Un dia em van argumentar com l'independentisme, en el cas català, era una via revolucionària, i que per tant els comunistes catalans haviem de ser independentistes. No sé si ho sabré explicar; una cosa és entendre-ho, i l'altre és abocar-ho. L'argument s'inicia d'aquesta manera: hem de distingir dos termes, el fet de ser revolucionari del fet de ser comunista. Es pot ser revolucionari sense ser comunista, però no a l'inrevés. Aclarit aquest detall, ens detenim en la qüestió nacional. Un procés d'alliberament nacional no és en sí mateix ni revolucionari ni reaccionari, tot depèn del context en què es produeixi. En el cas dels Balcans, les lluites nacionals independentistes no eren probablement gaire revolucionàries, ja que del que es tractava era del repartiment imperialista del pastís balcànic (els alemanys es quedaven Eslovènia i Croàcia, els americans Bosnia i Kosovo, simplificant-ho). En canvi, en el cas d'Espanya, la cosa és diferent. Aquí, del que es tracta és de l'afebliment d'un país imperialista, de la seva destrucció, d'un sotrac al cor de la Unió Europea que no interessa ni als mateixos americans. Com a observació, ni els catalans, ni els bascos, ni els gallecs tenim aliats fora de nosaltres mateixos. El nostre procés fa nosa, molesta, incomoda, perjudica el capital. Una cosa és la fragmentació dels estats pobres, una altra ben diferent és la partició dels estats rics i poderosos. El procés nacional català és revolucionari, més enllà de la voluntat dels seus propis protagonistes. I com tots els processos, es donen contradiccions, com la dels independentistes de dretes, o fins i tot dels independentistes socialdemòcrates. Algú, a racocatalà, feia la observació de que els indepes liberals estan ara més a prop de l'esquerra independentista que no aquesta de grups com la CJC. I és cert. Crec que ens en comencem a adonar... Però és una contradicció aparent. Ja hem dit anteriorment que una cosa era ser revolucionari a seques, i l'altre era ser comunista. Es pot ser el primer sense ser el segon. I si bé ser independentista de dretes és una contradicció aparent, ser comunista i no independentista és una contradicció real. I és que gràcies a l'escenari polític creat, el comunisme català no-independentista ha quedat al descobert. Amb l'excusa del PP (que fa de poli dolent), s'ha abraçat a l'oligarquia catalana i espanyola amb fervor, en plan fanàtic, fent campanya activa pel SI. Tota una lliçó. Sí, tota una lliçó. Identitat dels contraris? O falsa identitat dels que es pretenen comunistes internacionalistes? Ja direu què en penseu. No he volgut escriure un document acabat, sinó tot el contrari. Peca d'intuitiu. Però crec que és un tema que s'ha posat sobre la taula aquests mesos, i especialment aquests darrers dies. 
 ITALIA UNITA? Salut a tots! 
Què té de dolent ser comunista i voler la unitat d'un país. En el cas d'Itàlia no hi ha tantes nacions oprimides com per l'estat espanyol, i el nacionalisme de les nacions oprimides per itàlia és molt minoritari. Tot i això, vaig llegir una vegada un document del partit comunista italià i estava a favor de l'autogovern de Sardenya. I si vas per les ciutats més comunistes d'itàlia et pots trobar perfectament pintades a favor de l'autodeterminació de Sardegna. Europa unita Europa proletaria Europa unita Europa rivoluzionaria non e` un porblema di destra o sinitra non e` un problema di ideologizzazione non e` un problema di colori e bandiere e` solo pura opposizione fuori dalla NATO, sciacalli d'Occidente! Europa unita Europa proletaria Europa unita Europa rivoluzionaria 
" En el cas d'Itàlia no hi ha tantes nacions oprimides com per l'estat espanyol,i el nacionalisme de les nacions oprimides per itàlia és molt minoritari" -Padània -Sicília -Sardenya en el cas d'Espanya hi ha: -Catalunya (PPCC) -Euskadi (EH) -Galícia Salut a tots! 
On es troba la Padània?
És un conjunt de petites nacions del nordde la peninsula itàlica que volen independitzar-se conjuntament: Veneto, Lombardia, Piemont...etc. Salut a tots! 
Però també inclou la Retrorromània? Això no pot ésser, ja que són un país diferent i ho reclamen. D'altra banda no hi inclous Còrsega, el qual em fa preguntar, en aquest cas concret, si realment és el mateix o no que la Padània (no ho sé, per això ho pregunto). A més, accepto que la Padània reclami la independència, però per què ho hauria de fer Sicília? Si és el mateix que Nàpols i Roma (Cosa certa) i se n'independitza la resta, llavors ja no necessita pas la independència. Sardenya és, evidentment un país diferent es vulgui o no, però no L'Alguer, eh, que pertany al nostre país. Així, realment a l'estat italià hi ha una gran diversitat lingüística (Panània, Retorromània, Itàlia, Sardenya i Catalunya), però el tema nacional és diferent que a l'estat espanyol perquè no s'accepta que Panània, la zona rica, tingui uns trets comuns diferents als d'Itàlia (bàsicament la llenga), i no ho entenc. Aquí bé que està demostrat que el català i lespanyol són llengues diferents. Per què no allà? Potser en realitat Panània és el mateix que Itàlia i llavors seria Sicília la que seria diferent. Bé no ho sé, no en sóc un expert i si algú me'n pogués dir quelcom l'hi agrairia. 
Còrsega no és d'Italia, sino que és de França. La Padània no es distingeix per la llengua , només algunes de les seves parts, perquè en d'altres es parla l'Italià. Simplement és un conjunt de petites nacions. Salut a tots! 
Ui, doncs aquí ja em sona a nacionalisme burgès del nord sense ni bases.
burgès? Habitant de les ciutats del segle XVI? Salut a tots!