Últimament a ERC li estan caient pals per totes bandes i m´agradaria saber quins errors concrets creieu que han comés durant aquest darrers 3 anys pq el nas em diu que més que errors concrets només hi ha una corrent de criticar a ERC pq ho fan els mitjans i pq es moda. Jo de greu només en veig el cagadubtisme que que i va haver amb el NO-NUL durant els dies abans de la campanya de l´estatut i que un partit seriós no es pot permetre. Si es consulta a les bases, em sembla perfecte, però llavors abans de fer-ho no diguis que votarás nul. M´he animat a fer aquest post per la molta gent que diu que ERC no fa autocrítica.
Al principi, com molta gent, vaig pensar que els errors d'erc eren per allò que eren inexperts en governar i tot això. Com molta gent, vaig esperar un temps atorgant-los el benefici del dubte. Després vaig voler pensar que eren bona gent però que potser els passava que eren una mica ingenus i innocents. Després, més endavant, vaig començar-me a plantejar la possibilitat que més que ingenus o innocents fossin directament babaus. Al final vaig comprendre que només es tractava d'una colla d'incompetents amb l'únic objectiu de tocar cuixa pactant si calia amb el diable. L'últim error d'erc és no assegurar que no faran president el Montilla. I si l'acaben fent ja no serà l'últim error, sinó que serà el seu suïcidi definitiu. Quina trajectòria més curta per un partit que aspirava a un milió de votants i a dur-nos a la independència , no? 
Buf, Noicat, vas fent el mateix procés que jo, i em sembla que som casos únics. A mi arriba un moment en què se'm planteja la navalla d'Ockham: davant de dues explicacions per als mateixos fets, la més senzilla acostuma a ser la correcta. Jo començo a pensar que no són ni tan inexperts. ni tan ingenus, ni tan babaus, ni tan incompetents, sinó que saben molt bé el que es fan, i no és precisament portar-nos a la independència. 
Dir que els polítics d'ERC són uns sants o afirmar que són uns estafadors corruptes és massa extrem. És clar que tenen ambicions personals, com tots els polítics, fins i tot com tothom en la seva professió, sigui quina sigui. Però veure-hi únicament mesquinesa em sembla exagerat. Quin és l'objectiu d'un partit? Governar. I què n'esperen els votants? Que governin. De què serveixen sinó? ERC ho vol i és natural, i no han traït en cap moment els seus principis ni han renunciat als seus objectius. Se'ls pot retreure els errors comesos, però no se'ls pot acusar de no haver-nos fet independents, per això hauríeu d'esperar que tenguessin majoria, no? En les circumstàncies actuals és ridícul. De veritat pensau que es pot assolir la independència sense comptar amb el suport del govern de Catalunya? I com fer-ho sense que hi hagi un partit independentista al poder? Us estranya que ERC vulgui tenir la majoria? Ara no la té i es troba en una impasse: ha de triar entre pactar amb traïdors o espanyolistes, o quedar-se a l'oposició i veure com Catalunya queda en mans del Mas o del Montilla sense que ells hi pintin res. Es pot criticar l'estratègia d'un partit (i s'ha de fer) però em sembla poc realista voler prescindir de l'únic partit independentista i una mica pretenciós posar en dubte l'independentisme de la resta del món, com si vosaltres en tinguessiu el monopoli. 
Ningú té el monopoli de res. Precisament és el que dic sempre. I una cosa important, els polítics independentistes no són aquells que voten sí el dia de la votació i ja està (només faltaria que no ho fessin), sinó aquells que la creen, que la fan possible, que fan que passi, que es faci realitat. Anomenar independentista un partit que recolza la governabilitat de l'estat que vol desmuntar és, senzillament, absurd. 
Si ERC tengués majoria no hauria recolzat la governabilitat de l'estat, ho va fer perquè no tenia prou poder a la Generalitat, en una mena d'acord per aconseguir a canvi el màixm per a Catalunya, ja que sabien que aquest estatut era clau per avançar cap a un estat federal, cosa que alhora és bàsica per construir la independència. No es pot passar de ser una comunitat autònoma a ser un estat d'un dia per l'altra (una mica com el que va passar a Montenegro) Després s'ha vist que l'estratègia va fracassar perquè el PSOE no tenia cap intenció de permetre l'evolució de Catalunya (crec que si només depengués del ZP hauria estat diferent, però amb la pressió dels sectors espanyolistes del PSOE i del PP hauria estat un suïcidi polític per ell) ERC ha actuat en funció dels mitjans que té per intentar aconseguir alguna cosa. La seva estratègia no va funcionar per la traïció del PSOE, però això no lleva que siguin independentistes, en absolut. 
Fixa't que estàs caient en el parany. El resum de tot això, l'esquelet d'aquest plantejament és: per a aconseguir la independència necessitem una Espanya federal, que si fos per Zapatero la tindríem. Conclusió: si fos per Zapatero ens aplanaria el camí per a la independència. Rebobina una mica i recorda qui ens havia ficat al cap la idea d'un Zapatero "amic dels catalans", i trobaràs o bé els ingenus sublims o bé els còmplices del parany, i en algun cas poden fins i tot arribar a coincidir menjant avellanes. Per cert, dius: "Si ERC tengués majoria no hauria recolzat la governabilitat de l'estat" Entenc que diguis això perquè és la frase repetida una i altra vegada, la justificació dels perdedors. La conseqüència lògica de tot això és que per a trencar l'estat cal anar acumulant votants a còpia de rebaixar els plantejaments de trencament. Absurd!! En canvi, mai no es plantegen el contrari, alguna cosa com: "Si ERC no recolzés la governabilitat de l'estat, potser tindria majoria". No veus que la convergència de plantejaments va cap a l'encaix, i no cap al trencament, que no te n'adones? Em quedo amb la frase d'Heribert Barrera crticant obertament la direcció i estratègia actuals de la cúpula d'ERC, en una entrevista amb Antoni Bassas quan encara estaven decidint el vot al referèndum: "Quan un país està dominat per un altre, ha de considerar que moralment està en estat de guerra, i per tant mai ha de donar-li facilitats". 
Jo el que dic és que el procés cap a la independència necessita etapes i que calia aprofitar el fet que ZP fos al poder per intentar-ho, perquè no em puc imaginar ni de plantejar-s'ho amb l'alternativa: el Rajoy o un membre del PSOE més espanyolista. No ha funcionat, d'acord, però s'havia de provar. Pel que fa al fet que si ERC hagués tingut majoria no hauria pactat amb el govern de Madrid... Mira, em sembla una mica ofensiu que em diguis que ho pens perquè m'han ensarronat a força de repetir-ho, em consider una persona capaç de pensar per mi mateixa i ho dic perquè ho trob lògic. Des de la minoria s'ha de negociar i pactar, no es pot imposar res. I si ERC no hagués recolzat el govern central amb l'esperança d'obtenir alguna cosa a canvi, no crec que tingués pas majoria tampoc. Els indepes estam molt dividits, crec que som la gent més exigent en matèria política i molts estan disposats a criticar-los, facin el que facin, com si només hi hagués una manera de plantejar-se la independència. Entenc que es pugui no estar d'acord amb l'estratègia d'ERC, però el que no entenc és, primer, perquè el fet de no creure en la mateixa estratègia permet a alguns de dir que només ells són els "vertaders" indepes, i, segon, perquè si es rebutja l'estratègia parlamentària i de negociació no es proposen alternatives viables. Sinó, de què serveix criticar? Personalment pens que passar per un estat federal no és indispensable però simplificaria les coses, com en el cas de Montenegro. De tota manera jo només veig una manera d'arribar a la independència i és un referèndum democràtic. Quin partit creus que estaria disposat a plantejar-lo? Jo només en conec un. 
Una cosa semblant s'ho poden plantejar els quebequesos, els escocesos, o el flamencs, que viuen a parts del planeta una mica menys troglodites. Amb Espanya les coses funcionen d'una altra manera, em sembla que ja era prou evident abans de fer aquest intent. No passa res, malgrat tot, tu opines que ha valgut la pena intentar-ho, ho respecto. En canvi jo penso que amb aquest intent s'ha malbaratat una onada expansiva d'haver il.lusionat molta gent que ara tornar a estar deprimida. Cal recordar que solament una vegada es pot demanar massivament a la gent que confii en tu. Un cop aquesta oportunitat ha passat i has decebut, malauradament (o no) calen cares noves, es tracta de pura necessitat humana. No entenc, jo no he renunciat en cap moment a passar pels Parlaments. Sempre s'hi ha de tenir una pota, a dins. L'ERC d'ara, malauradament, no fa aquestes funcions ni sembla que les vulgui fer a la vista dels esdeveniments. I ara tornaran a repetir amb en Montilla. Entenc que dir aquestes coses pugui dolgui. Els dirigents d'ERC van decebre molta gent que havia confiat en ells, incloent-m'hi a mi mateix. No veig, en canvi, les raons per les quals pugui resultar ofensiu. Si te'ls creus encara, e's evident que els tornara's a votar. Jo en canvi no. A la teva darrera pregunta: amb els dirigents actuals, jo crec que cap. 
Si no has renunciat a passar dels Parlaments, quina alternativa hi ha a ERC? Creus que fas un bon servei a la causa deixant la Generalitat en mans de CiU o del PSC? Jo som crítica amb ERC, però conec gent de les illes d'aquest partit que es mou molt, que fa feina dia a dia i que creu realment en el que fa. No puc dir que ERC no és un partit independentista perquè els dirigents al Principat no hagin acoseguit el que volien, sobretot tenint en compte fins a quin punt la situació ha estat complicada, amb el boicot de la caverna espanyolista i la situació de minoria a la Generalitat. Si hi hagués una altra alternativa la tendria en compte i l'estudiaria abans de decidir-me a votar. Però no és le cas i crec que s'ha d'atorgar el benefici del dubte abans de condemnar. Me consta que els botiflers i espanyolistes no seran tan exigents com nosaltres amb els seus partits respectius. I això em preocupa. Jo crec que és preferible donar tanta força com sigui possible a ERC perquè tenguin els mitjans d'actuar de veritat. 
Benvolguda  Maria Montserrat , Em dol i tot moltes vegades encetar aquests debats, perquè entenc perfectament el teu estat d'ànim. Però al mateix temps que l'entenc i que l'he compartit, no puc tornar enrere a allò del "mal menor". D'una vegada hem de pensar en el "bé major" i exigir-ho als que se suposa que estan al capdavant i, a més, ens diuen que ens el volen donar. Les alternatives a aquesta ERC d'avui dirigida per aquesta colla són diverses. Anant d'un extrem a un altre: renovació interna d'ERC, aparició d'altres partits independentistes amb cara i ulls que cobreixin espai polític no cobert, i fins i tot una abstenció massiva de manera temporal. No m'inclino per cap, però està clar que la primera i la segona són democràticament més sanes, i la primera, força senzilla: és el que passa en els països normals. Quan un dirigent obté un fracàs, deixa pas a un altre que renova l'equip directiu, i els cicles s'acceleren sense que la gent perdi confiança en el partit. Però ja se sap, és dur tornar a les avellanes, sobretot quan no has fet altra cosa en anys i anys que grimpar per les administracions fins a les butaques majors. Tu saps molt millor que jo el que significa que un nen o un adolescent rebi o no un reforç positiu quan fa alguna cosa bé i que rebi o no un reforç negatiu davant d'un error o una maldat. Al final els resultats seran les mitjanes de tota la població, però ara mateix el meu vot a ERC és de càstig contra una estratègia que em sembla decebedora, fracassada i ingènua. En certa manera era el seu risc, rebaixant plantejaments per a captar maragallistes, perden independentistes que van confiar, una vegada, en ells i que s'havien il·lusionat. La propera vegada, si deceben algú no serà representant-me a mi, ni en el meu nom, ni "gràcies" a mi. Això també ha de ser respectable. Se'm va quedar ben gravada una frase que vaig llegir fa poc: "si contiunes fent el mateix que fins ara, obtindràs el mateix que fins ara; per a obtenir alguna cosa diferent, hauràs de fer alguna cosa diferent". 
Primer de tot, com a independentista, tens tot el meu respecte i fins i tot et diré que en part entenc la teva posició No som militant d'ERC precisament perquè tot i que compartesc 100% la seva ideologia, no sempre estic d'acord amb la seva estratègia politica. Quant a les alternatives: renovació interna d'ERC, aparició d'altres partits independentistes ambcara i ulls que cobreixin espai polític no cobert, i fins i tot unaabstenció massiva de manera temporal. No estic en contra de la priemra. La segona em sembla una utopia de moment i la tercera no entenc si vols dir en relació als votants independentistes o a tota la població. Si els indepes no voten, tot quedarà en mans d'espanyols i em sembla molt arriscat perquè podria perjudicar la moral i donar la impressió que l'independentisme ha mort; si parles de l'electorat en general, no hi ha cap probabilitat que això passi. Els del PSC i CiU seguiran fidels als seus. De veritat, vista la trista situació actual, desitjaria que hi hagués una alternativa viable a ERC, crec que seria sa perquè que un sol partit tengui el monopoli polític de l'independentisme no és necessàriament positiu, però la realitat és que aquesta alternativa no hi és. Jo vull un govern independista, es digui ERC o qualsevol altra cosa. Per mi només hi ha una prioritat: fortre el camp d'Espanya abans que no sigui massa tard. 
 Si és que el fons estem d'acord. La renovació interna d'ERC, sent l'opció més ràpida i més fàcil, ha estat abortada abans de les eleccions, per diverses raons, i sembla que quedarà aparcada fins al possible fracàs en les properes eleccions, un cop creixi l'evidència de la seva necessitat. L'aparició de nous partits independentistes és qüestió de temps, i segurament tan probable com l'absència d'una renovació interna d'ERC i (una mica menys probable) com el fracàs a mig termini (4-5 anys) de la deriva espanyolista d'en Mas i la seva colla. Quan parlava d'abstenció massiva "temporal" en realitat volia dir "puntual" i a més a més "controlada" i canalitzada. És a dir, per a entendre'ns, una abstenció o vot nul o en blanc massiu dels independentistes només no seria un suïcidi col·lectiu en cas que (ara faig brainstorming pur i dur) algú fos capaç de fer una manifestació com la del 18F amb un lema com "independència o polítics al carrer" o ser el preludi de l'aparició d'aquest(s) altre(s) partit(s) independentista(es) amb motivacions rupturistes transparents. És a dir, com a "espasa" al coll als suposats nacionalistes. Si no es fa en circumstàncies similars, tens raó que seria encara més desmoralitzador. De fet, fixa't que tots els escenaris estan relacionats i tenen com a comú denominador el marcatge de prop als partits que s'omplen la boca amb la sobirania i després no "practiquen", ja sigui des de dins o des de fora d'aquests mateixos partits.