N'explicaré dues de pròpies: n n 1- Quan era petit, vaig somniar que la meva besàvia queia pel balcó de casa seva. La mateixa nit, ella va somniar que queia pel balcó. Vam compartir el somni? n n 2-Anava corrent a agafar el tren, quan vaig veure un ex-company d'institut pel carrer. L'anava a saludar... però no, no l'era. M'havia equivocat, es tractava d'un desconegut. Dos minuts més tard, arribo a l'estació i me'l trobo. I xerrem: "Òstres, quant temps sense veure'ns, un any, dos?". n n I una darrera, més mediàtica, de la meva família: n n 3-Era amb la meva companya a la casa del poble de la meva tia àvia, ja morta. Hi anàvem sovint els caps de setmana, quan no vivíem junts. Un vespre arribem, entrem al menjador, obrim el llum, i la meva xicota es queda glaçada. Ha vist un perfil, un home vell assegut al sofà de vora el foc. Miro jo, però no veig res. Ha desaparescut. Ella està en part espantada, però en part assossegada; l'home desprenia pau. Mesos més tard, en un dinar familiar, explica l'experiència... i el meu cunyat en culmina el relat! Ma germana i ell havíen estat visquent anys enrere a la casa. El meu cunyat va veure la mateixa presència, en el mateix indret, en la mateixa posició, i amb la mateixa sensació de pau. Havíen decidit no explicar-ho, ningú més ho sabia! n n n Podria fer un llibre sencer, especialment de relats i confessions dels meus familiars i amics propers. Històries reals, ben reals, viscudes amb intensitat i emoció. Històries increïbles, que esgarrifen però ens donen esperança que no tot està explicat per la ciència acadèmica. En tot cas, històries que la gent no expliquem per temor a ser objecte de burla. M'agradaria que us animéssiu a explicar allò que us hagi pogut passar (eviteu en el possible casos que no pogueu certificar, o bé que en desconegueu la font directa, històries de la premsa, etc.) 
Parlar a una persona i començar a dir, jo mateix, coses que ignorava, però que tenien sentit.   Es a dir, no parlava jo des del meu cervell, sinó "algú" (l'Esperit Sant) a través de la meva llengua.  Jo mateix em quedava sorprès del que jo deia. Mai no m'havia passat abans pel cap.    Això em va passar successivament amb diverses persones, algunes de les quals van morir als pròxims mesos o anys o bé es van fer cristianes. I una parella de ionquis es deixaren la droga (dejunant en una vella alqueria morisca de la Plana Alta).  A la Bíblia diu que no cal preocupar-se pel que hem de dir, que Déu ja ens posarà les paraules escaients.  "...no us preocupeu de com us defensareu ni de què direu: l’Esperit Sant us ensenyarà en aquell moment el que haureu de dir" (Lluc 12:11-12).  A Berberia (Tamazgha) me'n van passar unes quantes de sorprenents, també.
Hòstia, eres pitjor que un càncer de SIDA mal agafat.Ara ja t'otorgues benediccions que sols tenien els apòstols de Jesucrist.
I tu més bròfec que un forrellat de porquera La bona gent res no té a tèmer, però la que és roïna...Jo normalment no desitge res en especial, les coses passen perquè han de passar.Déu ens diu que avisem, la resta és cosa d'Ell.
Sorprenent que al País Valencià passi el mateix que a espanya: a mida que vas baixant cap el sud, el nivell intel lectual també decreix  
Sí, és clar, hi ha vida més enllà dels Dos Senyors de les Armes de Destrucció Massiva usuaris conegudes com "copiar i enganxar". Curiosa aliança 33-Esperit Sant. I boniques perspectives de futur al xat. 
no serveixes ni per collir nespres a Callosa prova amb la campanya de l´oliva a jaen, paguen be i podràs relacionar-te
Què bé me coneixes, cague'n l'ou XD
També carxofes a Benicarló i bacores a Silla.
xufles i més xuflesALBORAIA, EL"BRESSOL" DE L'ORXATA