godkändes förvärvet under förutsättning att Orklas bryggeri Hansa avyttrades. Utan försäljningen skulle parterna ha haft en andel på 75 % av den norska ölmarknaden och varken detaljhandeln eller hotell- och restaurangbranschen ansågs kunna utöva något marknadsinflytande. M l. I ärendet Crown Cork & :;c,i I /C. \ rnnud MelalMox, fastställde kommissionen (dl or all under undersökningens. indra las h. i analysetal sä vä) den horisontella som den vorl i ka I a integrationen, all den enda marknad pä vilken den föreslagna koncentrationen hotade att ge upphov till en dominerande ställning var marknaden för blecksprej flaskor. Inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) tillverkar och säljer båda parterna blecksprej flaskor och konservburkar, samt vissa förslutningar för dryckburkar och flaskor, inbegripet lock till dryckburkar, kronkapsyler av metall och kapsyler i plast och aluminium. Följaktligen drog kommissionen slutsatsen att Crowns åtagande att sälja en viss del av blecksprejflaskverksamheten var tillräckligt för att lösa de konkurrensmässiga problemen. Parterna gick med på att sälja väsentlig kapacitet för tillverkning av blecksprejflaskor i fem olika medlemsstater, vilka stod för närmare 22 % av marknaden för blecksprejflaskor i EES. Utan försäljningen skulle parterna tillsammans haft en marknadsandel i Europa på över 60 %, den största konkurrenten skulle ha haft en andel på 15-20 % och parterna skulle ha stått för större delen av överskottskapaciteten på denna marknad. C - Andra viktigare ärenden 14,!. I'll l antal vikliga transaktioner godkändes utan fördjupade undersökningar inom en månad frän och med det att de anmäldes. Bland dessa ärenden fanns flera inom läkemedelssektorn, bl. a Glaxo/Wellcome, Behringwerke/Armour Pharmaceutical, Hoechst/Marion Merrell Dow, Rhone Poulenc Rohrer/Fisons och Upjohn/Pharmacia. För att undanröja alla eventuella tvivel om koncentrationens förenlighet gick Glaxo med på att bevilja en exklusiv licens till ett utomstående företag för ett medel mot migrän som antingen Glaxo eller Wellcome för närvarande håller på att utveckla. Det verkar som om de senaste koncentrationerna inom läkemedelsbranschen syftar till att bredda företagens produktsort i menf och därigenom förbättra deras konkurrenskraft som leverantörer till grossister, sjukhus och apotekskedjor. Som ett resultat härav har transaktionerna hitintills gällt kompletteringar och har i allmänhet inte skapat konkurrensproblem. 143. I ärendet Swissair/Sabena, fann kommissionen lösningar på de konkurrensproblem som transaktionen, vilken bestod av att Swissair förvärvade 49,5 % av Sabena, gav upphov till. Transaktionen skulle ha medfört ett monopol på området för lufttransport mellan Schweiz och Belgien. Dessutom deltog Swissair i European Quality Alliance t i I Isammans med. SAS och Aust rinn Air I i nos, och. SA. '; hade i sin t ur foreslagit ett samarbetsavtal med Lufthansa. Tillsammans med dessa avtal skulle transaktionen ha gjort det möjligt för de deltagande flygbolagen att skapa ett omfattande linjenät som skulle ha stått för runt 35 % av passagerartrafiken inom Europa, vilket vore dubbelt så mycket som det näst största flygbolaget. För att kunna godkänna transaktionen krävde kommissionen att de två flygbolagen och de belgiska och schweiziska regeringarna åtog sig att ge tillgång till trafikrättigheter och avgångs- och ankomsttider så att konkurrenter 54 skulle kunna trafikera linjer mellan Belgien och Schweiz. Kommissionen krävde även att Swissair och Sabena skulle erbjuda konkurrenter infer1 ining-avfa I och möjlighet att delta i bonusprogram. Slutligen blev. Swissair tvunget att avbryta sina förbindelser med SAS inom European Quality Alliance. Denna transaktion anmäldes två gånger. Den andra anmälan berodde på att transaktionen ändrats. Vid den tidpunkten var dock bedömningen avslutad (inklusive samråd med medlemsstaterna) och det fanns ingen anledning att inleda ett förfarande under fas två. 144. Kommissionen godkände en transaktion genom vilken de finska foretagen Repola Corporation och Kymmene Corporation fusionerade. Ropola och Kymmene är stora internationella företag verksamma inom områdena•I ryckpnppor och förpackningsmaterial. Transnkt ionen berörde bl. a. marknaderna för t idningspnpper, jonrnu Ipappor och papperssäekar. Vad gäller papperssäckar ledde kommissionens undersökning till slutsatsen att det finns en särskild finsk marknad för denna produkt och att koncentrationen skulle ge upphov till en dominerande ställning på den finska marknaden. Det nya företaget skulle i praktiken vara den enda leverantören av papperssäckar till finska kunder. Parterna har åtagit sig att sälja en del av sin kapacitet för papperssäckar på den finska marknaden. för journalpapper tidnings- och Marknaderna åtminstone västeuropeiska vad gäller geografisk omfattning och Repola/ Kymmene, liksom alla andra större europeiska papperstillverkare, distribuerar och marknadsför sina produkter i nästan alla medlemsstater. Genom transaktionen blir det nya företaget störst i Europa i fråga om tidnings- och journalpapper. Deras sammanlagda marknadsandelar kommer dock inte att vara större än runt 20 ° på någon av de tvä produkfma rknndo rna och dessutom finns del fl c; ra konkurrenter mod starka s I a 1 1n i ngnr. är ma rknndsorgan i sal ionen Repol. n är, tillsammans med fem andra finska papperstillverkare, medlem av lotsäl jningsorgnni sa tion som marknadsför medlemmarnas papporsprodukter över hela världen. Kymmene har ett eget försäljningsnät och är inte medlem i Finnpap. Parterna har åtagit sig att inte sälja sina pappersprodukter genom den gemensamma försäljningsorganisationen Finnpap. Finnpap. I-'in ripa p är en gemensam D - Medlemsstaternas legitima intressen 145. Den 6 mars 1995 lämnade myndigheterna i Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland in den första ansökan enligt artikel 21. 3 i koncentrationsförordningen om erkännande av legitima intressen, i samband med Lyonnaise des Eaux föreslagna förvärv av Northumbrian Water. Ansökan gällde lagstiftning som reglerar vattenförsörjningen i Förenade kungariket. I lagstiftningen ingår särskilda koncentrations bestämmelser, vilka är utformade för att uppnå tillsynssystemets syften, nämligen att säkerställa tillhandhållandet av en nödvändig tjänst och att skydda konsumenterna. När en koncentration genomförs el 1er väntas bl i genomförd hänskjuts därför ärendet ti 1. 1 "Monopol ios and Mortiors Commission" (MMC) lör all dol där skal I beslutas om koncentrat ionen kan väntas slå i strid mod a II man inI resset. bland de inom kiileriet vattenförsörjningsbranschen oberoende vattenföretag det finns, bland vilka tillsynsmyndigheten skulle kunna göra jämförelser för att beräkna prisreglerings formeln. Förenade kungarikets eftersom hänskjutandet till MMC är automatiskt och inte frivilligt. vilka bedömningen av sker, koncentrationer bestämmelser, hur mänga omfattade ansökan enligt dessa ingår 55 Kommissionen erkände Förenade kungarikets legitima intresse och fastställde särskilda gränser för MMC:s undersökningar under dessa omständigheter. I sitt beslut av den 29 mars 1995 erkände kommissionen att MMC får bedöma potentiella koncentrationer på grundval av allmänintresset, men att allmänintresset i dessa fall var begränsat till de frågor som hade direkt samband med tillämpningen av vattenlag stiftningen. De brittiska myndigheterna anmodades att underrätta kommissionen om alla åtgärder som vidtogs enligt beslutet så att den skulle kunna kontrollera åtgärdens lämplighet. Kort tid efter kommissionens beslut hänsköt de brittiska myndigheterna det föreslagna övertagandebudet till MMC. Till följd av MMC: s rapport, i vilken koncentrationen ansågs stå i strid med allmänintresset om infe konsumentpriserna sänktes betydligt, kontaktade OFWAT Lyonnaise och Northumbrian en en prissänkningsformel, vilken Lyonnaise senare formellt godtog. Den brittiska regeringen underrättade enligt beslutet kommissionen om den föreslagna åtgärden och kommissionen hade ingenting att invända mot den. omfattade föreslog åtgärd och som E - Koncentrationer inom kol-och stålsektorn 146. Under 1995 fattade kommissionen sju beslut om koncentrationer enligt artikel 66 i Parisfördraget. Tre av dessa ärenden gällde försäljning av tidigare statligt ägda stålföretag till den privata sektorn: RIVA-gruppens förvärv av livas anläggning för valsade produkter, ett samriskföretag mellan Usinor Sacilor och Hoogovens som skulle ta över det portugisiska företaget för valsade produkter SN- Planos och ett annat samriskföretag mellan RIVA och FREIRE, som tog över SN-Longos. F - Perrier 147. Den 27 april avgjorde förstainstansrätten två mål. Talan mot kommissionens beslut av den 22 juli 1992 i Nestlé/Perrier-målet väcktes i det ena fallet av de anställda på Perrier och i det andra av de anställda på Vittel och Pierval. Kommissionen hade godkänt koncentrationen med villkor och skyldigheter. Huvudpunkterna i domarna var följande: Förstainstansrätten fann att även om koncentrations förordningen i första hand gäller konkurrensfrågor, hindrar detta inte att kommissionen beaktar de sociala verkningarna av en koncentration om dessa påverkar sysselsättningsni vän eller -förhållandena i Europeiska gemenskapen eller i en väsentlig del av denna. Det faktum att tredje man inte direkt har ingripit under det administrativa förfarandets gång hindrar inte alltid denna från att överklaga beslutet. Företrädarna för de anställda på ett företag är, i princip, inte direkt berörda av ett koncentrationsförfarande. Därför har de inte rätt att begära att ett beslut upphävs, utom för att skydda sina rättigheter enligt förfarandet. Tredje man har inte rätt att bli behandlad på samma sätt som de parter som deltar i koncentrationen under det administrativa förfarandet. 56 G - Statistisk översikt Diagram 1 : Antal slutliga beslut per år sedan 1990 Diagram 2 : Uppdelning efter typ av transaktion 1995 Typ av koncentration (totalt 1990-95) Budöverenskommelser 5% Övriga ?% Samriskföretag / kontroll 49% Majoritetsförvärv 39% 57 Diagram 3 : Ursprungsland för de företag som berördes av transaktionerna 1995 översikt över ursprungsland för företag (för år 1995; avseende ärenden där ett slutligt beslut fattades) 49 50 45 40 + 35 t 30 25 20 15 t 10 58 IV - Statligt stöd A - Allmän inriktning 148. I juli publicerades kommissionens fjärde rapport om statligt stöd i gemenskapen83, vilken behandlar åren 1991 och 1992. Rapporten är en viktig indikator på kvantitet och påverkar inriktningen av politiken på stödområdet. Redan perioden 1981-1990 kännetecknades av en långsam men stabil utveckling i sjunkande riktning och denna trend fortsätter trots höga kostnader för den tyska återföreningen, ekonomisk nedgång och skärpt internationell konkurrens. Totalt är stödvolymen fortfarande hög, i genomsnitt 94 miljarder ecu per år i hela gemenskapen, vilket innebär 1,9 % av gemenskapens BNP och 704 ecu per anställd. Rådet (industri) godkände vid sitt möte i november kommissionens bedömning att man, utan att förlora andra av gemenskapens mål ur sikte, måste föra arbetet med att sänka stödnivåerna vidare och att detta skall ske genom stärkta kontrollmekanismer och förbättrade möjligheter till insyn. 149. Den i fördraget påbjudna skyldigheten att anmäla stöd är en central del av de till buds stående möjligheterna till insyn. I ett meddelande som antogs i maj erinrade kommissionen om att man avser använda alla de maktbefogenheter fördraget ger för att tvinga medlemsstaterna att respektera anmälningsskyldigheten. Genom att publicera ett meddelande om samarbetet mellan kommissionen och de nationella domstolarna tillkännagjorde kommissionen sin avsikt att samarbeta med de nationella domstolarna inom ramen för deras arbete med att skydda de företag vars rättigheter kränks till följd av att konkurrenterna beviljas lagstridiga stöd. 150. Att offentliggöra de rambestämmelser och meddelanden som anger vilka kriterier man använder när man utreder om ett statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden är en annan viktig del av kommissionens arbete med att åstadkomma insyn och förenkling. Alla per den 31 december 1994 gällande bestämmelser, inklusive en handledning till förfarandena och en förteckning över Domstolens domar, finns samlade i den uppdaterade utgåvan av "Konkurrensrätt i Europeiska unionen. Del II: Bestämmelser med tillämpning på statligt stöd". Ett stort antal bestämmelser har emellertid tillkommit därefter. Det finns därför ett behov av att införliva vissa texter och se över de befintliga texterna. Det pågår exempelvis arbete med att införliva texter om regionalstöd och kommissionen har antagit en ny ram för stöd till forskning och utveckling. Förslaget till denna nya ram granskades av kommissionen tillsammans med sakkunniga från medlemsstaterna under ett multilateralt möte i april. Vid samma möte fördes en diskussion om vilka betingelser som skall gälla för att särskilja statligt stöd från så kallade "generella" åtgärder, dvs. sådana som inte faller under artikel 92. 1, samt om problem med stöd som ges i form av att man säljer offentligt ägd mark eller att man beviljar räntegarantier. Ett utförligt frågeformulär om offentliga garantier har skickats till alla medlemsstaterna. 151. Ytterligare två multilaterala möten hölls år 1995. I juli ägnade sig sakkunniga från medlemsstaterna åt att se över regeln om försumbart siöd och bestämmelserna om stöd till små och medelstora företag samt åt ett utkast till riktlinjer för statligt stöd till konst och kultur, särskilt inom den audiovisuella sektorn. I december fördes samtal om hur kontroll av stöd till syntetfiberindustrin skall ske framgent, om ett första utkast till horisontell ram för regionalstöden till stora Kommissionens fjärde rapport om statligt stöd i tillverkningssektorn och i vissa andra sektorer i Europeiska unionen, KOM(95) 365 slutl. 59 investeringsprojekt samt om svårigheter med att fastställa och infordra referens- och diskonteringsräntorna, som spelar en avgörande roll vid beräkning av stöd. 152. Under 1995 tog kommissionen ett rekordstort antal beslut om statligt stöd, delvis på grund av att tre nya medlemsländer anslutit sig. Många av de stödprogram som granskades syftade till att dämpa de sociala konsekvenserna av omstruktureringar i vissa sektorer. Kommissionen strävar också efter att bättre kontrollera stöd till branscher som länge skyddats från internationell konkurrens och stöd som beviljas i mer eller mindre förtäckta former och som tidigare ofta klarat sig undan all slags kontroll. Företagen blir alltmer medvetna om vilka stöd som utgår till konkurrenterna och alltmer pålästa när det gäller de möjligheter gemenskapsreglerna om statligt stöd ger dem att säkerställa rättvis konkurrens och de tenderar därför att lämna in fler och fler klagomål till kommissionen, samt också att oftare än tidigare till förstainstansrätten överklaga kommissionens beslut att godkänna stöd till deras konkurrenter. Nya åtgärder för att anmälningsskyldigheten skall fullgöras 153. Kommissionen fortsatte sitt arbete med att åstadkomma förbättrad efterlevnad av medlemsstaternas skyldighet att anmäla alla sina statliga stödprojekt till kommissionen. Erfarenheten har nämligen visat att det för att uppnå praktiska resultat genom denna skyldighet, som har rättslig grund i Romfördraget (artikel 93. 3), krävs en uppsättning stimulansåtgärder, eller t. o. m. sanktionsåtgärder. 1. Krav på återbetalning av stöd som utgått i strid mot fördraget 154. Kommissionen gav ännu en gång en klar signal om att man fäster stor vikt vid systemet för kontroll av i första hand statligt stöd och vid det konkreta uttryck detta kontrollsystem har, dvs. regeln om obligatorisk förhandsanmälan. Detta skedde genom att kommissionen i maj antog ett meddelande"'1, där man närmare anger vilka principer man avser vinna respekt för i sitt arbete med att åstadkomma återbetalning av stöd som utgått i strid mot kravet på obligatorisk anmälan. Meddelandet ingår som del i en brett upplagd kampanj med målsättningen att dels förmå medlemsstaterna att i större utsträckning följa artikel 93. 3 i Romfördraget, dels stimulera marknadsaktörerna till att vara mera uppmärksamma på om stöd som de mottar är lagligt. Problemet är inte nytt. Kommissionen har redan angripit det genom att begära återbetalning av stöd som utgått i strid mot gällande bestämmelser'"'. Kommissionens ståndpunkt fick stöd i domstolen86 som t. o. m. förordade en skärpning. Nyligen har förstainstansrätten återigen bekräftat sitt stöd till kommissionens politik på detta området. I sin dom av den 13 september i de förenade målen T-244/93 och T-486/93, Textilwerke Deggendorf GmbH mot kommissionen, godkände rätten kommissionens beslut att som villkor för klartecken till ett nytt stödpaket kräva att utbetalningen av det sköts upp till dess att ett tidigare stöd till samma företag, som hade förklarats oförenligt med den gemensamma marknaden, återbetalats, eftersom det klart framgick av kommissionens beslut att det fördragsstridiga stödet och det nya stödpaketet tillsammans skulle bli ett stöd som var oförenligt med den gemensamma marknaden. EGT C 156, 27. 6. 1995, s. 5. Kommissionens meddelande om stöd som utgått i strid mot fördraget, EGT C 318, 24. 11. 1983. Domstolens dom av den 21 mars 1990 i mål C 142/87 Belgien mot kommissionen REG. 1990, s. 1-959 och domstolens dom av den 14 februari 1990 i mål C 301/87 REG. 1990, s. 1-307. mot kommissionen (Boussac), (Tubemeuse), Frankrike 60 Det provisoriska föreläggandet att skjuta upp utbetalningen hade emellertid sina begränsningar eftersom verkan av den låg i framtiden, dvs. ingen omedelbar verkan erhölls på den delsumma (eller hela summan) av stödet som redan utbetalats. Detta slags åtgärder räcker alltså inte när man vill angripa och komma till rätta med den eventuella snedvridning av konkurrensen som kan pågå ända tills kommissionen fattar sitt slutliga beslut. De företag som kommit i åtnjutande av ett lagstridigt stöd skulle således alltid, även om de till slut blev tvungna att återbetala stödbeloppet, vara gynnade jämfört med sina konkurrenter, oavsett om detta yttrade sig i en starkare finansiell ställning eller i en förlängd period med betalningsförmåga för företag med svårigheter. Det är mot denna bakgrund som kommissionens nya meddelande skall ses. I meddelandet anges att kommissionen i vissa fall förbehåller sig rätten att, via ett provisoriskt beslut om föreläggande och efter att ha berett den berörda medlemsstaten tillfälle att yttra sig och att i stället överväga ett undsättningsstöd, ålägga medlemsstaten att kräva återbetalning av stödet eller av den del som redan utgått i strid mot fordraget. Återbetalningen bör ske i överensstämmelse med bestämmelserna i nationell rätt och till det återgående beloppet skall läggas dröjsmålsränta, som skall löpa från och med den dag då det lagstridiga stödet beviljades. En annan nyhet är att räntan inte skall beräknas på grundval av den lagstadgade räntan utan på marknadsräntan, dvs den referensränta som kommissionen tillämpar på området regionalstöd87. Skulle medlemsstaten inte rätta sig efter beslutet om föreläggande kommer kommissionen att kunna hänskjuta ärendet direkt till domstolen enligt ett förfarande liknande det i artikel 93. 2 stycke 2 i Romfördraget och där erhålla ett provisoriskt avgörande. 2. Samarbete mellan kommissionen och de nationella domstolarna 155. I samma strävan att nä större respekt för gemenskapsrätten antog kommissionen i oktober ett meddelande om samarbetet mellan kommissionen och de nationella domstolarna pä området statligt stöd"". Meddelandet har ingen tvingande eller inskränkande karaktär utan är snarare inriktat på att gjuta nytt liv i förbindelserna mellan gemenskapens verkställande organ och de nationella domstolarna, samt att göra domstolarna uppmärksamma på den viktiga roll de kan spela när det gäller att snabbt slå vakt om tredje mans rättigheter och att sörja för att medlemsstaterna. respekterar vissa formella skyldigheter. Således är också detta meddelandet ett led i den brett upplagda kampanj som beskrevs i punkten ovan. I meddelandet erinras om att samtidigt som kommissionen är det gemenskapsorgan som skall tillämpa och utveckla stödpolitiken i gemenskapens intresse så tillkommer det de nationella domstolarna att, fram till dess att kommissionen fattat ett slutligt beslut, skydda medborgarna mot de statliga myndigheternas kanske felaktiga uppfattning om det förbud som anges i den sista meningen i artikel 93. 3 i Romfördraget89. De nationella domstolarna uppmanas att med detta mål för ögonen använda alla lämpliga medel och tillämpliga bestämmelser i den nationella lagstiftningen, samt särkskilt att vidta provisoriska åtgärder för att frysa eller kräva tillbaka stöd som utgått lagstridigt, eller besluta om skadestånd till de drabbade parterna. Se kommissionens meddelande till medlemsstaterna, skrivelse SG(95) D/1971 av den 22. 2. 1995. Förstainstansrätten har helt nyligen bekräftat kommissionens möjlighet att kräva betalning av ränta på beloppen som krävs tillbaka : dom av den 8 juni 1995 i mål T 459/93 Siemens SA, REG. 1995, s. 11-1675. EGT C 312, 23. 11. 1995, s. 8. Domstolens dom av den 21. 11. 1991 i mål C 354/90 Fédération extérieur transformateurs produits alimentaires de saumon mot Frankrike, et REG. 1991, s. 1-5527, punkt 14. nationale des Syndicat national des du négociants commerce et 61 För att få bästa möjliga genomslagskraft erbjuder sig kommissionen att bistå de nationella domstolarna genom samarbete, som i synnerhet skall omfatta att fortsätta och fördjupa arbetet med att nå större öppenhet genom att offentliggöra information om statligt stöd, lämna upplysningar om förfarandet i pågående ärenden, lämna ut sakuppgifter, statisktiska uppgifter och analysunderlag. B - Begreppet stöd 156. Tolkningen av stödbegreppet i fördragens mening är ofta den svåraste delen i granskningen av åtgärderna som kommissionen utreder. För att avgöra om det finns inslag av stöd i de åtgärder medlemsstaterna vidtar visavi de inhemska företagen finns det kriterier som får en särskild innebörd inte bara för de förvaltningsmyndigheter i medlemsstaterna som skall avgöra om anmälningsplikt föreligger utan även för de nationella domstolar som måste avgöra om en åtgärd som de sätts att bedöma borde ha underkastats anmälningsskyldighet eller inte. Flera av de beslut kommissionen fattat under år 1995 ger värdefull ledning när det gäller att bättre ringa in det stödbegrepp som avses i konkurrensreglerna. 157. a) För att artikel 92. 1 skall vara tillämplig krävs att åtgärden ger företaget en ekonomisk fördel som det inte skulle ha kunnat få genom normal affärsverksamhet. Kommissionen anser att detta villkor är uppfyllt om ett företag förvärvar offentligt ägd mark eller tomt för industriändamål' till ett pris som är lägre än marknadspriset. Kommissionen beslutade därför att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 med anledning av att bolaget Siemens Nixdorf AG/Mainz förvärvat en offentligt ägd tomt till ett pris som uppskattas vara mellan 5,5 och 21,5 miljoner DEM lägre än marknadspriset. Samma resonemang skall tillämpas om staten förvärvar mark från ett bolag till ett pris som är högre än marknadspriset. Eftersom kommissionen var tveksam till om priset för den mark som det spanska stålföretaget Tubacex sålde till de offentliga myndigheterna överensstämde med marknadsvärdet, beslutade kommissionen att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2. 158. Finansiering med allmänna medel av kostnader för att förbereda en tomt för industri- eller byggverksamhet och som innebär anslutning till olika slag av offentlig service omfattas inte av artikel 92. 1, om bolaget betalar för att det använder infrastrukturen genom direkta eller indirekta avgifter. Eftersom sådana anläggningsarbeten på tomten i Villey, Meurthe-et-Moselle, där papperstillverkaren Kimberly-Clark avser att etablera en ny fabrik, var till nytta för enbart detta bolag, särskilt som bolaget är ensam ägare till och användare av området där anläggningsarbetena har gjorts, utgjorde delfinansieringen med allmänna medel av dessa anläggningsarbeten ett stöd till bolaget i fråga. I detta sammanhang tog kommissionen också hänsyn till att en privat marknadsinvesterare inte skulle ha genomfört dessa anläggningsarbeten, mot bakgrund av att försäljningspriset för tomten inte ens täcker delfinansieringen av anläggningsarbetena. 159. När allmänna medel lämnas till ett (offentligt) företag på fördelaktigare villkor än dem en privat investerare, som verkar under normala marknadsvillkor, skulle ha tillämpat för medel till ett privat bolag i jämförbar finansiell ställning och konkurrensställning rör det sig om statligt stöd. I fall där staten förvärvar en ägarandel i ett bolag och detta kombineras med andra former av offentlig intervention som måste anmälas till kommissionen enligt artikel 93. 3, finns det en presumtion för att det kan innebära statligt stöd. I enlighet med sitt meddelande om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i Romfördraget på 62 offentliga myndigheterns ägarandelar90 bad kommissionen den spanska regeringen att lämna information i förväg om förvärv som skall göras av institutet för näringslivsutveckling i Andalusien. Mot bakgrund av att den bayerska fristaten planerade att skjuta till kapital för att täcka de ackumulerade förlusterna i stålföretagen Neue Maxhutte Stahlwerke GmbH och Lech-Stahlworke GmbH och att detta skulle ske samtidigt som den bayerska fristaten sålde sina andelar i de hat- bolagen - därigenom förlorade man a Lia utsikter till avkastning pä dessa medel, även pä läng sikt - beslutade kommissionen att dessa kapitaltillskott utgjorde statligt stöd. På motsvarande sätt beslutade kommissionen att kapitaltillskott som den italienska staten genom sitt internationella holdingbolag ENI gav till gödselmedelsproducenten Enichem Agricoltura S. p. A. under åren 1991-1994 utgjorde statligt stöd, eftersom kapitaltillskottet gavs innan en omstruktureringsplan hade utarbetats, enbart för att hindra bolaget från att gå i konkurs, och således utan några utsikter till skälig avkastning. Kommissionen ansåg dessutom att under rådande omständigheter var den period under vilken bolaget hade lidit avsevärda förluster, dvs. fem år, alltför lång för att vara acceptabel för en privat marknadsinvesterare, som skulle ha likviderat eller grundligt omstrukturerat bolaget långt dessförinnan. De kapitaltillskott som skulle ges i samband med den omstruktureringsplan som inrättades i ett senare skede utgjorde därför också statligt stöd, och dessutom ansåg kommissionen att de positiva resultat som man förväntade sig att planen skulle ge var för små i förhållande till det totala tillskottet av nytt kapital. Om däremot statens kapitaltillskott till ett bolag ges parallellt med tillskott av kapital från en privat investerare på likvärdiga villkor och om den privata investerarens ägarandel i bolaget har verklig ekonomisk betydelse, anser kommissionen att stödet inte har något inslag av offentlig intervention. Kommissionen beslutade därför att det kapitaltillskott och de lån som givits av myndigheterna i Wallonien (Belgien) till textilföretaget EM-Filature grundades på normala affärsmässiga överväganden och inte utgjorde statligt stöd, eftersom denna intervention gjordes i samband med ett tillskott av kapital från privata aktieägare som därigenom blev majoritetsaktieägare i bolaget och eftersom privata aktieägare erbjöd lån på liknande villkor. Av liknande skäl ansåg kommissionen att kapitaltillskottet från den portugisiske staten till företaget för skeppsreparationer, Lisnave, i samband med en omstrukturering av företaget inte innebar statligt stöd enligt artikel 92. 1. 160. b) Enligt artikel 92. 1 måste stödet beviljas vissa företag (eller produktion av vissa varor) för att utgöra statligt stöd. Allmänna åtgärder av ekonomisk-, fiskal- eller socialpolitisk karaktär omfattas inte av artikel 92. 1, och konkurrensfördelar för företag i en medlemsstat som härrör från skillnader i sådana allmänpolitiska åtgärder måste, om nödvändigt, angripas via det tillämpliga förfarandet enligt artiklarna 101 och 102. Således är artikel 92. 1 inte tillämplig på allmänna åtgärder som gäller för alla företag i en medlemsstat som uppfyller objektiva och icke- diskriminerande krav. Mot bakgrund av dessa överväganden ansåg kommissionen att stöd som Tysklands regering beviljat de anställda i företaget Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH för att fullgöra socialförsäkringsförpliktelser i samband med likvidationen av företaget inte utgjorde statligt stöd, eftersom detta stöd automatiskt står till buds för alla företag som träder i likvidation i Tyskland. På motsvarande med skuldåterbetalning som beviljats det spanska stålföretaget Tubacex inte kommissionen anståndet ansåg sätt att Se kommissionens meddelande från 1983, Bull. 9-1984, punkterna 3. 4 och 4. 4 63 i sig utgjorde statligt stöd, utan en allmän åtgärd utförd inom ramen för den spanska insolvens 1agsti ft ningen som är allmänt tillämplig pä alla bolag. Emellertid (oljor också av ovannämnda kritor ici ,iit om o I 1 ek I en av objek t i v i 1 el sk I a ven < si I i g I el I p t og i , i ni som a i oppe I loi al la företag är att bara vissa fotot ag kan dra nytta av åtgärden, ,jnsor kommissionen att det. är fråga om si at ligt stöd. Om åtgärden är tillämplig pä alla företag men medför diskretionär befogenhet för de myndigheter som administrerar åtgärderna, kan statligt stöd också anses föreligga. Kommissionen ansåg därför att en finsk plan för sysselsättningsstöd - som står till buds för alla företag i alla sektorer av industrin och i alla regioner i landet - innebar statligt stöd, eftersom arbetsmarknadsmyndigheterna hade möjlighet att efter eget gottfinnande bestämma stödets storlek och hur lång den subventionerade perioden skulle vara för varje arbetslös person som ett företag sysselsatte. 161. c) Det ekonomiska stödet till vissa bestämda företag måste ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel för att utgöra statligt stöd enligt artikel 92. 1. Artikel 92. 1 tillämpas på stöd som beviljas av en statlig, regional eller lokal myndighet eller ett offentligt eller privat organ som har inrättats eller förordnats av staten för att handlägga stödet91. Även om stödet inte har beviljats av ett organ som har inrättats eller tillsatts av staten, kan det utgöra statligt stöd, om det ekonomiska bidraget till ett eller flera stödmottagande företag har inforts av si al en. 162. d) Stödet måste vara sådant att det märkbart påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Kommissionen ansåg att detta villkor var uppfyllt när det gällde stödet till det tyska företaget Leuna-Werke GmbH, trots att företaget inte exporterar varor till andra medlemsstater, eftersom stödet kan göra det möjligt för företaget att öka sin produktion för hemmamarknaden och därigenom reducera den potentiella marknaden där för varor som importeras från andra medlemsstater. C - Granskning av stödens förenlighet med den gemensamma marknaden 1. Sektorsstöd 1. 1. Sektorer som omfattas av särskilda regler 1. 1. 1. Stöd till varvsindustrin 163. Den 21 december antog rådet förordning EG/3094 /9r>''' som inför! i va r bestämmelserna i oft OECD -avt a I. om normala konku r i onsv i 1 1 ko r inom don kommersiella varvs- och skepps repa rat ions i ndus t r. i n, och. inkluderar avvecklingen av produktionsstöd. Den nya förordningen skall tillämpas från och med det datum då OECD-avtalet träder i kraft. Detta var avsett att ske den 1 januari 1996, men trots att Europeiska unionen har ratificerat avtalet i december har ikraftträdandet dessvärre försenats, till följd av förseningen i ratifikationsprocessen bland andra parter i överenskommelsen. Rådet beslutade därför att reglerna i det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin93 skulle tillämpas tills vidare, dock senast till och med den 1 oktober 1996. Om OECD-avtalet fortfarande inte har trätt i kraft den 1 juni 1996, skall kommissionen lägga fram lämpliga förslag för rådet, så att det kan fatta beslut om EG-domstolens dom i mål nr C-78/76 Steinicke och Weinlig mot Bundesamt fur Ernährung und Forstwirtschaft,REG. 1977, s. 575 EGT L 332, 30. 12. 1995. Rådets direktiv 90/684/EEG, senast andråt genom direktiv 94/73/EG. 64 den framtida politiken före den 1 oktober 1996. Mot den bakgrunden beslutade kommissionen att bibehålla taket för det allmänna produktionsstödet, från och med den 1 januari 1996, på 9 % för stora fartyg och på 4, 5 % för fartyg som kostar mindre än 10 miljoner ecu och för ombyggnader. 1. 1. 2. Stålindustrin 164. Under 1995 fortsatte kommissionen att vara försiktig med att tillämpa gemenskapens regler för stöd till stålindustrin9,1. Denna stränga tillämpning av stödreglerna resulterade i att ett antal negativa beslut fattades, inklusive återfordran av stöd som beviljats i strid mot lagen. Rådet gav sitt enhälliga samtycke till särskilda undantag enligt artikel 95 i Parisfördraget avseende produktions- och nedläggningsstöd till järnmalmsbrytning i Österrike i november och till privatiseringen av det offentliga stålföretaget på Irland i december. Noggrann övervakning av sex tidigare fall enligt artikel 95 i Parisfördraget (liva i Italien, CSI och Sidenor i Spanien, EKO Stahl och SEW Freital i Tyskland och Siderurgia Nacional i Portugal) upprätthölls, och rapporter sändes halvårsvis till rådet. I mars föreslog kommissionen att bestämmelserna i gemenskapens regler för stöd till stålindustrin avseende stöd till skydd av miljön skall bringas i överensstämmelse med revideringen av gemenskapens riktlinjer för stöd till skydd av miljön enligt Romfördraget för att säkerställa att stålindustrin behandlas på samma sätt som andra industrisektorer. Radet har ännu inte fattat beslut om bifall. 1. 1. 3. Kolindustrin 165. I beslut nr 3632/93/EKSG',,J av den 28 december 1993 anges gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin avseende perioden 1994-2002. Den 4 april godkände96 kommissionen ett finansiellt stöd på totalt 3 384,2 miljoner ecu, som beviljats av Tyskland för 1995 i form av kompensation till elproducenter inom ramen för tredje lagen om kolbaserad produktion av elektrisk ström, stöd för att bibehålla den arbetsstyrka som arbetar under jord i gruvorna (" Bergmannsprämie" ) samt stöd för att täcka ett antal kolföretags extraordinära utgifter med anledning av övertagna skuldförbindelser. Den 19 juli avgav kommissionen ett positivt yttrande över den omstruktureringsplan som de franska myndigheterna hade lämnat och godkände stöd'u, på totalt 912,8 miljoner ecu, för att täcka driftsunderskott för 1994, stöd för att täcka övertagna skuldförbindelser med anledning av moderniseringen, rationaliseringen och omstruktureringen av kolindustrin och stöd för forskning och utveckling. Vid samma tillfälle godkände kommissionen ytterligare tyskt stöd, på totalt 196,9 miljoner ecu, för anskaffande av kokskol och koks för gemenskapens stålindustri98. Kommissionens beslut 3855/91/EKSG. EGT L 329, 30. 12. 1993, s. 12. Beslut 95/464/EKSG, EGT L 267, 9. 11. 1995, s. 42. Beslut 95/465/EKSG, EGT L 267, 9. 11. 1995, s. 46. Beslut 95/499/EKSG, EGT L 287, 30. 11. 1995, s. 53. 65 Den 26 juli gav kommissionen Frankrike tillåtelse99 att bevilja stöd, på totalt 668,1 miljoner ecu, för att täcka driftsunderskott för 1995, stöd för att täcka övertagna skuldförbindleser med anledning av av moderniseringen, kolindustrin och stöd för forskning och utveckling. omstruktureringen rationaliseringen och Kommissionens godkännande av att Förenade kungariket beviljar stöd, på totalt 2 594,4 miljoner ecu, för övertagna skuldförbindelser under 1995 innefattades i kommissionens beslut av den 3 november 1994100. Anmälningar om stöd för 1995 har inkommit från portugisiska och franska myndigheter, och en ytterligare anmälan har inkommit från tyska myndigheter. Dessa anmälningar gås igenom av kommissionen för att det skall gå att avgöra om de är förenliga med eller på annat sätt kan omfattas av beslut 3632/93/EKSG. 1. 1. 4. Bilindustrin 166. Genom sin dom av don '/') juni 1995"" fastställde domstolen - mot kommissionens beslut som innebar förlängning pä obegränsad tid - alt gemenskapens rambestämmelser om statligt stöd till bilindustrin hade upphört att gälla från och med den 1 januari 1995. För att förhindra det rättsliga vakuum som det fanns risk för att domen skulle skapa, fick kommissionen agera på ett extraordinärt sätt genom att den 5 juli 1995 besluta att förlänga rambestämmelsernas giltighet retroaktivt från och med den 1 januari 1995 och samtidigt föreslå medlemsstaterna att återinföra dessa rambestämmelser under en två års period med början senast den 1 januari 1996. Därefter överklagade Spaniens regering kommissionens beslut till domstolen om att förlänga rambestämmelsernas giltighet retroaktivt, och i motsats till alla andra medlemsstater förkastade Spanien också forslaget att återinföra rambestämmelserna under en två-års period. Till följd av denna inställning blev kommissionen tvungen att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 i Romfördraget för att undersöka om samtliga stödplaner som kan komma bilfirmor till godo i Spanien är förenliga med den gemensamma marknaden. Den 20 december fattade kommissionen ett slutgiltigt beslut som tvingade Spanien att - i enlighet, med de övriga medlemsstaterna - efterkomma kraven i de nyligen å!erinförda rambestämmelserna. Pä grund av sitt beslut av den 5 juli fortsatte kommissionen att under hela 1995 tillämpa gemenskapens rambestämmelser om statligt stöd till bilindustrin. Kommissionen fick in nio anmälningar på grundval av godkända planer och två anmälningar på grundval av tillfälliga planer. Kommissionen fattade beslut om att godkänna stöd enligt anmälningarna i sex av fallen. Kommissionen fattade också ett interimsbeslut och ålade Tysklands regering att före utgången av en bestämd frist lämna all den information som är nödvändig för prövningen av stöd till nya projekt för VW Sachsen, som inte omfattades av ett tidigare beslut år 1994. in2. 167. Vid bedömningen av individuellt stöd inom ramen för regionala stödplaner (t. ex. FORD Genk), fortsatte kommissionen att tillämpa sitt krav på att regionalstöd i denna sektor bör stå i proportion till det faktiska- handikapp som regionen innebär för en investerare. Det bör emellertid noteras att kommissionen har godkänt att högre stödnivåer Beslut 95/519/EKSG, EGT L 299, 12. 12. 1995, s. 18. Beslut 95/995/EKSG, EGT L 379, 31. 12. 1995, s. 6. Mål nr C-135/93, Spanien mot kommissionen, REG. 1995, s. 1-1651. Tjugofjärde konkurrensrapporten, punkt 367 och bilaga II. E. , punkt 2. 6. 66 i genomsnitt har beviljats tillverkare av motorfordon för att stödja investeringsprojekt i de minst utvecklade regionerna i EU. 168. När det gäller undsättnings- och omstruktureringsstöd har kommissionen fattat slutgiltiga beslut beträffande stöd till DAF Belgien, DAF Nederländerna och SEAT-Volkswagen. Dessa beslut inbegriper, enligt, befintliga regler, krav pä återbetalning av en del av stödet till det konkursmässiga DAF och en betydande minskning av produktionskapaciteten för SEAT. Kommissionen beslutade vidare att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 i Romfördraget avseende det stöd som spanska myndigheter har beviljat Santana Motor, S. A. 169. Vid beslut om stöd till forskning och utveckling tar kommissionen - under det att den erkänner de eventuella positiva effekter FoU- verksamheten kan få för den ekonomiska utvecklingen - risken för snedvridning av konkurrensen i beaktande och garanterar att sådant stöd bara beviljas projekt som verkligen är nyskapande på europeisk nivå. Kommissionen verifierar också att man håller sig till de maximinivåer som har fastställts i gemenskapens rambestämmelser om statligt stöd till FoU. Eftersom dessa villkor var uppfyllda i fallen med Opel Austria och Ford Valencia, godkände kommissionen stöden som föreslagits för dessa projekt. 170. Båda fallen innefattade också stöd till investeringsprojekt för att minska miljöförstöringen. I linje med gemenskapens rambestämmelser för bilindustrin och gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd av miljön, kan sådant stöd godkännas om det bara gäller sådana extra investeringskostnader som är nödvändiga för att minska eller eliminera miljöförstöringen eller för att anpassa produktionsmetoder för att skydda miljön och om de gränser för stödnivån som förutses i de senare reglerna - det vill säga 15 % för projekt för anpassning till nya normer och 30 % för projekt där man påtagligt går utöver normerna eller för frivilliga åtgärder - inte överskrids. Både när det gäller fallet med Opel Austria och Ford Valencia, liksom i fallet med det ovannämnda Ford Genk, var dessa villkor uppfyllda, varför kommissionen godkände de föreslagna stöden. Under 171. I flera fall hade kommissionen begärt att de nationella myndigheterna skulle övervaka förverkligandet av de bidragsberättigade investeringarna och bett medlemsstaterna att sända in årliga rapporter över resultatet av investeringarna och stödbetalningarna. I praktiken har det redan visat sig att ett sådant uppföljningsförfarande är viktigt, eftersom verkställandet av stora fleråriga investeringsprojekt leder till många förändringar som kan kräva modifieringar av stödbetalningarna. denna efterhandskontroll när det gäller Ford/VW Setubal och Fiat Mezzogiorno liksom när det gäller Chrysler och SNF i Österrike, där Europeiska unionen hade träffat en överenskommelse med Österrike om minskning av stödet. I sitt beslut i fallet NedCar hade kommissionen begärt att de nederländska myndigheterna skulle meddela reglerna för fördelning av kostnader mellan de gamla och de nya modellerna, så att kommissionen kunde garantera att inget stöd beviljats Volvo och Mitsubishi till följd av bristfälliga regler"". Analysen av reglerna för kostnadsallokering för 1994 och 1995 visade att de inte innefattade statligt stöd. Efterhandskontrollen kunde upphöra när det gäller ett omstruktureringsstöd till Rover som beviljades före ikraftträdandet av gemenskapens rambestämmelser och ett regionalstöd till Opel Eisenach, eftersom villkoren i besluten har uppfyllts. utövades loppet 1995 av Tjugofjärde konkurrensrapporten, punkt 367 och bilaga II. E, punkt 2. 6. 67 1. 1. 5. Syntetfiberindustrin 172. Sedan 1977 har stöd till denna industri varit föremål för kompletterande kontroll via den så kallade kodexen om stöd till syntetfiberindustrin. I april bad kommissionen ett oberoende konsultföretag att fastställa kodexens effekter, om kompletterande kontroll fortfarande befanns vara nödvändig och vilken utformning den i så fall skulle ha. Konsulterna avlade rapport i oktober, och kommissionen kommer att besluta vilka åtgärder den skall vidta i början av 1996. I april utsträckte kommissionen också giltighetstiden för den nuvarande kodexen10'1 ytterligare nio månader, till och med den 31 mars 19961 0\ 1. 1. 6. Transport 173. Under 1995 har det skett en påtaglig ökning av antalet fall av stöd till transportsektorn (från 29 till'52). Samtidigt har fallen blivit alltmer invecklade, och artiklarna 92 och 93 har fått större tillämpningsområde. I takt med att avregleringen av transportmarknaden fortskrider, ökar konkurrensen över hela marknaden. Den förestående fullföljningen av avregleringen av det civila flyget kommer att inbegripa cabotagerättigheter för europeiska flygbolag från och med mars 1997. De nyligen godkända direktiven om infrastrukturavgifter och tillgång till spår inom järnvägssektorn är en fortsättning på den väg man slog in på genom direktiv 91/440. Detta har också utsträckts till att gälla inomstatliga sjöfartslinjer. Det här var bara några exempel på de åtgärder som vidtas för att skapa en inre marknad för transporttjänster. 174. När affärsdrivande verksamhet tränger in på nya områden, måste kontrollen över statligt finansiellt stöd öka för att garantera bibehållandet av samma konkurrensvillkor för alla företag, både offentliga och privata. När det gäller transportföretag skall inga fördelar i form av minskning av do kostnader som normalt ingår i ett foretags kostnadsstrukfur och som härrör frän en statlig åtgärd godkännas - om de inte svarar mot behoven av samordning av transporter eller motsvarar ersättning för betalning av åligganden i det allmännas tjänst. Dessutom kan utvecklingen av transporter såsom en ekonomisk aktivitet eller ett konkret projekt av allmäneuropeiskt intresse medföra att undantag görs. 175. Under det senaste året blev kommissionen i flera fall konsulterad (Ferrovie dello Stato, fast Öresundsförbindelse) av medlemsstater som ville få klarlagt huruvida offentliga investeringar i infrastruktur kan anses utgöra statligt stöd. Regeringar har alltid använt finansiell intervention -som ett väsentligt verktyg i sin politik för infrastruktureli utveckling. Så länge som tillgången och användningen förblir offentlig och allmän, kan dessa interventioner inte utgöra sådant stöd som avses i artikel 92. 1, utan de kommer normalt att anses vara i det allmännas intresse. För att det skall bli fråga om en snedvridning - så att detta klassificeras som stöd - skall de fördelar som infrastrukturen medför tilldelas selektivt i syfte att hjälpa specifika företag; det skall till exempel gälla en skräddarsydd anläggning som bara ett företag skall använda sig av, eller dis kr im i ne rande till trädos res t r i k t. i oner. 1 ekonomiskt hänseende brukar of lent liga myndigheter normalt, stå for dessa varor och tjänster, pä grund av pr i ssysf omens oförmåga at t göra det. Varor såsom infrastruktur tenderar att. vara odoLbara, oeh do konsumeras kollektivt av alla medborgare oavsett om de betalar för detta eller inte. En sådan allmän vara som regeringen sörjer för kommer EGT C 346, 30. 12. 1992 EGT C 142, 8. 6. 1995. samhället till godo kollektivt och tilldelas inte något specifikt företag eller någon specifik industri (principen om icke-uteslutning). Följaktligen anses offentlig hjälp till infrastrukturåtgärder normalt inte utgöra stöd, utan snarare en allmän åtgärd som härleds ur statens suveränitet när det gäller ekonomisk politik, markplanering och utveckling. 176. Olika klagomål som framställts under 1995 hävdade att statligt stöd har getts till hamnar. Frågan uppstår huruvida finansiell uppbackning av hamnaktiviteter kan undersökas med åberopande av artikel 92 eller ej. 177. Angående civilflyget 1995, grundade kommissionen sina beslut om statligt stöd på de principer som utvecklats i de nya riktlinjer som antogs i november 1994106. Riktlinjerna tar hänsyn till att marknaden för flygtransporter har blivit mycket mer konkurrensbetonad sedan det tredje avregleringspaketet trädde i kraft 1993. År 1994 godkände kommissionen att omstruktureringsstöd beviljas till TAP och Air France att betalas i delutbetalningar. I båda fallen gällde kommissionens godkännande under förutsättning av att man pä ett rikt igt satt. uppfyllde omstruktureringsplanerna. Under 1995 kontrollerade kommissionen, med hjälp av oberoende experter, att förpliktelserna uppfyllts. Eftersom TAP107 och Air France108 på ett tillfredsställande sätt uppfyllt båda villkoren restes inga invändningar mot utbetalning av den andra delutbetalningen av stödet. I örpli kf e. l ser lista ined och en genomförde 178. År 1994 beslutade kommissionen också att det franska offentliga bolaget CDC-P:s tecknande av obligationer som utfärdats av Air France utgjorde olagligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden och krävde att det skall återbetalas. I oktober 1994 bestred Frankrike och Air France kommissionens beslut inför förstainstansrätten. Komissionen beslutade därpå den 4 april 1995'09 att ändra sitt urspungliga förslag och att kräva att Frankrike skulle garantera att stödet och upplupen ränta deponeras på ett spärrat bankkonto tills domstolen avkunnar en slutgiltig dom. Den ekonomiska grunden bakom detta förfarande är att undandra Air France möjlighet att använda stödpengarna i avvaktan på domstolsförhandlingarna. 179. Den 4 maj 1995110 analyserade kommissionen de finansiella transaktioner som ingick i överenskommelsen mellan Swissair och Sabena, syftande till att Swissair skulle förvärva en strategisk andel. (49,57. ) av Sabena. Affären inbegriper att. Sabena skall utfärda nya aktier för 9,5 miljarder BEF. Swissair tecknade sig för 6 miljarder BEF, och den resterande delen tecknades av Belgien och en grupp belgiska investerare. Kommissionen påminde om att när det offentliga innehavet i ett bolag skall öka, innebär inte kapitaltillskottet statligt stöd förutsatt att den offentliga investeringen görs samtidigt med betydande kapitaltillskott från privata aktieägare. Att Swissair tecknade nya aktier till samma pris och på samma villkor som Belgien och de belgiska investerarna accepterades som bevis för att affären utgjorde en normal finansiell transaktion och inte statligt stöd. 180. Den 10 maj 1995. beslutade Europeiska kommissionen att inte göra invändningar mot den tyska regeringens planer på att medverka till pensionsfonder för anställda på Lufthansa, som en del av bolagets 106 Tjugofjärde konkurrensrapporten, punkt 375. EGT C 154, 21. 6. 1995. EGT C 295, 1. 0. 11. 1995. EGT L 219, 15. 9. 1994. EGT L 239, 7. 10. 1995, s. 19. 69 privatiseringsprogram som startade 1992. Åtgärderna var kopplade till de avgifter som ålades Lufthansa till följd av att bolaget var tvunget att utträda ur en tilläggspensionsfond som handhades av den statliga korporationen VBL. Så länge Lufthansa var ett offentligt bolag var det obligatoriskt att tillhöra denna fond. Kommissionen ansåg att en privat investerare i samma ställning som den tyska staten - förpliktigad att överlåta kontrollen över Lufthansa - skulle ha agerat på samma sätt för att maximera det slutliga värdet av sin andel. 181. Den 19 juli 1995 analyserade kommissionen ett kapitaltillskott på 300 miljoner FRF till bolaget AOM från dess offentligt ägda moderbolag Crédit Lyonnais. Efter att ha analyserat flygbolagets omstruktureringsplan drog kommissionen slutsatsen att det var troligt att AOM skulle återfå sin lönsamhet inom en snar framtid och att det nuvarande nettovärdet av företagets framtida betalningsflöde överskrider det för investeringar. Affären ansågs innebära en normal finansiell transaktion och inte statligt stöd, eftersom en privat investerare i en marknadsekonomi under samma omständigheter skulle ha investerat i AOM. 182. Den 29 november 1995 fattade kommissionen ett slutligt negativt beslut gällande det exceptionella förfarandet med avskrivning av flygbolag som är registrerade i Tyskland och som används för internationell affärsmässig verksamhet. Under vissa omständigheter tillät programmet en exceptionell avskrivning på upp till 30 % av den totala kostnaden för förvärvet. Kommissionen ansåg att programmet innebar stöd och att det inte kunde omfattas av andra och tredje punkten i artikel 92. 183. På motsvarande sätt har kommissionen fattat beslut i ett antal ärenden i fråga om stöd till sjöfartssektorn. Kommissionens riktlinjer från 1989 om statligt stöd till gemenskapens rederier är för närvarande föremål för översyn i samband med en allmän genomgång av gemenskapens sjötransportpolitik. Resultatet har presenterats av kommissionen i ett strategidokument, som de europeiska institutionerna, medlemsstaterna och andra intresserade parter kommer att erbjudas att diskutera och kommentera. 184. Kommissionen beslutade särskilt att en överenskommelse mellan spanska regionala och lokala myndigheter i Baskien och "Ferries Golfo de Viscaya", gällande en färjelinje mellan Bilbao och Portsmouth inte innehöll inslag av statligt stöd. Det slutliga beslutet, efter inledandet av ett förfarande enligt artikel 93. 2 i fördraget, fattades den 6 juni 1995. 185. Allvarliga tvivel uppstod om huruvida ett stöd som beviljats till det franska statligt ägda rederiet Compagnie Générale Maritime ('CGM') var förenligt med fördraget eller inte. Kommissionen beslutade den 31 oktober 1995, och senare den 20 december 1995, att inleda respektive utsträcka ett förfarande enligt artikel 93. 2. Stödet uppgår till ca. 330 miljoner ecu. 186. Kommissionen har också granskat flera ärenden om statligt stöd till vägtransportsektorn och därvid särskilt beaktat avregleringen av de inhemska marknaderna, som pågår och sker gradvis sedan den 1 januari 1995111 och som förutsätter att marknader på lokal nivå öppnas för konkurrens från hela gemenskapen. 187. Den 18 augusti 1995 väckte kommissionen talan hos domstolen mot Italien, som inte hade vidtagit de åtgärder som krävdes för att följa kommissionens beslut av den 9 juni 1993. I detta beslut förklarades en Rådets förordning 3118/93, EGT L 279, 12. 11. 1993. 70 skattelättnad till åkare i Italien vara oförenligt med den gemensamma marknaden och de italienska myndigheterna ålades att återkräva utbetalda belopp. Denna ordning, som betraktats som ett vanligt driftsstöd och som inledningsvis fastställts för räkenskapsåret 1992, har dessutom förlängts av de italienska myndigheterna till år 1993 och 1994, med en budget på 558 miljoner ecu. Kommissionen beslutade den 4 oktober 1995 att inleda ett förfarande enligt artikel mot dessa förlängningar och begärde att stödet omedelbart skulle upphävas. 188. Med anledning av överkapaciteten i den sjöfart som bedrivs inom gemenskapen pågår sedan 1990 ett struktursaneringsprogram, som syftar till att begränsa befintlig kapacitet genom upphuggning av fartyg och som har sin rättsliga grund i rådets förordning (EEG) nr 110 1/89 riv don 27 april 1989. Pä grund av at t branschen dras mod sä s t or övorknpnri i et lade kommissionen den 23 maj 1995 fram ett förs Lag för rådet om ändring av ovannämnda förordning. Den ändring kommissioner! föreslår innebär att upphuggning skulle ske i stor skala och pågå under åren 1996-98, samt att insatsen skulle samfinansieras av kommissionen, de berörda medlemsstaterna och yrkeskåren. Förslaget utgör ett viktigt komplement till den successiva avregleringsprocess som pågår inom sjöfarten pä farbara vattenleder och som kommissionen rekommenderar i ett förslag av den 23 maj 1995. 189. Under loppet av 1995 undersökte kommissionen, i enlighet med artikel 92 och 93, en del transaktioner som företagits av järnvägsbolag. När det gäller försäljningen i Förenade kungariket av företag som arbetar med rullande materiel för järnväg (ROSCO:s) beslutade kommissionen den 29 november att de garantier som tillhandahållits köparna maximerat vinsten och därför inte utgjorde statligt stöd. På samma sätt beslutade kommissionen den 18 oktober 1995 att en statlig garanti till Fer rov. le dello Stafo S. p. A. , som utfärdats riv don italienska regeringen för ett län på 372 miljoner ecu för infrastrukturinvesteringar i höghastighetsjärnvägs förbinde 1 sen mel 1 an Brenner och Verona, inte utgjorde statligt stöd. 1. 1. 7. Jordbruk 190. I någon mån har spelreglerna för statligt stöd till jordbruket ändrats genom att tre nya medlemsstater tillkommit (Österrike, Sverige, Finland). I varje lands anslutningsakt finns särbestämmelser för vid tidpunkten för anslutningen befintliga stöd och för en viss övergångsperiod. I enlighet med anslutningsakten underrättade de nya medelmsstaterna före den 30 april 1995 kommissionen om befintliga stödordningar, i den mening som avses i artikel 93. 1 i Romfördraget, på jordbruksområdet. Vidare antog kommissionen den 13 april 1995 två beslut som innebar att man godkände Österrikes och Finlands program för tillämpning av artiklarna 138-140 i anslutningsakten, enligt vilka nationella stöd under övergångsperioden skall beviljas i avtagande grad till jordbruksprodukter. Besluten har därefter ändrats på grund av att nya omständigheter tillkommit. 191. Allmänt sett. skall kommissionon motsätta sig medlemsstaternas nationella stöd om de är av sådant slag att; de kan stora den gemensamma marknadens sätt att fungera och om de utgör driftsstöd och inte har någon varaktig effekt på utvecklingen i sekorn i fråga. 71 192. Vad beträffar investeringsstöd till jordburksnäringen, och särskilt tillämpningen av artikel 12. 1 i rådets förordning (EEG) nr 2328/91 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet11', så kommer bedömningen av stöd från gemenskapen och respektive nation hädanefter i den man det är möjligt att ske genom att ärendena granskas pnrallel. lt inom ramen lör tidsfristerna i (råga om stal 1 igf stod. Genom att förfara på detta sätt kommer det att bli möjligt att skicka en onda skrivelse till den berörda medlemsstaten, vilken skrivelse då kommer att möta både de krav som anges i artiklarna 92-93 i fördraget och dem i förordningen nr 2328/91. 193. För investeringsstöd avsedda att förbättra villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter ligger gemenskapens politik fast genom rådets förordning (EEG) nr 866/90113. Genom denna förordning har medlemsstaterna befogenhet att inrätta stöd på olika villkor i enlighet med artiklarna 92 och 93 i Romfördraget. Möjligheterna inskränks emellertid genom urvalskriterier, som fastställs i förordningen och som kommissionen tillämpar genom analogi när man prövar statliga stöd. Fram till år 1994 fanns de urvalskriterier som hade betydelse för denna typ av investeringar och som kallades "sektorsgränser" angivna i kommissionens beslut 90/342/EEG av den 7 juni 1990n/|. Beslutet ändrades emellertid genom kommissionens beslut 94/173/EEG av den 22 mars 199411''. År 1994 underrättade kommissionen medlemsstaterna om att man-tänkte fortsätta tillämpa de sektorsgränser som anges i punkt 2 i bilagan till beslutet från 1990116 på området statligt stöd. År 1995 intog kommissionen en något mer nyanserad ställning genom att tillämpa gränserna i beslutet från 1994 i fall där dessa gränser var minst kännbara117. Efter förberedande arbeten tillsammans med medlemsstaterna bestämde sedan kommissionen att från och med den 1 januari 1994 tillämpa kriterierna i beslutet från den 22 mars 1994, och inte längre dem i beslutet av den 7 juni 1990118. 194. Kommissionen har också tagit ett principbeslut om att se över sin politik om subventionerade förvaltningskrediter i jordbrukssektorn119. 1. 1. 8. Fiske 195. Under 1995 registrerade kommissionen 37 nya ärenden om anmälda stöd, 20 ärenden om stöd som antingen inte anmälts eller anmälts för sent samt tre nya fall av befintliga stöd på detta området. Kommissionen beslutade att inte göra någon invändning mot stöden i 22 ärenden, varav ett påbörjades år 1994. Kommissionen beslutade att inleda förfarandet enligt artikel 93. 2 i Romfördraget med anledning av två stödåtgärder, varav den ena var italiensk och den andra tysk. Under samma period beslutade kommissionen att avsluta förfarandet enligt artikel 93. 2 som inletts med anledning av en stödåtgärd, som hade vidtagits i Italien och anmälts år 1993. EGT L 218, 6. 8. 1991, s. 1. EGT L 91, 26. 4. 1990, s. 1. EGT L 163, 29. 6. 1990, s. 71, EGT L 79, 23. 3. 1994, s. 29. EGT C 189, 12. 7. 1994, s. 5. EGT C 71, 23. 3. 1995, s. 6. EGT C 2<>, 2. 2. 1')«)(), ;;. 4. EGT C 44, \. b. 2. 1')«)(), s. 2. 72 1. 2. Särskilda sektorer som inte omfattas av särbestämmelser 196. Sedan några år tillbaka har Europa känt av en omfattande utveckling i riktning mot avreglering, privatisering och nedmontering av statliga monopol. Denna utveckling i kombination med det ständigt pågående arbetet med harmoniseringen av bestämmelser på gemenskapsnivå har stimulerat kommissionen till att studera hur bes I ämrno I se rn. i om statligt stöd tillämpas pä vissa särskilda sektorer, såsom bankväsende och postväsende. Det rör sig om sektorer som i teorin naturligtvis bör behandlas på samma sätt som vilken sektor som helst (i synnerhet principen om "den private investeraren i en marknadsekonomi") men som å andra sidan kännetecknas av ett antal särdrag som det är motiverat att kommissionen tar hänsyn till vid tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd. 1. 2. 1. Bankväsendet 197. Att denna sektor har en särställning beror dels på sociala och juridiska orsaker (skydd för spararna), dels på makroekonomiska och finansiella orsaker (nödvändig stabilitet i sektorn, väl fungerande betalningssystem) och slutligen dels på politiska och internationella orsaker (risk för återverkningar i form av "panik" på andra finansinstitut i samma land eller i andra länder eftersom det inbördes beroendet mellan olika institut är stort och detta gäller särskilt om en stor institution går omkull). Därför är också särskilda myndigheter satta att utöva tillsyn över sektorn i de olika medlemsstaterna. Efter ärendet Banesto år 1994 blev ärendet Crédit Lyonnais ett viktigt pilotfall för hur man bör tillämpa bestämmelserna om statligt stöd och samtidigt ta hänsyn till sektorns särställning. I omfång är detta ärende det största kommissionen någonsin handlagt: Totalt uppgick stödet till 45 miljarder FRF (7,5 miljarder ecu). Crédit Lyonnais var dessutom i slutet av 1993 Europas största bank om man ser till balansomslutningen, vilket innebar att detta fall var ett exempel på vad som skulle kunna ske om en storbanks betalningsförmåga sviktade och vad detta skulle kunna få för konsekvenser för det franska bank- och finansväsendet, eller t. o. m. för det europeiska. Efter att ha rådfrågat en expertgrupp på hög nivå bestämde sig kommissionen för att tillämpa de bestämmelser om sakfrågan och om förfarandet som gäller för statligt stöd men att samtidigt ta hänsyn till bankväsendets särskilda karaktär. Låter man bankväsendet omfattas av bestämmelserna undviker man dessutom risken för att vissa kreditinstitut, som förlitar sig på uttalat eller outtalat stöd från staten på grund av att de är offentliga företag och/eller för stora för att tillåtas gå i konkurs, agerar oförsiktigt. En sådan inställning skulle nämligen kunna leda till att staten måste skjuta till stöd, vilket i sin tur ger en snedvridning av konkurrensen, som hade kunnat undvikas. Även om ett ingrepp från statens sida skulle bedömas som ofrånkomligt för att undvika skadlig inverkan på andra institut och på finansmarknaderna ansåg kommissionen att man borde sträva efter en lösning som innebar minsta möjliga snedvridning av konkurrensen. Slutligen borde man kräva en betydande motprestation av det betalningsoförmögna institutet för att uppväga de negativa konsekvenser ingreppet skulle få för övriga aktörer på marknaden. Därför ställde kommissionen i det beslut som till sist antogs krav för att godkänna stödet till Crédit Lyonnais och dessa krav var bl. a. att en stor del av det internationella kontorsnätet skulle avyttras, att banken skulle bidra till kostnaderna för saneringen längre fram när möjligheter därtill fanns, att en klar gräns skulle dras mellan Crédit Lyonnais och förlustförvaltningsbolaget och att en sannolik privatisering av banken skulle ske inom fem år. 73 1. 2. 2. Postväsendet 198. Kommissionen tillmäter postväsendet stor betydelse på grund av dess avgörande roll som informationsförmedlare i ett lands ekonomiska och sociala verksamhet. Samtidigt måste kommissionen beakta domstolens åsikt att konkurrensreglerna är tillämpliga på postväsendet120, samtidigt som även artikel 90. 2 i Romfördraget är tillämplig. Posttjänster, och i synnerhet de som är offentliga, halvoffentliga eller för vilka särskilda rättigheter och ensamrätt gäller, får fortfarande en privilegierad behandling av staten. Det sker genom ekonomiskt stöd som kan vara direkt (bidrag) eller indirekt (skattelättnader) och då ofta svårt att upptäcka. Men detta stöd omfattas av kommissionens direktiv om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag121, vilket innebär särskilda skyldigheter i fråga om ekonomi och bokföring. Denna typ av direkta eller indirekta ekonomiska ingripanden utgör dessutom statligt stöd som kommissionen skall övervaka, dels via medlemsländernas skyldighet att i förväg anmäla stödprojekt, del. s via kommissionens ständiga uppdrag att övervaka befintliga stödordningar mot bakgrund av hur de påverkar den gemensamma marknadens möjligheter att utvecklas och fungera. I detta sammanhang är ärendet Activités concurrentielles de la Poste française dubbelt intressant eftersom det både anknyter till tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd (artiklarna 92-93) och till bestämmelserna om företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (artikel 90. 2). I detta ärende tillämpade kommissionen för första gången dessa bestämmelser i förening. Kommissionen fann att de skattemässiga fördelar som den franska posten hade inte uppvägde de extra kostnader den franska postens särskilda plikter till följd av ställningen som public service bolag medförde, samt att dessa fördelar inte gynnade den franska postens konkurrensutsatta verksamhet (dvs. verksamhet som enligt fransk lag inte är reserverad för postverket). Således beslutade kommissionen att dessa skattemässiga fördelar inte utgjorde stöd enligt artikel 92. 1 i Romfördraget. 1. 2. 3. Den audiovisuella sektorn 199. Kommissionen erkänner att den europeiska filmindustrin och TV- programproduktionsindustrin representerar en viktig del av den europeiska kulturens mångfald. Följaktligen har kommissionen godtagit att främjandet av kulturell mångfald är giltigt skäl för statligt stöd till filmindustrin och till produktion av TV-program. Vid sin bedömning av det statliga stödet till den audovisuella sektorn kommer kommissionen emellertid att garantera att stödet inte orsakar någon otillbörlig snedvridning av konkurrensen och att det inte förekommer någon diskriminering till följd av nationalitet eller några andra hinder för den fria rörligheten för varor, tjänster, människor och idéer inom Europeiska unionen. Kommissionen strävar efter att uppnå balans mellan kravet på främjande av kulturen och kulturarvet och öppenheten för handel och konkurrens på den inre marknaden. För att klargöra sin stödpolitik på detta område arbetar kommissionen för närvarande på riktlinjer för statligt stöd till kultur, konst och multimedia. Riktlinjerna diskuterades med medlemsstaterna vid ett multilateralt möte i juni. Medlemsstaterna uttryckte allmänt sitt stöd för riktlinjerna. Dorastolens dom av den 12 februari 1992 i de förenade målen C-48/90 och C-66/90 Nederland REG. 1992, s. 1-565. Domstolens dom i rnål en PTT Nederland C-320/91 Paul Corbeau, REG. 1993, s. 1-2563. and PTT Post mot kommissionen, Kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25. 6. 1980, andråt genom direktiv 84/413/EEG, EGT L 229, 28. 8. 1985, s. 20. 74 200. Till följd av klagomål från privata TV-stationer som anför att offentliga TV-bolag erhåller statligt stöd som snedvrider konkurrensen pä TV-marknaden inom EG, utsåg kommissionen 1993 ett konsultbolag som skulle företa en studie över situationen - och att särskilt uppmärksamma vilka allmänna serviceförpliktelser som åligger offentliga TV-bolag, hur mycket de kostar och hur stora bidrag som de offentliga TV-bolagen erhåller. Kommissionen fick slutrapporten i oktober 1995 och har sänt ut den till medlemsstaterna för kommentarer. Med hänsyn I i. f 1 de nya medlemsstaterna och EFTA-1 änderna, de länder som undertecknat EES-avtalet, har kommissionen begärt anbud pä en motsvarande studie. När kommissionen har mottagit synpunkterna från medlemsstaterna över den första studien och när den andra studien är slutförd, kommer kommissionen att beakta de fall som väntar på avgörande och att uppmuntra till en debatt om den framtida utvecklingen. 2. Branschövergripande stöd 2. 1. Forskning och utveckling 201. Den 20 december 1995 antog kommissionen de nya gemenskapsramarna för statligt stöd till forskning och utveckling. Arbetet med att se över ramarna, som varit i kraft sedan 1986, fördes mot bakgrund av den nya situationen på konkurrensområdet såväl inom gemenskapen som internationellt. I den reviderade versionen tar man hänsyn till rekommendationerna i vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" och till följderna av avtalen efter Uruguay-rundan. Vidare klargörs vissa förfaranden som kommissionen utvecklat efter att ramarna trädde i kraft 1986 och som hitintills inte redovisats skriftligen. Enligt den allmänt tillämpliga regeln ligger den tillåtna stödnivän pä 25 % för utvecklingsprojekt nära lanseringen - som alltså ligger närmare marknaden - och på 50 V, för grundf orskningsprojokt. "Bonuspoäng" kan emellertid tilldelas projekt som rör små och medelstora företag (+10 procentenheter), projekt i stödområden (+5 eller 10 procentenheter) och projekt som prioriteras enligt gemenskapens ramprogram för FoU (+15 procentenheter). Den tillåtna stödnivån kan också höjas med 10 procentenheter om projekten uppfyller minst ett av följande krav: Sinsemellan självständiga företag samarbetar över gränserna. Forskningsresultaten sprids i vida kretsar. Det rör sig om samarbete mellan universiteten och näringslivet. En höjning med 25 procentenheter kommer att tillåtas för projekt som har prioriterad status enligt gemenskapens ramprogram för forskning och utveckling för att de omfattar gränsöverskridande samarbete mellan företag eller samarbete mellan företag och offentliga forskningsorganisationer med vidsträckt spridning av resultaten. Genom bonussystemet kan man anpassa det tillåtna stödbeloppet på grundval av det gemensamma intresset, men högsta nivå enligt WTO: s subventionskod måste i alla händelser respekteras. De nya ramarna tar hänsyn till konkurrensen utanför gemenskapen och de nya möjligheter som erbjuds genom WTO-avtalet om subventioner oeh utjämningsåtgärder och föreskriver därmed att europeiska företag skaLL kunna tillgodogöra sig stöd enligt de maximinivåer som godkänns av WTO (50 % för forskningsverksamhet före lansering och 75 % för industriell grundforskning) i följande fall: Det rör sig om ackumulerat stöd från staten och gemenskapen. Projektet är av gemensamt europeiskt intresse (undantag enligt artikel 92. 3 b ). Likvärdiga projekt eller program genomförs av företag utanför Europeiska unionen och har beviljats stöd under de tre senaste åren eller kommer att beviljas stöd som ligger på den nivå som tillåts av WTO för forskning av ovannämnda två typer. 75 För att begränsa medlemsstaternas och kommissionens administrativa belastning anser kommissionen på grundval av förvärvad erfarenhet att det enligt de nya ramarna inte längre skall vara nödvändigt att anmäla en ökning av årsbudgeten (<100 % av det ursprungliga beloppet) och/eller en förlängning av ett tillåtet projekt under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda. Om ett stöd beviljas ett enskilt projekt, som ingår som del i ett av kommissionen godkänt stödsystem till forskning och utveckling, behöver i princip ingen anmälan göras. Ett annat kriterium för anmälan av "stora enskilda projekt", som knyter an till storleken på det utbetalade stödbeloppet (5 miljoner ecu) och till kostnaden för projektet (25 miljoner ecu), har införlivats i ramarna från 1995. Genom översynen av ramarna görs också en genomgång av de fall där bestämmelserna i artikel 92. 1 i Romfördraget skall tillämpas, alternativt inte tillämpas, på sådana offentliga medel, som används till att finansiera forsknings- och utvecklingsverksamhet som bedrivs utan vinstsyfte genom högskolans eller andra offentliga organs försorg, antingen på egen hand eller för näringslivets räkning eller i samarbete med näringslivet. I den nya versionen av ramarna anges för övrigt vilka faktorer kommissionen kommer att ta hänsyn till när den gör en bedömning av om stöd till forskning och utveckling från en medlemsstat stimulerar företagen och utvecklingsaktiviteter, vilka då skall ligga utanför sådana forskningsaktiviteter som de normalt hade bedrivit inom ramen för sin verksamhet (forskningsstödens stimulerande verkan). forsknings- ytterligare inleda till att Stöd till små och medelstora företag kommer att förutsättas vara nödvändiga och ha stimulerande verkan, medan stöd till stora företag som bedriver forskning nära marknaden kommer att granskas ingående av kommissionen. 2. 2. Sysselsättningsstöd och allmänna sociala åtgärder 202. Den stadigvarande höga arbetslöshetsnivån inom gemenskapen gav upphov till de grundläggande ekonomiska och sociala problem som gemenskapen stod inför. 1991). I ett försök att råda bot pä den här alltfler allvarliga sysselsättningsskapande åtgärder, och i sin vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning lägger kommissionen fram förslag på olika åtgärder för att främja sysselsättningen som är förenliga med gemenskapens konkurrenspolitik. medlemsstaterna situationen vidtar De flesta åtgärder som antas av medlemsstaterna för att genomföras i respektive lands arbetsmarknadspolitik är generella till sin natur och inbegriper inte stöd, antingen därför att de inte gynnar särskilda företag eller därför att de inte berör handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 92. 1 i Romfördraget. Enligt det nya danska energipaketet, som inför nya eller ökade energiskatter på CO,- och S02-utsläpp för dansk industri, skall till exempel en del av intäkterna från dessa skatter återbetalas till industrin i form av en allmän reduktion av de arbetsmarknadsavgifter som industrin betalar. Eftersom alla bolag automatiskt gagnas av denna reduktion och eftersom det sker med tillämpning av objektiva kriterier, ansåg kommissionen inte att denna reduktion utgjorde statligt stöd enligt artikel 92. 1. Endast sådana åtgärder som selektivt minskar kostnaderna för arbetskraften för vissa företag eller för vissa sektorer antingen för att uppmuntra dem att öka sin arbetsstyrka, att bibehålla sin sysselsättningsnivå eller att rekrytera vissa grupper av arbetslösa, snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen, eftersom de gynnar 76 förmånstagarna i förhållande till deras konkurrenter. Således ansåg kommissionen att ett svenskt program för sysselsättningsstöd som bara stod till buds för företag med upp till 500 anställda utgjorde statligt stöd till förmån för dessa företag och till förfång för deras konkurrenter med fler än 500 anställda. 203. På grund av det avsevärda antal åtgärder som vidtas för att främja sysselsättningen, fann kommissionen det lämpligt att klargöra sin politik för statligt stöd på det här området i riktlinjer för sysselsättningsstöd. 122 Vad gäller stödåtgärder för yrkesutbildning kommer frågan att indirekt tas upp i de mer allmänna riktlinjerna angående skillnaden mellan statligt stöd och allmänna åtgärder, då åtgärder som ger stöd till sysselsättning i många fall kan definieras som allmänna åtgärder. Syftet med riktlinjerna för sysselsättningsstöd är i första hand att informera medlemsstaterna och berörda parter om de principer som kommissionen kommer att tillämpa för att fastställa att det är fråga om sysselsättningsstödåtgärder och för att avgöra deras förenlighet med den gemensamma marknaden samt att garantera koherens mellan konkurrensreglerna och de sysselsättningspolitiska åtgärder som rekommenderas i kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Riktlinjerna bekräftar den positiva inställning som kommissionen traditionellt har till statligt stöd för skapande av arbetstillfällen, särskilt om stödet har beviljats små och medelstora företag eller företag som är lokaliserade i regioner som är berättigade till regionalstöd, förutsatt att stödet leder till en nettoökning av antalet arbetstillfällen i företaget i fråga. På motsvarande sätt har kommissionen normalt en välvillig inställning om stödet beviljas för att företag skall kunna sysselsätta arbetslösa personer som har särskilt svårt att finna ett fast arbete, såsom längtidsarbetslösa och unga arbetslösa. I sin bedömning tar kommissionen också hänsyn till eventuella motprestationer som erbjuds av företaget, såsom att stödet för sysselsättning av den arbetslöse även skall användas till exempelvis utbildning. Dessutom kommer kommissionen, i linje med de allmänna bakomliggande principerna i sin politik för statligt stöd, alltid att undersöka huruvida stödet är nödvändigt för att sysselsätta en arbetslös person eller inte samt om detta är tillfälligt. Kommissionen har emellertid inte en välvillig inställning till alla former av sysselsättningsstöd. Kommissionen anser att vissa sysselsättningsstödåtgärder - på grund av att de bevisligen eller möjligen har skadliga effekter på konkurrensen på den gemensamma marknaden - står i strid mot det gemensamma intresset och att de enbart får godkännas, om det över huvud taget skall göras, i ett begränsat antal fall. Sålunda bekräftar riktlinjerna den ovälvilliga inställning kommissionen har till stöd för att bibehålla arbetstillfällen i ett företag. Stöd för att bibehålla arbetstillfällen utgör faktiskt driftsstöd som allmänt får till effekt att motverka eller fördröja nödvändiga strukturförändringar för att återge ett företag/en sektor ekonomisk livskraft, varför sådant stöd håller liv i olönsamma verksamheter på konstgjord väg. Kommissionen anser, i de flesta fall, att de negativa effekterna av ett sådant stöd uppväger de eventuella kortsiktiga fördelarna av att bibehålla en viss nivå på sysselsättningen. Dessutom kommer kommissionen normalt att se ovilligt på stöd för sysselsättningsskapande åtgärder som bara är tillgängliga för en eller flera sektorer som är känsliga, lider av överkapacitet eller befinner sig i kris. De negativa effekter som dessa stödåtgärder kan ha för konkurrerande företag inom samma sektor i andra medlemsstater och risken för att stödet endast kommer att medföra att arbetslösheten exporteras till andra medlemsstater, tar överhanden över minskningen av arbetslöshetsnivån i den medlemsstat som skulle bevilja EGT C 334, 12. 12. 1995, s. 4. 77 stödet. Kommissionen beslutade därför att inleda ett förfarande enligt artikel 93. 2 avseende ett sysselsättningsstöd till skosektorn i Italien i enlighet med en allmän plan för sysselsättningstöd till sektorer med sysselsättningskris. Stöd för att bibehålla arbetstillfällen kan emellertid godkännas, om det ges till företag lokaliserade i regioner som på grund av sina allvarliga socioekonomiska problem är berättigade till regionalstöd enligt artikel 92. 3 a eller om stödet ges i samband med en räddnings- eller omstruktureringsplan123. Dessutom kan branschstöd med sysselsättningssyfte godkännas i regioner med allvarlig arbetslöshet eller om stödet har beviljats i undersektorer som undergår ekonomisk t i 11växt och s kapa r a rbe ts till fä 1 len. 204. För at. t visa hur brät tom det är att fa itu med den rådande arbetslöshetskrisen i Europeiska unionen och för att stödja främjandet av strukturell sysselsättningspolitik, särskilt genom aktiva arbetsmarknadsåtgärder, överväger kommissionen att godkänna ett påskyndat förfarande för anmälan av stödplaner för sysselsättning och utbildning. I det påskyndade förfarandet skall kommissionen fatta beslut om anmälda stödåtgärder inom 20 arbetsdagar. 2. 3. Stöd till skydd av miljön 205. Gemenskapens miljöpolitik grundar sig på principen att det företag som förorenar skall betala för den miljöskada som det orsakar. Stöd till företag för miljöskydd är, i princip, inte förenligt med principen om att den som förorenar skall betala. Det måste emellertid erkännas att, i vissa fall, kan sådant stöd vara nödvändigt antingen som ett incitament för bolag att genomföra åtgärder till skydd för miljön som går utöver de nuvarande obligatoriska kraven eller för att bevara industrins konkurrenskraft vid införandet av nya miljökrav. Under vissa omständigheter kan således stöd till miljöskydd vara motiverat. Det står emellertid klart att stöd för miljöskydd kan snedvrida konkurrensen mellan bolag på den gemensamma marknaden och att stödet bara är motiverat när dess fördelaktiga effekter på miljön uppväger dess snedvridande effekter på konkurrensen. 206. Gemenskapens riktlinjer124 för statligt stöd till skydd av miljön syftar till att uppnå balans mellan den ovannämnda konkurrenspolitiken och miljöpolitiska överväganden. Således bekräftar riktlinjerna principen om att den som förorenar skall betala, men föreskriver samtidigt att stöd för miljöskydd kan beviljas under särskilda omständigheter. I linje med dessa principer fastställer riktlinjerna att - trots att driftsstöd normalt anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden - kommissionen kan godkänna driftsstödet i undantagsfall, i form av befrielse från miljöskatter eller med någon annan typ av kompensation, under förutsättning att stödet är nödvändigt för att de önskade miljömålen skall uppfyllas. Således ansåg kommissionen att befrielse från nya energiskatter på C02- och S02-utsläpp till förmån för energiintensiva företag i Danmark och Nederländerna och befrielse från skatt på grundvatten och avfall till förmån för vissa företag i Nederländerna kan godkännas, eftersom detta måste betraktas som det ofrånkomliga priset för att dessa länder är bland de första som inför en skatt som skall leda till positiva effekter på miljön. Utan någon form av lättnader skulle dessa skatter allvarligt skada konkurrenskraften för de energiintensiva företagen i de länder som har Gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, EGT C 368, 23. 12. 1994. EGT C 72, 10. 3. 1994. 78 infört en skatt, i detta fall Danmark och Nederländerna, och åtgärden hade blivit omöjlig att genomföra. För att emellertid garantera att dessa skattelättnader inte snedvrider konkurrensen otillbörligt och för att ge de stödmottagande företagen ett incitament att införa åtgärder för att minska miljöförstöringen, kommer kommissionen alltid att kräva att skattelättnader är tillfälliga och, i princip, degressiva. 2. 4. Stöd till små och medelstora företag 207. Under 1995 fortsatte kommissionen att vid granskning av stöd till små och medelstora företag tilllämpa kriterierna i gemenskapens riktlinjer för stöd till små och medelstora företag, som kommissionen antog den 20 maj 1992125. Enligt dessa riktlinjer skall tillämpningen av dem granskas på nytt av kommissionen senast tre år efter att de offentligjordes. Därför lade kommissionen vid det multilaterala möte som hölls i juli tillsammans med sakkunniga från medlemsstaterna fram slutsatserna av sin granskning och förslag till ändringar som föreföll nödvändiga i ljuset av denna granskning. Kommissionens mål är att tillåta stöd, som har karaktär av stimulans och som är skräddarsydda efter de små och medelstora företagens handikapp på marknaden, men avsikten är samtidigt att begränsa eventuell snedvridning av konkurrensen till ett minimum. Diskussionen rörde sig huvudsakligen kring behovet av tydligare och enklare regler, uppdatering av regeln om försumbart stöd och möjligheten att beakta kostnaden för överföring av teknik. 2. 5. Exportstöd av eller driften distributionsnätverk 208. Exportstöd - stöd som hänger ihop med den mängdm varor som har sålts i andra medlemsstater/EFTA-stater eller stöd nära förknippat med marknadsföring och försäljning av varor i dessa länder, såsom stöd för eller upprättandet försäljningskontor för varor och tjänster inom gemenskapen och EES- området - står klart i motsats till målen med den inre marknaden. Sådana stödåtgärder främjar inget gemenskapsmål som kan rättfärdiga de direkta snedvridande effekter de har på konkurrensen. Således kommer kommissionen inte att godkänna exportstöd. I linje med sin välvilliga inställning till ekonomiskt stöd till små och medelstora företag, särskilt med beaktande av deras begränsade know-how och svårigheter att skaffa extern finansiering, kan kommissionen emellertid godkänna mjukt stöd till förmån för små och medelstora företag i samband med utvecklingen av exportmarknader, såsom stöd för konsultering och marknadsundersökningar, förutsatt att stödet är av engångskaraktär och att det är begränsat till att underlätta inträde på nya marknader. Kommissionen kan, under samma omständigheter, godta stöd till små och medelstora företag för deltagande i handelsmässor. 209. Europeiska bolag konkurrerar inte bara inom EG/EES-området, utan de konkurrerar också när det gäller investeringar på andra utländska marknader, såsom i Östeuropa, Ryssland och Sydostasien. Kommissionen anser att stöd till företag för investeringar på andra utländska marknader kan snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom gemenskapen och därför omfattas av reglerna i Romfördraget om statligt stöd. Kommissionen är orolig för att sådana stödåtgärder kan leda till omlokalisering och till övervägande del står till buds i de centrala och mest utvecklade regionerna i gemenskapen och att de därigenom arbetar emot de satsningar som gjorts i enlighet med gemenskapens sammanhållningspolitik för att minska klyftorna mellan mer och mindre blomstrande regioner i gemenskapen. Däremot kan dessa stödåtgärder EGT C 213, 19. 8. 1992, s. 2. Kommissionen överväger om det skall införas ett explicit undantag för detta ändamål i den regel om försumbart stöd som är under omarbetning. 79 hjälpa länder i Östeuropa, de balliska staterna nrh Ryssland i deias ansträngningar att gä över l ill ma i knadsekonomi och kan däitör vara motiverade i vissa fall. För att etablera en tydlig politik på detta område har kommissionen beslutat att beträffande ett antal fall av internationaliseringsplaner inleda förfarande enligt artikel 93. 2 och att inbjuda medlemsstaterna och tredje man att inkomma med sina kommentarer. medlemsstaterna 210. Kommissionen har fortsatt sina ansträngningar att komma överens med kortfristiga exportkreditförsäkringar, som kommer att kräva att medlemsstaterna drar tillbaka offentligt stöd till exportkreditförsäkringsbolag med avseende på kortfristiga affärsmässiga risker. Kommissionen räknar med att de återstående problemen skall lösas under loppet av 1996, sä att det ovannämnda meddelandet kan antas. meddelande ett om om 2. 6. Undsättnings- och omstruktureringsstöd 211. Kommissionen fortsatte att tillämpa de nya riktlinjerna för undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag med ekonomiska svårigheter. 127 Utan sträng kontroll kan undsättnings- och omstruktureringsstöd användas av medlemsstaterna för att hålla företag med svårigheter vid liv på konstgjord väg med risk för att nödvändiga strukturanpassningar på den inre marknaden motverkas eller blir otillbörligt försenade och att bördorna för sådana justeringar flyttas över till livskraftiga bolag. Räddnings- och omstruktureringsstöd kan emellertid vara berättigade, till exempel på grundval av sociala eller regionalpolitiska överväganden; och huvudsyftet med riktlinjerna är att uppnå en rimlig balans mellan sådana överväganden och skapandet av en gemensam marknad med fri och icke snedvridande konkurrens. 212. Syftet med räddningsstödet är att upprätthålla ett företags verksamhet temporärt medan en lämplig omstruktureringsplan utarbetas. Räddningsstöd får därför bara beviljas för en begränsad tidsperiod, vanligtvis inte längre än sex månader. Kommissionen ansåg att en garanti med en varaktighet på 18 månader som Spaniens regering beviljade bolaget Gutierrez Asunce Corporacion (Guascor) för marknadsmässiga lån inte uppfyller villkoren för att utgöra räddningsstöd. på särskilt villkor, 213. Enligt riktlinjerna ger kommissionen sitt samtycke till omstruktureringsstöd att stränga omstruktureringsstödet normalt skall vara av engångskaraktär. Stödet måste kopplas till en omstruktureringsplan som kan återställa företagets livskraft på lång sikt inom en rimlig tidsperiod och på grundval av realistiska antaganden om dess framtida driftsvillkor, så att det inte blir nödvändigt med ytterligare stöd. Kommissionen anser att detta är en ofrånkomlig förutsättning för godkännande av omstruktureringsstöd. 128 Mot bakgrund av att vissa tyska program för garanti och mjuka lån för räddning och omstrukturering av företag med svårigheter i princip inte utesluter upprepat stöd för sådan verksamhet till förmån för samma företag, förbehöll sig kommissionen rätten att undersöka sig. Eftersom omstruktureringsplanen för SANTANA Motor S. A. , en filial till SUZUKI Motor Corporation Group, var oklar och föga övertygande och inte syftade till att återställa företagets långsiktiga livskraft, kunde kommissionen på motsvarande sätt inte godkänna det stöd som Spaniens regering avsåg att bevilja enligt planen och beslutade att inleda ett undersökningsförfarande enligt artikel 93. 2 i Romfördraget. stöd var upprepade sådana för EGT C 368, 23. 12. 1994, s. 12. Se även gemenskapens riktlinjer för statligt stöd inom luftfartssektorn, EGT C 350, 10. 12. 1994, s. 5. 80 214. För att så långt möjligt undvika eventuella skadliga effekter för konkurrenterna är det ett villkor för att omstruktureringsstöd skall godkännas för företag som verkar inom sektorer med strukturell överkapacitet att det stödmottagande företaget minskar kapaciteten på ett verkligt och oåterkalleligt sätt. I sitt godkännande av otustrukt u ror ingsstöd till det Italienska (örcingot lör produkt ion av gödningsmedel, Kn i chom Ag r i col t u i a. ">. p. A. , I ade kommissionen tonvikten pä att företagets produktionskapacitet skulle minskas oåIerka I I e I i g t och beslutade dessutom att detta villkor för godkännande skall respekteras ända tills stödets effekter på konkurrenssituationen i gemenskapen inte längre har någon betydelse. Kommissionen kunde emellertid inte godkänna en statlig garanti för det spanska bolaget Guascor, eftersom bolagets omstruktureringsplan inte verkade sörja för kapacitetsminskningar i åtminstone en av dess produktsektorer inom vilken det finns en överkapacitet inom EG. Kommissionen kan inte själv införa ett villkor om privatisering av ett företag som erhåller stöd i omstruktureringssyfte. Ett åtagande från en medlemsstat om privatisering av det stödmottagande företaget kan vara en avgörande faktor när kommissionen skall bedöma bolagets framtida livskraft utan behov av ytterligare stöd. I sitt beslut över förenligheten av omstruktureringsstödet till den italienska gödningsmedelsproducenten Enichem Agricoltura S. p. A. , tog kommissionen således hänsyn till Italiens regerings åtagande att privatisera bolaget. 2. 7. Treuhandanstalt 215. I januari, fattade kommissionen beslut om de villkor som skall gälla under 1995 för privatiseringsstöd till de nya delstaterna. Sådana villkor hade tidigare definierats 1991129 och 1992no. Efter avvecklingen av Treuhandanstalt beslutade kommissionen att de förfaranden och bedömningskriterier som tillämpas för privatisering 1995 bör ligga mera i linje med de som tillämpas för andra medlemsstater. Efter övergångsåret 1995 skall det inte längre finnas några speciella regler. Kommissionen undersökte flera enskilda fall av stöd till privatisering av bolag i de nya delstaterna. Avgjort viktigast var privatiseringen av de petrokemiska anläggningarna hos BSL (Buna, Sächsische Olefinwerke, Leuna) av Dow Chemical. I november fattade kommissionen ett slutgiltigt beslut och tillät ett stöd på 5 miljarder ecu (9,5 miljarder DEM) för omstrukturering av BSL som ett integrerat komplex. 3. Regionalstöd 2 16. Kommissionen fortsatte sin förnyade granskning av systemen i kraft, av systemens utformning och av kartorna över områden som är berättigade till regionalstöd (enligt principerna om att en minskande andel av befolkningen skall omfattas och om att konsekvens skall råda visavi strukturfondskartorna). Beslut antogs för Nederländerna, Belgien (utom Hainaut), Spanien och Italien. Uppgiften att se över kartorna över stödområden är därmed praktiskt taget avslutad, ett land återstår. För de tre länder som anslöt sig till gemenskapen den 1 januari 1995 (Österrike, Sverige, Finland) godkände kommissionen kartorna som år 1994 hade fastställts av EFTA: s Höga myndighet inom ramen för det ekonomiska samarbetsområdet. Kommissionen fortsatte också att, ur synpunkten förenlighet med artiklarna 92 och 93 i fördraget, granska strukturfondernas ingripanden för att främja olika mål och gemenskapsinitiativ. 129 130 Tjugoförsta konkurrensrapporten, punkt 249. Tjugoandra konkurrensrapporten, punkt 349. D - Förfaranden (klagandens rättigheter) 217. I sin dom av den 28 september 1995 i mål T-95/94 SYTRAVAL mot kommissionen, upphävde förstainstansrätten kommissionens beslut av den 31 december 1993 som tillbakavisade ett klagomål beträfiande ett förmodat statligt stöd till "Sécuripost" , ett dotterbolag till det statligt ägda franska postverket, som verkar på konkurrensutsatta marknader. Förstainstansrätten ansåg att kommissionen anförde otillräcklig argumentering för tillbakavisandet av en serie av påståenden från de klagande parterna rörande att staten via det franska postverket skulle ha behandlat Sécuripost på ett prioriterat sätt. för statligt rättigheter Denna dom får betydelse genom förstainstansrättens uttalanden om klagandens stöd. i förfarandet Förstainstansrätten klargör att kommissionen måste undersöka alla påståenden från de klagande parterna objektivt och fullständigt och att kommissionen inte kan lägga bevisbördan när det gäller förefintligheten och (o)förenligheten av det statliga stödet på den klagande. I annat fall skulle det krävas av de klagande parterna att de skulle skaffa sig information till stöd för sina påståenden som de i de flesta fall inte skulla kunna erhålla utan kommissionen som mellanhand. Därför kan kommissionen inte försvara bristen på argument eller misslyckandet at t undersöka vissa påståenden genom att hänvisa till att rie klagande kommit med sä knapphändig information. Slutsatserna i fallet SYTRAVAL bekräftar förstainstansrättens dom av den 18 september 1995 i mål T-49/93 SIDE mot kommissionen. 218. Kommissionens förfarande för undersökning av statliga stödåtgärder karaktäriseras av två steg, det vill säga den förberedande undersökningen av åtgärden och därefter inledandet av förfarandet enligt artikel 93. 2 i Romfördraget i fall där kommissionen, efter den förberedande undersökningen, fortfarande tvivlar på åtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden. Fördraget föreskriver ett förfarande där man inbjuder tredje man att komma med sina synpunkter i ett förfarande som inleds enligt artikel 93. 2 - detta gäller dock inte den förberedande undersökningen. Om ett stöds förenlighet med den gemensamma marknaden kan fastställas utan ytterligare undersökning, förefaller det inte vara nödvändigt att dra in tredje man innan kommissionen fattar sitt beslut. Kommissionen har därför haft som konsekvent praxis att inte bevilja tredje man en rätt att bli hörd, inklusive de klagande parterna, under den förberedande undersökningen. Domstolen har stött denna ståndpunkt i ett antal domar111. När det galler kravet, pä att objektivt och fullständigt undersöka alla påståenden som t ramställts av de klagande parterna och al t anföra skälen för sitt beslut i fallet SYTRAVAL ålägger förstainstansrätten dessutom kommissionen en skyldighet, under vissa omständigheter, att inleda ett kontradiktoriskt förfarande med de klagande i fall som innefattar svåra frågor om vissa åtgärder kan betecknas som statligt stöd, även innan förfarandet enligt artikel 93. 2 har inletts. Eftersom denna dom verkar ålägga kommissionen extra förpliktelser vid dess undersökning av klagomål i fall som ger uppphov till tvivel om huruvida det är fråga om statligt stöd eller inte och verkar gå emot Domstolens fastslagna rättspraxis, har kommissionen överklagat denna dom till domstolen. Se särskilt mål nr 84/82, Tyskland mot. Kommissionen, REC 1984, s. Mbl. E - Statistiska uppgifter 2L9. Under årets gång registrerade kommissionen 680 stöd eller om ändringar i befintliga stöd och 113 fa stöd13?. Under samma period beslutade kommissionen i göra någon invändning. I 57 fall beslutade kommis förfarandet enligt artikel 93. 2 i Romfördraget eller i beslut 3855/91/EKSG. Detta slag av fördjupad grans t Lll 22 positiva slutliga beslut, 9 negativa slut vlllkorade slutliga beslut. Slutligen beslutade föreslå lämpliga åtgärder enligt artikel 93. 1 i anledning av 6 befintliga stöd. anmälningar om nya 11 av icke anmälda 504 fall att inte sionen att inleda enligt artikel 6. 4 kning ledde bl. a. liga bes I ut och 5 kommissionen att Romfördraget med Diagram 1 : Nya fall år 1995 900 800 700 600 500 400 300 200 100 0 nHHHHjH 16 68 510 1 1994 1995 10 113 680 O Omprövat stöd •Stöd som ej anmälts Cl Anmält stöd Uppgifterna omfattar inte stöd inom sektorerna jordbruk, fiske, transporter och kol. 8J Diagram 2 Beslut fattade av kommissionen 1991 1992 1993 1994 1995 Tabell 1 : Antal beslut per medlemsstat Österrike Belgien Danmark Tyskland Grekland Spanien Finland Frankrike Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Sverige Förenade kungariket 22 15 17 209 9 110 2 51 3 93 1 34 12 6 35 EUROPEISKA UNIONEN 619 84 V - Internationell verksamhet A - Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 220. Efter Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen den 1 januari 1995, var Norge och Island de enda EFTA-stater som var signatärer av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet). Den 1 maj 1995 anslöt sig även Liechtenstein. De regler om samarbete i konkurrensfrågor som följer av EES-avtalet och kompletteras av mekanismer för informella, men systematiska, samråd som EFTA:s mellan infördes övervakningsmyndighet151, har upprätthållits med dessa tre länder. kommissionen samförstånd och i Dessutom har, i enlighet med ,i r I i ko I 172 i Ans lut n i tigs l ord r agd lur Österrike, Finland och !!vc r i gr11'1, de ätenden sum gäl Ici d" nya medlemsstaterna och var anhängigu vid EFTA::; övervakningsmyndighet lämnats över till kommissionen (närmare 80 ärenden enligt artikel 53 54 i EES-avtalet och runt 400 ärenden om stöd). B - Central- och Östeuropa, de baltiska staterna, de nya oberoende staterna och medelhavsländerna 1. Central- och Östeuropa 221. Vid Europeiska rådet i Essen i december 1994 betonades betydelsen inte bara av konkurrenspolitiken, utan även av att dess genomförande underlättas som en del av den förberedande strategin inför anslutningen av de associerade central- och östeuropeiska länderna135. Bland annat fick kommissionen, tillsammans med medlemsstaterna, i uppdrag att sammanställa ett program för utbildning i konkurrenspolitik. Kommissionen och medlemsstaternas myndigheter har haft flera möten och lyckats förbättra samordningen av sina åtgärder och inleda en betydelsefull gemensam åtgärd. Tjänstemän frän de sex associerade central- och östeuropeiska länderna och de baltiska staterna genomförde en två veckor läng gemensam utbildningspraktik vid GD IV i september (finansierad genom PHARE-programmet) och besökte sedan enskilt en nationell, konkurrensmyndighet i EU-medlemss ta terna. Deltagarna var mycket nöjda med arrangemanget. Det tekniska biståndet enligt PHARE-programmet har hittills huvudsakligen gällt olika aspekter på konkurrensreglerna i artikel 85- 86. Under 1996 kommer det att koncentreras på monopol, exklusiva rättigheter och statligt stöd samt särskilt uppmärksamma hur lagstiftningen kan verkställas på ett effektivt sätt. Kommissionens vitbok136 innehåller riktlinjer för integrationen av de central- och östeuropeiska länderna, betonar vikten av en livskraftig konkurrenspolitik för ekonomier som befinner sig i ett övergångsstadium samt fastställer fyra pelare (artikel 85-86, koncentrationer, statligt Tjugoandra rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 85-89 och Tjugofjärde rapporten, punkt 399. EGT C 2i:i , 29. B. 19<M. Kur op. i. i vt ,i I en wd Ktiiii. in i en , Tjeckien, Hu I g. i r i en och :; I ov. i k i en Ir. tdde 1 kt. ill d>n I februari I')'>!>. Avi. ilen ined 1'olen och ( J t n |f • t ri Ir. idde i kr. Ml den I lehru. iri I't'tl. he materiella konkii 1 t ens r eg ) er n. i i avtalen ,ir i princip desamma nom i Horn I or d r age 1. :;<• T juqof j. trde rapporten om konkii r. renspol il i. ken, punkl 401. Kommissionens vitbok om förberedelse av de associerade länderna i central- och» Östeuropa för integrering i Europeiska unionens inre marknad (maj 1995), godkänd av Europeiska rådet i Cannes i juni 1995. 85 stöd och statliga monopol/exklusiva rättigheter) för tillnärmning av sådan lagstiftning som de associerade länderna bör införa. Stora framsteg har gjorts inom det område som omfattas av konkurrensreglerna i artikel 85-86 och alla utom ett av de associerade länderna har en konkurrensmyndighet. Vid anslutning kommer dessa länder att godta hela gemenskapens regelverk och fram till dess erbjuds tekniskt bistånd. Vad gäller genomförandebestämmelserna för Europaavtalen, häller de som gäller konkurrensreglerna på att antas av associeringsråden. Ett förslag om en uppsättning regler för statligt stöd håller på att diskuteras. Ett land har godtagit regeluppsättningen och det formella godkännandeförfarandet har inletts. Ett annat land har meddelat sitt instämmande. Kommissionen har gjort en stor insats för att upplysa alla ekonomiska aktörer i dessa länder om konkurrenspolitiken. Vid konferensen i Brno i april 1995 talade generaldirektören för konkurrens till en bred publik, inbegripet tjänstemän på konkurrensområdet och företrädare för näringslivet, om konkurrenspolitikens internationella dimension och vikten av samarbetet mel lan de nat i one I la konku rrensmynd ïghol e mu. Vid Vi. seg rad-konferensen den 19-21 juni L995 diskuterade direktörerna vid de central- och östeuropeiska ländernas konkurrensmyndigheter och tjänstemän från GD IV de särskilda konkurrensproblemen för ekonomier i ett övergångsskede och även samverkan mellan politiken för det område som omfattas av artikel 85-86 i fördraget och politiken för statligt stöd. Man kom överens om ett gemensamt åtgärdsprogram. Bland annat kom man överens om att upprätta ett nät för elektroniskt datautbyte. Under hösten besökte generaldirektören för konkurrens Bulgarien och diskuterade frågor rörande statligt stöd och monopol. 2. Baltiska staterna, Slovenien och de nya oberoende staterna 222. Frihandelsavtalen (FTA), som innehåller samma konkurrensregler som Europaavtalen med de central- och östeuropeiska länderna, trädde i kraft den 1 januari 1995 som en del av den förberedande strategin inför anslutningen av de baltiska staterna (Estland, Lettland, Litauen). Frihandelsavtalen kommer snart att ersättas av Europaavtal som undertecknades i juni 1. 995. Dessa tre stater måste nu uppfylla samma villkor för att ingå i den förberedande strategin inför anslutningen som EU har utvecklat för de central- och östeuropeiska länderna. Vad gäller genornförandebestämmelserna föres Läs de baltiska staterna samma uppsättning regler som de central- och östeuropeiska länderna. Ett land har anmält att det i princip godtar både reglerna om företag och dem om statligt stöd. Förhandlingar om ett Europaavtal pågår med Slovenien. konkurrensreglerna Partnerskaps- och samarbetsavtal har undertecknats med Ryssland, Ukraina, Vitryssland, Kazakstan, Kirgizistan och Moldova. Även om de överenskomna är mindre strikta än de i Europaavtalen, omfattar de även en klausul om tillnärmning av lagstiftning. Samarbetet har inletts, särskilt genom tekniskt bistånd enligt programmet. TACIS. Genom detta program erbjöds finansiering av ryska en konkurrensmyndigheten vice generaldirektören för GD IV deltog. En arbetsgrupp med Ryssland sammanträdde i maj och återigen i december. Den gick igenom olika sätt att inleda det praktiska genomförandet av partnerskaps- och samarbetsavtalet. 1995 i Moskva, i vilken konferens hösten internationell organiserad den av 86 3. Medelhavsländerna och Mercosur 223. Associeringsavtal har undertecknats med Tunisien, Marocko och Israel och liknande avtal håller för närvarande på att förhandlas fram med Jordanien, Egypten och Libanon. Dessa innehåller eller väntas innehålla likadana konkurrensregler som Europaavtalen. Avtalet om upprättande av en tullunion med Turkiet, vilket är undertecknat och häller på att ratificeras, innehåller extremt stränga skyldigheter att tillnärma lagstiftning, särskilt konkurrenslagstiftning, vilka måste uppfyllas inom angivna perioder. Det bör noteras att i alla dessa bilaterala avtal eftersträvas en harmonisering av politiken. Detta är förenligt med expertgruppens rekommendationer om konkurrenspolitik i den nya handelsordningen (se nedan). Med Mercosur pågår förhandlingar som berör vissa konkurrensfrågor. C - Nordamerika 224. Avtalet mellan Europeiska gemenskaperna och Förenta staternas regering om tillämpningen av deras konkurrensbestämmelser godkändes av Europeiska rådet den 10 april 1995. Samtidigt godkände rådet lydelsen av en skrivelse som riktar sig till Förenta staterna och förklarar Europeiska gemenskapernas tolkning av vissa bestämmelser i avtalet1w. I denna skrivelse, som återspeglar lydelsen av kommissionens uttalanden till rådet, klargjordes två frågor. For det första tär kommissionen inte moddela de ame r i kan. '; ka konkurrensmyndigheterna sådan information som omfattas av artikel 20 i förordning nr 17 eller av motsvarande bestämmelser i andra förordningar på konkurrensområdet,om den berörda källan inte uttryckligen medgivit det. För det andra säkerställer parterna att konfidentiell information som tillhandahållits av endera parten förblir konfidentiell och varje part skall med alla lagliga medel förhindra att sådan information sprids. Kommissionen skall, efter anmälan till de amerikanska konkurrens- myndigheterna, underrätta den eller de medlemstaterna, vars intressen påverkas, om anmälningar som de amerikanska konkurrensmyndigheterna sänt till kommissionen, och efter samråd med dessa skall kommissionen också underrätta den eller de medlemsstaterna om eventuellt samarbete eller eventuell samordning av genomförandeätgärder. Vad det senare beträffar skall dock kommissionen respektera en begäran frän de amerikanska myndigheterna om att inte sprida den konfidentiella information som de tillhandahåller i fall då det är nödvändigt att säkerställa att informationen förblir konfidentiell. Medlemsstaternas godkännande av avtalet medförde den politiska tyngd och den rättssäkerhet som är nödvändig för en intensifiering av samarbetsträvandena mellan EG och USA. USA fortsatte att regelbundet lämna in anmälningar enligt avtalet till EG, och sammanlagt inkom 35 stycken (21 från justitieministeriet och 14 från den amerikanska handelskommissionen), varav 21 gällde koncentrationsärenden. Antalet anmälningar från EG till USA tilltog igen efter den 10 april efter ett kort avbrott på grund av osäkerhet vad gäller avtalets juridiska ställning i förhållandena till EGT L 95, 27. 4. 1995 rättat i EGT L 131, 15. 6. 1995. gemenskapslagstiftningen138. EG gjorde 43 anmälningar till USA under 1995 och 30 av dessa gällde koncentrationsärenden. De halvårsvisa bilaterala mötena på hög nivå mellan kommissionen och de amerikanska konkurrensmyndigheterna återupptogs den 13 november efter ett uppehåll på två år. Diskussionerna gällde i första hand det nuvarande bilaterala samarbetets effektivitet och man indentifierade ett flertal områden som behöver studeras närmare. Man diskuterade även framtida bilateralt och multilateralt samarbete med utgångspunkt i expertgruppens rapport om konkurrenspolitik i den nya handelsordningen och i det faktum att USA 1994 antog en lag om bistånd vid konkurrenslagstiftning internationellt ("International Antitrust Enforcement Assistance Act"). En väsonllig del av mötet ägnades även marknader för' innovât ioner och dera:; förhållande ti I I kon ku r i enspo 1 it ikon. upprätthållande av Den 23 januari bemyndigade rådet kommissionen att inleda förhandlingar med Canada om ett bilateralt samarbetsavtal på konkurrensområdet1 !,). En första förhandlingsrunda genomfördes den 27 januari 1995, då goda framsteg gjordes vad gäller utformningen av ett utkast till avtal. Utkastet till avtal diskuterades av rådets arbetsgrupp för ekonomiska frågor den 6 mars. Förhandlingarna väntas kunna avslutas under första halvåret 1996. Ett informellt möte mellan kommissionen och den kanadensiska byrån för konkurrenspolitik hölls den 14 november för utbyte av åsikter om utvecklingen av konkurrenspolitiken i EU och Canada den senaste tiden. D- Japan 225. GD IV och den japanska konkurrensmyndigheten JFTC (Japanese Fair Trade Commission) fortsatte att upprätthålla nära förbindelser under 1995. Den 22 november hölls i Tokyo det tredje seminar i (it som de tvä konkurrensmyndigheterna hade organiserat gemensamt. Vid seminariet behandlades dels konkurrenspolitikens roll i en världsomfattande ekonomi, dels dess tillämpningsområde. Det årliga bilaterala ' mötet mellan GD IV och den japanska konkurrensmyndigheten ägde rum den 24 november. De två konkurrensmyndigheten behandlade frågor om de bilaterala förbindelserna och ämnen av gemensamt och internationaliseringen av konkurrensreglerna. Parterna redogjorde likaså för de huvudsakliga utvecklingarna vad gäller lagstiftning och genomförandet av konkurrensreglerna i sina respektive områden. intresse, som avregleringen Dessutom intensifierades såväl de formella som de informella kontakterna med de japanska myndigheterna under 1995. Därigenom kunde GD IV, inom ramen för den " avregleringsplan" som den japanska regeringen antog i maj, framföra sina önskemål på konkurrensområdet, vilka bestod av en mer omfattande och skärpt tillämpning av konkurrensreglerna, upphävande av så gott som alla undantag till dessa regler och en förstärkning av konkurrensmyndigheten (JFTC). 138 Vi<> Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 413. Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 414. E - Australien och Nya Zeeland 22 6. Kontakt cul med Australien upprätthölls vid tät antal I i lll. il len under J995. Vid (i(\';s,. i informella möt en diskuterades don pol il isku utvecklingen i EU och Australien, särskilt i fråga om avrogj or. i ng och reformen av den australiensiska konkurrenslagen. F - Multinationella organisationer och andra internationella frågor 1. OECD 227. GD IV deltog aktivt i OECD:s arbete i konkurrensfrågor. De ämnen som huvudsakligen berördes var tillnärmningen av lagstiftning, det internationella samarbetet och förhållandet mellan konkurrenspolitiken och den internationella handelspolitiken i samband med liberaliseringen av handeln. Även tillämpningen av konkurrensreglerna inom de avreglerade sektorerna (telekommunikation och sjötransport) behandlades och slutligen fördjupade man sig i vissa särskilda eller sektoriella aspekter pä genomförandet av konkurrenspolitiken ("failing firm"- försvaret och "efficiency"-försvaret, vertikal integration inom fiimsektorn, konkurrenspolitik och miljöpolitik). GD IV företräder kommissionen i arbetsgruppen för offentliga stödåtgärder under OCED:s industrikommitté. GD IV fortsatte att med sin sakkunskap bidra till OECD:s pågående undersökning av offent Liga stödåtgärder inom tillverkningssektorn. 2. W TO 228. Förhandlingarna om de sektorer för vilka inga avtal kunde ingås i slutet av Uruguayrundan pågår aktivt, särskilt i fråga om grundläggande teletjänster. Europeiska unionen lämnade in ett förslag inom ramen för förhandlingarna i vilket unionen insisterar på en tidsplan för den yttre avregleringen som är förenlig med den avreglering som genomförs inom Europeiska unionen samt garantier för oberoende. Inom området för statligt stöd godtog alla medlemsstaterna kommissionens förslag till ett gemensamt förfarande för anmälan och rapportering till kommissionen och Världshandelsorganisationen, vilket ändrar det befintliga standardiserade systemet för anmälan och årlig rapportering av statligt stödM". Till följd riv denna ändring sker den anmälan av subventioner som krävs i WTO-avlalel om siibvonl ioner och ut. jämn i ngsä l gä rdor och den ovan nämnda ärliga rapporteringen i el I steg. Kommissionen är övertygad om att detta nya förfarande kommer at t minska den administrativa belastningen på medlemsstaterna och säkerställa en hög grad av öppenhet. 3. UNCTAD 229. GD IV deltar fortfarande aktivt i UNCTAD:s arbete beträffande handelsbegränsande åtgärder. Framför allt deltog generaldirektoratet i Förenta Nationernas tredje konferens om översyn av samtliga UNCTAD:s principer och regler på området. Kommissionens skrivelse SG(94) D/2484, 22. 2. 1994. D/20500, 2. 8. 1995, ersätter kommissionens skrivelse 4. Internationellt samarbete till närmare utsikterna 230. Den expertgrupp som Karel Van Miert sammankallade 1994 för att diskutera mellan ett konkurrensmyndigheter lade fram sin rapport i juli 1995141. Rapporten innehöll ett antal rekommendationer. Efter att översiktligt ha undersökt internationell konkurrensmyndighet och världsomfattande konkurrensregler, bedömde gruppen att detta var orealistiskt på kort eller medellång sikt. I stället ansåg de att man skulle börja med att införa tillräckliga konkurrensregler i de länder som ännu inte har några. För detta ändamål rekommenderade gruppen att de länder som redan har erfarenhet på området skulle bistå de övriga. möjligheten samarbete upprätta att en Gruppen föreslog ett tillvägagångssätt där två metoder kombineras och löper parallellt. För det första rekommenderade den att det bilaterala samarbetet mellan konkurrensmyndigheter skulle förstärkas med i första hand ett fördjupat samarbete med USA och en utökning av det bilaterala samarbetet med andra partnerländer. Den andra och viktigaste av gruppens rekommendationer var att en ram för plurilateralt samarbete skulle utarbetas, eftersom gruppens anser att även om det bilaterala samarbetet stärks, så kan det inte lösa alla de problem som konkurrensmyndigheterna står inför eller ge den styrka och effektivitet som krävs för att genomdriva konkurrensreglerna på marknader i tredje land. Det plurilaterala avtalet skulle omfatta det som redan ingår i de bilaterala avtalen samt en minimiuppsättning konkurrensregler, en bindande bestämmelse om aktiv hövlighet och en effektiv och progressiv medlingsmekanism. Den 17 juli godkände kommissionen att rapporten lades fram för rådet och Europaparlamentet i syfte att inleda diskussioner med unionens viktigaste samarbetsparter och inom de berörda internationelfa organisationerna. för medlemsstaternas Vid ett möte med generaldirektörerna konkurrensmyndigheter den 17 oktober 1995 träffades en överenskommelse om att en arbetsgrupp skulle inrättas med uppgift att studera de tekniska aspekterna av vissa av gruppens rekommendationer. Denna rapport har även presenterats for Europaparlamentet, rådets särskilda kommitté enligt artikel 113 och till vara samarbetsparter inom OECD. Den första reaktionen var positiv. Konkurrenspolitik i den nya handelsordningen : förstärkning av internationellt sanujr b',t:e och internationella regler, KOM(95) 359 slutl. VI - Informationspolitik 231. Under 1995 fortsatte kommissionen att aktivt informera allmänheten om konkurrenspolitiken. Liksom tidigare utgjorde pressmeddelanden om konkurrensrelaterade frågor nästan en tredjedel av kommissionens sammanlagda informationsutbud. Med sina begränsade resurser besvarade GD IV:s i n t o r ma t ionst jänsl (Cellule Inhumai ion) under föregående är över 1000 frågor trän allmänheten genom att sanda relevant dokumentation eller genom att ge användbara räd. På grund av resursbrist besvaras de flesta förfrågningar sedan slutet av 1995 med standardbrev som innehåller en aktuell förteckning över gemenskaps publikationer om konkurrens som är tillgängliga för allmänheten1,12 (vilken omfattar studier och tal av personal på GD IV). GD IV offentliggjorde under 1995 i samarbete med publikationsbyrån flera referensböcker om konkurrensrätt och EC Competition Policy Newsletter som utkommer tre gånger per år (och för närvarande trycks i 17 000 exemplar) etablerade sig som den huvudsakliga källan till information inom området. För 1996 förbereds ffera nya publikationer och GD IV planerar att lägga in uppgifter på EUROPA, de europeiska institutionernas värddator på World Wide Web1,13. information För mera över gemenskapspublikationer om konkurrens som är tillgängliga för allmänheten, var vänlig kontakta GD TV:s Cellule Information, C150 00/158, Wetstraat, 200 rue de la Loi, B-1049 Bryssel, tel. +32 2 295 76 20, fax. +32 2 295 54 37, Elektronisk post: X400: c=BE, a=RTT, p=CEC, o=DG4, s=INF04, Internet: Info4ödg4. cec. be förteckningen för att få den senaste och http://www. cec. lu 91 Bilaga: Ärenden som tas upp i rapporten 1. Artiklarna 85 och 86 och artikel 90 Ärende Aéroport de Bruxelles National. Atlas-Phoenix ATR/BAe BASF/Accinauto Coapi Gas Interconnector ICG/CCI Morlaix Inmarsat-P Lufthansa/SAS '_ Omnitel Pronto Italia Organon Pel ikan/Kyocera TACA Unilever/Mars Van Marwijk/FNK-SCK Vebacom 2. Koncentrationskontroll Ärende ABB/Daimler Benz Crown Cork and Seal/Carnaud MetalBox Glaxo/Wellcome Lyonnaise des Eaux /Northumbrian Water Kapitel 120 57 6 16 2 36 89 82 40,43 59 77-78 109 37-38 87 73 40,41 4 0,4a 111 Kapitel 139 141 142 145 Mercedes Benz/Kässbohrer 135,137 Nordic Satellite Distribution Orkla/Volvo Perrier Repola Corporation/Kymmene RTL/Veronica/Endemol Siemens/Italtel Swissair/Sabena 133 140 147 144 134 135-136 76,143 92 3. Statligt stöd Ärende Air France AOM BSL (Buna, Sächsiche Olef inwerke, Leuna) CGM Chrysler Crédit Lyonnais DAF Belgium DAF Netherlands Det danska energiprogrammet EM-Filature Energiskatter i Nederländerna Enichem Agricultura S. p. A. Ferries Golfo De Viscaya Ferrovie dello Stato S. p. A. Fiat Mezzogiorno Ford Genk Ford Valencia Ford/VW Setubal Former för sysselsåttningsstöd i Sverige Guascor (Gutierrez Asunce Corporacion) Institutet för näringslivsutveckling i Andalusien Kimberley-Clark Lech-Stahlwerke GmbH Leuna-Werke GmbH Lisnave Lufthansa Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH NedCar-Volvo/Mitsubishi Opel Austria Opel Eisenach Postväsendet i Frankrike ROSCOs Rover Santana Motor SA SEAT-Volkswagen Skodonssektorn i Italien 93 Kapitel 177, L7M 181 215 185 171 197 16 8 168 2 02, 2 06 159 206 159, 214 184 189 171 167 169 171 202 212 159 158 159 162 159 180 160 171 169 171 198 189 171 213 168 203 Siemens Nixdorf AG/Mainz SNF Swissair-Sabena Sytraval TAP Textilwerke Deggendorf GmbH mot kommissionen 157 171 179 217 177 154 Tubacex 157, 160 94 ISSN 1024-4506 KOM(96) 126 slutlig DOKUMENT SV 08 Katalognummer : CB-CO-96-135-SV-C ISBN 92-78-01881-3 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg ^c