Retaule de Sant Vicenç

Context: A principis del segle XIV apareix l'activitat pictòrica a terres de la Corona d'Aragó amb especial influència italiana i, encara que es continua fent la pintura mural, es promouen grans produccions de retaules encarregats per comitents tant per part de la reialesa com per part eclesiàstica. En aquests retaules es fan narracions realistes de fàcil interpretació sobre les vides de Crist, Maria i de sants. El primer artista conegut relacionat amb el mestre italià Giotto és Ferrer Bassa (1285 - 1348) que va treballar per als reis Alfons el Benigne i Pere el Cerimoniós i, a més a més, va realitzar obres al monestir de Pedralbes i a la capella Reial de Barcelona, a la catedral de Lleida i a València, va ser potser el primer autor en qui es pot apreciar a les seves obres el caràcter de l'escola senesa.[8] El seu fill Arnau Bassa va realitzar l'any 1346, amb el mateix estil, un retaule per a la capella de Sant Marc de la catedral de Barcelona, actualment a la Col·legiata Basílica de Santa Maria de Manresa.[9]

Answer: A principis del segle XIV

Question: Quan apareix l'activitat pictòrica a la Corona d'Aragó?

Answer: narracions realistes de fàcil interpretació sobre les vides de Crist, Maria i de sants

Question: Què es representa en els retaules?

Answer: Ferrer Bassa

Question: Qui és el primer artista conegut relacionat amb Giotto?

Answer: Alfons el Benigne i Pere el Cerimoniós

Question: Per a quins reis va treballar Ferrer Bassa?

Answer: Arnau Bassa

Question: Com es deia el fill de Ferrer Bassa?

Context: L'autor del retaule és anònim i és conegut com el mestre d'Estopanyà, i només se li atribueix aquesta obra. La seva procedència ha estat un tema qüestionat: una atribució possible és de l'aragonès Ramon Torrent, la defunció del qual es va produir el 1325,[3] i una altra l'identifica amb l'artista Bernat Pou, actiu durant els primers anys del segle XIV a la ciutat de Balaguer.[4] A causa de la similitud de l'obra amb l'estil de Giotto es va arribar a dues conclusions: que l'artista que havia realitzat el Retaule de Sant Vicenç havia d'haver-se format a Itàlia, i que els documents relacionats amb la possible autoria de l'aragonès Torrent i el català Pou entraven en contradicció a causa de les dates dels contractes de les seves obres i l'atribuïda al retaule, per la qual cosa ambdós foren descartats com a autors. És per això que es va associar el retaule a un artista molt probablement d'origen italià. Josep Gudiol i Cunill també ho precisà i l'assenyà com a procedent de Florència, teoria que va seguir més tard Josep Gudiol i Ricart per adjudicar l'obra a un autor toscà resident a Lleida a mitjan segle xiv. Totes aquestes teories van ser confirmades per part de Joan Ainaud de Lasarte quan va tractar d'identificar el mestre d'Estopanyà amb un pintor anomenat Ròmul de Florència que es troba documentat a Osca, on l'any 1367 va rebre un encàrrec per a la realització d'un retaule per part dels dominics d'aquesta ciutat.[5] Mayer, anteriorment, havia datat la peça entre 1340 i 1350.[6]

Answer: entre 1340 i 1350

Question: En quin període havia datat Mayer la peça?

Answer: Balaguer

Question: A quina ciutat va estar Bernat Pou actiu els primers anys del segle XIV?

Answer: Joan Ainaud de Lasarte

Question: Qui va confirmar totes les teories?

Context: Per la seva relació amb la pintura posterior influïda per Giotto di Bondone es creu que l'autor era pròxim al cercle de Jacopo del Casentino, pintor miniaturista actiu a Florència durant la primera meitat del segle XIV i en les obres del qual es reconeix la influència de Taddeo Gaddi, seguidor de Giotto. A la taula central de sant Vicenç també s'hi han trobat afinitats amb algunes obres de Bernardo Daddi, mort el 1348, com per exemple les imatges de santa Caterina i d'un sant Pau procedent del convent de San Paolino de Florència datat de l'any 1333. Josep Gudiol i Ricart li ha donat alguna aproximació a altres obres catalanes com el Retaule de Sant Francesc de Castelló de Farfanya i la taula de la Coronació de la Mare de Déu conservada al Museu Nacional d’Art de Catalunya.[17]

Answer: pintor miniaturista

Question: Qui era Jacopo del Casentino?

Answer: afinitats amb algunes obres de Bernardo Daddi

Question: Què s'ha trobat a la taula central de sant Vicenç?

Answer: 1348

Question: Quan va morir Bernardo Daddi?

Answer: Museu Nacional d’Art de Catalunya

Question: On es conserva la taula de la Coronació de la Mare de Déu?

Context: El panell central representa la imatge majestuosa de sant Vicenç vestit amb la dalmàtica de diaca amb adorns gravats en or igual que el nimbe. A les mans sosté els atributs de la palma del martiri i el llibre de l'Evangeli. A la part inferior hi apareixen, de mida diminuta, els comitents: un cavaller vestit amb malla que sosté el pavès i un frare dominicà; tots dos es troben en oració, de genolls i de perfil.[2]

Answer: la imatge majestuosa de sant Vicenç

Question: Què representa el panell central?

Answer: amb la dalmàtica de diaca amb adorns gravats en or igual que el nimbe

Question: Com anava vestit sant Vicenç?

Answer: l'Evangeli

Question: Quin llibre sosté en les mans sant Vicenç?

Answer: A la part inferior

Question: On apareixen els comitents?

Answer: diminuta

Question: Quina mida tenen els comitents?

Context: El panell lateral esquerre (vist des de l'espectador) està dividit en sis registres quadrats de mida idèntica. Les escenes comencen amb la sortida d'Osca de Vicenç acompanyat pel seu mestre, el bisbe de Saragossa Valeri; s'aprecia en un edifici de la part posterior el nom d'«OSCA». Al següent registre apareix el bisbe donant el diaconat a Vicenç a la ciutat de «ÇARAGOÇA», com es llegeix en la inscripció d'aquest quadre. En les dues següents escenes s'hi aprecia la captura dels religiosos pels soldats del prefecte Dacià, que està representat amb una cama damunt l'altra, la qual cosa en simbolitza el poder; els acusats apareixen novament encadenats i són portats també en presència de Dacià. En aquestes dues últimes escenes de la taula es pot llegir repartida la llegenda «VALE» «NCIA», lloc on Sant Vicent serà martiritzat.[14]

Answer: sis

Question: En quants registres està dividit el panell lateral esquerre?

Answer: quadrats de mida idèntica

Question: Com són els registres?

Answer: el bisbe de Saragossa Valeri

Question: Qui acompanya en l'escena la sortida d'Osca de Vicenç?

Answer: en un edifici de la part posterior

Question: On s'aprecia el nom d'«OSCA»?

Answer: la llegenda «VALE» «NCIA»

Question: Què es pot llegir en les dues últimes escenes de la taula?


Setge

Context: Si l'objectiu principal d'una campanya no era la conquesta d'una ciutat en particular, es podia passar de llarg i deixar-la tranquil·la. La campanya hitita contra el regne hurrita de Mitanni (segle xiv aC) va deixar de banda la ciutat fortificada de Karkemish. Quan l'objectiu principal de la campanya va quedar complert, l'exèrcit hitita retornà a Karkemish i la ciutat caigué després de vuit dies de setge. El més conegut setge assiri de Jerusalem (segle viii aC), finalitzà quan els israelites van oferir regals i tributs als atacants, segons compten els relats assiris, o quan el campament assiri va ser colpejat per una plaga, segons la versió de la Bíblia.

Answer: Si l'objectiu principal d'una campanya no era la conquesta d'una ciutat en particular

Question: Quan es podia passar de llarg d'una ciutat i deixar-la tranquil·la?

Answer: contra el regne hurrita de Mitanni

Question: Contra qui anava la campanya hitita?

Answer: retornà a Karkemish

Question: Què va fer l'exèrcit hitita quan l'objectiu de la campanya va quedar complert?

Answer: vuit

Question: En quants dies de setge va caure Karkemish?

Context: Durant el Renaixement i a l'edat moderna, els setges van dominar la forma de guerra a Europa fins al punt que Leonardo da Vinci, per exemple, va guanyar gran part del seu renom mitjançant el disseny de fortificacions en el seu estudi. Les campanyes medievals generalment es dissenyaven mitjançant una successió de setges. Tanmateix, a l'era napoleònica, l'ús cada vegada major de canons molt poderosos va anar reduint el valor de les fortificacions, de manera que ja en els temps moderns, les trinxeres van substituir a les muralles, i els búnquers van substituir als castells. Ja al segle xx la importància del setge clàssic va anar declinant a causa de l'arribada de la guerra mòbil. Una fortificació concreta va deixar de ser tan decisiva com ho era abans i, per això, tot i que encara es produeixen setges concrets, ja no són tan importants ni tan comuns com ho van ser abans, donats els canvis en els mitjans de guerra, i sobretot per la facilitat amb què avui en dia es poden dirigir grans volums de poder destructiu contra un sol objectiu estàtic.

Answer: mitjançant una successió de setges

Question: Com es dissenyaven generalment les campanyes medievals?

Answer: trinxeres

Question: Per què van ser substituïdes les muralles en els temps moderns?

Answer: grans volums de poder destructiu

Question: Què es pot dirigir avui en dia contra un sol objectiu estàtic?

Answer: l'ús cada vegada major de canons molt poderosos

Question: Què va reduir el valor de les fortificacions a l'era napoleònica?

Context: Aquest tipus d'actitud era una pràctica comuna en molts exèrcits. Una ciutat que es retia podia negociar per evitar el saqueig. Una ciutat que era presa per un setge o per l'assalt podria sofrir tremendes conseqüències, fins i tot durant el segle xix. El brutal saqueig de Jerusalem[15][16] al final de la Primera Croada sovint s'utilitza com a mostra del fanatisme religiós cristià de l'època i de barbàrie contra els musulmans, però en el fons no era diferent de l'acabament d'aquest tipus de setges. Jerusalem havia estat presa a l'assalt, com Visby el 1361, i el costum era que podia ser saquejada durant tres dies i tres nits, i els habitants podien ser violats o morts sense cap mena de traves. A més a més, era habitual que s'imposessin grans tributs; però, si la ciutat es rendia sense setge, podia quedar indemne.

Answer: negociar

Question: Què podia fer una ciutat que es retia per evitar el saqueig?

Answer: tremendes

Question: Com eren les conseqüències que podia sofrir una ciutat que era presa per un setge?

Answer: al final de la Primera Croada

Question: Quan es va fer el saqueig de Jerusalem?

Answer: 1361

Question: Quan havia estat presa a l'assalt Jerusalem?

Answer: indemne

Question: Com podia quedar la ciutat si es rendia sense setge?

Context: Un element molt important de l'estratègia del setge era si es permetria o no la rendició de la ciutat assetjada. Normalment era preferible permetre la rendició, tant per evitar baixes com per donar exemple a futures ciutats assetjades. Deixar que una ciutat es rendís, amb un petit cost en vides, era una solució molt més bona que massacrar brutalment la població després d'un llarg setge. És més, si un exèrcit tenia fama de matar i saquejar sense valorar la rendició, llavors els esforços defensius d'altres ciutats augmentaven.

Answer: si es permetria o no la rendició de la ciutat assetjada

Question: Quin era un element molt important de l'estratègia del setge?

Answer: tant per evitar baixes com per donar exemple a futures ciutats assetjades

Question: Per què normalment era preferible per als assetjadors la rendició al setge?

Answer: si un exèrcit tenia fama de matar i saquejar sense valorar la rendició

Question: Quan augmentaven els esforços defensius d'altres ciutats?

Answer: Deixar que una ciutat es rendís

Question: Quina solució era molt més bona que massacrar brutalment la població després d'un llarg setge?


Otello (Rossini)

Context: La font primària real utilitzada realment pel marquès Francesco Berio di Salsa per al seu llibret fou Othello ou le More de Venise, una tragèdia en cinc actes de Jean-François Ducis (1792), que porta un apèndix que diu «un dénouement heureux qu’on peut substituer au dénouement funeste» (un final feliç, que pot ser substituït per un fatal desenllaç). Quan es va realitzar Otello de Rossini a Nàpols el 1816, es va tancar amb l'assassinat de Desdemona i el suïcidi del Moro -el "fatal desenllaç"-. No obstant això, uns anys més tard, l'òpera per la seva primera actuació al Teatro Argentina de Roma, durant la temporada de carnaval de 1820, Rossini va introduir el "final feliç", d'acord amb una pràctica comuna de l'època (vegeu, per exemple, el "doble final" de Tancredi).[1]

Answer: Othello ou le More de Venise

Question: Quina va ser la font primària utilitzada per Francesco Berio per al seu llibret?

Answer: cinc

Question: Quants actes té la tragèdia de Jean-François Ducis?

Answer: «un dénouement heureux qu’on peut substituer au dénouement funeste»

Question: Quin apèndix porta la tragèdia de Jean-François Ducis?

Answer: 1816

Question: Quan es va realitzar Otello de Rossini a Nàpols?

Answer: Desdemona

Question: A qui es va assassinar en l'Otello de Rossini a Nàpols?

Context: L'estrena va ser un èxit. La premsa va elogiar en particular el final de l'acte I i els trios dels actes II i III, el primer tercer acte que Rossini havia escrit. En contrast amb això existeix l'observació feta com a corresponsal del diari de Dresden a Itàlia del compositor alemany Karl Borromäus von Miltitz, que va assistir a les representacions de l'òpera diverses vegades immediatament després de la première i que va informar sobre el seu èxit, però al mateix temps va afirmar que el tercer acte no li va agradar. No obstant això, el seu èxit a Nàpols va continuar. El 18 de gener de 1817, Otello també es va dur a terme al reconstruït Teatro San Carlo i va ser allà que l'actuació número 100 de la mateixa va tenir lloc ja el 1832, la 150 el 1844 i fins al 200 en la temporada 1867-1868, última actuació duta a terme en aquesta casa de moment. Per aquest temps Il Barbiere di Siviglia havia aconseguit només la meitat d'aquest nombre d'actuacions.[3]

Answer: un èxit

Question: Com va resultar l'escena?

Answer: el tercer

Question: Quin acte no li va agradar a Karl Borromäus von Miltitz?

Answer: al reconstruït Teatro San Carlo

Question: On es va representar Otello el 18 de gener de 1817?

Answer: 1832

Question: Quan va tenir lloc l'actuació número 100 d'Otello?

Answer: el final de l'acte I i els trios dels actes II i III

Question: Què va elogiar la premsa en particular el dia de l'estrena?

Context: Un agradable jardí. Rodrigo intenta convèncer Desdemona perquè s'uneixi a ell però ella el menysprea durament i li diu que ja és esposa d'Otello. Aquestes paraules deixen fortament sorprès Rodrigo i jura aniquilar amb les seves pròpies mans al moro (Ària: Che ascolto? Ahimè! Che dici!). Rodrigo marxa indignat i apareix Emilia. Desdemona li confessa que ha revelat la veritat a Rodrigo i Emilia li fa comprendre que si la notícia arribés a Elmiro, podria significar una desgràcia. Les dues dones es retiren molt preocupades.

Answer: perquè s'uneixi a ell

Question: De què intenta convèncer Rodrigo a Desdemona?

Answer: d'Otello

Question: De qui és esposa Desdemona?

Answer: una desgràcia

Question: Què podria significar si arribés a Elmiro la noticia del casament de Desdemona?

Context: Otello va ser la segona òpera seriosa de Rossini escrita per a Nàpols. Va començar a treballar-hi el maig de 1816 a tot tardar; en qualsevol cas, li va escriure a la seva mare sobre el 15 de maig: «Serà meravellós i millorarà la meva reputació; i és del tot possible que obrirà les portes del cel per a mi». Uns dies més tard, fins i tot es va anunciar una data per a la primera actuació que s'esperava que fos durant els primers dies de juliol. Però va acabar en res, perquè Rossini de sobte va començar a treballar en La gazzetta. A finals d'agost va reiniciar els treballs d'Otello. Per les cartes a la seva mare sabem que l'òpera s'estava acabant. Però això contrasta directament amb la queixa del seu empresari Domenico Barbaia que cinc dies més tard, el 5 de novembre, es queixava que, a part d'un romanç i un duet d'introducció, res s'havia escrit. Aquests informes de Rossini i Barbaia són tan diferents que és impossible conciliar. El que és segur és que, en un primer moment, el treball en Otello no va progressar. De fet Rossini estava sumit en una greu crisi creativa de la qual va ser alliberat només per la seva associació amb la ciutat de Venècia i pel seu treball allà en el seu Miserere. La melodia de la introducció d'aquesta obra sagrada possiblement va ajudar a alliberar Rossini de la crisi i va trobar el seu camí en un curt passatge cantat per un gondoler en el tercer acte d'Otello.[3]

Answer: durant els primers dies de juliol

Question: Quan s'esperava que fos la primera actuació d'Otello?

Answer: en una greu crisi creativa

Question: En què estava sumit Rossini?

Answer: tercer

Question: En quin acte canta un gondoler?

Answer: Domenico Barbaia

Question: Com es deia l'empresari de l'òpera encarregada a Rossini?

Context: La idea generalitzada que l'Otello de Verdi va suplantar l'Otello de Rossini és fals. De fet, igual que gairebé totes les òperes de Rossini, que van desaparèixer dels escenaris d'òpera a la fi del segle xix. Quan es va estrenar l'òpera de Verdi, el 1887, la de Rossini ja gairebé no es representava. El que si que pot haver passat és que l'òpera de Verdi s'hagués interposat en el camí d'un renaixement de l'òpera de Rossini. Els revivals d'Otello en l'era moderna, la primera de les quals va tenir lloc en una data tan tardana com el 1954, no han estat tan nombrosos com era d'esperar. En qualsevol cas, l'òpera s'ha donat a Alemanya, Berlín, Brunswick i Weimar, als Estats Units, Itàlia, Gran Bretanya, França, Bèlgica i Japó.[3]

Answer: 1887

Question: Quan es va estrenar l'òpera de Verdi?

Answer: que l'Otello de Verdi va suplantar l'Otello de Rossini

Question: Quina idea és falsa?

Answer: a la fi del segle xix

Question: En quin segle van desaparèixer dels escenaris gairebé totes les òperes de Rossini?

Answer: en el camí d'un renaixement de l'òpera de Rossini

Question: On es pot haver interposat l'òpera de Verdi?

Answer: 1954

Question: En quin any va tenir lloc el primer revival d'Otello en l'era moderna?


L'inganno felice

Context: El gènere de la farsa, més que una òpera còmica, s'ha de considerar com un recurs d'un acte que servia de "farciment" entre els actes d'una òpera seriosa, encara que al temps de Rossini aquest origen havia estat gairebé completament perdut. El Teatro San Moisè es va especialitzar en la farsa i, per regla general, en presentava dues en una sola nit. En qualsevol cas, L'inganno felice no és una òpera còmica, sinó una semiseria d'un sol acte, i és la precursora de Torvaldo e Dorliska i Matilde di Shabran, així com de la seva semiseria més coneguda, La gazza ladra. El terme "semiseria" no ha de ser entès com a "mitjanament seriosa" o "mitjanament còmica" sinó que representa el gènere del melodrama burgès o l'òpera de rescat, el subjecte de les quals es pot resumir així: que els perseguits innocents seran rescatats en l'últim minut. Aquest és el cas de L'inganno felice: l'esposa fidel és acusada injustament de la infidelitat, és repudiada, i finalment és perdonada pel marit després que tot s'hagi resolt. Rossini i el seu llibretista Foppa van recuperar aquesta temàtica de nou en l'òpera Sigismondo, encara que amb molt menys èxit.[1]

Answer: de "farciment"

Question: De què servia el gènere de la farsa?

Answer: en la farsa

Question: En què es va especialitzar el Teatro San Moisè?

Answer: melodrama burgès o l'òpera de rescat

Question: A què es refereix el terme semiseria?

Answer: infidelitat

Question: De què acusen injustament a l'esposa fidel a l'òpera?

Context: Si durant el segle xix va ser la farsa més representada de Rossini, el segle XX va prestar poca atenció a L'inganno felice. El primer renaixement en els temps moderns es va dur a terme a Roma (1953), va seguir Bolonya (1954), Nàpols (RAI, 1964), Palerm (1968), Buenos Aires (1969), Wexford i Birmingham (1970), Nàpols (RAI, 1972), Pesaro (1980), Menton (1991), Narni (1992), Verona i Pesaro (1994). En la dècada de 1990 va tenir una sèrie d'actuacions al nord d'Itàlia, mentre que a Alemanya es realitzà només el 2002 a Karlsruhe i per la reobertura de la Kurtheater a Bad Wildbad el 2005.[1] Al setembre de 2014 es va realitzar a La Fenice de Venècia.[10]

Answer: durant el segle xix

Question: Quan va ser la farsa més representada de Rossini?

Answer: a Roma

Question: On va començar a renéixer?

Answer: al nord d'Itàlia

Question: On van va ser representada a la dècada del 1990?

Answer: Karlsruhe

Question: En quina ciutat alemanya es va fer el 2002?

Answer: 2014

Question: Quin any es va representar a La Fenice de Venècia?

Context: Poc se sap sobre la gènesi de L'inganno felice. És la tercera òpera de Rossini a estrenar-se i la segona farsa que va escriure per a Antonio Cera, l'empresari del Teatro San Moisè de Venècia. L'èxit obtingut per La cambiale di matrimonio el 1810 havia persuadit Cera a oferir al prometedor jove compositor una altra comissió, aquesta vegada per a la més important temporada de carnaval de 1811-1812. Rossini va tenir poc temps per escriure-la, ja que l'estrena de L'equivoco stravagante s'havia fet només unes poques setmanes abans, a Bolonya.[1] Entre les cinc farses escrites per Rossini a Venècia, L'inganno felice és la menys coneguda i la menys realitzada actualment. En l'època de Rossini, però, l'òpera es va presentar sovint als escenaris europeus al costat de les dues grans obres d'aquells anys: Tancredi i L'italiana in Algeri.[1]

Answer: per a Antonio Cera

Question: Per qui va escriure aquesta farsa?

Answer: l'empresari del Teatro San Moisè

Question: Qui era Antonio Cera?

Answer: èxit

Question: Què havia aconseguit La cambiale di matrimonio el 1810?

Answer: En l'època de Rossini

Question: Quan va ser representada sovint?

Context: L'estrena va tenir lloc el 8 de gener de 1812, juntament amb Amor muto de Giuseppe Farinelli,[5] amb un elenc de bons cantants com Teresa Belloc-Giorgi, Luigi Raffanelli i Filippo Galli, i va ser un gran èxit. L'endemà de l'actuació, Cera va escriure un informe entusiasta a la mare de Rossini: "L'inganno felice ha causat una sensació real; el públic s'ha mostrat entusiasmat des de l'obertura fins al final del finale, i hi ha hagut crits constants de 'Quina música bonica!'".[1] El Daily Veneto va escriure Aver non poteva esisto più fortunato (No podia haver tingut més sort), l'11 de gener de 1812.[6]

Answer: el 8 de gener de 1812

Question: Quan es va estrenar?

Answer: Amor muto

Question: Quina altra òpera es va estrenar amb L'inganno felice?

Answer: un gran èxit

Question: Què va aconseguir el dia de l'estrena?

Answer: una sensació real

Question: Què va causar l'òpera segons Cera?

Answer: 'Quina música bonica!'

Question: Què cridava el públic?

Context: En la següent dècada va ser incapaç de mantenir aquesta posició, però tot i així va tenir més de cent actuacions en teatres d'òpera italians i estrangers. D'aquestes, poc menys d'un quart van tenir lloc a Alemanya, on l'òpera va ser presentada sota el títol Die Getaüschten. En la dècada de 1830 la freqüència de les actuacions de L'inganno va disminuir considerablement, però per llavors l'òpera ja havia viatjat a altres països: a Santiago de Xile (1830), a Veracruz (1831), a Nova York (1833) i Nova Orleans (1837). El 1838 encara es va poder veure en tres teatres, però el 1839, per primera vegada, no n'hi va haver cap funció. En la dècada de 1840 l'òpera gairebé no va ser mai més realitzada i després només de forma molt esporàdica: el 1850 al Teatre Reial Municipal a Berlín, a Milà (1865), a Nàpols (1872), a Florència (1876) i a Madrid (1878).[1]

Answer: més de cent

Question: Quantes actuacions va tenir en la dècada posterior?

Answer: Die Getaüschten

Question: Quin era el títol de l'òpera en alemany?

Answer: En la dècada de 1830

Question: Quan van disminuir les actuacions?

Answer: 1833

Question: Quin any es va estrenar a Nova York?

Answer: 1839

Question: Quin any va ser el primer any que no hi va haver cap funció?


Joan Lluís Vives i March

Context: En 1517 es trasllada a Lovaina en ser nomenat preceptor del cardenal Guillaume de Croÿ, càrrec que manté fins a la prematura mort del seu pupil en 1521. En aquest període coneix Erasme de Rotterdam, amb qui mantindrà contacte epistolar i de qui es considerarà deixeble i amic i, al voltant de 1519, viatja a París acompanyat del jove cardenal De Croÿ i coneix Guillaume Budé.[21] A l'estiu de 1520, Erasme i Tomàs More es troben a Bruges i allà coincideixen amb altres humanistes com Rudolf Goclenius, Craneveldt i Vives.[22]

Answer: Lovaina

Question: On es trasllada el 1517?

Answer: preceptor del cardenal Guillaume de Croÿ

Question: Què va ser nomenat?

Answer: Erasme de Rotterdam

Question: Amb qui mantindrà contacte epistolar?

Answer: Erasme de Rotterdam

Question: De qui es considerarà deixeble i amic?

Answer: al voltant de 1519

Question: Quan viatja a París?

Context: Amb Introductio ad sapientam i, posteriorment, en De prima Philosophia (una part de la seva obra De disciplinis), Vives lliga el concepte de saviesa amb els de virtut i juí per a conèixer-se a si mateix mitjançant els instruments del saber –la intel·ligència, la memòria i l'aplicació– i així arribar al coneixement de Déu. Defensa una forma ètica de vida sustentada en l'autoconsciència del bé i del mal i desenvolupa un programa moral de qualitats de l'home; per tant, cal distingir el vici de la virtut, el que és veritable del que és fals, el que és bo del que és dolent, tot mitjançant l'aprenentatge i la vida cristiana.[68] Per a Vives la filosofia –seguint l'etimologia– és saviesa, però no com a exaltació del seu propi jo ni per a satisfer les seves passions sinó per a posar de manifest la natura de les coses i aprendre a valorar cada cosa tal qual és.[70]

Answer: de saviesa amb els de virtut i juí

Question: Quins conceptes lliga Vives?

Answer: la intel·ligència, la memòria i l'aplicació

Question: Quins són els instruments del saber?

Answer: en l'autoconsciència del bé i del mal

Question: En què es sustenta la forma de vida ètica que defensa Vives?

Answer: de la virtut

Question: De què cal distingir el vici?

Context: Per a Vives, la religió, com activitat, s'origina en les facultats superiors de l'home: enteniment i voluntat. En l'harmonia entre aquestes facultats predomina l'enteniment, ja que per la religió es coneix a Déu i, així, una volta conegut és impossible no estimar-lo i no adorar-lo. Cal creure, és a dir, conèixer Déu, o millor, reconèixer-lo, perquè adorar Déu és netejar l'ànima de les malalties i males passions i transformar-nos per a assemblar-nos el més possible a ell i, així, aconseguir la puresa i la santedat. Les obres i la vida de Crist són la més autèntica realització del veritable amor. Del clàssic desdoblament de l'amor (a Déu, al proïsme, a si mateix), fixa l'atenció en l'amor al proïsme, és a dir, la caritat cristiana.[82]

Answer: en les facultats superiors de l'home

Question: On s'origina per a Vives la religió?

Answer: enteniment i voluntat

Question: Quines són les facultats superiors de l'home per a Vives?

Answer: no estimar-lo i no adorar-lo

Question: Què és impossible una vegada conegut Déu segons Vives?

Answer: Les obres i la vida de Crist

Question: Quines són la més autèntica realització del veritable amor?

Answer: la caritat cristiana

Question: Què és l'amor al proïsme?

Context: Vives és un apassionat de la pau i la seva màxima preocupació consisteix a ressaltar els mals de la guerra –amb efectes devastadors en tots els ordres– i els beneficis de la pau –ètics, morals, intel·lectuals, polítics i religiosos–. Considera la guerra justa amb reticència, ja que sempre és fàcil trobar una causa lícita per a qui està decidit a iniciar una guerra. El seu pacifisme és essencialment cristià i considera l'avanç del soldà turc, Solimà el Magnífic, un perill per a la cristiandat europea. Manté, però, una evolució en aquest punt: si en 1526 anima els prínceps cristians a unir-se per a impedir l'imperialisme turc, en 1529 recomana l'amor vers ells i fer-los arribar a la veritat mitjançant una vida recta i exemplar. Per a Vives el fonament últim del pacifisme és la mateixa natura de l'home que està feta per a la concòrdia i la pau i, per contra, considera que la causa primordial de les guerres i les discòrdies és la supèrbia que ataca aprofitant-se de l'enveja i la còlera.[50][54] Vives aporta una solució a la guerra, l'educació –per a allunyar l'home de la condició de salvatge i apropar-lo a la racionalitat i, per tant, a la consciència cristiana– de tots els homes i no sols dels dirigents de la societat, ja que la pau és obligació de tothom.[55]

Answer: justa amb reticència

Question: Com considera Vives la guerra?

Answer: un perill per a la cristiandat europea

Question: Com considera Vives a Solimà el Magnífic?

Answer: per a la concòrdia i la pau

Question: Per a què està feta la natura de l'home segons Vives?

Answer: la supèrbia que ataca aprofitant-se de l'enveja i la còlera

Question: Quina és per a Vives la causa primordial de les guerres?

Context: El maig de 1523 es trasllada a Anglaterra, i al cap de poc temps és nomenat lector del Col·legi Corpus Christi de la Universitat d'Oxford. Fa classes des de l'agost fins a l'abril de 1524. Entre els seus estudiants, es troben Nicholas Udall, Reginald Pole, Edward Wotton o John Heliar, els quals posteriorment destacaran en les seves activitats.[25] Coneguda i admirada la seva capacitat intel·lectual i la seva experiència com a preceptor (a banda de la seva activitat com a professor particular a Lovaina, abans havia estat preceptor dels fills de Bernat Valldaura i del cardenal Guillaime de Croÿ), la reina d'Anglaterra, Caterina d'Aragó, el nomena preceptor de la seva filla, la princesa Maria.[26] En aquest període la seva producció intel·lectual està centrada en la seva relació amb els reis, com a conseller i preceptor, no en les lliçons que imparteix a la universitat, amb uns continguts pràctics educatius i morals. Comença aquesta producció, encara vivint a Bruges però preparant el seu viatge a Anglaterra, amb De Institutione Faminae Christianae, destinada a la reina per a l'educació de la princesa Maria.[15] Ja en Anglaterra, tant la reina com William Blount, quart baró de Mountjoy, li demanen la redacció d'uns plans d'estudis per a l'ensenyament del llatí destinats als seus fills, la princesa Maria i Charles Blount, que es publiquen el 1523 com les dues epístoles de la seva obra De ratione estudii puerilis;[26] també escriu De Consultatione, a petició de l'ambaixador de Carles V; i la traducció del grec de dues oracions d'Isòcrates, Nicocles i Aeropagitica, que tracten del govern.[15]

Answer: maig de 1523

Question: Quan es trasllada a Anglaterra?

Answer: Caterina d'Aragó

Question: Qui era la reina d'Anglaterra?

Answer: Caterina d'Aragó

Question: De qui és filla la princesa Maria?

Answer: quart baró de Mountjoy

Question: Quin títol té William Blount?

Context: Lluís Vives s'assenta a Bruges, amb unes poques sortides a altres llocs. Realitza alguns viatges a Lovaina, on encara tenia amics íntims, a Gant i a Brussel·les, residència de la cort de Carles V. De setembre a novembre de 1529 Vives i la seva dona, a causa de la pesta, es traslladen a Lilla.[37]

Answer: Bruges

Question: On s'assenta Lluís Vives?

Answer: Lovaina

Question: On realitza alguns viatges?

Answer: amics íntims

Question: Què conserva Vives a Lovaina?

Answer: a causa de la pesta

Question: Per què es traslladen Vives i la seva dona a Lilla?

Answer: De setembre a novembre de 1529

Question: Quant es traslladen Vives i la seva dona a Lilla?


Gloriana

Context: L'obra es basa en aquest estudi tan ben documentat de Strachey i reflecteix bé el que va passar. Va ser una passió que va durar anys i va arribar a ser obsessiva per la reina, que es debatia entre l'amor i el deure,[10] però finalment va ordenar executar el comte per rebel·lió pel seu fracàs polític i militar a Irlanda.[7] Strachey va escriure que Gloriana era una «dama brava i rude, de bromes tosques, gestos plebeus, caçadora incansable, es podia tornar de sobte una dona de negocis, de semblant fosc, tancada durant hores amb els secretaris, llegint i dictant despatxos, examinant amb rigor els menors detalls d'informes i missatges. A la poca estona, enlluernava la refinada dama del Renaixement, perquè eren moltes i brillants les qualitats d'Elisabet. Dominava sis llengües, a més de la pròpia, coneixia el grec, era una notable cal·lígrafa i excel·lent músic, era experta en pintura i poesia, ballava al gust florentí amb una suprema distinció».[11]

Answer: anys

Question: Quant va durar la passió?

Answer: entre l'amor i el deure

Question: Entre què es debatia la reina?

Answer: executar el comte per rebel·lió

Question: Què va ordenar la reina finalment?

Answer: el que va passar

Question: Què reflecteix l'estudi de Strachey?

Answer: pel seu fracàs polític i militar a Irlanda

Question: Per què la reina va fer executar el comte per rebel·lió?

Context: A Catalunya va arribar el 14 de novembre de 2001 al Gran Teatre del Liceu gràcies a una atractiva i enginyosa producció de l'Opera North, però que va comptar amb un equip vocal que no va destacar.[7] Quatre dies abans hi va haver l'exhibició del film Gloriana, elogiada producció de la BBC al voltant del muntatge d'aquesta òpera de Britten que la companyia britànica Opera North va presentar al Liceu. La pel·lícula està realitzada per la mateixa directora d'escena del muntatge, Phyllida Lloyd.[23]

Answer: el 14 de novembre de 2001

Question: Quan va arribar a Catalunya?

Answer: al Gran Teatre del Liceu

Question: A quin teatre va arribar a Catalunya?

Answer: de l'Opera North

Question: De qui era la producció que va arribar a Catalunya?

Answer: del film Gloriana

Question: Quina projecció es va fer quatre dies abans de l'estrena?

Answer: Phyllida Lloyd

Question: Qui va dirigir la pel·lícula i el muntatge?

Context: Com era d'esperar, donada l'audiència relativament desinteressada,[14] l'òpera va ser mal rebuda. L'audiència, que esperava un alegre entreteniment Merrie England, no estava preparada pel retrat musicalment sofisticat que va fer Britten de l'exploració psicològica d'Elisabet I i la seva relació nefasta amb el comte d'Essex.[15] L'òpera va quedar molt lluny d'agradar en els ambients monàrquics britànics per la duresa amb què es tractava la Reina. Molts varen considerar que no era apropiada per a una celebració reial o fins i tot la van trobar insultant,[2] ja que es va estimar a més a més poc apropiada per al propòsit amb què va ser escrita, la coronació de la seva successora segles després, la flamant cap d'Estat Elisabet II. La crítica –«una ofensa a la gloriosa memòria d'Elisabet I», va publicar The Times– es va acarnissar amb l'obra i el públic de l'estrena, la flor i nata de l'establishment britànic –el compositor va arribar a qualificar-los de «porcs pretenciosos»–, va mostrar una gran fredor davant l'òpera.[5]

Answer: un alegre entreteniment Merrie England

Question: Què esperava l'audiència de l'òpera?

Answer: amb el comte d'Essex

Question: Quina relació d'Elisabet I explora l'òpera?

Answer: per la duresa amb què es tractava la Reina

Question: Per què no va agradar l'òpera en els ambients monàrquics britànics?

Answer: insultant

Question: Com la van trobar molts?

Answer: porcs pretenciosos

Question: Com va qualificar el compositor al public de l'estrena de l'òpera?

Context: Tot i la unànime valoració de la força dramàtica de la partitura de Britten, l'obra va caure en l'oblit fins a la seva reivindicació dècades més tard. Gloriana segueix sent una relativa raresa.[16] El cas és que Britten ho va pagar i es va deslligar una campanya contra ell plena d'homofòbia.[6]

Answer: la força dramàtica

Question: Què es valora de la partitura de Gloriana?

Answer: dècades més tard

Question: Quan es va reivindicar Gloriana?

Answer: en l'oblit

Question: On va caure Gloriana?

Answer: una relativa raresa

Question: Què és Gloriana?

Answer: plena d'homofòbia

Question: Com va ser la campanya que es va deslligar contra Britten?

Context: Després d'una estrena tan tèbia, Britten va extreure'n una suite simfònica de quatre moviments, una suite per a orquestra amb tenor solista. La Gloriana Suite, op. 53a, va rebre la primera actuació el 23 de setembre de 1954 per la City of Birmingham Symphony Orchestra, sota la direcció de Rudolf Schwarz i amb Peter Pears com a tenor solista.[14]

Answer: tèbia

Question: Com va ser l'estrena ?

Answer: una suite simfònica

Question: Què en va extreure Britten de l'òbra?

Answer: per a orquestra amb tenor solista

Question: Per a qui és la suite?

Answer: Gloriana Suite, op. 53a

Question: Com es titula la suite que en va extreure Britten?

Answer: Peter Pears

Question: Qui va ser el tenor en l'estrena de Gloriana Suite, op. 53a?


The Million Dollar Homepage

Context: L'1 de gener de 2006, Tew va anunciar que, degut a la gran demanda pels últims 1.000 píxels, "el més lògic i just" seria posar-los a subhasta a l'eBay en comptes de perdre "la integritat i el grau d'exclusivitat intrínsecs al concepte del milió de píxels" creant una segona pàgina de Million Dollar Homepage.[20] La subhasta va durar deu dies i va rebre 99 ofertes legítimes; se'n van rebre algunes de molt altes —de fins a 160.109,99$—, però la majoria van ser retirades pels mateixos ofertants o cancel·lades per eBay.[21][22] "Vaig contactar amb la gent per telèfon i va resultar que no eren seriosos, la qual cosa va resultar francament frustrant, així que van esborrar aquestes ofertes a l'últim minut", declarà Tew.[21] L'oferta guanyadora va ser de 38.100 dòlars,[23][24] feta per MillionDollarWeightLoss.com, una botiga en línia que ven productes relacionats amb la dieta.[25] Tew va comentar que s'esperava una oferta final més elevada a causa de l'atenció mediàtica que havia rebut tot plegat.[21] The Million Dollar Homepage va tenir un guany brut d'1.037.100 en cinc mesos.[22][26] Després de les despeses, imposts i una donació a The Prince's Trust —una organització benèfica per a gent jove— Tew esperava que el seu guany net fos d'uns 650.000–700.000 dòlars.[3]

Answer: gran demanda

Question: Què tenien els últims 1.000 píxels?

Answer: a l'eBay

Question: On els van posar a subhasta?

Answer: deu dies

Question: Quant va durar la subhasta?

Answer: 38.100 dòlars

Question: De quant va ser l'oferta guanyadora?

Answer: una oferta final més elevada

Question: Què esperava Tew?

Context: Com que és molt difícil veure un sol píxel, aquests eren venuts en "blocs" quadrats de 100 (10 píxels de costat); el preu mínim, doncs, era de 100 dòlars.[13][14] La primera venda, tres dies després del llançament del lloc web, va ser feta a un lloc web de música en línia operat per un amic de Tew: va comprar 400 píxels en un bloc de 20 × 20. Després de dues setmanes, amics i familiars de Tew havien comprat un total de 4.700 píxels.[6][15] Inicialment, de la pàgina web només se'n va fer publicitat pel sistema del boca a boca;[3] de totes maneres, després d'haver recaptat els primers 1.000 dòlars es va emetre un comunicat de premsa que va ser publicat per la BBC.[6][15] El lloc web de notícies tecnològiques The Register, pel setembre va publicar també dos articles mencionant The Million Dollar Homepage.[16][17] A finals de mes, The Million Dollar Homepage ja havia guanyat 250.000 dòlars i estava situat en el tercer lloc de la llista d'Alexa de Movers and Shakers[n. 1] darrere les pàgines de la Britney Spears i Photo District News.[18] El 6 d'octubre Tew va anunciar que s'havia arribat als 65.000 visitants únics i que el lloc web havia rebut 1.465 Diggs, essent el que més n'havia rebut aquella setmana.[19] Onze dies més tard el nombre de visitants únics havia ascendit a 100.000. El 26 d'octubre, dos mesos després que The Million Dollar Homepage fos llançada, ja s'havien venut més de 500.900 píxels a 1.400 clients.[20] Per cap d'any, Tew va declarar que la pàgina rebia 25.000 visitants únics per hora, que tenia un rànquing Alexa de 127[20] i que 999.000 píxels ja havien estat venuts.[3]

Answer: en "blocs" quadrats de 100

Question: Com eren venuts els píxels?

Answer: 100 dòlars

Question: Quin era el preu mínim?

Answer: pel sistema del boca a boca

Question: Com es va fer publicitat de la web inicialment?

Answer: The Register

Question: Qui va publicar dos articles mencionant la pàgina?

Answer: 250.000 dòlars

Question: Quant havia guanyat a final de mes?

Context: The Million Dollar Homepage (en català, La pàgina d'inici del milió de dòlars) és un lloc web ideat l'any 2005 per Alex Tew, un estudiant de Wiltshire (Regne Unit), amb l'objectiu de recaptar diners per finançar-se els estudis universitaris.[1] La pàgina d'inici consisteix en un milió de píxels ordenats en una quadrícula de 1000 × 1000; els enllaços que hi ha van ser venuts a 1 dòlar el píxel, en blocs de 10 × 10. Els compradors d'aquests blocs van proporcionar una imatge, un URL al qual apuntaven els seus enllaços i un eslògan per mostrar quan els visitants passessin el cursor per sobre l'enllaç. L'objectiu inicial era vendre tots els píxels i, per tant, recaptar un milió de dòlars. The Wall Street Journal va indicar que aquest lloc web va ser la font d'inspiració d'altres llocs web de publicitat per píxel.[2][3]

Answer: Alex Tew

Question: Qui va idear el lloc web?

Answer: per finançar-se els estudis universitaris

Question: Per què volia recaptar diners?

Answer: en un milió de píxels

Question: En què consisteix la pàgina d'inici?

Answer: enllaços i un eslògan

Question: Què es mostrava quan el visitant passaven el cursor?

Answer: vendre tots els píxels

Question: Quin era l'objectiu inicial?

Context: Pel novembre, el lloc web ja havia esdevingut popular arreu del món; rebé atenció de mitjans com el Financial Times Deutschland a Alemanya,[32] TVNZ a Nova Zelanda,[33] Terra Networks a llatinoamèrica,[34] el China Daily a la Xina[35] i, als Estats Units, Adweek,[36] Florida Today,[37] i el Wall Street Journal.[2] Tew va contractar un publicista estatunidenc per ajudar-lo a aconseguir que els mitjans nord-americans li prestessin atenció; a més, va fer un viatge als Estats Units, on va ser entrevistat per ABC News Radio,[38] el Fox News Channel,[39] Attack of the Show![40] i programes de notícies locals.[41][42]

Answer: Pel novembre

Question: Quan va ser popular arreu del món?

Answer: un publicista estatunidenc

Question: Qui va contractar Tew?

Answer: que els mitjans nord-americans li prestessin atenció

Question: Què volia aconseguir contractant el publicista?


Oligocè

Context: Durant l'Oligocè, l'escorça que havia quedat subduïda milions d'anys abans a la regió alpina començà a pujar de nou. Això provocà un ascens de la gruixuda escorça continental que al Miocè causaria una extensió. En el cas dels Alps, aquesta extensió només podia tenir lloc en una direcció oest-est, car la placa adriàtica encara convergia al sud. Es desenvolupà una zona d'impuls enorme que més tard esdevindria la línia periadriàtica. La zona també incloïa cisallament dextral resultant de l'extensió oest-est. Amb l'excepció del material austroalpí al·lòcton, aquest impuls evolucionà al límit de les plaques adriàtica i europea. Les regions centrals dels Alps s'alçaren i foren posteriorment erodides. Finestres i cúpules tectòniques com ara la finestra de Hohe Tauern es formaren d'aquesta manera.

Answer: Durant l'Oligocè

Question: Quan va començar a pujar l'escorça que havia quedat subduïda a la regió alpina?

Answer: Les regions centrals dels Alps

Question: Quines regions s'alçaren i foren posteriorment erodides?

Answer: una extensió

Question: Què provocaria al Miocè l'ascens de la escorça continental?

Answer: en una direcció oest-est

Question: Cap on podia tenir lloc l'extensió en el cas dels Alps?

Answer: la línia periadriàtica

Question: Què esdevindria més tard la zona d'impuls?

Context: Malgrat un breu augment de les temperatures a l'acabament del Rupelià, durant l'Oligocè començà a accelerar-se i prendre força el refredament iniciat per un esdeveniment que tingué lloc fa uns cinquanta milions d'anys: l'esdeveniment d'Azolla. Creixeren grans quantitats de la falguera d'aigua dolça Azolla a l'oceà Àrtic. A mesura que s'enfonsaven al fons marí, les plantes quedaven incorporades als sediments, on no es descomponien a causa del baix nivell d'oxigen de les capes d'aigua profundes. La reducció resultant de la quantitat de carboni a l'atmosfera terrestre contribuí a transformar el planeta d'una «Terra hivernacle», prou càlida perquè prosperessin tortugues i palmeres als pols, a l'estat actual de «Terra glaçada».[11][12][13] Es creu que l'esdeveniment d'Azolla i les seves conseqüències són una de les principals causes, en combinació amb l'aïllament i glaciació de l'Antàrtida, del declivi gradual de la temperatura del planeta des de mitjan Paleogen fins avui en dia.

Answer: a l'acabament del Rupelià

Question: Quan es va produir un breu augment de les temperatures?

Answer: fa uns cinquanta milions d'anys

Question: Quan va tenir lloc l'esdeveniment d'Azolla?

Answer: als sediments

Question: On quedaven incorporades les plantes a mesura que s'enfonsaven al fons marí?

Answer: a causa del baix nivell d'oxigen de les capes d'aigua profundes

Question: Per què no es descomponien les plantes que quedaven incorporades als sediments?

Answer: a transformar el planeta d'una «Terra hivernacle», prou càlida perquè prosperessin tortugues i palmeres als pols, a l'estat actual de «Terra glaçada»

Question: A què va contribuir la reducció de la quantitat de carboni a l'atmosfera terrestre?

Context: Després dels primers passos en l'evolució dels cetacis durant l'Eocè, una segona onada de mamífers s'adaptaren a la vida marina. Les proves moleculars recents suggereixen que els pinnípedes evolucionaren d'un avantpassat semblant a un ós fa aproximadament 23 milions d'anys durant el Catià.[22] Els fòssils de pinnípede més primitius descoberts són els del gènere Enaliarctos, que visqué entre fa 24 i 22 milions d'anys. Es creu que era un bon nedador, però era capaç de moure's igual de bé a la terra que a l'aigua, més similar a una llúdria que als pinnípedes moderns. Fa temps que dura el debat de si les morses divergiren d'un avantpassat comú otàrid-fòcid, o si els fòcids divergiren d'un avantpassat comú otàrid-odobènid. Les proves més recents suggereixen que aquesta última hipòtesi és més probable.[23] A diferència de les foques actuals, els pinnípedes de l'Oligocè disposaven de dents carnisseres per tallar carn.[24]

Answer: una segona onada de mamífers

Question: Qui es va adaptar a la vida marina després dels primers passos en l'evolució dels cetacis?

Answer: que els pinnípedes evolucionaren d'un avantpassat semblant a un ós

Question: Què suggereixen les proves moleculars?

Answer: fa aproximadament 23 milions d'anys

Question: Quan suggereixen les proves moleculars que els pinnípedes evolucionaren?

Answer: Enaliarctos

Question: De quin gènere són els fòssils de pinnípede més primitius que s'han descobert?

Answer: per tallar carn

Question: Per a què utilitzaven les dents els pinnípedes de l'Oligocè?

Context: El tancament gradual de l'oceà de Tetis, entre Euràsia al nord i Àfrica i l'Índia al sud, causà la formació de serralades muntanyoses com ara els Alps, els Pirineus i l'Himàlaia, en un gran procés orogènic anomenat orogènesi alpina. L'aixecament de les muntanyes formades per aquesta orogènesi separaren una bona part de l'oceà de Tetis de l'oceà Índic, creant un nou mar tancat que rep el nom de Paratetis. A l'acabament de l'oligocè, el subcontinent indi s'acoblà amb Àsia, accelerant la formació de l'Himàlaia. Aquest moviment convergent de les plaques encara continua avui en dia, i fa que l'Himàlaia sigui uns cinc mil·límetres més alt cada any.[15]

Answer: entre Euràsia al nord i Àfrica i l'Índia al sud

Question: On es va produir el tancament de l'oceà de Tetis?

Answer: la formació de serralades muntanyoses

Question: Què causa el tancament de l'oceà de Tetis entre Euràsia al nord i Àfrica i l'Índia al sud?

Answer: orogènesi alpina

Question: Com s'anomena el procés pel qual es van formar els Alps?

Answer: Àsia

Question: A quin continent s'acoblà el subcontinent indi a l'acabament de l'oligocè?

Answer: cinc

Question: En quants mil·límetres augmenta l'altura de l'Himàlaia cada any?

Context: També es troben cocodrils a Oceania. Mekosuchus whitehunterensis visqué durant l'Oligocè superior a Queensland. Es caracteritza per la seva petitesa i per formar part de l'últim grup de cocodrils terrestres, que s'extingí a l'Holocè, probablement a causa de l'arribada dels humans a la regió del món on habitava. Un altre cocodril relacionat amb Mekosuchus era Australosuchus clarkae, que visqué al sud d'Austràlia entre l'Oligocè superior i el Miocè inferior. Els gaviàlids també prosperaren durant aquest període: Gavialosuchus aparegué a l'est de Nord-amèrica durant l'Oligocè superior i s'estengué a Europa durant el Miocè inferior. Era un cocodril d'estuari que vivia en aigües marines somes. A diferència dels mekosuquins, tenia un musell llarg i era molt gran: G. carolinensis mesurava com a mínim 5,37 metres de llarg.[32]

Answer: Oceania

Question: On es troben també cocodrils?

Answer: Queensland

Question: On visqué Mekosuchus whitehunterensis durant l'Oligocè?

Answer: l'arribada dels humans a la regió del món on habitava

Question: Quina va ser probablement la causa de l'extinció del Mekosuchus whitehunterensis?

Answer: Australosuchus clarkae

Question: Quin cocodril visqué al sud d'Austràlia entre l'Oligocè superior i el Miocè inferior?

Answer: durant el Miocè inferior

Question: Quan es va estendre Gavialosuchus a Europa?

Context: Amb la seva separació del continent australià fa uns 45 milions d'anys, durant l'Eocè, l'Antàrtida havia quedat privada del flux d'aigües equatorials que fins aleshores en suavitzaven el clima. Privada d'aquestes aigües càlides, l'Antàrtida es refredà i l'oceà Antàrtic inicià la seva glaciació, creant un flux d'aigua freda (vegeu Corrent circumpolar antàrtic) i banquises que reforçaren l'efecte refredant. Per això, durant l'Oligocè, el Pol Sud quedà glaçat per primera vegada des de principis del Permià, mentre que el Pol Nord romangué lliure de glaç.[8] Les regions de l'Antàrtida que encara no havien quedat cobertes de glaç tenien ecosistemes de tundra. A nivell mundial, l'Oligocè fou un període d'augment del volum de glaç,[9] que provocà una baixada de cinquanta-cinc metres en el nivell del mar, i que estigué estretament relacionat amb una caiguda de les temperatures.[10]

Answer: fa uns 45 milions d'anys

Question: Quan va quedar l'Antàrtida privada del flux d'aigües equatorials?

Answer: Amb la seva separació del continent australià

Question: Per què va quedar l'Antàrtida privada del flux d'aigües equatorials?

Answer: càlides

Question: Com eren les aigües equatorials?

Answer: glaçat

Question: Com va quedar el Pol Sud durant l'Oligocè des de principis del Permià?

Answer: tundra

Question: Quin ecosistema tenien les regions de l'Antàrtida que no havien quedat cobertes per glaç?


Exposició Internacional de Barcelona

Context: A l'accés de la plaça que condueix a l'avinguda de la Reina Maria Cristina es van situar dues altes torres en forma de "campaniles", inspirades en les de la plaça de Sant Marc de Venècia, obra de Ramon Reventós. Als peus de les torres hi havia una balustrada d'accés al recinte de l'Exposició decorada amb quatre escultures: les Arts i la Indústria, de Carles Ridaura; el Comerç, d'Enric Monjo; i l'Esport, de Josep Viladomat. Aquesta balustrada va ser eliminada els anys 1970 durant una reurbanització de la plaça degut a les obres del metro, i juntament amb ella van desaparèixer les estàtues; tan sols es va conservar una, la de les Arts —també anomenada Dona amb nen—, traslladada a un lloc proper, a l'avinguda del Paral·lel prop de la cantonada amb el carrer de Lleida.[18]

Answer: en les de la plaça de Sant Marc de Venècia

Question: En què estan inspirades els campaniles a l'avinguda de la Reina Maria Cristina?

Answer: de Ramon Reventós

Question: De qui són obra els campaniles a l'avinguda de la Reina Maria Cristina?

Answer: amb quatre escultures

Question: Amb què estava decorada la balustrada dels peus dels campaniles?

Answer: els anys 1970

Question: Quan va ser eliminada la balustrada dels peus dels campaniles?

Answer: la de les Arts

Question: Quin és l'única estàtua que ha estat conservada?

Context: La primera dificultat fou la consecució dels terrenys, ja que per l'exposició calien almenys 110 hectàrees i, el 1914, l'Ajuntament de Barcelona tan sols en posseïa 26. Es va haver de recórrer a l'expropiació de terrenys, conforme a una llei de 1879 per l'expropiació de terrenys amb fins públics.[7] El 1917 començaren les obres d'urbanització de la muntanya de Montjuïc, a càrrec de l'enginyer Marià Rubió i Bellver. El projecte d'enjardinat anà a càrrec de Jean-Claude Nicolas Forestier, que comptà amb la col·laboració de Nicolau Maria Rubió i Tudurí; van realitzar un conjunt de marcat caràcter mediterrani, de gust classicista, combinant els jardins amb la construcció de pèrgoles i terrasses. Igualment, es construí un funicular per poder accedir fins a dalt de la muntanya, així com un transbordador aeri per accedir-hi des del Port de Barcelona, encara que fou inaugurat posteriorment (1931).

Answer: la consecució dels terrenys

Question: Quina va ser la primera dificultat?

Answer: almenys 110

Question: Quantes hectàrees calien per a l'exposició?

Answer: a l'expropiació de terrenys

Question: A què va recórrer l'ajuntament per obtenir les hectàrees que li faltaven?

Answer: 1917

Question: Quin any van començar les obres d'urbanització de la muntanya de Montjuïc?

Answer: Jean-Claude Nicolas Forestier

Question: Qui va fer el projecte de l'enjardinat de la muntanya de Montjuïc?

Context: Al final de l'avinguda i al peu de la muntanya es construí la famosa Font màgica de Montjuïc, obra de Carles Buïgas, que astorà el públic pel seu fantàstic joc de llums i brolladors d'aigua; encara avui és una obra emblemàtica de la capital catalana, on solen celebrar-se espectacles piromusicals a les festes de la Mercè. És de forma el·lipsoidal, formada per tres estanys concèntrics a diferents nivells, amb 65 m de diàmetre en la seva part més ampla. Accionada per un motor de 1.100 CV, té un cabal de 2600 l/s, amb trenta jocs d'aigua diferents, amb les seves corresponents coloracions graduals, basades en cinc colors: groc, blau, verd, vermell i blanc. Fou construïda per tècnics de la companyia Westinghouse.[20]

Answer: Carles Buïgas

Question: De qui és obra la Font màgica de Montjuïc?

Answer: Al final de l'avinguda i al peu de la muntanya

Question: On està situada la Font màgica de Montjuïc?

Answer: pel seu fantàstic joc de llums i brolladors d'aigua

Question: Per què va astorar al públic la Font màgica de Montjuïc?

Answer: una obra emblemàtica de la capital catalana

Question: Com es considera avui la Font màgica de Montjuïc?

Answer: trenta

Question: Quants jocs d'aigua diferents té la Font màgica de Montjuïc?

Context: La idea d'una nova exposició, promoguda per l'arquitecte Josep Puig i Cadafalch, començà a gestar-se el 1905 com una forma de dur a terme el nou pla d'enllaços de Barcelona dissenyat per Léon Jaussely.[3] Inicialment es volia que el recinte de l'exposició estigués situat a la zona del Besòs, però el 1913 es decidí la seva ubicació definitiva a Montjuïc. A causa de l'apogeu de la indústria elèctrica des de finals del segle xix es pensà realitzar una Exposició d'Indústries Elèctriques. El regidor lerrouxista Pich i Pon, amb interessos empresarials al sector elèctric, va ser un dels impulsors d'aquesta temàtica per a l'exposició.[4] Prevista en principi per al 1917, s'endarrerí a causa de l'esclat de la Primera Guerra Mundial.

Answer: 1905

Question: Quin any es va començar a gestar la idea d'una nova exposició a Barcelona?

Answer: Josep Puig i Cadafalch

Question: Qui va promoure la nova exposició Barcelona?

Answer: a la zona del Besòs

Question: On es volia que estigués en principi el recinte de l'exposició a Barcelona?

Answer: una Exposició d'Indústries Elèctriques

Question: Què va impulsar Pich i Pon per l'exposició de Barcelona?

Answer: 1917

Question: Per a quin any estava prevista l'exposició a Barcelona?

Context: En principi es van construir en aquell lloc Quatre Columnes d'estil jònic que simbolitzaven la senyera catalana, obra de Puig i Cadafalch, però el dictador Primo de Rivera les manà enderrocar. Amb el restabliment de la democràcia van sorgir diverses veus que proposaven reconstruir les columnes, projecte que es va dur a terme entre 2010 i 2011 per l'equip d'arquitectes Rosselló-Sangenís, una mica més amunt del seu emplaçament original. Van ser inaugurades el 27 de febrer de 2011 pel President de la Generalitat de Catalunya, Artur Mas, i l'alcalde de Barcelona, Jordi Hereu.[21]

Answer: Quatre Columnes

Question: Què es va construir en principi?

Answer: jònic

Question: De quin estil eren les columnes?

Answer: la senyera catalana

Question: Què simbolitzaven les columnes?

Answer: Primo de Rivera

Question: Qui va manar enderrocar les columnes?

Answer: entre 2010 i 2011

Question: Quan es van reconstruir les columnes?

Context: A l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona es conserva el fons gràfic de l'exposició. El subfons, format per 7.215 fotografies i 80 àlbums (6.245 fotografies), aplega documentació generada pels organismes encarregats de l'organització de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929. Fotografies sobre la urbanització de la muntanya de Montjuïc i de la construcció de les infraestructures de l'Exposició Internacional de 1929 i reproduccions de dibuixos, plànols d'avantprojectes i projectes de les instal·lacions, també hi ha reportatges gràfics dels actes protocol·laris de l'esdeveniment.[84]

Answer: A l'Arxiu Fotogràfic de Barcelona

Question: On es conserva el fons gràfic de l'exposició?

Answer: 7.215

Question: Quantes fotografies formen el subfons?

Answer: 80

Question: Quants àlbums formen el subfons?

Answer: de les infraestructures

Question: De quines construccions hi ha fotografies al subfons?

Answer: dels actes protocol·laris de l'esdeveniment

Question: Quins reportatges gràfics poem trobar al subfons?


Antic règim

Context: Durant l'antic règim l'economia dels països europeus fou sempre bàsicament agrícola[6] perquè la major part de la població vivia de la producció local dels camps: perquè els treballaven (la pagesia) o perquè els posseïen (la noblesa que vivia de les rendes de la pagesia). Tot i això, ja des de l'edat mitjana i encara més durant l'edat moderna, a les principals ciutats creixia un nou sector econòmic molt dinàmic: el comerç,[6] sobretot el transoceànic generat a partir del segle XVI des de les primeres colònies europees als continents americà, africà i asiàtic i que tingué formes molt diferents (mines o plantacions explotades directament per europeus, comerç d'esclaus africans, compra d'espècies asiàtiques a canvi de metalls preciosos, etc.). En canvi, el que avui dia qualifiquem d'indústria no era encara un sector definit i es trobava en un estat preindustrial: els productes eren manufacturats per famílies que els venien al detall, a un nivell tan petit que no hi ha marge per diferenciar entre els conceptes de capital i treball.[6] (L'historiador Franklin F. Mendels va encunyar el terme de protoindústria.)[6]

Answer: bàsicament agrícola

Question: Com fou l'economia dels països europeus durant l'antic règim?

Answer: camps

Question: Què posseïa la noblesa?

Answer: el comerç

Question: Quin nou sector econòmic creixia a les principals ciutats?

Answer: al detall

Question: Com venien les famílies els productes que manufacturaven?

Context: Tanmateix, des de l'humanisme i el Renaixement, l'antropocentrisme va succeir al teocentrisme com una constant en les concepcions culturals. A la corona de Castella, l'erasmisme i les seves vicissituds són una bona mostra de les dificultats que va trobar el pensament avançat, fins i tot gaudint de la protecció reial,[44] i no va ser l'únic, ni el més sonat, com ho proven els casos, perseguits per la Inquisició, del professor i poeta Fray Luis de León, de l'arquebisbe Bartolomé Carranza, o de l'intendent Pablo de Olavide. El clima al Regne de França no era més permissiu, com ho van demostrar els casos en què es va veure embolicat Voltaire. L'Europa protestant va tendir a ser més tolerant, però amb casos de repressió, com en el cas de Miguel Servet.

Answer: l'antropocentrisme

Question: Què va succeir al teocentrisme?

Answer: l'erasmisme i les seves vicissituds

Question: Què mostra les dificultats que va trobar el pensament avançat a la corona de Castella?

Answer: Bartolomé Carranza

Question: Qui era l'arquebisbe?

Answer: a ser més tolerant

Question: Com va tendir a ser l'Europa protestant?

Answer: per la Inquisició

Question: Per qui va ser perseguit Fray Luis de León?

Context: El sistema polític per excel·lència de l'antic règim fou l'absolutisme.[6] Les diverses monarquies europees intentaren concentrar a les seves mans tot el poder de fer lleis, de governar i d'ajusticiar. Per fer-ho van procurar no reunir les institucions parlamentàries d'origen medieval. Fou la monarquia francesa la que va assolir el grau més elevat d'absolutisme. De tota manera, cal tenir en compte que en la pràctica el sistema polític en cada país podia variar molt segons el pes dels seus costums i la força de la monarquia. Per exemple a Anglaterra aquesta lluita va desembocar en la Revolució anglesa, que va escapçar la monarquia tradicional durant onze anys. Un altre exemple fins al 1714 foren els països de la corona d'Aragó, on moltes decisions polítiques no depenien només del rei sinó que aquest (molt a pesar seu) les havia de prendre a les Corts juntament amb els tres estaments (cadascun dels quals representava 1 vot), un sistema que va rebre el nom de pactisme.[6] Finalment cal recordar que l'individu no tenia cap valor polític dins del sistema del poder de l'antic règim[6] (a diferència de les democràcies del món actual), sinó que eren els tres estaments els que conceptualment eren els actors polítics del país, juntament amb el rei que era el màxim protagonista com a governant.

Answer: francesa

Question: Quina monarquia va assolir el major grau d'absolutisme?

Answer: onze

Question: Durant quants anys la Revolució anglesa va escapçar la monarquia tradicional?

Answer: les Corts juntament amb els tres estaments

Question: Amb qui havia de prendre el rei moltes de les decisions polítiques?

Context: L'antic règim es va desenvolupar al Regne de França amb la dinastia Valois que va reeixir del seu enfrontament amb Anglaterra en la Guerra dels Cent Anys; va aconseguir marginar la dinastia rival de la casa de Borgonya i va sotmetre la majoria dels "estats nobiliaris" més o menys turbulents, com ara Normandia i Provença. La tornada de la seu pontifícia d'Avinyó a Roma després de la resolució del cisma d'Occident va suposar una disminució del control que havia aconseguit la monarquia francesa sobre l'Església. De retruc, la península Itàlica va passar a ser el principal tauler de joc en la disputa per l'hegemonia europea. En aquest context, durant el segle xv, Lluís XI va ser un exemple de rei autoritari. El rei Francesc I de França, durant la primera meitat del XVI, no va aconseguir prevaldre sobre el seu enemic Carles V del Sacre Imperi romanogermànic, ni pel que fa a les guerres europees ni pel que fa a l'expansió colonial, però va aconseguir un poder interior indiscutible.

Answer: Valois

Question: Amb quina dinastia es va desenvolupar l'antic règim al Regne de França?

Answer: Guerra dels Cent Anys

Question: En quina guerra amb Anglaterra va reeixir la dinastia Valois?

Answer: després de la resolució del cisma d'Occident

Question: Quan va tornar la pontifícia d'Avinyó a Roma?

Answer: La tornada de la seu pontifícia d'Avinyó a Roma

Question: Quin fet va suposar una disminució del poder de la monarquia francesa sobre l'Església?

Context: A partir del segle xvii pot parlar-se de la presència d'una monarquia absoluta que té la sobirania de l'estat. Aquesta monarquia es justificava sobre el supòsit de la procedència divina del poder, de qui ho rep sense intermediaris. El rei només ha de justificar-se davant els ulls de Déu. Els seus súbdits no tenien cap dret, però sí el deure d'obeir. El tipus ideal és el Regne de França del Rei Sol, Lluís XIV. El rei declarava la guerra i feia la pau; comandava els exèrcits, determinava les despeses i fixava els impostos, anomenava i destituïa els funcionaris i dirigia l'administració sencera. Les províncies eren administrades pels intendents, de poder omnímode i arbitrari.

Answer: A partir del segle xvii

Question: Quan es pot parlar de la presència d'una monarquia absoluta que té la sobirania de l'estat?

Answer: sobre el supòsit de la procedència divina del poder

Question: Com es justificava la monarquia?

Answer: Déu

Question: A qui ha de justificar-se el rei?

Answer: obeir

Question: Quin era el deure dels súbdits del rei?

Answer: Les províncies

Question: Què administraven els intendents?


Retaule de Sant Agustí

Context: Tot i la documentació existent sobre les clàusules de contractació de l'obra, es desconeix l'estructura i distribució original del retaule. Tanmateix, a partir de les taules conservades i de les seves característiques estructurals, l'historiador Francesc Ruiz i Quesada ha fet una proposta de distribució dels panels existents. Els contractes de la fusteria de Bonafè i de la pintura del retaule es coneix que la seva amplada era de quasi dotze metres i que tenia quatre carrers laterals, dos a cada banda del carrer principal en què hi havia una escultura de sant Agustí a la part baixa, i, per sobre d'aquesta imatge, una altra de la Mare de Déu. Es desconeix documentalment la seva alçària, nombre d'escenes i el relat pictòric.[8]

Answer: l'estructura i distribució original

Question: Què es desconeix del retaule?

Answer: de distribució dels panels existents

Question: Quina proposta va fer Francesc Ruiz i Quesada?

Answer: quatre

Question: Quants carrers laterals tenia el retaule?

Answer: dos a cada banda del carrer principal

Question: On es situaven els carrers laterals del retaule?

Answer: principal

Question: En quin carrer del retaule hi havia una escultura de sant Agustí?

Context: El retaule tenia cinc carrers i tres pisos amb predel·la. El carrer central tenia dues talles exemptes de sant Agustí i santa Mònica, mentre que els altres quatre estaven compostos per taules pintades al tremp, obra de Jaume Huguet. D'aquestes taules només se'n conserven set al MNAC i una altra al museu Marés. La seva grandiositat el situa com l'encàrrec pictòric més important del segle xv a Catalunya.

Answer: cinc

Question: Quants carrers tenia el retaule?

Answer: dues talles exemptes de sant Agustí i santa Mònica

Question: Què tenia el carrer central del retaule?

Answer: Jaume Huguet

Question: De qui són obra les taules pintades al tremp del retaule?

Answer: al tremp

Question: Com estaven pintades les taules dels quatre carrers del retaule?

Answer: set

Question: Quantes taules del retaule es conserven al MNAC?

Context: El gremi de Blanquers tenia una germandat o confraria fundada a principis del segle xv. Les seves ordinacions varen ser aprovades pel rei Martí l'Humà, a Segorb, el 18 d'octubre de 1401, a instància dels prohoms dels blanquers i varen ser confirmades a Barcelona, el 23 de juny de 1405. Segons aquestes, els blanquers veneraven com a patró a sant Agustí,[4] i varen tenir la seva pròpia capella al convent des de 1401.[5]

Answer: a principis del segle xv

Question: Quan es va fundar la germandat del gremi de Blanquers?

Answer: pel rei Martí l'Humà

Question: Per qui van ser aprovades les ordinacions de la germandat del gremi de Blanquers?

Answer: Segorb

Question: On va aprovar Martí l'Humà les ordinacions de la germandat del gremi de Blanquers?

Answer: a sant Agustí

Question: A qui veneraven els blanquers com a patró?

Context: El Convent de Sant Agustí Vell construït a partir de 1349 i finalitzat al voltant de 1506, estava situat al barri de la Ribera de Barcelona. La seva ubicació era a la zona on treballaven els menestrals dedicats al tractament de les pells, assaonadors i blanquers, una activitat que requereix un alt consum d'aigua, raó per la qual s'ubicava al voltant del rec Comtal que passava pel carrer del Rec i per l'actual emplaçament del mercat del Born.[2] L'església va ser destruïda el 1716 i l'orde dels agustins es va traslladar a l'església de Sant Agustí Nou inaugurat el 1750. Per conèixer la morfologia de la desapareguda església pot comparar-se amb l'església de Sant Joan Baptista de Valls, ja que el 1569 es va decidir prendre l'església de Sant Agustí com a referent. Així doncs, l'església devia mesurar poc més de 58 metres de llarg per quasi 15 metres d'ample, a més de les capelles laterals, i l'alçària estaria a prop als 25 metres.[3]

Answer: a partir de 1349

Question: Quan va ser construït el Convent de Sant Agustí Vell a Barcelona?

Answer: al barri de la Ribera de Barcelona

Question: On estava situat el Convent de Sant Agustí Vell?

Answer: pel carrer del Rec i per l'actual emplaçament del mercat del Born

Question: Per on passava el rec Comtal a Barcelona?

Answer: 1750

Question: En quin any es va inaugurar l'església de Sant Agustí Nou a Barcelona?

Answer: amb l'església de Sant Joan Baptista de Valls

Question: Amb quina església es pot comparar el desaparegut Convent de Sant Agustí Vell de Barcelona?

Context: L'estil i qualitat tècnica emprats en aquest retaule va tenir un efecte directe a altres obres contemporànies, on l'exemple més directe és el contracte del retaule sobre el mateix tema pintat per Miguel Ximénez i Martín Bernat per al convent dels Agustins de Saragossa, de 1489. Aquesta obra havia de contenir sis taules dedicades a sant Agustí i altres sis a santa Mònica. Les taules del sant havien de tenir com a model les escenes del retaule d'Huguet, «...y que los ditos pintores hayan de yr a mirar aquello con unfrayre de dicho monesterio de Çaragoça, e de las que seran mejores, que de aquellas fagan por scripto y fazerlas en el dito Retaulo de Çaragoça». D'altra banda, el contracte entre Pau Vergós i els confrares dels cardadors de draps, per a realitzar un retaule dedicat al Cos de Crist i sant Antoni, també per a l'església de Sant Agustí de Barcelona, s'assenyala que «tots els brocats sien fets segons lo retaule de Sant Agustí major».[1]

Answer: Miguel Ximénez i Martín Bernat

Question: Qui va pintar el retaule per al convent dels Agustins de Saragossa?

Answer: 1489

Question: De quin any és el contracte per al retaule del convent dels Agustins de Saragossa?

Answer: al Cos de Crist i sant Antoni

Question: A qui havia de dedicar-se el retaule del contracte entre Pau Vergós i els confrares dels cardadors de draps?

Answer: Barcelona

Question: On és l'església de Sant Agustí?


Capelles de la catedral de Toledo

Context: Sobre la clau de volta de l'arc central de l'entrada hi ha una pintura amb el retrat d'Esteban Illán, personatge que va proclamar a Alfons VIII com a rei de Castella. La capella consta de tres estils de diferents èpoques: gòtic als arcs, voltes i algun sepulcre; plateresc al sepulcre del bisbe d'Àvila Alonso Carrillo Albornoz realitzat per l'escultor Vasco de la Zarza i neoclàssic al retaule central. Aquest retaule és del segle xviii realitzat en marbre, jaspi i bronze. Va ser dissenyat per Ventura Rodríguez; el gran relleu del centre amb el tema de la Imposició de la casulla a sant Ildefons, realitzat també en marbre, és obra de Manuel Francisco Álvarez. Es va portar a terme en temps del cardenal Lorenzana, al segle xviii.[2] Posteriorment hi havia hagut un altre retaule realitzat cap al 1484, que segons la descripció d'Antonio Ponz, tenia pintures i escultures amb escenes de la Passió de Crist, la vida de la Mare de Déu i de sant Ildefons.[32]

Answer: Sobre la clau de volta de l'arc central de l'entrada

Question: On hi ha una pintura amb el retrat d'Esteban Illán?

Answer: Esteban Illán

Question: Qui va proclamar a Alfons VIII com a rei de Castella?

Answer: tres

Question: De quants estils consta la capella?

Answer: Vasco de la Zarza

Question: Qui va realitzar el sepulcre del bisbe d'Àvila Alonso Carrillo?

Answer: la Imposició de la casulla a sant Ildefons

Question: Quin és el tema del el gran relleu realitzat per Manuel Francisco Álvarez?

Context: La capella va ocupar l'espai de tres capelles antigues, una central de mida gran i dos col·laterals de les petites. És de planta octogonal, estant de les primeres en que s'imposa aquest model per a capelles funeràries. Aquesta planta facilita la construcció de la capella que s'adapta a la forma de la volta, a més a més del possible simbolisme que té el nombre vuit a la religió amb la «renovació baptismal i la vida eterna ».[32]

Answer: tres capelles antigues

Question: Què hi havia abans on ara hi ha la capella?

Answer: octogonal

Question: Com és la planta de la capella?

Answer: a la forma de la volta

Question: On s'adapta la capella per a la seva construcció?

Answer: per a capelles funeràries

Question: Per a què es va imposar el model de planta octogonal en les capelles?

Context: L'actual capella està entre el costat nord de la de Santiago i la de santa Leocàdia, a la capçalera. Té un accés estrany i difícil solucionat pel gran arquitecte Alonso de Covarrubias. S'anomena així amb referència al nou llinatge dels Trastàmara. És una capella sense culte; anteriorment el culte era mantingut pel capítol anomenat Capellans de Reis.[39]

Answer: estrany i difícil

Question: Com és l'accés a la capella?

Answer: Alonso de Covarrubias

Question: Qui va solucionar l'accés a la capella?

Answer: arquitecte

Question: Què era Alonso de Covarrubias?

Answer: sense culte

Question: Com és aquesta capella?

Answer: amb referència al nou llinatge dels Trastàmara

Question: Per què s'anomena així la capella?

Context: Se sap que aquest espai s'anomenava capella de l'Esperit Sant i va ser fundada per l'arquebisbe Gonzalo Díaz de Palomeque. Al segle xiii va servir com a espai funerari per allotjar les restes mortals de l'arquebisbe Gonzalo Díaz Palomeque. La capella amb la denominació de «Reyes Viejos» va ser fundada per Sanç IV i era a la part alta del presbiteri de la capella major, on continuen els sepulcres dels reis. L'actual denominació «de los Reyes Viejos» té el seu origen el 1498 quan el cardenal Cisneros va voler traslladar des de la capella major els sepulcres reials, cosa que finalment no es va fer. La capella consta de tres interessants retaules platerescs de Francisco Comontes; el central té onze bones taules hispà-flamenques i una relíquia del Sant Rostre, regal del papa Innocenci X, que el rei Felip IV va manar col·locar aquí.[27]

Answer: capella de l'Esperit Sant

Question: Com s'anomena aquest espai?

Answer: l'arquebisbe Gonzalo Díaz de Palomeque

Question: Qui va fundar la capella de l'Esperit Sant?

Answer: a la part alta del presbiteri de la capella major

Question: On era la capella anomenada de «Reyes Viejos»?

Answer: Francisco Comontes

Question: Qui va fer els retaules platerescs de la capella de «Reyes Viejos»?

Answer: del Sant Rostre

Question: Quina relíquia podem troba a la capella de «Reyes Viejos»?

Context: A la dreta estan els sarcòfags d'Enric II de Castella i la seva esposa Joana Manuel. A prop està l'estàtua orant de Joan II de Castella, obra de Juan de Borgoña (sense sepultura). A l'esquerra estan els d'Enric III de Castella i Caterina de Lancaster. Al presbiteri, a l'esquerra i al costat del retaule hi ha el sarcòfag de Joan I de Castella i a la dreta el de la seva esposa Elionor d'Aragó i de Sicília.[40]

Answer: d'Enric II de Castella i la seva esposa Joana Manuel

Question: Quins sarcòfags trobem a la dreta?

Answer: Juan de Borgoña

Question: De qui és obra l'estàtua orant de Joan II de Castella?

Answer: A l'esquerra

Question: On son els sarcòfags d'Enric III de Castella i Caterina de Lancaster?

Answer: de Joan I de Castella

Question: Quin sarcòfag hi ha a la part esquerra del presbiteri?

Answer: Elionor d'Aragó i de Sicília

Question: Qui era l'esposa de Joan I de Castella?

Context: Amb aquesta obra de pedra calada es van construir els dos pilars que donen pas a l'interior de la capella. Al pilar de l'esquerra es pot veure l'estàtua d'una figura amb barba i amb un bastó de pastor; representa a Martín Alhaja, un famós pastor que, segons la llegenda, va donar una decisiva informació durant la batalla de Las Navas de Tolosa.[n. 1] El pilar contrari s'anomena de l'Alfaquí per l'estàtua d'Abu Walid, que va portar el rei Alfons VI un missatge de cordialitat.[5]

Answer: dos pilars

Question: Què dona pas a l'interior de la capella?

Answer: Martín Alhaja

Question: Qui representa l'estàtua del pilar de l'esquerra?

Answer: de Las Navas de Tolosa

Question: A quina batalla Martín Alhaja va donar una valuosa informació segons la llegenda?

Answer: de l'Alfaquí

Question: Com s'anomena el pilar de la dreta?


Retaule de Sant Bernadí i l'Àngel Custodi

Context: Algunes taules presenten una alta concentració de personatges i objectes que no permeten comptar amb espais de context i plans diferenciats i, en conseqüència, amb pocs virtuosismes en el tractament de la perspectiva. Un element que acostuma a jugar un paper important en el tractament de la perspectiva són les construccions de murs amb carreus com les de la taula central o la del miracle de sant Bernadí de la predel·la. Huguet supera la dificultat de dibuix dels carreus, matacans i merlets amb un lleu escorç, però sense fórmules de paral·lelisme o proporcionalitat que segur que dominava, com ho demostra el tractament que fa a la taula de «l'aparició de Pere Celestí», on la cabana de mig pla està dibuixada en perspectiva cavallera, cap a l'esquerra, i dins el paviment ortogonal té una fuga cap al centre.[9]

Answer: una alta concentració de personatges i objectes

Question: Què presenten algunes taules?

Answer: amb espais de context i plans diferenciats

Question: Amb què no permeten comptar l'alta concentració de personatges i objectes?

Answer: les construccions de murs amb carreus

Question: Quin element juga un paper important en el tractament de la perspectiva?

Answer: cavallera

Question: Com és la perspectiva en la cabana de mig pla d'Huguet?

Answer: a la taula de «l'aparició de Pere Celestí»

Question: On és la cabana de mig pla?

Context: El mateix Huguet ja havia representat a sant Bernadí en una escena del Retaule de Sant Antoni Abat, destruït el 1936. A la catedral de Barcelona es conserva el Retaule de Santa Clara i Santa Caterina amb una imatge del sant, obra de Pere Garcia de Benavarri de 1456. Però el millor exemple probablement és la representació que va fer-ne el seu amic i coetani Sano di Pietro i que es considera un retrat real del sant, ja que va ser pintat poc després de la seva mort.[14]

Answer: en una escena del Retaule de Sant Antoni Abat

Question: On va representar Huguet a sant Bernadí?

Answer: 1936

Question: Quan va ser destruït el Retaule de Sant Antoni Abat?

Answer: el Retaule de Santa Clara i Santa Caterina

Question: Quin retaule es conserva a la catedral de Barcelona amb la imatge del sant?

Answer: Pere Garcia de Benavarri

Question: De qui és obra el Retaule de Santa Clara i Santa Caterina?

Answer: Sano di Pietro

Question: Qui era l'amic de Huguet?

Context: L'escena dedicada a sant Bernadí al costat de l'Epístola de la predel·la representa un dels miracles més destacats del sant que va tenir lloc a Màntua, a la riba del Mincio, durant la quaresma de l'any 1420. En aquella època, sant Bernadí havia anat a Màntua a predicar. Es va allotjar al convent de Santa Maria delle Grazie, situat al llac, a la riba oposada a la ciutat, i per desplaçar-se havia de fer servir una barca. Tot i que el barquer acostumava a no cobrar als frares, un dia es va negar a fer-ho i el sant va estendre la seva capa sobre l'aigua i va passar a l'altra riba caminant sobre ella acompanyat per un altre frare.

Answer: un dels miracles més destacats del sant

Question: Què representa l'escena dedicada a sant Bernadí?

Answer: a la riba del Mincio

Question: On va tenir lloc un dels miracles més destacats del sant?

Answer: durant la quaresma de l'any 1420

Question: Quan va tenir lloc un dels miracles més destacats del sant?

Answer: a predicar

Question: Què va anar a fer sant Bernadí a Màntua?

Answer: als frares

Question: A qui acostumava a no cobrar el barquer?

Context: L'estofat de la predel·la és un motiu decoratiu amb petits fulls i boletes simulant fruits o baies, que Huguet també va fer servir a «la Pietat» l'única taula conservada al museu Catedralici de Barcelona del desaparegut Retaule de Sant Esteve del gremi dels freners. També es va fer servir com a fons en una de les taules laterals del desaparegut Retaule de Sant Antoni Abat. Aquesta composició és molt similar a la decoració del Retaule del Conestable, de 1464. Cronològicament aquestes similituds situen la realització de la predel·la en el primer període artístic de l'autor. Per contra els altres tres tipus d'estofats presents al retaule no coincideixen amb cap de les obres del primer període d'Huguet, sinó que coincideix als utilitzats a les teles del Retaule de Sant Agustí que va ser finalitzat el 1486 i recull la darrera època del taller de l'artista.[12]

Answer: fruits o baies

Question: Què simulen els petits fulls i boletes de l'estofat de la predel·la?

Answer: «la Pietat»

Question: Quina és l'única taula conservada al museu Catedralici de Barcelona?

Answer: 1464

Question: De quant és el Retaule del Conestable?

Answer: amb cap de les obres del primer període d'Huguet

Question: Amb què no coincideixen els altres tres tipus d'estofats presents al retaule?

Answer: 1486

Question: Quan va ser finalitzar el Retaule de Sant Agustí?

Context: A la taula inferior es representa el pas del mar Roig del poble hebreu en la seva fugida d'Egipte. Els jueus arribaren a Piahirot, prop del Mar Roig i acamparen davant de Baal-Sefon. El faraó escoltà els precs del seu poble que clamava venjança, armà el seu exèrcit i comença una persecució dels hebreus. Quan aquests sentiren retronar l'exèrcit que s'acostava, es varen adreçar a Moisès, ja que el mar els barrava el pas. Aleshores, Moisès estengué els seus braços sobre el mar i començà a bufar un vent de ponent molt fort que enretirà les aigües, i quedaren dividides per mostrar un pas segur per travessar-lo. Ràpidament, els hebreus van ficar-se dins i van començar la travessia a peu sec. Quan van arribar els egipcis, el faraó va decidir perseguir els israelians i també van entrar al pas del mar obert per Moisès. Quan tot el poble jueu va haver passat, Moisès va estendre de nou els braços sobre el mar i les aigües van tornar al seu lloc, ofegant i destruint tot l'exèrcit egipci.［Èxode 14:15-31］ La imatge capta el moment final amb l'àngel i el núvol que va fer de guia, presents.[19]

Answer: el pas del mar Roig del poble hebreu en la seva fugida d'Egipte

Question: Què es representa a la taula inferior?

Answer: Piahirot

Question: On arribaren els jueus?

Answer: del seu poble

Question: De qui escoltava el faraó els precs que clamaven venjança?

Answer: de ponent molt fort

Question: Com era el vent que comença a bufar quan Moisès estengué els seus braços sobre el mar?

Context: Una informació addicional, que reforça la identificació amb el rei Pere, està relacionada amb la devoció cap a l'àngel custodi. Pere va encarregar els darrers mesos de la seva vida una talla de l'àngel a Joan Claperós. També va encarregar una imatge per al Portal de l'Àngel de Barcelona la qual va ser instal·lada el novembre de 1466. El nom d'aquest accés a la ciutat li va ser atribuït el 30 de gener de 1466 per iniciativa de Pere el Conestable en agraïment pel fi d'una epidèmia a la ciutat.[22]

Answer: Joan Claperós

Question: A qui va encarregar Pere una talla de l'àngel?

Answer: els darrers mesos de la seva vida

Question: Quan va encarregar Pere una talla de l'àngel?

Answer: per al Portal de l'Àngel

Question: Per on era la imatge que es va instal·lar a Barcelona el novembre del 1466?

Answer: amb la devoció cap a l'àngel custodi

Question: Amb què està relacionada la informació que reforça la identificació amb el rei Pere?

Answer: en agraïment pel fi d'una epidèmia a la ciutat

Question: Per què va rebre el Portal de l'Àngel aquest nom?


Claustre del Mas del Vent

Context: El redescobriment del claustre va sortir a la premsa a inicis de juny de 2012 gràcies a la recerca de Gerardo Boto Varela, investigador del Departament d'Història i Història de l'Art de la Universitat de Girona, que el va datar suposadament del segle XII i el va considerar procedent de Castella,[2] tot i que diversos documents anteriors ja tenien constància de la seva existència.[3][4] En el moment del redescobriment estava mancat de qualsevol catalogació o protecció;[5] el 26 de setembre de 2013 la Generalitat de Catalunya va sol·licitar iniciar l'expedient de declaració de Bé cultural d'interès nacional, en la categoria de monument històric.[6] Després del darrer informe sobre l'autenticitat del claustre aprovat per part del Consell Assessor del Patrimoni Cultural es va arxivar la protecció del claustre com a BCIN i la conservació del claustre va passar a mans de l'Ajuntament de Palamós.[7][8]

Answer: juny de 2012

Question: Quan va sortir a la premsa el redescobriment del claustre?

Answer: Gerardo Boto Varela

Question: Qui va fer la recerca?

Answer: de Castella

Question: D'on va considerar que procedia?

Answer: Bé cultural d'interès nacional, en la categoria de monument històric

Question: Com el volien declarar?

Answer: l'Ajuntament de Palamós

Question: A mans de qui va passar la conservació del claustre?

Context: Tanmateix, el novembre del 2012, la restauradora Pilar Giráldez, membre de la comissió de la Generalitat de Catalunya, va assegurar que «les mostres no deixen dubtes de l'autenticitat i l'antiguitat de segles de les pedres» i el 20 de juny del 2013 Gerardo Boto va afirmar en un congrés d'experts al Museu Nacional d'Art Antic de Lisboa, que el claustre és una construcció autèntica del segle XII i el va relacionar amb el claustre del 1176 de la catedral antiga de Salamanca, desmuntat després del terratrèmol de Lisboa de 1755.[19] Arran d'aquestes noves informacions, el conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya Ferran Mascarell va demanar un nou informe, que elaborà el catedràtic d'història de l'art Eduard Carbonell, director del Museu Nacional d'Art de Catalunya entre el 1994 i el 2005, i director general del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya entre 1988 i 1994.[20] Aquest informe, presentat el novembre del 2014, concloïa que el claustre era una recreació historicista executada al segle xx.[44][1][45] Els defensors de la seva autenticitat, Gerardo Boto i Màrius Vendrell, han rebatut aquest informe; tanmateix, després de l'aprovació del Consell Assessor del Patrimoni Cultural d'arxivar la protecció del claustre com a BCIN, s'ha deixat a càrrec de l'Ajuntament de Palamós la conservació del claustre.[7]

Answer: l'autenticitat i l'antiguitat de segles de les pedres

Question: Segons Pilar Giráldez què asseguren les mostres?

Answer: Salamanca

Question: Amb el claustre de quina catedral el van relacionar?

Answer: 1755

Question: Quin any hi va haver un terratrèmol a Lisboa?

Answer: que el claustre era una recreació

Question: Què concloïa l'informe d'Eduard Carbonell?

Answer: Gerardo Boto i Màrius Vendrell

Question: Qui va rebatre aquest informe?

Context: El desembre del 2015, es va fer públic que l'espai obriria les portes al públic el mes de gener del 2016 gràcies a un conveni signat entre la plataforma cultural Focus Engelhorn, impulsada pels amos de la finca, i l'Ajuntament de Palamós.[37] L'acord va permetre a estudiants, especialistes i entitats sense ànim de lucre visitar de manera gratuïta i permanent el claustre i la torre de defensa de la masia, a més d'establir un calendari de visites de pagament per a turistes.[38] Des del seu redescobriment fins llavors, només havien pogut veure el claustre els assistents d'actes privats, com bodes o la presentació d'un model de cotxe, o els participants d'una gala solidària contra la sida.[39]

Answer: que l'espai obriria les portes al públic

Question: Què es va fer públic el desembre del 2015?

Answer: gener del 2016

Question: Quan va obrir les portes al públic?

Answer: estudiants, especialistes i entitats sense ànim de lucre

Question: Qui pot fer visites gratuïtes?

Answer: turistes

Question: Qui pot fer visites de pagament?

Answer: assistents d'actes privats

Question: Qui havia pogut veure el claustre fins llavors?

Context: Sense catalogació ni protecció, Gerardo Boto va conèixer la seva existència gràcies a la publicació d'un reportatge fotogràfic a l'edició francesa dels mesos de juliol i agost del 2010 de la revista de decoració AD, en què la fotografia del claustre es va publicar a doble pàgina. Després d'estudiar la fotografia en alta resolució, el desembre del 2010 Boto va publicar un estudi en la revista Románico i, posteriorment, va anunciar-ho al simposi que duia per títol Art Fugitiu, organitzat pel grup EMAC d'investigació sobre el romànic i gòtic de la Universitat de Barcelona.[5] L'investigador assegurà que va intentar accedir a la finca per estudiar l'obra, però mai no va aconseguir el permís pertinent.[33]

Answer: gràcies a la publicació d'un reportatge fotogràfic

Question: Com va conèixer Gerardo Boto que existia?

Answer: AD

Question: A quina revista es va publicar el reportatge?

Answer: en alta resolució

Question: Com va estudiar Boto la fotografia?

Answer: en la revista Románico

Question: On va publicar un estudi Boto?

Answer: accedir a la finca

Question: Què no va aconseguir l'investigador?


Juan Fernández de Navarrete

Context: Durant tota la seva vida el pintor va haver de sobreposar-se a la seva minusvalidesa i a una naturalesa particularment malaltissa. Les dades sobre la seva vida i obra són degudes fonamentalment a fra José de Sigüenza que, en la seva Historia de la Orden de San Jerónimo, relata amb detall els avatars de la construcció del monestir de l'Escorial, entre els quals s'inclouen les feines de Navarrete. Aquest notifica que va recórrer tota Itàlia «quan s'anava fent un homenet»,[7] estudiant el seu art a Roma, Venècia, Milà i Nàpols i diu que va treballar amb Ticià,[1] ja que l'empremta d'aquest autor s'aprecia clarament en els seus treballs, encara que el seu aprenentatge directe amb l'italià està actualment descartat. Pellegrino Tibaldi explica haver-lo conegut a Roma a la dècada de 1550, el que vindria a corroborar la informació del pare José de Sigüenza de la seva estada a Itàlia.[8]

Answer: malaltissa

Question: Com era la naturalesa del pintor?

Answer: fra José de Sigüenza

Question: Qui va recollir dades sobre la vida i obra de Navarrete?

Answer: els avatars de la construcció del monestir de l'Escorial

Question: Què es relata en la Historia de la Orden de San Jerónimo?

Answer: Roma, Venècia, Milà i Nàpols

Question: On va estudiar l'art Italià el pintor?

Answer: a la dècada de 1550

Question: Quan va conèixer Pellegrino Tibaldi a Navarrete?

Context: El pintor Fernández de Navarrete va tenir una malaltia que el va deixar sord als tres anys, la qual cosa li va ocasionar la incapacitat per aprendre el llenguatge oral.[4][5] Tanmateix consta que va aprendre a expressar-se per mitjà de la llengua de signes i sabia llegir i escriure, a més a més d'haver adquirit una àmplia cultura, necessària per al seu ofici.[6][4] Va ser educat al monestir jerònim de La Estrella a San Asensio (La Rioja) per fra Vicente de Santo Domingo, que emprà probablement un incipient llenguatge de signes que des de l'edat mitjana s'utilitzava a les comunitats monàstiques obligades al vot de silenci.[4] En l'època de Navarrete es creu que un benedictí, Pedro Ponce de León, havia desenvolupat el primer codi lingüístic de signes.[6]

Answer: tres

Question: Quants anys tenia Navarrete quan es va quedar sord?

Answer: el llenguatge oral

Question: Què no va poder aprendre Navarrete?

Answer: al monestir jerònim de La Estrella a San Asensio

Question: On va ser educat Navarrete?

Answer: fra Vicente de Santo Domingo

Question: Qui va educar al pintor?

Answer: des de l'edat mitjana

Question: Des de quan s'utilitzava el llenguatge de signes a les comunitats monàstiques?

Context: A les seves següents obres, Fernández de Navarrete va passar per diversos períodes, des de la imitació de la pintura de Ticià –a Fernández Navarrete se'l coneixia amb el sobrenom d'«el Ticià espanyol»– a trets semblants als escorços de Tintoretto, i sobretot es nota el seu gust per representar detalls realistes impregnats amb efectes de llum i amb l'habilitat d'uns tocs de pinzell que aconseguien donar un efecte de pintura espontània. A les seves últimes pintures sobre l'apostolat, representades en parella, s'observa un estil ordenat i majestuós, amb imatges de gran mida i ajudant-se amb les vestidures realitzades amb mantells d'amplis plecs. No accepta completament el llampant colorit venecià i, adaptant-se a la sobrietat del Reial Monestir de Sant Llorenç de l'Escorial, adopta per aquest tipus d'encàrrecs un cromatisme de terres i ocres. Aquestes últimes obres es caracteritzen per un ús expressiu del llum focalitzat, tal com succeeix a l'Enterrament de sant Llorenç i al Crist apareixent-se a la seva Mare, un altre dels seus quadres finals en el qual mostra un Crist ressuscitat amb el cos il·luminat en una composició molt dinàmica. Aquestes obres ja es poden considerar com si fos un inici de l'etapa de la pintura barroca castellana.[18]

Answer: el Ticià espanyol

Question: Quin és el sobrenom de Navarrete?

Answer: amb mantells d'amplis plecs

Question: Amb què estaven realitzades les vestidures?

Answer: ordenat i majestuós

Question: Com és l'estil de les pintures de Navarrete sobre l'apostolat?

Answer: focalitzat

Question: Quin ús li dona a la llum en l'Enterrament de sant Lloreç?

Answer: un Crist ressuscitat amb el cos il·luminat en una composició molt dinàmica

Question: Què apareix a l'obra Crist apareixent-se a la seva Mare?

Context: El context històric, en relació a l'aportació al treball de Juan Fernández de Navarrete, va ser la fundació del monestir de l'Escorial per part del rei Felip II, amb objecte principal de construir el panteó reial que es va ubicar sota l'església per als oficis religiosos i que el monarca seguia des de les seves habitacions particulars.[9] Aquesta fundació es va realitzar segons una carta reial del 22 d'abril de 1567. En la decoració d'aquesta gran construcció la pintura va representar el gust del monarca, que tenia una inclinació preferent cap a la pintura flamenca i pintura italiana, de les quals va fer grans donacions provinents de la seva col·lecció particular que constava, a més a més de les obres adquirides per ell pròpiament, de les heretades per part del seu pare Carles V i també de la col·lecció de la seva tia Maria d'Habsburg. La majoria eren obres de tema religiós i també ho van continuar sent les que va encarregar a diversos artistes als quals demanava que les seves obres estiguessin d'acord amb la iconografia de la Contrareforma aprovada en el concili de Trento. Entre els artistes escollits per Felip II es trobaven Federico Zuccaro, Luca Cambiaso i Pellegrino Tibaldi per realitzar els frescs de l'església, el claustre i la biblioteca, i Juan Fernandez de Navarrete per a la realització de les pintures a l'oli per les capelles laterals i el retaule major de l'església. A causa de la mort prematura de l'últim, van continuar amb el seu treball els pintors Diego de Urbina, Alonso Sánchez Coello i Luis de Carvajal. El Greco va participar-hi també amb El martiri de sant Maurici.[10][9]

Answer: sota l'església per als oficis religiosos

Question: On es va ubicar el panteó reial?

Answer: pintura flamenca i pintura italiana

Question: Quines eren les pintures que preferia el monarca?

Answer: Carles V

Question: Qui era el pare de Felip II?

Answer: prematura

Question: Com va ser la mort de Navarrete?

Context: Una de les iconografies més especials emprada per Fernández Navarrete fou a la seva pintura de l'Enterrament de sant Llorenç, en la qual no va representar exactament el martiri de la manera habitual, sinó el moment del robatori del cos per donar-li sepultura. La pintura mostra a sant Llorenç mort en plena obscuritat de la nit, despullat sobre la graella –atribut d'aquest sant–[21] i col·locat en el centre de la composició; la llum que emet el seu cos quasi blanc és el punt d'atracció principal de l'espectador de la pintura. A la seva dreta sant Hipòlit, vestit de blanc, està disposat per endur-se el cos; l'acompanyen tres deixebles, un dels quals es posa un dit sobre els llavis en senyal de silenci. A l'esquerra de sant Llorenç hi ha un noi que bufa una brasa per encendre una espelma: aquesta escena és clàssica i força comuna a la pintura tenebrista per mostrar la il·luminació artificial; El Greco la va emprar algunes vegades, com per exemple a l'obra d'El bufador.[22]

Answer: Fernández Navarrete

Question: Qui va pintar L'enterrament de sant Llorenç?

Answer: el moment del robatori del cos per donar-li sepultura

Question: Què va representar en L'enterrament de sant Llorenç?

Answer: la llum que emet el seu cos quasi blanc

Question: Quin punt de la pintura atrau l'espectador?

Answer: de blanc

Question: Com vesteix Sant Hipòlit?

Answer: Greco

Question: A qui pertany l'obra El bufador?