Art de l'antiga Grècia

Context: En la tècnica de les «figures negres», la decoració és en color negre sobre fons vermell i les siluetes es perfilaven amb una punta de metall o d'os, amb la qual es descobria el color natural de l'argila. Aquest sistema de decoració es va introduir a Corint cap a l'any 700 aC. Els artistes àtics van obtenir una gran originalitat en aquesta tècnica amb els vasos anomenats protoàtics entre els anys 630-620 aC fins al segle v aC, en què es van introduir les figures negres i vermelles. Un dels pintors que va treballar a Atenes amb la tècnica de les figures negres va ser Exequias, i deixà la seva signatura en algun dels seus treballs circa 550 aC; aquesta era una pràctica comuna per part de molts terrissaires com Sòfilos, Nicòstenes, Clíties i Ergòtim, entre d'altres.[54] Un dels vasos més importants és el Vas François de circa 570 aC, que és un crater amb volutes i signat per Ergòtim com a terrissaire i Cleitas com a pintor; la seva decoració està realitzada amb sis bandes o frisos de temes mitològics centrats en la història d'Aquil·les, es conserva al Museu Arqueològic Nacional de Florència.[55]

Answer: en color negre sobre fons vermell

Question: Com és la decoració en la tècnica de les «figures negres»?

Answer: amb una punta de metall o d'os

Question: Amb què es perfilaven les siluetes?

Answer: cap a l'any 700 aC

Question: Quan és va introduir a Corint la tècnica de les «figures negres»?

Answer: Atenes

Question: On va treballar Exequias amb la tècnica de les figures negres?

Answer: per Ergòtim com a terrissaire i Cleitas com a pintor

Question: Per qui està signat el Vas François de circa?

Context: Els pintors grecs van treballar en general amb plafons de fusta, que s'espatllaven ràpidament (després del segle iv aC), quan no eren ben protegits. Avui no queda quasi cap peça de pintura grega, excepte algunes restes de pintures en terracota i d'algunes pintures a les parets de tombes, sobretot a Macedònia i Itàlia. De les obres mestres de la pintura grega, només tenim algunes còpies realitzades en èpoques romanes, la majoria en són d'una qualitat inferior. Les pintures en ceràmica, de la qual han sobreviscut moltes peces, sobretot del període arcaic, donen un cert sentit de l'estètica a la pintura grega.[12]

Answer: amb plafons de fusta

Question: Amb què van treballar els pintors grecs?

Answer: s'espatllaven ràpidament

Question: Què passava amb els plafons de fusta quan no eren ben protegits?

Answer: a Macedònia i Itàlia

Question: On es poden trobar avui en dia algunes restes de peces de pintura negra?

Answer: èpoques romanes

Question: Quan es van fer algunes còpies de les obres dels mestres de la pintura grega?

Answer: moltes

Question: Quantes peces han sobreviscut de les pintures en ceràmica?

Context: El mosaic s'emprava en tot el món antic per a la decoració d'interiors. Dos tipus de mosaics es van realitzar i van marcar la seva tècnica de desenvolupament: el dels còdols, que utilitzava pedres naturals (normalment de riu) de pocs centímetres i que conservaven la forma i el color natural, amb mostres trobades a Olint, a Pel·la, a la ciutat-palau d'Aegae a Macedònia, datats de la primera meitat del segle iv aC. El mètode amb tessel·les de marbre i vidre de colors diversos i tallats a mida va anar substituint a poc a poc l'anterior, les tessel·les de més gran mida s'usaven per als dibuixos geomètrics, mentre les més petites servien per representar escenes figurades. De la fi del segle ii aC i principis del segle i aC són els mosaics de Delos, on en van aparèixer un gran nombre, amb variacions de dibuixos de màscares, dofins i quadrigues i amb representacions mitològiques.[64][65]

Answer: per a la decoració d'interiors

Question: Per a què s'emprava el mosaic en el món antic ?

Answer: naturals (normalment de riu)

Question: Quin tipus de pedres utilitzaven els mosaics dels còdols?

Answer: pocs centímetres

Question: Quina mida tenien les pedres que s'utilitzaven en els mosaics dels còdols?

Answer: escenes figurades

Question: Què representaven les tessel·les més petites?

Answer: De la fi del segle ii aC i principis del segle i aC

Question: De quan són els mosaics de Delos?

Context: L'arquitectura, com la pintura i l'escultura, no es considerava un art, en el sentit modern, pels grecs antics. L'arquitecte era un artesà, contractat per l'estat o un ric client privat. No hi havia distinció entre l'arquitecte i l'empresari. L'arquitecte feia els plànols de l'edifici, contractava els treballadors i els artesans per construir-lo i era responsable tant del pressupost com dels terminis de lliurament. No tenia l'elevat nivell social que tenen els arquitectes avui en dia. Els noms dels arquitectes ni tan sols es coneixen abans del segle V aC. Un arquitecte com Ictinos, que va dissenyar el Partenó, i que es consideraria avui un geni, va ser considerat tota la seva vida com un bon artesà, res més.[16]

Answer: un artesà

Question: Què era per als grecs l'arquitecte?

Answer: l'estat o un ric client privat

Question: Qui contractava l'arquitecte?

Answer: tant del pressupost com dels terminis de lliurament

Question: De què era el responsable l'arquitecte?

Answer: un geni

Question: Com es considera avui en dia Ictinos?

Answer: Ictinos

Question: Qui va dissenyar el Partenó?

Context: En el període clàssic, hi va haver canvis tant en l'estil com en la funció de l'escultura. Els posats es van tornar més naturals i la tècnica va evolucionar molt per a descriure el moviment del cos. Des del segle v aC, les estàtues van començar a representar persones reals. D'aquesta època, queden originals en bronze dignes d'esment com:[33]

Answer: tant en l'estil com en la funció de l'escultura

Question: Quins canvis hi va haver en el període clàssic?

Answer: més naturals

Question: Com és van tornar els posats?

Answer: la tècnica

Question: Què va evolucionar molt per a descriure el moviment del cos?

Answer: Des del segle v aC

Question: Quan van començar les estàtues a representar persones reals?

Context: Cada ciutat grega, fos quina en fos la mida, tenia una palestra o un gimnàs. Es tractava d'espais tancats, però a cel obert, envoltats amb columnes, utilitzats per a l'entrenament i les competicions atlètiques; era el lloc de reunió dels ciutadans homes. Les ciutats gregues necessitaven també almenys un buleuteri o habitació del consell, un gran edifici quadrat que servia a la vegada de lloc de reunió per al consell del bulé i de tribunal de justícia. Com que els grecs no construïen arcs o cúpules, no podien crear grans sales que suportessin els sostres, i per això el Bouleterió tenia fileres de columnes a l'interior, per sostenir el sostre. No queden més que petits vestigis d'aquests edificis.[21]

Answer: tancats, però a cel obert, envoltats amb columnes

Question: Com eren els espais de la palestra o el gimnàs?

Answer: una palestra o un gimnàs

Question: Què tenia cada ciutat grega fos quina en fos la mida?

Answer: per a l'entrenament i les competicions atlètiques; era el lloc de reunió dels ciutadans homes

Question: Per a què s'utilitzava la palestra i el gimnàs?

Answer: de lloc de reunió per al consell del bulé i de tribunal de justícia

Question: Per a què servia el gran edifici quadrat?

Answer: arcs o cúpules

Question: Què no construïen els grecs per a sostenir el sostre?


Alfred Hitchcock

Context: Tot i que està centrat en un homicidi, Vertigen, d'entre els morts no és pròpiament una pel·lícula policíaca, sinó, segons les mateixes paraules del realitzador, «una història d'amor de clima estrany». Stewart és «Scottie», un antic investigador de la policia que pateix acrofòbia, que progressivament s'obsessiona amb una misteriosa jove (Novak). El vertigen invencible i l'obsessió de Scottie desemboquen en una tragèdia. Llavors, troba una altra jove que s'assembla sorprenentment a la desapareguda. La pel·lícula es decideix sense happy end. L'estrena té lloc a l'estat espanyol, en el Festival de Sant Sebastià,[114][115] on Hitchcock guanya la Conquilla de Plata. Encara que actualment sigui considerat un clàssic, Vertigen, d'entre els morts s'enfronta tanmateix, en la seva estrena, a crítiques negatives i a una acollida reservada per part del públic; marca l'última col·laboració entre James Stewart i el director.[116] La pel·lícula, tanmateix, avui és considerada per molts com una de les millors pel·lícules del realitzador, i es troba sobretot en el grup que encapçala la classificació Sight & Sound de les millors pel·lícules del decenni; constituirà, d'altra banda, amb Psicosi, un dels punts de referència privilegiats per Brian De Palma per a la seva relectura cinematogràfica de l'obra hitchcockiana, en els anys 1970-1980.

Answer: en un homicidi

Question: En què està centrat Vertigen?

Answer: un antic investigador de la policia

Question: Qui és «Scottie»?

Answer: acrofòbia

Question: Què pateix «Scottie»?

Answer: amb una misteriosa jove (Novak)

Question: Amb qui s'obsessiona «Scottie»?

Answer: en el Festival de Sant Sebastià

Question: On guanya Hitchcock la Conquilla de Plata?

Context: La pel·lícula estudia què fan els homes quan no tenen res més. Es pot tractar d'una pel·lícula de propaganda, una nova contribució a l'esforç de la guerra. Les escenes d'acció són rodades a bord del bot i l'estretesa del lloc crea una lleugera preocupació en relació amb el tradicional cameo del director. El problema serà resolt per l'aparició de Hitchcock a la foto d'un diari que el personatge interpretat per William Bendix llegeix al vaixell, una publicitat «abans i després» per a un producte aprimador: «Reduco-Obesity Slayer».[78] Lifeboat rebrà una acollida crítica molt favorable al principi, però la critica bruscament s'hi repensarà, gangrenada pel dubte, ja que el tractament d'aquestes nou individualitats, i sobretot la del nazi, es pren algunes llibertats intolerables en el context de l'època. La pel·lícula és, malgrat tot, nominada tres vegades als Oscars[79] en les categories millor director, millor guió original (Steinbeck) i millor fotografia (Glen MacWilliams), i l'actriu Tallulah Bankhead rep el premi del New York Film Critics Circle a la millor actriu.[79]

Answer: què fan els homes quan no tenen res més

Question: Què estudia la pel·lícula?

Answer: a bord del bot

Question: On són rodades les escenes d'acció de la pel·lícula?

Answer: el personatge interpretat per William Bendix

Question: Qui llegeix un diari al vaixell?

Answer: «Reduco-Obesity Slayer»

Question: Quin és el nom del producte aprimador que apareix a la publicitat del diari?

Answer: molt favorable

Question: Com és la crítica que rep Lifeboat al principi?

Context: Per escriure el que serà Vertigen, d'entre els morts (1958),[113] recorre, abans de mostrar-se satisfet del guió, a no menys de tres autors. L'últim, Samuel Taylor, reconeixerà més tard que havia treballat sense llegir ni el primer guió, ni fins i tot la novel·la original, però limitant-se a seguir les indicacions del director, per tal de concentrar-se en el personatge principal. El realitzador contracta com a estrella masculina James Stewart. Per interpretar l'obsessiva dona jove, Hitchcock desitja en principi contractar Vera Miles -havia resultat excel·lent la interpretació en la seva pel·lícula precedent-, però està embarassada i es veu forçada a renunciar-hi. Aleshores, l'estudi li troba una substituta en Kim Novak, que farà aquí un dels seus millors papers.

Answer: a no menys de tres

Question: A quants autors recorre abans de mostrar-se satisfet amb el guió?

Answer: James Stewart

Question: A qui contracta el realitzador com a estrella masculina?

Answer: està embarassada

Question: Per què renúncia Vera Miles a interpretar a l'obsessiva dona jove?

Answer: Kim Novak

Question: Qui va fer un dels seus millors papers?

Answer: Samuel Taylor

Question: Qui va ser l'últim autor al que va recórrer per escriure Vertigen, d'entre els morts?

Context: Psycho (1998) de Gus Van Sant reprèn en alguns detalls els mateixos plans que l'original, però rodada en color. Van Sant explicarà: «Es tracta més d'una rèplica que d'un remake [...]; és gairebé com si realitzéssim en fals. Com si féssim una còpia de La Gioconda o de David».[157] La pel·lícula, no obstant això, serà un fracàs.

Answer: Gus Van Sant

Question: De qui es Psycho?

Answer: en color

Question: Com rodava Gus Van Sant?

Answer: un fracàs

Question: Com resultarà la pel·lícula?

Answer: els mateixos plans que l'original

Question: Què reprèn en alguns detalls Psycho?

Answer: més d'una rèplica que d'un remake

Question: De què es tracta per a Gus Van Sant?

Context: Si Hitchcock és avui considerat de molt com un dels principals realitzadors de cinema, no era el cas en el moment de l'estrena de les seves pel·lícules. La crítica l'ha acusat de vegades d'explotar sempre la mateixa història, o fins i tot li ha retret que faci les seves pel·lícules en funció del públic. Pel que fa a aquest últim punt, Hitchcock responia que no comprenia l'actitud nominalista de certs realitzadors que fan films per a ells mateixos. Avui en dia, nombrosos directors s'inspiren directament en el treball de Hitchcock. És el primer a haver aplicat en les seves pel·lícules totes les «receptes» del suspens i escenes d'antologia sempre apreciades, com la dutxa en Psicosi, mostra fins a quin punt continua sent popular. No obstant això, Hitchcock sempre ha estat sotmès al plebiscit pel públic. A més, s'han fet nombroses pel·lícules, picades d'ull a Hitchcock.

Answer: com un dels principals realitzadors de cinema

Question: Com és considerat avui Hitchcock?

Answer: en el treball de Hitchcock

Question: En què s'inspiren nombrosos directors avui en dia?

Answer: Psicosi

Question: En quina pel·lícula apareix l'escena de la dutxa?

Answer: d'explotar sempre la mateixa història, o fins i tot li ha retret que faci les seves pel·lícules en funció del públic

Question: De què ha acusat a Hitchcock la crítica?

Answer: l'actitud nominalista de certs realitzadors

Question: Què no comprenia Hitchcock?

Context: El 1958, Hitchcock descobreix que la seva dona, Alma, és afectada d'un càncer de mama. Així, apareix l'any següent en Tactic, una emissió de televisió consagrada a la prevenció d'aquest tipus de càncer. Alma es curarà gràcies a un tractament experimental.[117] També el 1958 rep diversos premis: el Globus d'Or a la millor sèrie de televisió.

Answer: un càncer de mama

Question: Quina afecció té Alma?

Answer: en Tactic

Question: On apareix l'emissió de televisió consagrada a la prevenció del càncer de mama?

Answer: gràcies a un tractament experimental

Question: Com es curarà Alma?


Tristan und Isolde

Context: Wagner va intentar que Tristany es representés en un altre lloc, en ciutats com Estrasburg, París, Praga i fins i tot a Rio de Janeiro, on s'hauria cantat en italià. Cap compromís va arribar a bon terme, i l'òpera no es va presentar davant del públic fins que el rei Lluís II de Baviera, apassionat promotor de Wagner, no va prestar finalment un decisiu suport. Un dels més transcendents directors d'orquestra d'aquella època va ser l'escollit per a dirigir-la a l'Òpera de Munic, Hans von Bülow, un altre fervent defensor de Wagner malgrat el fet que aquest estava tenint un afer amorós amb la seva muller Cosima von Bülow. Fins i tot llavors, la planejada estrena del 15 de maig de 1865 va haver de ser cancel·lada perquè la Isolda, Malvina Schnorr s'havia quedat afònica. Finalment, l'òpera va ser representada el 10 de juny de 1865. Ludwig Schnorr von Carolsfeld va cantar el paper de Tristany, i la seva muller Malvina, va fer-se càrrec del d'Isolda. Com a curiositat, el pare de Richard Strauss, Franz, solista de trompa, va ser un dels músics que van tocar a l'estrena.[18]

Answer: Estrasburg, París, Praga i fins i tot a Rio de Janeiro

Question: A quines ciutats Wagner va intentar que es representés Tristany?

Answer: italià

Question: En quin idioma s'hauria cantat Tristany a Rio de Janeiro?

Answer: Cosima von Bülow

Question: Amb qui tenia un afer Wagner?

Answer: Richard Strauss

Question: De qui era pare el solista de trompa que va tocar a l'estrena de Tristany?

Answer: Ludwig Schnorr von Carolsfeld

Question: Qui va cantar el paper de Tristany a l'estrena?

Context: Hi ha un abans i un després en la història de la música universal després de la sacsejada ansiosa i exuberant de Tristany i Isolda. Molts crítics wagnerians de l'època consideraven que aquesta òpera representava el zenit de la música occidental; d'altra banda, un altre grup influent de crítics, centrats en Eduard Hanslick, la titllava d'incomprensible. El primer acord de l'òpera, anomenat «acord de Tristany», es considera de gran importància en el desenvolupament de l'harmonia tonal tradicional i marca el començament del precipici atonal pel qual tot lliscarà, sobretot al segle xx. Així, va tenir una influència molt important en compositors com ara Gustav Mahler, Richard Strauss, Alban Berg i Arnold Schönberg, entre d'altres.

Answer: acord de Tristany

Question: Com es coneix el primer acord de Tristany i Isolda?

Answer: en el desenvolupament de l'harmonia tonal tradicional

Question: En què es considera important l'acord de Tristany?

Answer: d'incomprensible

Question: Com titllaven l'òpera el grup de crítics centrats en Eduard Hanslick?

Answer: Gustav Mahler, Richard Strauss, Alban Berg i Arnold Schönberg

Question: A quins compositors va influenciar l'acord de Tristany?

Context: El 1886, l'òpera es representa per primera vegada al teatre dissenyat pel compositor a Bayreuth, Wagner ha mort fa tres anys. Mathilde, l'amor perdut de Wagner no va voler assistir mai a cap representació de Tristany, però amb Bayreuth va fer una excepció. Ella i el seu marit van assistir a una de les funcions. Després del darrer acord Mathilde va dir: «Isolda sóc jo».[16]

Answer: 1886

Question: Quin any es va representar l'òpera per primera vegada?

Answer: Isolda sóc jo

Question: Què va dir Mathilde després del darrer acord?

Answer: tres anys

Question: Quant fa que ha mort Wagner?

Context: Brangania torna amb Isolda per a contar-li allò que ha ocorregut, i Isolda li conta com, després de la mort de Morold, van portar davant ella a un estranger anomenat Tantris ("Tristan" amb les síl·labes a l'inrevés) que van trobar mortalment ferit a bord d'un bot i que ella el va guarir usant els seus poders curatius. Llavors va descobrir que Tantris era en realitat Tristany, l'assassí de Morold, i va intentar assassinar-lo amb una espasa quan jeia indefens davant ella. En aquell moment Tristany no va mirar l'espasa que posaria fi a la seua vida, sinó directament als ulls d'Isolda, la qual cosa va deixar a aquesta sense capacitat per a matar el cavaller. Una vegada restablert, va ajudar a fugir a Tristany. Ara aquest ha tornat per a emportar-se a Isolda i casar-la amb el seu oncle, el Rei Marke. Isolda, furiosa per la traïció de Tristany, insisteix en el fet que té una beguda que la redimirà de les seues malifetes, Brangania mira sorpresa que es refereix a un verí letal.

Answer: poders curatius

Question: Què tenia Isolda?

Answer: verí

Question: Quina beguda té Isolda?

Answer: als ulls d'Isolda

Question: On mira Tristany directament?

Context: Hi ha diversos aspectes que fan de Tristany i Isolda una obra única, però el més comentat, el que constitueix el seu principal ressò posterior en termes purament musicals, és que Wagner va expandir en la seva partitura les possibilitats de l'harmonia, incrementant l'ús d'elements cromàtics i de suspensió harmònica, el que va donar pas a una nova forma de concebre l'harmonia tonal. Primer va influir a compositors com Gustav Mahler i Richard Strauss, i posteriorment a Arnold Schönberg, Alban Berg i Anton Webern, van acabar d'assentar nous precedents per a la música que vindria en les dècades posteriors. I tot va començar amb un acord, el famós «acord de Tristany» que s'escolta en els primers compassos del Preludi de l'òpera, i que representa l'ambigüitat tonal pel qual transita l'obra en les seves més de tres hores de durada.[20]

Answer: Preludi de l'òpera

Question: A quina part de l'òpera podem sentir l'«acord de Tristany»?

Answer: tres hores

Question: Quina durada té l'òpera?

Answer: incrementant l'ús d'elements cromàtics i de suspensió harmònica

Question: Com expandeix Wagner les possibilitats de l'harmonia?

Answer: Gustav Mahler i Richard Strauss, i posteriorment a Arnold Schönberg

Question: A quins compositors va influir?

Answer: l'harmonia tonal

Question: Què va canviar Tristany i Isolda?


Las Meninas

Context: Las Meninas es van salvar, però a la galta de la infanta es va fer un petit forat que, en la mateixa època, va ser restaurat pel pintor reial Juan García de Miranda.[13] Juntament amb altres quadres, va ser traslladat al nou Palau Reial de Madrid, construït sobre les runes de l'anterior palau que, posteriorment, passà a formar part del Museu Reial de Pintures, el que més tard seria el Museu del Prado. Al segle xix, José de Madrazo, director del museu, va organitzar un nou catàleg realitzat pel seu fill Pedro de Madrazo, de les col·leccions de pintura i, per primera vegada, va emprar el nom de Las Meninas per referir-se a la pintura de Velázquez.[14]

Answer: a la galta de la infanta

Question: On es va fer un petit forat al quadre de Las Meninas?

Answer: Juan García de Miranda

Question: Qui va restaurar el forat de Las Meninas?

Answer: pintor reial

Question: Què era Juan García de Miranda?

Answer: al nou Palau Reial de Madrid

Question: On va ser traslladat Las Meninas?

Answer: José de Madrazo

Question: Qui era director del museu?

Context: Velázquez utilitza els blancs de plom sense quasi mescles en diversos punts del quadre, com a les camises, els punys de Mari Bárbola o a la màniga dreta d'Agustina Sarmiento; ho fa amb un toc ràpid i decidit que aconsegueix el reflex de les vestidures i adorns, com en el cas de la infanta Margarida o a la camisa del mateix Velázquez. En els cabells de la infanta i en els seus adorns, també s'aprecia l'art de la pinzellada del mestre. En les quatre figures femenines del primer terme es copsa un tractament similar, i els vestits denoten la categoria i la classe de tela de cada un d'ells; en el cas de Nicolás Pertusato, la definició queda més desdibuixada. Velázquez va emprar tocs de lapislàtzuli sobretot al vestit de Mari Bárbola, i ho va fer amb l'objectiu d'aconseguir reflexos en el color profund del seu vestit.[28]

Answer: de plom

Question: Quins blancs utilitzà Velàzquez?

Answer: en diversos punts del quadre

Question: On utilitzà els blancs de plom Velàzquez?

Answer: amb un toc ràpid i decidit

Question: Com utilitza els blancs de plom Velàzquez?

Answer: En els cabells de la infanta i en els seus adorns

Question: On podem apreciar també l'art de la pinzellada de Velàzquez?

Context: La datació més antiga correspon a l'inventari de l'Alcázar, el 1666, on apareix amb l'encapçalament de Su Alteza la Emperatriz con sus amas y un enano; l'altra font del títol del quadre, que es pot trobar als inventaris de l'antic Reial Alcàsser de Madrid és La família de Felip IV.[9] Va ser l'any 1843 quan, al catàleg del Museu del Prado, se l'anomena Las Meninas, que prové de la descripció del quadre que va realitzar Antonio Palomino (1655-1726) en el seu llibre El museo pictórico y escala óptica, on relatava:[10] «dues petites dames acompanyen a la nena infanta; són dues meninas.» Rebien aquest nom, d'origen portuguès, les acompanyants com a donzelles d'honor de les infantes, filles de nobles de la cort, i que només rebien aquesta nominació de meninas fins a la seva majoria d'edat. Del deixeble de Velázquez, Juan de Alfaro, Palomino va obtenir moltes dades de la vida del pintor, la qual cosa li va permetre escriure una biografia molt extensa on, en el tercer volum de la seva obra subtitulat El parnaso español pintoresco laureadoes, també narra algunes circumstàncies del quadre. Aquesta obra és un important i valuós material amb informació biogràfica de pintors espanyols; per aquest motiu, Palomino ha tingut l'honor d'ésser anomenat «el Vasari espanyol».[11]

Answer: Su Alteza la Emperatriz con sus amas y un enano

Question: Com apareix a l'inventari de l'Alcázar?

Answer: La família de Felip IV

Question: Quin altre títol del quadre es troba als inventaris de l'antic Reial Alcàsser?

Answer: 1843

Question: Quin any es va començar a anomenar Las Meninas?

Answer: Juan de Alfaro

Question: Qui era deixeble de Velàzquez?

Answer: moltes dades de la vida del pintor

Question: Què va obtenir Palomino de Juan de Alfaro?

Context: Una versió reduïda del quadre (142 × 122 cm) es conserva al palau de Kingston Lacy, a Dorset, Anglaterra. Diversos experts com Matías Díaz Padrón insisteixen en el fet que podria ser un esbós pintat per Velázquez abans que l'original del Museu del Prado, potser perquè fos aprovat pel rei. Tanmateix, alguns experts creuen que és una còpia, potser del segle XVIII, però en qualsevol cas conté gran interès perquè no es coneix cap altra còpia de Las Meninas anterior al segle xix.[51] Aquest esbós el guardava Gaspar Melchor de Jovellanos en temps de Ceán Bermúdez. La seva composició és quasi idèntica a l'original, i sota el color s'aprecien línies de llapis que dibuixen l'oval de la cara de la infanta, així com els ulls i els cabells. Està realitzat amb uns colors de tons més clars i la llum també és menys forta que en l'original.[52]

Answer: al palau de Kingston Lacy

Question: On es conserva una versió reduïda del quadre?

Answer: un esbós pintat per Velázquez

Question: Què suposen que pot ser aquesta versió reduïda?

Answer: perquè fos aprovat pel rei

Question: Per què hauria fet aquest esbós Velàzquez?

Answer: Gaspar Melchor de Jovellanos

Question: Qui guardava aquest esbós?

Answer: quasi idèntica a l'original

Question: Com és la composició de l'esbós?

Context: El 2004, l'artista de vídeo Eve Sussman va filmar 89 Segons al Alcázar, un quadre viu d'alta definició de vídeo inspirat en Las Meninas. El treball és una reconstrucció en 89 segons del moment quan la família reial i els seus cortesans haurien vingut plegats fins a la configuració exacta de la pintura de Velázquez. Sussman va comptar amb un equip de 35 persones, incloent-hi un arquitecte, un dissenyador, un coreògraf, un dissenyador de vestits, actors, actrius, i un equip de rodatge.[49]

Answer: Eve Sussman

Question: Qui va filmar 89 Segons al Alcázar?

Answer: El 2004

Question: Quan va filmar 89 Segons al Alcázar?

Answer: en Las Meninas

Question: En què s'inspira 89 Segons al Alcázar?

Answer: 35 persones

Question: Quanta gent va participar en el rodatge de 89 Segons al Alcázar?

Answer: un quadre viu d'alta definició de vídeo

Question: Com es pot definir 89 Segons al Alcázar?


Mont Tambora

Context: El 1816 va ser el segon any més fred a l'hemisferi nord des del 1400, després del 1601 que fou l'any següent de l'erupció del volcà Huaynaputina (1600) al Perú.[21] La dècada del 1810 ha estat la més freda mai registrada, com a resultat de l'erupció del Tambora i d'altres suposades erupcions entre 1809 i 1810 (vegeu les concentracions de sofre de les dades extretes dels testimonis de gel). Les anomalies en les temperatures superficials durant els estius de 1816, 1817 i 1818 van ser de −0,51, −0,44 i −0,29 °C, respectivament.[21] A més d'un estiu més fresc, diverses parts d'Europa van experimentar hiverns tempestuosos.

Answer: Huaynaputina

Question: Quin volcà va entrar en erupció un any abans?

Answer: fresc

Question: Com va ser l'estiu del 1816?

Answer: tempestuosos

Question: Quins hiverns van experimentar diverses parts d'Europa?

Context: El 1812 el Mont Tambora va entrar en una fase de gran activitat, assolint el clímax eruptiu en l'explosiu i catastròfic esdeveniment d'abril de 1815.[14] La magnitud va ser de 7 a l'Índex d'explosibilitat volcànica (IEV), amb un volum total de tefra expulsat de 160 quilòmetres cúbics.[14] Va ser una erupció explosiva central amb fluxos piroclàstics i un col·lapse de la caldera, que va provocar tsunamis i danys en grans extensions de terra. Va crear un efecte a llarg termini en el clima mundial. L'activitat volcànica va cessar el 15 de juliol de 1815.[14] Posteriorment, a l'agost de 1819 es va enregistrar una activitat de seguiment consistent en una petita erupció (IEV 2) amb flames i rèpliques sorolloses, activitats que s'han considerat com una part de l'erupció de 1815.[15] Al voltant de 1880 (± 30 anys), el Tambora va entrar en erupció de nou, però només dins la caldera.[14] Es crearen petits cabals i extrusions del dom de lava. Aquesta erupció (IEV 2) va crear dins la caldera els cons satèl·lit o paràsits del Doro Api i el Toi.[16]

Answer: abril de 1815

Question: Quan va assolir el clímax eruptiu?

Answer: 7 a l'Índex d'explosibilitat volcànica

Question: Quina magnitud va tenir l'erupció?

Answer: 160 quilòmetres cúbics

Question: Quant tefra va ser expulsat?

Answer: tsunamis i danys en grans extensions de terra

Question: Què va provocar l'erupció?

Answer: en el clima mundial

Question: En què va crear un efecte a llarg termini?

Context: El Mont Tambora està situat a l'illa de Sumbawa, que forma part de les Illes Petites de la Sonda. Es tracta d'un segment de l'arc de la Sonda, una renglera d'illes volcàniques que formen la cadena meridional de l'arxipèlag d'Indonèsia.[8] Tambora forma part d'una península pròpia a Sumbawa, coneguda com la península de Sanggar. Al nord de la península hi ha el mar de Flores, i al sud la badia de Saleh, de 86 quilòmetres de llarg i 36 quilòmetres d'ample. A la desembocadura de la Badia de Saleh hi ha un illot anomenat Moyo (en indonesi: Pulau Moyo)

Answer: a l'illa de Sumbawa

Question: On és el Mont Tambora?

Answer: Sanggar

Question: De quina península forma part?

Answer: Flores

Question: Quin mar trobem al nord de la península?

Answer: la badia de Saleh

Question: Què hi trobem al sud?

Answer: Pulau Moyo

Question: Com s'anomena l'illot Moyo en indonesi?


Eduardo e Cristina

Context: L'obra, de la mateixa manera que Adelaide i la posterior Bianca e Falliero, és generalment vista com un retrocés en comparació amb la sèrie d'òperes del període napolità. De fet, per a compondre per als teatres de Venècia, Roma i Milà, amb raó o sense considerats menys «avançats» que l'escena napolitana, Rossini va adoptar clarament una forma més clàssica. D'aquesta manera es pot explicar la reintroducció de la simfonia obertura canònica (introducció lenta, seguit per un Allegro en forma sonata sense desenvolupament), més que el preludi més lliure adoptat a Nàpols i l'ús de recitativo secco en lloc dels d'orquestra completa.[5]

Answer: Adelaide

Question: Quina obra va ser anterior a Bianca e Falliero?

Answer: com un retrocés

Question: Com es considerada l'obra en comparació amb la sèrie d'òperes del període napolità?

Answer: una forma més clàssica

Question: Quina forma va adoptar Rossini en les composicions dels teatres de Venècia, Roma i Milà?

Answer: la simfonia obertura canònica

Question: Què va reintroduir Rossini?

Answer: Nàpols

Question: On va adoptar el preludi més lliure?

Context: L'òpera és principalment un pastitx, utilitzant material d'altres obres, complementats amb alguns números nous. Tracta del romanç de Cristina i un soldat suec, Eduardo, el seu matrimoni secret i el triomf final d'Eduardo, després d'haver patit presó pel rei suec. L'obertura és ocasionalment interpretada en concerts. Comença amb una introducció més lenta, el que condueix a un brillant Allegro, els dos principals temes característics del compositor.[2]

Answer: d'altres obres

Question: D'on utilitza material l'obra?

Answer: Cristina

Question: Qui es va casar amb Eduardo?

Answer: del romanç de Cristina i un soldat suec, Eduardo

Question: De què tracta l'obra?

Answer: presó

Question: Què va patir Eduardo?

Context: Tot i el triomf de benvinguda del treball, mai va entrar en el repertori i va tenir una circulació molt limitada. Rosa Morandi, la primera intèrpret de Cristina, va cantar l'òpera diverses vegades a Torí, Venècia, Ravenna i Reggio Emilia, fins al 1820. Entre els artistes més recordats hi ha Elisabetta Manfredini, que va cantar els dos papers: Eduardo el 1820 a Bolonya, i Cristina el 1822 a Mòdena i Perugia. Maria Marcolini va ser Eduardo en 1821 a Bèrgam; Giuditta Pasta (Eduardo) al Teatro Regio a Torí, com a Edoardo e Cristina, el desembre de 1821 (Stendhal ho recorda a la Vie de Rossini), mentre que Rosa Mariani (la primera Arsace) va cantar Eduardo a Trieste el 1822. El 13 de desembre de 1822 es representà al Teatre Nacional de São Carlos de Lisboa. Entre els tenors, que van interpretar el paper de Carlo, es recorda a Nicola Tacchinardi, Claudio Bonoldi el 1820 a Lucca amb Morandi. Domenico Donzelli el 1820 a Reggio Emilia, Ravenna, Vicenza i Cremona. El 8 d'abril de 1824 es va veure al Teatro Canobbiana de Milà. A part d'aquestes poques actuacions darrere de l'estrena a la Scala el 1828, l'òpera aviat va desaparèixer dels teatres, amb l'excepció del 7 de febrer de 1831 al Teatro Comunale de Bolonya.[3]

Answer: Rosa Morandi

Question: Qui va ser la primera intèrpret de Cristina?

Answer: diverses vegades

Question: Quantes vegades va cantar Rosa Morandi l'òpera a Torí?

Answer: 13 de desembre de 1822

Question: Quan es va representar l'obra al Teatre Nacional de São Carlos de Lisboa?

Answer: Teatro Canobbiana de Milà

Question: On es va veure el 8 d'abril de 1824?

Context: Cristina, filla del rei Carlo de Suècia, i Eduardo, líder de l'exèrcit suec, estan secretament casats i tenen un fill, Gustavo. La relació i l'existència del nen es descobreixen després que el rei, sense saber-ho, ha promès Cristina amb el príncep Giacomo. Cristina es nega al casament a la força, fet pel qual ella i Eduardo són empresonats. Eduardo té una oportunitat de rehabilitar-se quan el seu amic Atlei l'allibera després d'un sobtat atac dels russos. Derrotat l'enemic, Eduardo posa la seva vida en mans del rei, exigint la llibertat de Cristina i Gustavo. Carlo el perdona i accepta la unió amb la filla.[7]

Answer: del rei Carlo de Suècia

Question: De qui era filla Cristina?

Answer: la llibertat de Cristina i Gustavo

Question: Què exigeix Eduardo al rei?

Answer: al casament a la força

Question: A què es nega Cristina?

Context: Les presses varen tenir unes conseqüències pèssimes quan Rossini es va veure obligat a compondre Eduardo e Cristina per a Venècia, ciutat a la qual feia temps que no estrenava. Va aprofitar aquest fet per entrellaçar un veritable garbuix de números extrets d'altres obres, principalment de Ricciardo e Zoraide, a les que va afegir idees agafades d'Ermione i ni més ni menys que nou números de la ja per si fluixa Adelaide di Borgogna. Només l'immens prestigi que havia aconseguit entre el públic podia resistir el descrèdit que li comportava sobre els coneixedors de la seva obra, que van observar que aquesta òpera tenia només set números i alguns fragments realment originals.[12]

Answer: set

Question: Quants números tenia l'òpera?

Answer: a compondre Eduardo e Cristina per a Venècia

Question: A què es va veure obligat Rossini?

Answer: Venècia

Question: En quina ciutat feia temps que Rossini no estrenava?

Answer: Ricciardo e Zoraide

Question: A quina obra va afegir idees agafades d'Ermione?

Answer: fluixa

Question: Com era Adelaide di Borgogna?


Teoria d'equacions

Context: A principis del segle xvi, a través dels textos de Fibonacci i, encara més, la Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni et Proportionalità (Venècia, 1494) de Luca Pacioli, la ciència i la cultura d'influència italiana tenen accés a l'essència del saber àrab. Els matemàtics de llavors s'apassionen per l'àlgebra i, sobretot, per un problema que havia quedat obert: trobar un mètode general i exacte de resolució de l'equació cúbica. Per l'expressió "exacta", s'entén una forma diferent d'una successió que convergeix cap a l'arrel. Aquests matemàtics cercaren una expressió anàloga a la de Muhàmmad ibn Mussa al-Khwarazmí o a la de Savasorda per la de segon grau que, amb l'ajuda d'arrels quadrades o cúbiques, arribés a donar la solució.

Answer: a l'essència del saber àrab

Question: A què va poder accedir la cultura d'influència italiana a principis del segle xvi?

Answer: Luca Pacioli

Question: Qui és l'autor de Summa de Arithmetica, Geometria, Proportioni et Proportionalità?

Answer: per l'àlgebra

Question: Per què s'apassionen els matemàtics de l'època?

Answer: de resolució de l'equació cúbica

Question: Quin mètode volen trobar els matemàtics de l'època?

Answer: d'arrels quadrades o cúbiques

Question: Amb ajuda de què volen arribar ala solució de l'equació cúbica?

Context: El mètode de Vandermonde consistia a calcular sumes parcials d'arrels, que es podien expressar com a imatges de funcions racionals en polinomis simètrics. Això va permetre calcular les seves sumes parcials, després aplicar-hi una nova descomposició de cada suma en subsumes i calcular-ne aquestes subsumes. Amb reiteracions, existeix l'esperança d'obtenir les subsumes, compostes cadascuna d'una única arrel, i de concloure. Aquest mètode el portà a resoldre el cas on n és igual a 11; però un mètode genèric quedè fora de l'abast. Tanmateix, havia resolt una equació de 11è grau que no tenia cap factorització evident diferent que aquella associada al terme (X - 1).[41]

Answer: sumes parcials d'arrels

Question: Què calculava el mètode de Vandermonde?

Answer: en subsumes

Question: Amb què es descomponien les sumes?

Answer: d'una única arrel

Question: De què estan compostes les subsumes?

Answer: on n és igual a 11

Question: Quin cas resol Vandermonde?

Answer: un mètode genèric

Question: Què quedà fora de l'abast de Vandermonde?

Context: Un punt de vista del segle xix consisteix a estudiar el conjunt de nombres més petit, tancat respecte de les quatre operacions i que contingui alhora els coeficients i les arrels d'una equació donada. Aquest enfocament queda recollit en la teoria de Galois. Ofereix una condició necessària i suficient per saber si una equació polinòmica es resol per les tècniques descrites pel primer enfocament o, en cas contrari, s'ha de limitar a aproximacions procedents de l'anàlisi. Fins al segle xix, la teoria d'equacions es confon amb l'àlgebra. Fonamentalment després de les aportacions de la teoria de Galois, l'àlgebra s'eixampla per tenir en compte noves qüestions. Aquesta teoria és a l'origen de diversos àmbits matemàtics, com la teoria dels grups, la d'anells o, fins i tot, la geometria algebraica.

Answer: en la teoria de Galois

Question: On queda recollit aquest enfocament?

Answer: amb l'àlgebra

Question: Amb què es confon la teoria d'equacions fins al segle xix?

Answer: noves qüestions

Question: Què tindrà en compte l'àlgebra després de Galois?

Context: El 1771, Alexandre-Théophile Vandermonde aportà novetats sobre aquest delicat punt negre.[40] La seva ambició era més modesta que la dels seus predecessors; ja no buscava resoldre l'equació algebraica en la seva integritat, sinó resoldre de manera única la que les temptatives precedents pretenien com a punt d'arribada, és a dir, Xn - c = 0. Com el pas del coeficient 1 al coeficient c és trivial, es limità a l'equació Xn - 1 = 0, anomenada ciclotòmica.[Nota 19] El valor n es podia reduir als nombres primers, i la resolució del cas particular de n nombre primer permetia deduir-ne les solucions en el cas general.

Answer: Alexandre-Théophile Vandermonde

Question: Qui va aportar novetats sobre aquest punt negra?

Answer: més modesta que la dels seus predecessors

Question: Com era l'ambició de Vandermonde?

Context: Amb aquestes aportacions, es franquejà una nova etapa. Si bé el significat precís de l'expressió √-1 restà misteriosa, es descobrí la idea de fer referència a un conjunt de nombres més gran per resoldre una qüestió de la teoria d'equacions. El 1540, un alumne de Cardano, Lodovico Ferrari, resolgué l'equació de quart grau.[17] Bombelli proposà un formalisme que admetia l'existència de nombres negatius i imaginaris. La seva influència, comprovable pels comentaris de Stévin o la correspondència entre Leibnitz i Huygens, fou duradora.[18]

Answer: Cardano

Question: De qui era alumne Lodovico Ferrari?

Answer: l'equació de quart grau

Question: Què va resoldre Lodovico Ferrari?

Answer: l'existència de nombres negatius i imaginaris

Question: Què admetia el formalisme que va proposar Bombelli?

Context: La fórmula deuria suscitar la sorpresa de l'època.[Nota 12] Un càlcul algebraic en aquella època encara havia de quedar justificat per un suport geomètric. Un nombre agafa la seva justificació d'una longitud, d'una àrea o d'un volum. El signe     −   {\displaystyle -}   no té sentit més que si una longitud se sostreu d'una de més gran. En la solució que proposa del Ferro, es retalla una "longitud" d'una altra longitud més petita.[Nota 13] En aquesta època, l'objectiu és superar desafiaments, és a dir, resoldre equacions particulars;[14] el rigor del mètode importa poc, en tant que finalment sigui possible verificar el resultat reemplaçant en l'equació x per la presumpta solució.

Answer: sorpresa

Question: Què devia suscitar la formula a l'època?

Answer: un suport geomètric

Question: Què havia de justificar el càlcul algebraic a l'època?

Answer: superar desafiaments

Question: Quin és l'objectiu en aquesta època?


La Cenerentola

Context: La Cenerentola és una comèdia que no només tracta de ser divertida, sinó que té un aspecte humanista. És interessant notar que Rossini va evitar deliberadament apegar-se a la història de la Ventafocs convencional, i va introduir un noble empobrit com apadrastre en lloc de la malvada madrastra. Això fa que l'òpera vagi en una direcció diferent. Com diu el subtítol, "ossia La bontà in trionfo", és a dir, el bé triomfarà. Disfressat com una comèdia, l'òpera tracta en realitat de la vida. I això s'escolta, per descomptat, en la música: Rossini va escriure La Cenerentola immediatament després d'Otello i abans d'Armida, és a dir, entre dues tragèdies. Rossini va prendre el re menor amb què marca la mort d'Otello, per començar la primera ària de Cenerentola. Així que aquesta òpera no és una comèdia buffo senzilla com El barber de Sevilla, sinó que té més profunditat.[9]

Answer: humanista

Question: Quin aspecte té La Cenerentola de Rossini?

Answer: ossia La bontà in trionfo

Question: Quin és el subtitol de La Cenerentola de Rossini?

Answer: a la història de la Ventafocs convencional

Question: A quina història no es va apegar Rossini a l'hora d'escriure La Cenerentola?

Answer: després d'Otello

Question: La Cenerentola de Rossini?

Context: La Cenerentola és una òpera del tipus bel canto, és a dir, adornat, amb demostració de virtuosisme. El paper de Cenerentola demana una veu de contralt de coloratura. Tot i que va ser escrita en molt poc temps, és la més poètica de totes les òperes còmiques de Rossini. De fet, almenys en la representació musical extremadament subtil dels personatges, aquesta òpera té un lloc singular entre l'obra buffo del "Cigne de Pesaro". Ofereix un balanç reeixit de la ironia, la comèdia, el lirisme, matisos de conte de fades i melancòlics i atrau per igual a adults i joves visitants a l'òpera. Donat el paper extremadament exigent que ofereix als artistes amb una àmplia gamma d'opcions d'interpretació, molts grans cantants han inclòs el paper en el seu repertori personal.[1]

Answer: del tipus bel canto

Question: Quin tipus d'òpera és La Cenerentola?

Answer: de contralt de coloratura

Question: Quina veu demana el paper de Cenerentola?

Answer: en molt poc temps

Question: En quant temps es va escriure?

Answer: la més poètica de totes les òperes còmiques

Question: Com es considera La Cenerentola dins les òperes de Rossini?

Answer: extremadament exigent

Question: Com és el paper que ofereix La Cenerentola al artistes?

Context: L'obertura és memorable, com la majoria de les altres obertures de Rossini. La darrera ària, Nacqui all'affanno - Non più mesta, és possiblement la més cèlebre d'aquesta òpera. La mezzosoprano que canta el paper de la Ventafocs ensenya llavors les seves diverses capacitats vocals. Aquesta ària demana molta agilitat i talent i és molt típica en les obres de Rossini.

Answer: memorable

Question: Com és l'obertura?

Answer: Nacqui all'affanno - Non più mesta

Question: Quina és l'ària més celebre d'aquesta òpera?

Answer: les seves diverses capacitats vocals

Question: Què ensenya la cantant que fa el paper de ventafocs en la darrera ària de l'òpera?

Answer: molta agilitat i talent

Question: Què demana a l'interpret Nacqui all'affanno - Non più mesta?

Context: Al saló del tron del palau de Ramiro, Magnifico intenta obtenir el favor de la seva fillastra, la nova princesa, però ella només vol que la reconeguin com la seva filla. Ventafocs li demana al príncep que perdoni a Magnifico i les dues germanastres. El seu pare i les germanastres l'abracen i ella declara que els seus dies d'atendre el foc han acabat (Rondò Nacqui all'affanno).[7]

Answer: de Ramiro

Question: De qui és el palau?

Answer: el favor de la seva fillastra

Question: Què vol obtenir Magnifico?

Answer: que la reconeguin com la seva filla

Question: Què vol la Ventafocs de Magnifico?

Answer: a Magnifico i les dues germanastres

Question: A qui vol que perdoni el príncep la Ventafocs?

Answer: El seu pare i les germanastres

Question: Qui abraça a la Ventafocs?


Castellar del Vallès

Context: Es considera que formen part del preromànic la banda de ponent de la nau, així com la capçalera trapezoïdal d'un edifici anterior. La volta de canó sobre arcs torals data del segle xi, mentre que la nau de llevant amb creuer, capçalera i la base del campanar daten dels segles xii i xiii. Finalment, el cos del campanar data del segle XVI.[127] Anualment s'hi celebra un aplec el tercer diumenge del mes de maig.[1]

Answer: del preromànic

Question: De quin estil forma part la banda de ponent de la nau?

Answer: trapezoïdal

Question: Com és la capçalera?

Answer: el cos del campanar

Question: Què data del segle XV?

Answer: un aplec

Question: Què s'hi celebra?

Context: Algunes hipòtesis apunten que l'orde benedictí que manava al monestir de Sant Llorenç del Munt va fer bastir l'ermita entre els segles XI i XII. Existeixen documents que asseguren que l'any 1121 ja estava construïda. La Mare de Déu de les Arenes és coneguda popularment com la Mare de Déu de la Galledeta a causa de la galleda de plata que la imatge romànica duia. Sembla que era una pràctica habitual per part dels fidels demanar pluja a la verge en èpoques de sequera. La seva imatge amb una fruita a la mà dreta i l'Infant a la falda, datada al segle xi, va ser destruïda poc després de l'inici de la Guerra Civil espanyola.[139][140]

Answer: l'orde benedictí que manava al monestir de Sant Llorenç del Munt

Question: Qui sembla que va fer vestir l'ermita?

Answer: 1121

Question: Quan asseguren els documents que estava construïda?

Answer: la Mare de Déu de la Galledeta

Question: Com es coneix popularment la Mare de Déu de les Arenes?

Answer: la galleda de plata

Question: Què duia la imatge romànica?

Answer: demanar pluja a la verge en èpoques de sequera

Question: Què feien els fidels?

Context: Com a la gran majoria de pobles i ciutats catalanes, molts castellarencs lluiten a la guerra civil espanyola, i altres segueixen lluitant després a la Segona Guerra Mundial. Els arxius d'història deixen informació de casos com el de Francesc Valls i Llinares, que lluita al bàndol republicà i amb l'exèrcit francès i sobreviu al camp de concentració de Gusen; Ramon Puigdelloses Sastre mort al camp de Gusen; Francesc Comellas i Llinares, també empresonat a Mauthausen.[37] i Isidro Planas Riera que lluita al bàndol republicà i amb l'exèrcit francès i sobreviu al camp de concentració de Konigsberg.[45][46]

Answer: a la guerra civil espanyola

Question: On van lluitar molts castellarencs?

Answer: al camp de Gusen

Question: On va morir Ramon Puigdelloses Sastre?

Answer: Francesc Comellas i Llinares

Question: Qui van empresonar a Mauthausen?

Answer: Konigsberg

Question: A quin camp va sobreviure Isidro Planas Riera?

Context: L'ermita de Sant Pere d'Ullastre és una capella rural d'estil romànic datada del segle xii, que està lligada a la masia de can Santpere. Situada a la riba esquerra del torrent de Colobrers, es tracta d'una capella sense ornaments, tot i que destaca una sola nau coberta amb una volta de canó, amb un absis central i la presència de dues absidioles laterals que formen el creuer. Cal destacar l'existència d'un campanar d'espadanya. A l'absis es pot observar una finestra de doble esqueixada i a les absidioles, i igualment l'absis, una cobertura feta amb volta de quart d'esfera. L'absis té pintures murals al tremp dels segles XVII i XVIII que han sigut restaurades i que estan dedicades a la Mare de Déu del Roser. L'any 2004 el consistori decidí incloure'l dins del patrimoni arquitectònic municipal.[136]

Answer: romànic

Question: De quin estil és l'ermita de Sant Pere d'Ullastre?

Answer: can Santpere

Question: A quina masia està lligada?

Answer: a la riba esquerra del torrent de Colobrers

Question: On està situada?

Answer: amb una volta de canó

Question: Com està coberta la nau?

Answer: d'espadanya

Question: Com és el campanar?

Context: Les eleccions municipals del 27 de maig de 2007 suposaren un gir polític: per primera vegada des de la reinstauració de la democràcia, Convergència i Unió perdia les eleccions i la llista del PSC encapçalada per Ignasi Giménez Renom es convertia en la primera força política a la vila amb el 41,25% dels vots i un total de 10 regidors, formant govern en solitari. Un altre aspecte innovador d'aquestes eleccions fou la irrupció de l'agrupació d'electors L'Altraveu per Castellar, la qual després de recollir les signatures necessàries per a poder concórrer a les eleccions obtingué dos regidors.[105] Aquesta tendència es mantingué a les eleccions 22 de maig de 2011, quan el PSC, encapçalat de nou per Ignasi Giménez, guanyà les eleccions municipals amb el suport de més del 50% dels votants i obtingué 13 regidors i la majoria absoluta. El principal canvi es produí amb la desaparició del grup municipal d'ERC després de 20 anys consecutius al consistori. L'altre fet remarcable fou la tornada del PP amb dos regidors, després d'haver sortit del consistori l'any 2007.[106] L'any 2015, el PSC, aquest cop sota les sigles Som de Castellar-PSC-CP  obtindria de nou majoria absoluta amb 11 regidors, ERC que havia quedat fora del consistori l'any 2011 tornaria al saló de plens i esdevindria segona força amb 4 regidors, Decidim Castellar,[107] una coalició formada per L'Altraveu, Podem, EUiA i Procés Constituent, obtindria 4 regidors i finalment CiU passaria de 4 a 2 regidors, mentre que el PP tornaria a quedar fora del consistori.[108] A les eleccions municipals de 2019 el PSC, tornarà a repetir la fórmula Som de Castellar-PSC-CP amb Giménez al capdavant i tornaria a guanyar les eleccions amb el 48,76% dels vots i 12 regidors,[109][110] mentre ERC tornaria a ser segona força al consistori amb un regidor més. Per primera vegada desde la reinstauració de la democràcia, no hi hauria una candidatura de CiU i el seu espai electoral l'ocuparia la candidatura liderada per Pau Castellví de  Junts x Castellar, que obtindria els mateixos regidors que CiU quatre anys endarrera però amb un lleuger augment de vots. A destacar, l'espai que des de 2007 havia creat L'Altraveu per Castellar i que posteriorment ocuparia la candidatura Decidim Castellar, no es presentaria aquesta vegada.[111] Aquesta desaparició provocaria que algunes de les persones que havien estat vinculades a L’Altraveu i Decidim s'incorporessin a la llista que presentava per primera vegada la CUP i que obtindria un regidor, mentre que també hi hauria una coalició anomenada En Comú Podem Castellar que integrava mebres d’ICV i Podemos que no obtindria cap representant al consistori.[110][112] Val la pena destacar que C's, que presentava un nou candidat després de superar una disputa interna pel liderat de la llista obtindria representació per primera vegada al consistori [112] mentre que el PP tornaria a quedar-se fora del consistori com ja havia succeït el 2015.[110]

Answer: Convergència i Unió

Question: Qui havia governat abans del 2007?

Answer: CUP

Question: A quina llista es van incorporar alguns persones que havien estat vinculades a L'Altraveu i Decidim?

Context: En aquest sentit, també destaca la Malesa, un jaciment arqueològic al turó del mateix nom,[21]  que se situa en una talaia de pedra sobre el riu Ripoll, allà on aquest descriu una sobtada corba vers el nord, davant de l'indret de Fontsacalents i el Gorg d'en Fitó. El descobriment del jaciment es remunta als anys 70, quan en uns treballs de remoció de terres, amb la finalitat d'obrir unes rases de conreu, es trobaren diferents restes de ceràmiques ibèriques (àmfora ibèrica, Càlat bicònic de pasta grisa, dolium i àmfora Mañá C-2) i d'importació itàlica (àmfora dressel 1A). Als anys 90, una altra prospecció aportà alguns fragments de ceràmica feta a mà que es definiren de l'edat del Bronze en una petita balma situada al nord del turó.[22]

Answer: un jaciment arqueològic

Question: Què és la Malesa?

Answer: en una talaia de pedra

Question: On es situa?

Answer: als anys 70

Question: Quan es va descobrir el jaciment?

Answer: restes de ceràmiques ibèriques

Question: Què van trobar al remoure les terres?

Answer: de l'edat del Bronze

Question: De quan son les restes trobades als anys 90?


Berenguer de Cruïlles

Context: Arnau també destacà per reprendre la tradició de fer resolucions sinodals i per incrementar les visites pastorals personals. Les funcions d'un bisbat al segle xiv sobrepassaven les purament religioses, per exemple les visites pastorals implicaven una correcció, una acció legislativa, una inspecció i un seguiment. Els últims dos anys de la seva vida una llarga malaltia l'impedí de treballar amb plenes condicions i s'hagué de servir de bisbes auxiliars.[10] El 1357, Berenguer de Cruïlles va fer una donació econòmica per tal de finalitzar un retaule d'or i argent per a la catedral de Girona, començat pel seu predecessor, fet que pot indicar el seu respecte i estima per Arnau,[1] a qui havia ajudat com a vicari general des del primer moment.[11] En aquesta obra apareix el bisbe Berenguer de Cruïlles representat com a donant, al costat d'un àngel, en l'única imatge conservada coneguda.[12][13][14]

Answer: fer resolucions sinodals

Question: Quina tradició va reprendre Arnau?

Answer: una correcció, una acció legislativa, una inspecció i un seguiment

Question: Què implicaven les visites pastorals?

Answer: una llarga malaltia

Question: Què impedí a Arnau els últims dos anys de la seva vida treballar amb plenes condicions?

Answer: al costat d'un àngel

Question: On apareix en el retaule Berenguer de Cruïlles?

Context: Es mostrà preocupat davant la pèrdua de llibertats eclesiàstiques per la pressió fiscal i bèl·lica del rei. Per a solucionar-ho demana un nou impost als homes d'església, a qui exigeix 8 sous de contribució per la guerra demandats per la reina Elionor de Sicília. Aquest impost se suma als 20 sous de les Corts de Barcelona del 1358 i a les 1.000 lliures a repartir entre els qui no havien lluitat. La indignació que provocà fou gran, tal com denuncià l'abat de Ripoll que, malgrat haver-se beneficiat de la guarda de les collites, considerava que pagar les 1.000 lliures havia estat innecessària, gratuïta i significava perdre la immunitat eclesiàstica. El bisbe de Girona sortí airós de l'acusació, pagant el menys possible i amb contrapartides, però aquest episodi demostrà la capacitat del bisbe de prendre la iniciativa, el que molestava els braços eclesiàstics, per la càrrega fiscal, i militar, ja que el bisbe cobrava els impostos directament privant als nobles de recaptar impostos en benefici propi.[28]

Answer: davant la pèrdua de llibertats eclesiàstiques

Question: Per què es mostra preocupat?

Answer: als homes d'església

Question: A qui demana un nou impost?

Answer: El bisbe de Girona

Question: Qui va sortir airós de l'acusació?

Answer: pagant el menys possible i amb contrapartides

Question: Com sortí airós el bisbe de Girona?

Answer: de recaptar impostos en benefici propi

Question: De què privava als nobles el bisbe al cobrar els impostos directament?

Context: Després de les Corts de Perpinyà, que s'allargaren del 30 de juny a l'11 de setembre del 1356, el rei passà per Girona i es trobà amb Berenguer de Cruïlles. Si bé el conflicte amb Castella encara no havia esclatat, el rei necessitava recursos per afrontar amb garanties la guerra amb Gènova i la insurrecció sarda. Les negociacions amb Berenguer prosperaren i el rei acabà acceptant que els ciutadans del seu bisbat no haguessin d'anar a la guerra, eximint-los de l'anomenat dret d'host i cavalcada, a canvi de rebre un total de 60.000 sous distribuïts entre els homes que decidissin no anar al conflicte. El bisbe vetllà pel compliment de l'acord i l'acció dels procuradors reials. Fins aquell moment el rei no havia trobat ningú de paraula que li aconseguís els diners que demanava. Les 70.000 lliures que el braç reial de les Corts de Lleida havia acceptat de pagar al rei mai foren recaptades, per una treva. I a les Corts de Barcelona el braç militar només es comprometé a atorgar 13.000 lliures al rei.[22]

Answer: Berenguer de Cruïlles

Question: Amb qui es va trobar el rei quan passà per Girona el setembre de 1356?

Answer: recursos per afrontar amb garanties la guerra amb Gènova i la insurrecció sarda

Question: Què necessitava el rei?

Answer: 70.000

Question: Quantes lliures havia acceptat pagar al rei el braç reial de les Corts de Lleida?

Answer: del 30 de juny a l'11 de setembre del 1356

Question: Quant de temps s'allargaren les Corts de Perpinyà?

Answer: El bisbe

Question: Qui vetllà pel compliment de l'acord i l'acció dels procuradors reials?

Context: Berenguer de Cruïlles establí la recollida dels subsidis a través d'un síndic local que, amb permís del bisbe, alguna vegada havia d'acudir a l'ajut del braç secular del veguer per a fer pagar als morosos. Habitualment els síndics eren elegits en una votació que corresponia a tots o gairebé tots els veïns i el subsidi es repartia d'acord amb el poder adquisitiu de cadascú. Aquest fet, juntament amb el coneixement a través d'algun mètode que es desconeix, de la solvència de cadascú, facilitava la recaptació. El bisbe volgué que des del primer moment els homes d'església paguessin el fogatge a part. Consten documents que testimonien el restabliment d'impostos cobrats irregularment.[36]

Answer: a través d'un síndic local

Question: Com establí Berenguer de Cruïlles la recollida dels subsidis?

Answer: a tots o gairebé tots els veïns

Question: A qui corresponia la votació per a elegir els síndics?

Answer: d'acord amb el poder adquisitiu de cadascú

Question: Com es repartia el subsidi?

Answer: El bisbe

Question: Qui volgué que des del primer moment els homes d'església paguessin el fogatge a part?

Answer: el restabliment d'impostos cobrats irregularment

Question: Què testimonien els documents?

Context: Els braços reial, militar i eclesiàstic lliuraren els donatius al rei el 18 de desembre. El 19 de desembre Pere III anul·là els abusos dels oficials contra els qui no havien anat a lluitar en l'enfrontament amb castellans de Pere el Cruel, i suprimí l'impost de 8 sous, una iniciativa que Bernat de Cruïlles ja havia proposat als abats en la seva carta del 26 de setembre. L'endemà, 20 de desembre, el rei retirà la prohibició d'acudir a la justícia eclesiàstica. D'aquesta manera un impost legal i estable pactat a les Corts amb les garanties necessàries substituïa els tres impostos improvisats anteriors, el que donava estabilitat a la situació i havia de contribuir a parar els peus a Castella en un moment que es percebia com a molt complicat.[32]

Answer: 18 de desembre

Question: Quan van lliurar els braços reial, militar i eclesiàstic els donatius al rei?

Answer: de 8 sous

Question: De quants sous era l'impost que suprimí Pere III?

Answer: prohibició d'acudir a la justícia eclesiàstica

Question: Què retirà el rei Pere III el 20 de desembre?

Answer: Pere III

Question: Qui anul·là els abusos dels oficials el 19 de desembre?

Answer: els qui no havien anat a lluitar en l'enfrontament amb castellans de Pere el Cruel

Question: Qui suportava els abusos dels oficials?

Context: A les Corts de Cervera s'assolí el compromís de donar 144.000 lliures al rei durant dos anys, el que es convertí en l'encàrrec primordial dels diputats. El braç reial n'aportaria la meitat i entre l'eclesiàstic i el militar l'altra meitat. Per primera vegada cada braç administraria el donatiu de forma autònoma, el recolliria i liquidaria. Dels documents es deriva que l'eficient gestió en la recollida del donatiu acordat el 1356 amb el rei fou tinguda en compte en l'elecció.[26] Aquest fet obligà al monarca a cedir poder a la Cort i significà un increment de la confiança mútua.[31]

Answer: A les Corts de Cervera

Question: On s'assolí el compromís de donar 144.000 lliures al rei?

Answer: dos

Question: En quants anys s'havien de donar les 144.000 lliures al rei?

Answer: la meitat

Question: Quantes lliures aportaria el braç reial?

Answer: 1356

Question: En quin anys es va acordar la recollida del donatiu amb el rei?

Answer: poder

Question: Què va cedir el monarca a la Cort?


Voltaire

Context: Aquesta frase que li és sovint atribuïda, és apòcrifa. No apareix en cap part de la seva obra publicada, tot i que certs comentaristes (Norbert Guterman, A Book of French Quotations, 1963) afirmen que aquesta cita està extreta d'una carta del 6 de febrer del 1770 a un abat, Le Riche, en què Voltaire escriuria: «Senyor abat, detesto allò que escriu, però donaré la meva vida perquè pugui continuar escrivint». De fet, aquesta carta existeix, però la frase no hi figura, ni tan sols la idea. Realment apareix per primera vegada el 1906 en The Friends of Voltaire (Els amics de Voltaire), llibre anglès d'Evelyn Beatrice Hall, escriptora amb el pseudònim de S. G. Tallentyre.

Answer: apòcrifa

Question: Com és la frase que li és freqüentment atribuïda a Voltaire?

Answer: d'una carta del 6 de febrer del 1770 a un abat

Question: D'on afirma Norbert Guterman que està extreta la frase que se li atribueix sovint a Voltaire?

Answer: Le Riche

Question: Com es deia l'abat a qui Voltaire va escriure la carta?

Answer: allò que escriu

Question: Què detesta Voltaire de l'abat?

Answer: S. G. Tallentyre.

Question: Amb quin pseudònim escrivia Evelyn Beatrice Hall?

Context: D'altres apunten que l'existència de passatges contradictoris[22] en l'obra de Voltaire no permet determinar peremptòriament el racisme o l'antisemitisme del filòsof. «L'antisemitisme mai no ha buscat la seva doctrina en Voltaire», afirma Roland Desné, que escriu: «No és menys cert que, en principi, no és en Voltaire on es troben raons per a combatre l'antisemitisme. Per a aquest combat, hi ha en principi l'experiència i les raons del nostre temps. Això no significa que Voltaire, en companyia d'alguns altres, no tingui la seva plaça en la llunyana gènesi de la història d'aquestes raons».[23]

Answer: Roland Desné

Question: Qui afirmava que l'antisemitisme mai havia buscat la seva doctrina en Voltaire?

Answer: l'experiència i les raons del nostre temps

Question: Quines raons hi havia per a combatre l'antisemitisme segons Roland Desné?

Answer: contradictoris

Question: Com són alguns dels passatges que es troben a l'obra de Voltaire?

Answer: el racisme o l'antisemitisme del filòsof

Question: Què no es pot afirmar per l'existència de passatges contradictoris en l'obra de Voltaire?

Context: Començà a escriure la seva tragèdia Èdip, basada en l'obra de Sòfocles, a més de començar un poema èpic sobre Enric IV de França. El 18 de novembre del 1718, Èdip es va estrenar al Théâtre Français, amb molt bona acollida (quaranta-cinc representacions, més altres quatre al Palais-Royal, amb una estimació d'uns 25.000 espectadors). El poema èpic sobre Enric IV va ser imprès anònimament a Ginebra el 1723, amb el títol de Poème de la ligue. El públic, que veia en ell un nou Jean Racine, estimaven els seus versos en forma de màximes i les seves al·lusions impertinents al rei difunt i a la religió («Els nostres sacerdots no són el que el poble pensa / la nostra credulitat construeix tota la seva ciència», acte IV, escena 1). El seu talent de poeta mundà triomfava als salons i als castells. Es va fer íntim dels Villars, que el rebrien al seu castell de Vaux i l'amant de la senyora de Bernières, esposa del president morter del parlament de Rouen.

Answer: en l'obra de Sòfocles

Question: En què es basa la tragèdia Èdip?

Answer: 18 de novembre del 1718

Question: Quan es va estrenar Èdip al Théâtre Français?

Answer: molt bona

Question: Quina acollida va tindre l'estrena d'Èdip al Théâtre Français?

Answer: Ginebra

Question: On va ser imprès el poema èpic sobre Enric IV?

Answer: Poème de la ligue

Question: Amb quin títol va ser imprès el poema èpic escrit sobre Enric IV?

Context: Pouant també informacions complementàries en la Biblioteca oriental d'Herbelot, Voltaire, segons René Pomeau, portà un «judici bastant favorable sobre l'Alcorà», en què troba, malgrat «les contradiccions, els absurds i els anacronismes», una «bona moral» i «una idea justa de la potència divina» i hi «admira sobretot la definició de Déu».[33] Així, «concedeix d'ara endavant»,[30] només «si el seu llibre és dolent per al nostre temps i per a nosaltres, era molt bo per als seus contemporanis, i la seva religió encara millor. Cal reconèixer que va retirar gairebé tota Àsia de la idolatria» i que «era ben difícil que una religió tan senzilla i tan sensata, ensenyada per un home sempre victoriós, no subjugués una part de la terra». Considera que «les seves lleis civils són bones; el seu dogma és admirable en el que té de conforme amb el nostre, però que «els mitjans són horrorosos; és l'engany i l'homicidi».[34]

Answer: René Pomeau

Question: Qui afirma que Voltaire portà un «judici bastant favorable sobre l'Alcorà»?

Answer: bones

Question: Com considera René Pomeau que són les lleis civils de Voltaire?

Answer: l'engany i l'homicidi

Question: Quins mitjans utilitza Voltaire segons René Pomeau?

Answer: Biblioteca oriental d'Herbelot

Question: On es poden trobar informacions complementaries sobre Voltaire?

Answer: sobre l'Alcorà

Question: Sobre què portava Voltaire un judici bastant favorable segons René Pomeau?

Context: En tot cas, va lluitar contra el fanatisme, tant el de l'Església catòlica com el del protestantisme, símbols, als seus ulls, d'intolerància i d'injustícia. Fulls volants, pamflets, tot va ser bo per mobilitzar l'opinió pública europea. També va apostar pel riure, per suscitar la indignació: l'humor, la ironia és una arma contra la bogeria mortífera que fa els humans desgraciats. Els enemics de Voltaire tenien, d'altra banda, tot a témer del seu escarni, però les noves idees, també. Quan el 1755, rep el Discurs sobre l'origen i els fonaments de la desigualtat entre els homes de Jean-Jacques Rousseau, Voltaire, que desaprova l'obra, respon en una carta tan hàbil com irònica:

Answer: contra el fanatisme

Question: Contra què va lluitar Voltaire?

Answer: tant el de l'Església catòlica com el del protestantisme

Question: Contra quins fanatismes lluitava Voltaire?

Answer: Jean-Jacques Rousseau

Question: Qui va escriure el Discurs sobre l'origen i els fonaments de la desigualtat entre els homes?

Answer: en una carta

Question: Per quin mitjà respon Voltaire al Discurs de Jean-Jacques Rousseau?

Answer: tan hàbil com irònica

Question: Com era la carta en la que Voltaire contestà a Jean-Jacques Rousseau sobre el seu Discurs?


Tannhäuser (Wagner)

Context: L'estrena de la versió de París va ser de nou una representació desastrosa, amb protestes i crits, dels quals van participar, també, els pocs simpatitzants de l'òpera alemanya, cosa que va propiciar la retirada de l'òpera després de la tercera representació. I és que el públic de la capital francesa no estava en absolut preparat per rebre l'impacte que representava l'obra. Detalls com que els socis del Jockey Club arribessin, segons el seu costum, al segon acte, on se solia inserir el ballet de l'habitual grand-opéra, i que manifestessin sorollosament el seu descontentament pel fet que el ballet ja s'hagués fet, no deixen de ser circumstàncies que revelen la desconnexió absoluta entre el geni de Wagner i el públic que havia de contactar amb ell en aquella ocasió. L'únic cert és que es va produir un xoc de formes d'entendre l'òpera, la música i l'art en general, que va persistir durant anys i que té segurament arrels profundes, potser pròpies d'un antagonisme nacional i d'una manera diferent de veure la vida.

Answer: després de la tercera representació

Question: Quan es va retirar l'obra?

Answer: al segon acte

Question: On se solia inserir el ballet de l'habitual grand-opéra?

Answer: els socis del Jockey Club

Question: Qui va arribar al segon acte?

Answer: de formes d'entendre l'òpera, la música i l'art en general

Question: En què es va produir un xoc entre Wagner i el públic?

Answer: durant anys

Question: Quant de temps va durar el xoc entre Wagner i el públic?

Context: L'obertura compta amb l'essència de la trama de l'òpera: la lluita entre l'amor carnal i l'espiritual que esquinça el protagonista, i igual que aquella, és un magnífic poema simfònic de fàcil comprensió un cop es coneixen els seus leitmotiv. És una de les pàgines més difoses de l'autor, i s'executa freqüentment en concert. Presenta dues seccions contrastants que resumeixen els dos elements en tensió de l'obra: el tema dels pelegrins, associat al perdó, la pietat, l'amor pur, Elisabeth, i el del Venusberg, l'amor sensual i luxuriós. Aquests temes apareixeran en diferents moments al llarg de l'obra.

Answer: amb l'essència de la trama de l'òpera

Question: Amb què compta l'obertura?

Answer: la lluita entre l'amor carnal i l'espiritual que esquinça el protagonista

Question: Quina és l'essència de la trama?

Answer: el protagonista

Question: Qui lluita entre l'amor carnal i l'espiritual?

Answer: és un magnífic poema simfònic de fàcil comprensió

Question: Com es el poema un cop es coneixen els seus leitmotiv?

Answer: al perdó, la pietat, l'amor pur, Elisabeth

Question: A què s'associa el tema dels pelegrins?

Context: Paisatge idíl·lic de primavera, vall florida entre la Muntanya Hörsel i el castell de Wartburg. Un jove pastor toca la flauta saludant l'arribada del mes de maig i els pelegrins que s'encaminen a Roma. Tannhäuser, ple de remordiments per la seva vida passada, cau agenollat als peus d'una imatge de la Mare de Déu suplicant perdó pels seus pecats. El so d'uns corns de caça anuncia l'arribada del landgrave de Turíngia, acompanyat pels cavallers trobadors Wolfram von Eschenbach, Walter von der Vogelweide i Biterolf. Els seus antics amics saluden el trobador i li pregunten d'on ve; Tannhäuser no els hi respon. Després de rebutjar tornar a prendre el seu lloc entre els seus antics companys, Tannhäuser ho accepta quan Wolfram fa saber al jove que Elisabeth, neboda del Landgrave, encara està enamorada d'ell i segueix esperant la seva tornada. El nom del seu antic amor desperta els sentiments amorosos de Tannhäuser. Abraça emocionat el seu amic Wolfram i comunica a tots que els acompanyarà al castell.

Answer: idíl·lic

Question: Com és el paisatge de primavera?

Answer: entre la Muntanya Hörsel i el castell de Wartburg

Question: On és la vall florida?

Answer: Un jove pastor

Question: Qui toca la flauta?

Answer: per la seva vida passada

Question: Per què té remordiments Tannhäuser?

Answer: El so d'uns corns de caça

Question: Què anuncia l'arribada del landgrave de Turíngia?

Context: Mentrestant, Wagner havia estat nomenat segon director de l'Òpera de Dresden i s'havien estrenat Rienzi i Der fliegende Holländer. Per això estava en òptimes condicions per preparar bé l'estrena de la seva nova òpera. La composició va començar el juliol de 1843 i va acabar, amb l'última pàgina orquestrada, el 13 d'abril de 1845, precisions que podem fer gràcies a l'hàbit de Wagner d'apuntar diàriament i meticulosament el que feia, fins i tot en nimis detalls que freguen de vegades el ridícul. Però tot i cuidar-se el mateix Wagner de tot, malgrat la reputació de què gaudia en aquella època el Königlich Sächsisches Hoftheater de Dresden, tant pels cossos estables com pels cantants de la companyia, l'estrena de Tannhäuser, el 19 d'octubre de 1845, no va ser reeixida.

Answer: segon director de l'Òpera de Dresden

Question: Què havia estat nomenat Wagner?

Answer: Rienzi i Der fliegende Holländer

Question: Quines òperes s'havien estrenat?

Answer: el juliol de 1843

Question: Quan va començar la composició de la seva nova òpera?

Answer: apuntar diàriament i meticulosament el que feia

Question: Quin hàbit tenia Wagner?

Context: Quan Tannhäuser va arribar a Barcelona el 1887, les aigües antiwagnerianes s'havien apaivagat a tot Europa, i l'obra va ser relativament ben rebuda per l'escàs públic que es va atrevir a desafiar la nevada. Va agradar especialment la Marxa (que ja havia estrenat Josep Anselm Clavé un quart de segle abans en els seus concerts populars dels Jardins d'Euterpe) i l'ària de l'estrella, lògicament els números més atractius per al públic de llavors, que va aconseguir que es repetissin. També va agradar l'obertura, però la resta de l'obra va ser acollida amb fredor. En les representacions de 1887 van cantar Gemma Bellincioni i Adela Borghi, en els papers d'Elisabeth i Venus, respectivament, el tenor Giovanni Battisia De Negri, el baríton Paul Lhérie i el baix Luis Visconti, respectivament, com Tannhauser, Wolfram i Hermann. Dirigia l'orquestra el mestre Joan Goula. La versió utilitzada va ser l'original, no la de París, que no arribaria al Liceu fins al 1907.

Answer: en els seus concerts populars dels Jardins d'Euterpe

Question: On havia estrenat Josep Anselm Clavé la Marxa?

Answer: Gemma Bellincioni

Question: Qui va cantar en el paper d'Elisabeth?

Answer: Venus

Question: A qui va interpretar Adela Borghi?

Answer: l'original

Question: Quina versió de l'obra es va utilitzar?

Context: El personatge històric és un minnesänger del segle xiii, l'equivalent alemany d'un trobador o joglar, que escrivia poesia sobre l'amor eròtic i també un poema notable sobre la penitència. La llegenda que va créixer al seu voltant proporciona el marc de la història de l'òpera. Wagner canvia poc l'argument, però permet que l'heroi no mori i sigui redimit al final.[4]

Answer: un minnesänger

Question: Qui és el personatge històric?

Answer: xiii

Question: De quin segle és el minnesänger?

Answer: d'un trobador o joglar

Question: Quin és l'equivalent alemany del minnesänger?

Answer: sobre la penitència

Question: Sobre que va escriure el minnesänger un poema notable?

Answer: redimit

Question: Què és l'heroi al final?


L'equivoco stravagante

Context: Rossini va utilitzar més tard algunes de les que va considerar millors peces d'aquesta òpera per a construir altres partitures, seguint un costum que era molt general fins al Romanticisme.[12] El començament del duo de Buralicchio i Ernestina de l'acte II és molt semblant al començament de l'ària de Batone a L'inganno felice. En certs moments de l'ària de Gamberotto de l'acte I la música s'assembla al duo de Germano i Giulia de La scala di seta. El quintet d'Ernestina, Ermanno, Rosalia, Gamberotto i Buralicchio de l'acte II és similar al de Clarice, Giocondo, Aspasia, Macrobi i el Conde d'aquest mateix acte a La pietra del paragone. Cal notar a més que la distribució vocal és la mateixa (dos mezzos, un tenor i dos barítons). També guarden certa similitud els finals de l'acte I de tots dos títols. Els rondós d'Ernestina i Clarice en l'acte II de tots dos títols són semblants. De la mateixa manera, la melodia del tercet entre Ernestina, Buralicchio i Gamberotto al final de l'acte I de L'equivoco és similar al final de l'acte II de La pietra, guardant també força similitud amb el final de Torvaldo e Dorliska. El començament del cor amb què comença l'acte II és similar al cor amb el qual comença l'escena del banquet de Ciro in Babilonia i al cor amb el qual comença el final I de Tancredi.

Answer: al començament de l'ària de Batone a L'inganno felice

Question: A què és molt semblant el començament del duo de Buralicchio i Ernestina de l'acte II?

Answer: dos mezzos, un tenor i dos barítons

Question: Quina és la distribució vocal?

Answer: algunes de les que va considerar millors

Question: Què va utilitzar després Rossini d'aquesta òpera per a construir altres partitures?

Answer: al duo de Germano i Giulia de La scala di seta

Question: A quina música s'assembla l'ària de Gamberotto de l'acte I?

Context: Rossini fou contractat pel Teatro del Corso de Bolonya per a la temporada de tardor de 1811 com a professor de clavicordi.[4] Quan Rossini va estrenar L'equivoco stravagante, construït sobre un llibret mediocre,[4] tenia dinou anys i només comptava amb l'experiència d'haver triomfat a Venècia amb la seva primera òpera, la farsa en un acte La cambiale di matrimonio. No obstant això, l'atenció que va merèixer aquell dramma giocoso a la ciutat adoptiva del compositor de Pesaro, no es va deure a la qualitat de la seva música sinó a l'estranyesa del text redactat per Gaetano Gasbarri, que va indignar cert públic benpensant de l'època davant les situacions plasmades a l'escenari, una d'elles massa cridanera.[5]

Answer: Teatro del Corso

Question: Per quin teatre fou contractat Rossini?

Answer: Bolonya

Question: On és el Teatro del Corso?

Answer: tardor de 1811

Question: Per a quina temporada va ser contractat Rossini al Teatre del Corso?

Answer: dinou

Question: Quants anys tenia Rossini quan va estrenar L'equivoco stravagante?

Answer: Venècia

Question: Quina era la ciutat adoptiva del compositor de Pesaro?

Context: L'equivoco stravagante es va estrenar el 26 d'octubre de 1811 al teatre de la ciutat natal de Rossini. Malgrat l'èxit de l'estrena, es van demanar bisos de diverses àries i Rossini va haver de sortir a saludar,[8] tan sols es van realitzar tres representacions, ja que els divertits i escabrosos equívocs provocats per la falsa convicció de tots que la protagonista femenina era un castrat, varen acabar la paciència, mai excessiva, dels censors, que la van prohibir.[9] Per aprofitar-les i salvar-les de l'oblit, i tal com seria habitual en el compositor, Rossini va incloure diverses idees, o seccions senceres, en algunes de les seves òperes posteriors com La pietra del paragone el 1812.[7]

Answer: al teatre de la ciutat natal de Rossini

Question: On es va estrenar L'equivoco stravagante?

Answer: 26 d'octubre de 1811

Question: Quan es va estrenar L'equivoco stravagante?

Answer: tres

Question: Quantes representacions es van realitzar?

Answer: 1812

Question: De quin any és l'òpera La pietra del paragone?

Context: L'equivoco stravagante és una òpera en dos actes composta per Gioachino Rossini sobre un llibret en italià de Gaetano Gasbarri. S'estrenà al Teatro del Corso de Bolonya el 26 d'octubre de 1811. Combina elements de la comèdia buffa, els colors d'una pastoral i la intriga romàntica,[1] va ser la segona òpera estrenada de Rossini i la primera amb dos actes.[2]

Answer: Gioachino Rossini

Question: Qui va composar L'equivoco stravagante?

Answer: Gaetano Gasbarri

Question: De qui era el llibret en italià?

Answer: de la comèdia buffa, els colors d'una pastoral i la intriga romàntica

Question: Quins elements combina l'òpera?

Answer: al Teatro del Corso

Question: On s'estrenà L'equivoco stravagante?

Context: La música de Rossini fou composta en un parell de setmanes. Si bé el llibret de Gaetano Gasbarri no és el més brillant als quals el compositor s'enfrontarà, aquest està trufat de cites i inspiracions. Les més evidents, de Molière, Gamberotto fa pensar inevitablement amb Le bourgeois gentilhomme, alhora que Ernestina seria una il·lustració perfecta de Les Précieuses ridicules.[7]

Answer: en un parell

Question: En quantes setmanes va ser composta la música de Rossini?

Answer: Gaetano Gasbarri

Question: De qui és el llibret que està trufat de cites?

Answer: amb Le bourgeois gentilhomme

Question: Amb què fan pensar les cites de Molière i Gamberotto?

Answer: una il·lustració perfecta de Les Précieuses ridicules

Question: Què seria Ernestina?


Història del Japó

Context: Els anys següents van tenir lloc petits enfrontaments, però el 1937, després de l'«Incident del Pont Marco Polo» on tropes japoneses van ser atacades als afores de Pekin, va començar obertament la guerra amb la Xina. Ràpidament Japó va atacar les principals ciutats costaneres i per al desembre d'aquell mateix any ja es trobaven als afores de la capital nacionalista, Nanquín. Quan la ciutat es va rendir davant els invasors, l'Exèrcit Imperial va dur a terme actes de gran crueltat contra la població civil, esdeveniments coneguts com a «Massacre de Nanquín», on prop de 300.000 soldats i civils xinesos van ser executats.[119]

Answer: als afores de Pekin

Question: On van ser atacades le tropes japoneses?

Answer: 1937

Question: Quan va començar la guerra amb la Xina?

Answer: les principals ciutats costaneres

Question: Què va atacar Japó?

Answer: prop de 300.000

Question: Quants soldats i civils xinesos van ser executats en la Massacre de Nanquín?

Context: Després de la mort de l'emperador Shōmu el 649, el clergat budista va poder amb el suport de l'emperadriu Kōken, que tot i que va abdicar el 658 va seguir exercint poder sobre la cort, afavorint a un important monjo budista anomenat Dōkyō. Això va provocar que el clan Fujiwara i l'emperador Junnin intentessin donar un cop d'estat el 664, provocant la deposició de l'emperador i l'execució de Fujiwara no Nakamaro, líder de la conspiració. L'emperadriu reassumí el tron amb el nom d'emperadriu Shōtoku continuant amb la cessió de poder a Dōkyō, arribant fins i tot a ser nomenat per un oracle com a successor a ser emperador.[34] Tanmateix, l'emperadriu mor per la verola el 770, Dōkyō és exiliat i s'inicia un nou rumb en la política expulsant als monjos budistes del govern i suspenent el patrocini governamental a aquesta religió. Les mesures propulsades per l'emperador Kōnin (770-781) i pel Kammu (781-806) fan que finalment la cort imperial deixi Nara, per considerar-malsà i amb l'objectiu de desconnectar amb els temples budistes que hi havia a la ciutat es traslladen primer de manera temporal a Nagaoka-kyō a 784 i finalment a la nova capital Heian-kyō («Capital de la Pau i de la Tranquil·litat») en 794.[31][32]

Answer: 649

Question: Quan va morir l'emperador Shōmu?

Answer: Kōken

Question: Quina emperadriu va abdicar el 658?

Answer: el clan Fujiwara i l'emperador Junnin

Question: Qui van intentar donar un cop d'estat el 664?

Answer: Shōtoku

Question: Amb quin nom l'emperadriu va reassumir el tron?

Answer: Nagaoka-kyō

Question: On es trasllada primerament de manera temporal la cort imperial?

Context: El segon intent d'invasió va tenir lloc el 1281.[59] Els samurais van efectuar incursions als vaixells enemics des de petites basses, que només tenien capacitat per transportar a dotze guerrers,[60] amb l'afany d'evitar el desembarcament de tropes a les costes. Després d'una setmana d'enfrontaments, un emissari imperial va ser enviat per demanar a Amaterasu, la deessa del sol, que intercedís per ells.[59] Un tifó va arrasar la flota mongola que es va enfonsar gairebé en la seva totalitat. Aquest fet va donar origen al mite del Kamikaze (神 风, lit. «Vent Diví»),[56] considerat com un senyal que el Japó era l'escollit pels déus i, per tant, aquests s'encarregarien de la seva seguretat[61] i supervivència.[62] Els pocs supervivents van decidir retirar-se i d'aquesta manera el país no tornaria a enfrontar-se a una invasió de grans proporcions fins a diversos segles després.[59]

Answer: 1281

Question: Quan va tenir lloc el segon intent d'invasió?

Answer: Els samurais

Question: Qui van efectuar incursions als vaixells enemics?

Answer: des de petites basses

Question: Com arribaven els samurais als vaixells enemics?

Answer: dotze

Question: Quants guerrers podien transportar les basses?

Answer: Un tifó

Question: Què va arrasar la flota mongola?

Context: El fet d'haver venjat la mort del seu antic mestre li va donar l'oportunitat esperada de convertir-se en la màxima autoritat militar del país i durant els següents dos anys va enfrontar i va vèncer als rivals que se li van oposar. El 1585, i després d'haver consolidat el control del centre del país, va començar amb l'avanç cap a l'oest, més enllà de l'abast que havia aconseguit Nobunaga.[77] Pel 1591 Hideyoshi havia aconseguit unificar el país, per la qual cosa va decidir conquerir Xina.[78] Hideyoshi va demanar l'assistència de la dinastia Joseon de Corea per atacar la dinastia Ming i que se li garantís un passatge segur, al que el govern coreà es va negar. Corea va ser llavors l'escenari d'una de dues invasions massives per part de tropes japoneses entre 1592 i 1598, la qual va concloure amb la mort de Hideyoshi, que durant tot aquest temps va romandre al Japó.[78]

Answer: 1591

Question: Quan va aconseguir Hideyoshi unificar el país?

Answer: Xina

Question: Què volia conquerir Hideyoshi?

Answer: Ming

Question: Quina dinastia volia atacar Hideyoshi?

Answer: dinastia Joseon de Corea

Question: De qui va demanar Hideyoshi l'assistència per atacar la dinastia Ming?

Answer: Japó

Question: On va romandre Hideyoshi?

Context: El 1159 es va produir un nou enfrontament conegut com a rebel·lió Heiji, on Yoshitomo es va enfrontar amb Kiyomori. La victòria del clan Taira va ser tan decisiva que els membres del clan Minamoto van fugir per tractar de salvar-se. Els Taira els van perseguir i Yoshimoto va ser capturat i executat. Dels membres de la branca original de la família Minamoto, només van quedar alguns pocs, sent aniquilats gairebé per complet.[48] El 1167 Taira no Kiyomori va rebre de l'emperador el títol de Daijō Daijin (Gran Ministre), el qual constituïa el rang més alt que podia concedir l'emperador, per la qual cosa va esdevenir el governant de facto del país, sent el primer governant militar a la història japonesa.[48] Tanmateix, l'acaparament de poder de part de Kiyomori, va entrar en conflicte amb el retirat emperador Go-Shirakawa qui estava tractant d'exercir poder a través de l'insei des de 1158 i fins al 1177 l'emperador va planejar un cop d'estat que va fracassar i va ser exiliat, suprimint el seu poder polític, mentre que Kiyomori va nomenar el 1178 com a hereu al tron el seu nét infant, que el 1180 assumeix el tron amb el nom d'emperador Antoku, causant la ira dels opositors al clan Taira, donant inici a les guerres Genpei.

Answer: un nou enfrontament conegut com a rebel·lió Heiji

Question: Què es va produir el 1159?

Answer: els membres del clan Minamoto

Question: Qui va fugir per tractar de salvar-se?

Answer: des de 1158 i fins al 1177

Question: Quant temps va estar l'emperador Go-Shirakawa intentat exercir poder?

Answer: 1180

Question: Quan assumeix el tron el nét de Kiyomori?

Context: Un altre cruent front de batalla va tenir lloc a Okinawa, en la qual la invasió va començar l'1 d'abril durant l'«Operació Iceberg». Mentrestant, el 5 d'abril el primer ministre Koiso Kuniaki va dimitir del seu càrrec mentre la guerra s'aproximava a les illes principals del Japó.[145] Durant aquesta invasió van morir més de 12.000 nord-americans, mentre que en el bàndol japonès s'estimen 110.000 baixes. Estats Units va perdre més 36 vaixells i 368 van resultar danyats,[146] la majoria per atacs kamikazes.[147] Okinawa va caure finalment el 21 de juny, brindant als aliats una important base d'operacions.[146]

Answer: 1 d'abril

Question: Quan va començar la invasió a Okinawa?

Answer: el primer ministre Koiso Kuniaki

Question: Qui va dimitir el 5 d'abril?

Answer: a les illes principals del Japó

Question: On s'aproximava la guerra?

Answer: més de 12.000

Question: Quants americans van morir durant la invasió?

Answer: la majoria per atacs kamikazes

Question: Com van resultar danyats els vaixells d'Estats Units?


Thelma i Louise

Context: Tement ser localitzades pels policies, Louise declara: "per primera vegada, lamento que el meu cotxe sigui verd". Quan travessen un ramat de vaques, crida: "No em ratlleu el cotxe!".[32] El diàleg següent encara il·lustra millor aquest afecte. En la seqüència en què arriben al motel just després de l'homicidi, Thelma demana les claus a la seva amiga:[32]

Answer: policies

Question: Qui temen que les localitzi?

Answer: verd

Question: De quin color és el cotxe de Louise?

Answer: No em ratlleu el cotxe!

Question: Què crida Louise quan travessen un ramat de vaques?

Answer: just després de l'homicidi

Question: Quan arriben Thelma i Louise al motel?

Answer: les claus

Question: Què li demana Thelma a la seva amiga?

Context: Al començament de la pel·lícula se'ns presenten les dues heroïnes de manera separada, cadascuna en el seu ambient quotidià, tot exposant aquesta diferència de caràcter. En concret, la seqüència de la preparació de les bosses de viatge mostra, per exemple, que Louise és organitzada, metòdica i pràctica, mentre que Thelma és infantil, impulsiva i inexperta. Apareixen juntes més endavant, en el moment de la partença de viatge; Louise s'encarrega del cotxe, i Thelma del revòlver.[5]

Answer: les dues heroïnes

Question: Què ens presenten al començament de la pel·lícula?

Answer: en el seu ambient quotidià

Question: Com ens presenten cadascuna de les heroïnes?

Answer: aquesta diferència de caràcter

Question: Què exposa la presentació per separat?

Answer: organitzada, metòdica i pràctica

Question: Com és Louise?

Answer: infantil, impulsiva i inexperta

Question: Com és Thelma?

Context: Als Estats Units, encara s'hi troben avui dia insígnies i adhesius proclamant «Thelma & Louise live» (Thelma i Louise viuen).[81] El seu missatge està carregat de significacions simbòliques: n'hi ha que hi veuen el símbol de dues dones fugitives adreçant un últim «fota't!» al patriarcat, del triomf de la vida sobre la mort, de l'oprimit sobre l'opressió, de la reivindicació d'una justícia no sexista o d'una immortalitat d'amazones.[82] Altres comparen la insígnia amb aquella que proclamava «Jesus lives » (Jesús viu) i li atribueixen una significació mística que vol que la mort física es vegi succeïda per una vida eterna.[40] En tot cas, aquesta acció demostra que, al cap dels anys de l'estrena de Thelma i Louise, els personatges viuen en la memòria col·lectiva i que la pel·lícula continua sent dinàmica, generant significats nous a mesura que d'altres espectadors la descobreixen en un nou context.[83]

Answer: Thelma & Louise live

Question: Què proclamen adhesius i insígnies?

Answer: de significacions simbòliques

Question: De què està carregat el missatge Thelma & Louise live?

Answer: Jesus lives

Question: Amb quina insígnia comparen el Thelma & Louise live?

Answer: en la memòria col·lectiva

Question: On ens demostra que són els personatges la insignia Thelma & Louise live?

Answer: significats nous

Question: Què genera la pel·lícula a mesura que altres espectadors la veuen?

Context: Ridley Scott ha reutilitzat les tècniques cinematogràfiques dels westerns dels anys 50 del segle XX. Ha tornat als llocs de rodatge de nombrosos westerns a Utah, als voltants de Moab, que no s'havien fet servir per a llargmetratges des de l'època de John Wayne.[9] Ha substituït els cowboys per automòbils i les diligències per camions,[7] tot conservant-hi les mateixes tècniques fotogràfiques: col·loca els personatges dins del paisatge utilitzant plans generals o en plans parcials per donar idea de la immensitat del lloc. El paisatge esdevé un personatge més, esplèndid o amenaçador.[9] Són les mateixes línies, volutes o núvols de pols (evocant la velocitat i les persecucions) aixecats pels unglots dels cavalls, les rodes de les diligències, i els pneumàtics de la Thunderbird i dels cotxes de policia.

Answer: dels westerns dels anys 50

Question: Quines tècniques reutilitza Ridley Scott?

Answer: als llocs de rodatge de nombrosos westerns

Question: On ha tornat Ridley Scott?

Answer: per automòbils

Question: Per què ha substituït els cowboys Ridley Scott?

Answer: un personatge més

Question: Què esdevé el paisatge?

Answer: per camions

Question: Per què ha substituït les diligencies Ridley Scott?

Context: Thelma i Louise[1] (títol original en anglès: Thelma & Louise) és una road movie de 1991 dirigida per Ridley Scott. Obtingué l'Oscar al millor guió original i el Globus d'Or al millor guió (que és de Callie Khouri). Protagonitzada pel duet Geena Davis (Thelma) i Susan Sarandon (Louise) en els papers principals, la pel·lícula explica com una excursió de cap de setmana de dues dones es transforma en una fugida a través dels Estats Units. Cal destacar, a més, la participació de Harvey Keitel, que interpreta per primera vegada el paper d'un heroi, i de Brad Pitt, per qui aquest llargmetratge significà un gran impuls a la seva carrera.

Answer: una road movie

Question: Què és Thelma i Louise?

Answer: Thelma & Louise

Question: Quin és el títol original de Thelma i Louise?

Answer: Ridley Scott

Question: Qui va dirigir Thelma i Louise?

Answer: al millor guió original

Question: Quin Oscar va obtenir Thelma i Louise?

Answer: de Callie Khouri

Question: De qui és el guió de Thelma i Louise?

Context: Es tracta de la història de dues dones que es veuen empeses pels esdeveniments a cometre delictes, cosa que les situa fora de la llei.[5] Les seqüències de fugides, persecucions i actes comesos a mà armada per les heroïnes en acció s'alternen amb les de la policia que les empaita, Thelma i Louise reuneix tots els ingredients clàssics d'una pel·lícula policíaca. Sovint se l'ha comparada amb Bonnie i Clyde i amb Butch Cassidy and the Sundance Kid.[20]

Answer: a cometre delictes

Question: A què es veuen empeses les dues dones?

Answer: fora de la llei

Question: On situa les dones el fet de cometre delictes?

Answer: pels esdeveniments

Question: Per què són empeses les dues dones a cometre delictes?

Answer: a mà armada

Question: Com cometen actes les heroïnes?

Answer: d'una pel·lícula policíaca

Question: Quins ingredients reuneix Thelma i Louise?