Un dia em van argumentar com l'independentisme, en el cas català, era una via revolucionària, i que per tant els comunistes catalans haviem de ser independentistes. No sé si ho sabré explicar; una cosa és entendre-ho, i l'altre és abocar-ho. L'argument s'inicia d'aquesta manera: hem de distingir dos termes, el fet de ser revolucionari del fet de ser comunista. Es pot ser revolucionari sense ser comunista, però no a l'inrevés. Aclarit aquest detall, ens detenim en la qüestió nacional. Un procés d'alliberament nacional no és en sí mateix ni revolucionari ni reaccionari, tot depèn del context en què es produeixi. En el cas dels Balcans, les lluites nacionals independentistes no eren probablement gaire revolucionàries, ja que del que es tractava era del repartiment imperialista del pastís balcànic (els alemanys es quedaven Eslovènia i Croàcia, els americans Bosnia i Kosovo, simplificant-ho). En canvi, en el cas d'Espanya, la cosa és diferent. Aquí, del que es tracta és de l'afebliment d'un país imperialista, de la seva destrucció, d'un sotrac al cor de la Unió Europea que no interessa ni als mateixos americans. Com a observació, ni els catalans, ni els bascos, ni els gallecs tenim aliats fora de nosaltres mateixos. El nostre procés fa nosa, molesta, incomoda, perjudica el capital. Una cosa és la fragmentació dels estats pobres, una altra ben diferent és la partició dels estats rics i poderosos. El procés nacional català és revolucionari, més enllà de la voluntat dels seus propis protagonistes. I com tots els processos, es donen contradiccions, com la dels independentistes de dretes, o fins i tot dels independentistes socialdemòcrates. Algú, a racocatalà, feia la observació de que els indepes liberals estan ara més a prop de l'esquerra independentista que no aquesta de grups com la CJC. I és cert. Crec que ens en comencem a adonar... Però és una contradicció aparent. Ja hem dit anteriorment que una cosa era ser revolucionari a seques, i l'altre era ser comunista. Es pot ser el primer sense ser el segon. I si bé ser independentista de dretes és una contradicció aparent, ser comunista i no independentista és una contradicció real. I és que gràcies a l'escenari polític creat, el comunisme català no-independentista ha quedat al descobert. Amb l'excusa del PP (que fa de poli dolent), s'ha abraçat a l'oligarquia catalana i espanyola amb fervor, en plan fanàtic, fent campanya activa pel SI. Tota una lliçó. Sí, tota una lliçó. Identitat dels contraris? O falsa identitat dels que es pretenen comunistes internacionalistes? Ja direu què en penseu. No he volgut escriure un document acabat, sinó tot el contrari. Peca d'intuitiu. Però crec que és un tema que s'ha posat sobre la taula aquests mesos, i especialment aquests darrers dies. 
Jo sóc comunista i anti-independentista
tu directament ets tonto 
O sigui que trobes que el que he dit és una incongruència, no? Doncs potser hauries de llegir-te la definició marxista de "comunisme" per saber que només es pot dur a la pràctica si s'uneixen tots els països en un sol organisme de planificació econòmica. No nego l'existència de Catalunya, l'únic que faig és apartar-la de la política, ja que només abarca el camp de la lingüística.
home, si vas creant els teus propis conceptes de que és cada cosa anem malament... 
El problema és que no hi ha un significat universalment establert, i per tant prenc el que és majoritari per a estalviar-me errors conceptuals durant converses.
"entenem independència com resposta de nacions que romanen oprimides per estats explotadors..." 
Ja t'ho dic! Estic totalment d'acord amb la independència si se li atorga aquesta definició, però majoritàriament en té una altra que ja he escrit més amunt.
doncs hauràs d'adaptar la teva discussió segons amb qui parles, si parles amb una persona de l'Esquerra Independentista, hauràs d'agafar la definició (que jo penso que és la coherent, ara que no s'em critiqui pel que penso) Però agafant la definició de l'Esquerra Independentista, no la trobes coherent? Si ets comunista als PPCC, com a habitant comunista d'un poble oprimit, una de les teves lluites ha de ser la de l'alliberament nacional d'aquest ja que t'ha tocat ... no creus? 
Vaja, de fet accepto la definició que dónes si es canvia "nació" pels "habitants d'un país". Que sóc català no ho pot negar ningú, però els catalans som un més dels països humans, i si el comunisme significa un únic Organisme de Planificació Econòmica (OPE) per a totes les persones, llavors hauré de lluitar en coordinació amb els comunistes dels altres països. La forma com ens coordinem hauria d'ésser, quan siguem més, una nova internacional que ens representés a tots els comunistes de tots els països, però a Catalunya només hi actuariem nosaltres, evidentment (per a estalviar-nos maldecaps lingüístics, de distància, legals,...). Tot i això, no lluito per a un alliberament nacional, sinó per a la revolució, la qual alliberarà els obrers catalans de l'explotació dels burgesos (la majoria catalans mateixos però també d'altres països) i dels estats capitalistes (espanyol, francès, andorrà i italà) i, per tant, ens abolirà les imposicions culturals espanyoles, franceses, italianes i catalanes (sobretot de llenga). Així, doncs, t'haig de dir que comparteixo amb tú totes les idees excepte la lluita nacional, ja que accepto que existeix la nació catalana però que s'hi ha de lluitar en contra.
"Aboliu l'explotació de l'home per l'home i abolireu l'explotació d'una nació per una altra"K.Marx Nacionalisme i Marxisme per José Antonio Egido Comunista basc Socialisme i Nacionalismes per James Connolly Socialisme i Nacionalisme Irlandes per James Connolly N'he citat dos de connolly molt semblants, però és que fou un important marxista! 
Són un resum i una argumentació boníssims sobre l'origen i l'evolució del nacionalisme marxista dins l'estat que ens oprimeix, però haig de discrepar amb ells per: - La nació catalana marxista majoritària abarca un territori que no té ni cap ni peus, ja que engloba per comunitats autònomes o per fraccions de departaments francesos establerts ja políticament. En aquesta nació catalana marxista, el territori que abarca només respon als criteris que van utilitzar els estats que la dominen per a dividir-lo (també hi ha zones que ho contradiuen com la Franja de Ponent, però el criteri ha d'ésser uniforme) i una teòrica cultura catalana. La cultura catalana no existeix, ja que només que un dels seus trets sigui diferent a una zona de Catalunya, s'invalida. Doncs no només és una zona la que es diferencia culturalment en algun punt, sinó que cada poble, ciutat o, de vegades, barri té trets culturals diferents als de la resta de Catalunya. - Una altra nació catalana marxista és la que creu que la nació catalana és tot territori on els seus habitants tenen un sentiment de nació. Si aquest sentiment només el tenen una part dels marxistes, llavors els burgesos no serien de la nació catalana, però com que s'ha d'acabar amb ells això no representaria cap problema. D'altra banda, molts marxistes creuen en altres nacions, com l'espanyola, per exemple, i per tant ells tampoc formarien part d'aquesta nació catalana marxista. El problema és que no es pot acabar amb aquests i conviuen amb la resta de nacionalistes catalans marxistes, el qual comportaria l'impossibilitat de saber des d'on fins a on és la nació catalana marxista i no es podria aplicar. - Una altra nació catalana marxista és la que defensa que és el territori on s'hi parla en català, el qual és un fet (que Catalunya és el territori on s'hi parla en català), però quin origen té el sentiment en si? La llenga comporta un sentiment nacional? No, el fet és que els nacionalistes catalans marxistes van haver de donar alguna raó sòlida a la nació catalana marxista, i van veure que aquesta era la que més s'adequava als seus interessos. Així, l'origen dels tres tipus de nacions catalanes marxistes és: - El primer té l'origen en una cultura inexistent sorgida del mateix nacionalisme català burgès. - El segon té l'origen en el mateix sentiment, el qual no té res a veure amb límits territorials i es recolza en una incongruència filosòfica (els gats són gats perquè són gats; la nació és nació perquè és nació). - El tercer té l'origen en el mateix sentiment, el qual va obligar a buscar una raó complaent per a justificar-se. Així, Catalunya no existeix? És clar que existeix, però és una cosa totalment diferent a les nacions catalanes, és el territori on s'hi parla en català, però no veig perquè hem de tenir un sentiment envers aquest punt dins tota la resta de la ciència. Pel que si que hem de tenir un sentiment és per a defensar l'analisi de la realitat social mitjançant la ciència i així poder adaptar-nos-hi al nostre grat. Dins d'aquesta realitat científica ja he dit que s'hi troben les llengues, i per tant ens hi hem d'adaptar (ja he explicat com parlant amb l'ignorant dels Ciutadans de Catalunya a l'últim fòrum que ha fet, si voleu mireu-ho). Si hi ha algun altre tipus de nació catalana marxista diga-m'ho, que m'interessaria estudiar-ho i, qui sap, potser fer-me nacionalista, si es correcte.