A risc de que em baixin el karma els multicultis gafapasteros de sempre, vull donar a conèixer aquesta entrevista (la trobareu a: http://www.irla.cat/documents/eines11-web.pdf  , una revista d'ERC, en concret al número de l'hivern 2010, presidida per Joan Ridao i amb Anna Simó i Marina Llansana entre les vocals). A partir de la plana 133 hi trobem una bonica conversa de l'Anna Cabré amb l'Oriol Amorós). Entre les perles hi tenim: - Oriol Amorós: A diferència de les onades anteriors, en termes relatius, el procés actual no ha alterat la distribució de la població, i en termes absoluts l'ha alterat en una mesura similar. Tenim un nombre similar d'immigrants, però repartits a pobles petits, a grans ciutats... - Anna Cabré: Sí, em sembla que el 1930 i el 1975 era el moment que hi havia més gent nascuda fora, per tant els que tenen por que els immigrants que poden votar...  - Oriol Amorós: Una idea interessant és veure com a cada onada migratòria la diferència entre la vinguda i el petit retorn que hi pot haver després és abismal. Això és important avui, perquè una idea que la societat catalana ha de tenir molt clara és que el gruix de la gent que ha vingut ho ha fet per quedar-se. No existeix l’alternativa de dir «ara marxaran» arrel de la crisi, sinó que el gruix es quedarà i, per tant, el repte és la integració.  - Anna Cabré: Pot semblar un acudit, però si algú volgués que tota una sèrie de persones d’origen estranger se n'anessin a un altre país a buscar feina el que hauria de fer és distribuir nacionalitats espanyoles amb generositat. Tenir un permís de residència a llarg termini o encara millor, un passaport, és el permís tant per tornar-te’n al teu país com per anar-te’n a Suïssa a buscar feina. Tot i que, d’anar-se’n al país d’origen ho veig molt difícil, perquè aquests acostumen a estar en situacions molt galdoses. - Anna Cabré: No crec que funcionin com a factor d’atracció, però com a factor conservador sí. Crec que les polítiques socials, el subsidi d’atur i ara el seu perllongament, ajuden a la gent que ja és aquí, siguin de la nacionalitat que siguin, a passar millor un període que és dolent per a tothom. És evident que això ajuda a què la gent no marxi, però que en vingui de nova no ho crec, perquè aquesta protecció social només s’exerceix un cop ja ets dins. - Oriol Amorós: La legislació moltes vegades provoca a les famílies prendre decisions que alteren la demografia. Per exemple en l’edat dels nens reagrupats, sempre hi ha una tendència molt important cap a les edats prèvies al límit legal. Abans dels 20 anys hi ha un reagrupament important d’adolescents que té un impacte important en els instituts. Després, el temps de separació familiar ha causat un nombre de ruptures familiars que porta molts problemes, de forma molt clara en el col·lectiu llatinoamericà. Aquí hi ha hagut una legislació que ha incidit molt en moltes famílies i que ha provocat un problema de desestructuració molt important que pateixen joves llatinoamericans. - Anna Cabré:  Però sí que hi ha una migració una mica forçada dels joves: com que aquests joves no podran venir d’aquí a tres anys han de venir ara. Una forma seria donar el dret a venir fins als 21 o els 23, o fins i tot indefinit. De fet, serien el mateix nombre de fills, però serien ells els qui decidirien. - Anna Cabré: És que aquests no són pròpiament escolars. Amb les edats que arriben ja són pretreballadors. Si els deixessis arribar fins als 21 anys no t’arribarien als 15 anys, t’arribarien als 18 o als 20. No ho sabem. Sovint van a escola a contracor perquè normalment no hi anirien. Venir abans ja ho poden fer ara. El que realment canviaria les coses és que poguessin venir després. - Oriol Amorós: La impressió que tinc és que la majoria no volen venir. - Oriol Amorós: Pel que fa al Pacte, alguns dels reptes que es van plantejar els hem anat assolint, com és la intervenció de la Generalitat en l’acreditació de la integració en l’arrelament i l’accés a la nacionalitat. Això implica la capacitat de la Generalitat de participar en aquests tràmits i per tant, d’alguna forma, premia l’esforç d’integració. Aquest és un debat molt important a Europa, sobre si s’ha de legislar la integració o si s’ha de deixar que passi naturalment. El més important d’aquest Pacte és que és una assumpció per part de la societat catalana que la immigració existeix i existirà perquè les causes per les quals ha vingut són estructurals. Les coses han anat fins ara, en termes generals, bastant bé, perquè la immigració ha encaixat bastant en la demanda que feia l’economia i la demografia prèvia. Les causes per les quals va venir la immigració romanen; no han desaparegut, però no creixen i no faran venir més gent. Per tant, una de les coses importants del Pacte és que els catalans prenguem consciència que el gruix de la immigració que ha vingut ho ha fet per quedar-se.  - Oriol Amorós: Els que no tenen targeta sanitària només poden anar al servei d’urgència i això provoca un malestar de la gent que hi va per motius urgents.  - Anna Cabré: Després crec que a vegades els mecanismes estan viciats des del principi perquè per exemple, quan arriben uns irregulars a Canàries i ja no hi caben, els envien a Salou i allà s’hi estan dos mesos. Aquí avisen als propis col·lectius dels països d’origen i les organitzacions no governamentals perquè els prestin ajuda, dient-los «feu-vos-en càrrec vosaltres perquè no els podem deixar al carrer». Són sol·licitats perquè els rebin a casa seva i facin de mecanisme integrador. I on van a parar aquestes persones que eren a Canàries? Doncs, és clar, allà on ja n’hi han molts «dels seus». I per aquest mecanisme en cadena a qui li toca li toca, i a alguns els toca més que a d'altres. - Oriol Amorós: Aquest és un tema complicat, sobre el que s’ha de dir i el que no s’ha de dir. Penso que se n’ha de parlar i fer-ho amb tranquil·litat. Hi ha un malestar ciutadà, és veritat. Que aquest malestar ciutadà quan s’expressa se li ha de fer cas a cegues? Doncs no. Se l’ha d’escoltar i donar-li una resposta raonable. És a dir, l’alternativa de la no convivència no existeix. Les bases del procés migratori que tenim són molt estables i aquestes persones que han vingut es quedaran, l'única alternativa és la integració.  - Oriol Amorós: La forma de no tenir immigració irregular és tenir tota l’economia regular. Però en aquest moment de crisi, podem ser especialment dràstics amb l’economia submergida quan és la sortida per algunes persones per poder sobreviure? Aquesta és una feina que hauríem d’haver fet en el moment de la crescuda econòmica i per tant, aquí sí que es va perdre una oportunitat que ara és més difícil de reconduir. - Anna Cabré: Hi ha moltes visions, depèn del que cadascú entén per integració. Crec que la integració va en sentit doble. No és una assimilació. Assenyalo moltes vegades que les danses i les cançons que es consideren pròpies de Catalunya, com la sardana o les havaneres, són importades en el seu moment, i formen part de la cultura catalana. Cada nova onada aporta coses que després passen a formar part del cos general. Per tant, vist a posteriori, la integració sempre ha sigut més fàcil que si es veu a priori. A priori penses «tots aquests s’han de tornar com nosaltres » i a posteriori nosaltres ja som morts i els que queden són els nostres descendents, els quals, si més o menys estan barrejats, ho veuen amb uns ulls diferents. Per tant, el temps ajuda molt a canviar els continguts del que es considera necessari per a la pròpia integració. Em sembla que Catalunya és un lloc modèlic per la integració comparat amb altres llocs. Si sabéssim com patentar-ho i exportar- ho potser podríem fer-ho. En aquest sentit sóc bastant optimista. Continuem tenint capacitat per integrar els nouvinguts com ho hem fet fins ara. No veig motiu perquè no es puguin integrar com els anteriors, que crec que ho han fet bastant bé. Conflictes sempre n’hi ha hagut, però no penso que actualment hi hagi una gran conflictivitat entre els uns i els altres. Per exemple, els estrangers tenen en aquests moments unes taxes d’atur molt més importants que no pas les dels autòctons. - Oriol Amorós: L’atur dels estrangers és del 30% i en el cas d’alguna nacionalitat supera el 40%. - Oriol Amorós: Nosaltres, ara, tenim una millor distribució geogràfica i tenim unes estructures d’acollida molt millors. És a dir, la gent que va venir als anys 60 aquí no va tenir la potència d’una escola catalana que agrupés el país ni uns serveis públics amb l’extensió que tenen avui. Per contra, avui hi ha una distància cultural més gran entre el que arriba i el que ja hi és. Hi ha una nova diversitat que s’ha de saber gestionar i entendre i per tant, hi ha situacions que són més difícils. I després hi ha un tema de gran importància com és l’accés a la funció pública, és a dir, a la feina de funcionari, de mestre d’escola per exemple. Un ascensor social que les classes socials treballadores desitgen pels seus fills. En la mobilitat social de les segones i terceres generacions, aquests factors de treball públic i èxit escolar són claus. Hem de posar-hi tots els esforços.  Anna Cabré: EPerò a la curta, a uns ja els està bé que els nens estrangers no vagin a l’escola barrejats amb els seus i als altres ja els està bé que puguin anar a treballar quan més aviat millor. I tots estan d’acord. Intentar que no sigui així moltes vegades vol dir anar contra corrent del que vol la majoria de la gent. Això que són diferents, moltes vegades està assumit per la majoria dels uns i dels altres. El més greu és a les segones generacions, que moltes vegades a l’escola han assumit que són iguals i després no són tractats com a tals. Per tant, el problema és que cada vegada que hi hagi eleccions tornarà a sortir el tema. RESUM RÀPID: - Els immigrants són bons, macos i pobres. Poden venir-ne tants com vulguin i els hem de respectar perque nosaltres ja som morts. La immigració dels 30 i dels 60 era molt similar a nosaltres i la d'ara no, però hem de ser tolerants i tractar-los bé perque tenen més atur que nosaltres, volen estar menys anys escolaritzats, només es volen relacionar entre ells... però, ens amenacen: han vingut per quedar-se. Els hi vagi bé o no, tinguin feina o no. Tinguin 0 o 8 fills. I això es publica a la Fundació ideològica d'ERC. Després els de la casa gran diuen que no cal el català i els de PSC i ICVEUIA que visca la multiculturalitat. CATALUNYA està a un pas de la seva pròpia desaparició i llavors sí que, com diu la senyoreta aquesta, serem MORTS!
El tractament que fa ERC de la immigració és criminal.
Els feixistes com tu si que sou uns criminals.
la gent que va dient feixista a tort i a dret, a no ser que sigui en pla de conya, demostreu tenir bastant poca capacitat de crítica i de tolerància per les opinions dels altres... (a què em sona això?) fes-t'ho mirar
a mi un pollastre no m'ha de donar lliçons de res. Fes-te fotre. 
gran argumentació... a la mínima quedeu retratats   
en shin va dir: "A mí l'Anglada no m'agrada, que consti. Però el programa polític de la PxC el subscric completament." I bé, sé molt bé què és el feixisme. El que tu has descrit més amunt és totalitari, no necessàriament feixista. Aplica't les teves lliçons, pollastre.
okk, no sabia q en shin hagués dit això... per part meva no conec prou el programa polític de l'anglada com per dir que és feixista, el que sí que ho és sens dubte és l'Anglada..  El q passa és que no m'agraden gaire les "fal·lacies ad-homminem" si es tracta de discutir sobre algun tema... les discussions es tornen automàticament en un intercanvi de retrets bastant infantil, com es pot veure sovint per aquí el racó quan es tracten temes com la immigració, l'etern conflicte ERC-CiU, etc simplement el q em molesta és que s'usin paraules com "nazi", o "feixista" tan a la lleugera.. la majoria de cops per part de gent que directament no en té ni idea del que parlen, aixo es justamen el q fan els espanols i em rebenta.. xD apa salut!    
Et recomano, doncs, que facis una ullada a les 47 pàgines de propaganda feixista de'n shin. A mi també em molesta que es banalitzin termes i s'utilitzin a la lleugera. salut 
no estic tan avorrit, gracies xd