Als patriotes de CiU Encara no han passat prou dies des de la celebració de les darreres eleccions al Parlament de Catalunya perquè les persones que hi hem participat d'una forma directa siguem capaces de fer-ne una anàlisi amb el cap fred. Tot i així, no vull deixar passar més dies sense expressar la meva opinió sobre l'evolució dels fets. Des de fa tres anys, en el si de CiU s'ha instal·lat la idea que el principal motiu d'existir d'Esquerra és destruir-los. I aquesta és una percepció, n'estic convençut, sincera però equivocada. L'altra idea que es transmet des de la coalició és que Esquerra havia decidit l'acord amb PSC i ICV abans tant de les eleccions del 2003 com de les d'enguany. Aquesta és una idea igualment errònia, però que en aquest cas, a més, no és sincera per part de la direcció de CiU, perquè ells saben que no és així. Aquests missatges que estan llançant a l'opinió pública són ofensius per a aquells que hem fet de la construcció de la nació catalana la nostra raó de ser. I en aquest sentit també creiem honestament que només poden ser fets des de la irracionalitat a què condueix l'odi i la rancúnia. L'odi i la rancúnia dels nens de casa bona que avui manen a CiU i que no representen la majoria de la seva base social, per la qual tenim un profund respecte. Aquells que es pensen que, perquè sempre han tingut la butxaca plena, només ells tenen dret a governar. Una actitud que mai va existir en la Convergència de Pujol. I la lectura de l'estratègia de l'esquerra independentista en clau de destrucció de la dreta nacional és per a nosaltres ofensiva perquè nega la nostra pròpia raó de ser. Des d'una estratègia de construcció nacional, no tindria mai sentit destruir la dreta del país per permetre que aquest espai l'ocupés la dreta espanyola. Afirmar que la nostra voluntat és destruir la dreta nacional és negar-nos la voluntat inequívoca de construir una nació lliure. També em sembla un error la decisió de la coalició nacionalista de transmetre odi vers Esquerra i menyspreu cap al PSC. I em sembla un error perquè això els portarà a l'autodestrucció, fet que seria una mala notícia per al país. Crec que si els actuals dirigents de CiU s'estimessin aquest país, haurien d'admetre que l'odi i la rancúnia que els ha guiat en la seva acció política en aquests darrers anys ha estat un greu error. I haurien d'admetre que, ara com ara, no són capaços de desprendre's d'aquests sentiments tan negatius. I, en conseqüència, haurien de deixar pas a la bona gent del seu partit. Al nostre país hi ha centenars de persones de CiU que creuen que és possible construir una nació catalana lliure i sobirana. Gent honesta, treballadora i il·lusionada, capaç d'aixecar ponts de diàleg amb l'esquerra independentista. Si aquesta gent fa un pas valent i decidit, i assumeix la direcció de CiU per construir un espai de dreta liberal i sobiranista, podrem recuperar el temps perdut. A Esquerra tenim totes les portes obertes, sempre que sigui per avançar en el camí que nosaltres anomenem Països Catalans. Xavier Vendrell: Adjunt a la secretaria general d'Esquerra www.avui.cat (19/11/06) 
Bon discurs el d'en Vendrell. Adreçat aixó si, a les seves propies bases. Les que fotem el camp, estorats de la mesquindat amb que han actuat aquesta colleta de "dirigents?". Jo no se si a Catalunya li calia la versió esquerrana de CiU. I en el suposit que li calgues un altre partit autonomista, (amb les organitzaciuons juvenils, practicant l'independentisme mes retoric posible), es de suposar dic, que aquesta versió d'esquerres de CiU, en sabria prou. 23 anyets de res per aprendren. Per aprendre a guanyar. I merda. Vet acì, que no en saben. Que per comptes de pactar amb els espanyoleros per ser els primers, son tant borinots (estupids es la paraula que em ve a la ment, pero em quedo amb borinots), que pacten per a ser segons. Jo no se si li a Catalunya li calia un partit així. No es el partit que ens va fer somiar durant anys. Pel que vem perdre hores i calers i esforços. No. Ara ve el Vendrell i ens vol vendre la seva moto. I no, nois no. El que han fet, es entre altres coses, tant RIDICUL, que no hi ha moto que valgui. Ni Vendrell que la engegi. I jo, no compro. Aquesta copia esgrogueida de CiU en que han convertit ERC, no m'agrada gens. El temps que han fet perdre al pais amb les seves miseries, personalment, no els hi perdonaré facilment. Salut i independencia. Jordi 
eixa fugida de les bases de què parles no s'està produint ni de bon tros 
Això és encara més preocupant perquè vol dir que si no hi ha una rebel·lió de les bases no corregiran la seva estratègia. ERC s'està supeditant al PSC-PSOE, això és un fet. Si les bases estan contentes que cantin i facin xerinola, però no treu que el camí és equivocat. Al contrari, ho agreuja. Jo no presumiria gaire de que les bases acompanyin la direcció en aquest tema. Els iguala en la mediocritat esquerranista "d'una tebiesa nacional esfereïdora". 
També podria ser que la gent d'ERC tingués raó. O no? Aquesta possibilitat ja queda descartada d'entrada? 
Sí, totalment. No d'entrada sinó després de considerar-la. 
Per què? 
Respecta el PSOE el dret d'autodeterminació? No. Per tant no s'hi hauria de governar. Això em sembla indiscutible. Sé que estic en minoria, sé que la gent majoritàriament no pensa com jo però no canviaré mai el meu parer sobre aquest punt. Sense autodeterminació no hi ha democràcia. Sense autodeterminació el nostre problema principal està per resoldre. Sense autodeterminació els qui acusen sovint de balcanitzar no s'adonen que ells estan sent Sèrbia. I amb Sèrbia no s'hi pacta; no ara, no una acció de govern. Es declara la sobirania i després si voleu es pacta que no hi hagi cap exercici de violència; però no abans de declarar-nos sobirans. Un suposat sobiranisme que pacta gestionar amb els espanyolistes sense sobirania prèvia o reconeixement explícit de la nostra identitat nacional i del nostre dret a decidir sense limitacions, s'equivoca, i m'és igual si sona arrogant, és així. 
Només ERC defensa aquest dret a Catalunya avui en dia dins el parlament, per tant els esats condemnant per sempre a la oposició.
En primer lloc, si així ha de ser, així serà. Ho accepto. No treu que el meu objectiu més important sigui aquest i vagui mil milions de vegades més estar a l'oposició que no estar governant amb una sucursal espanyola que no saps quan et muntarà un desfalc o una reedició del GAL o et tancarà un diari o una herriko taberna. En segon lloc condemnat si no tenim majoria, si acceptes que aquesta idea sempre serà minoritària sí que estaré condemnat, però també Anna Politkóvskaia estava condemnada a perdre defensant els drets humans a Txetxènia i al seu país (Rússia) i no per això va pactar amb Putin. Jo com que penso que algun dia aquesta idea pot ser majoritària, tot i que és difícil, no t'asseguro que sempre estigui a l'oposició. Ara, sorprèn que ser independentista al xat comenci a ser una opció minoritària i condemnada a la derrota. 
Jo sóc molt optimista amb la possibilitat que Catalunya sigui independent, ara, no em negeràs que si ERC fracassa i s´enfonsa no hi ha ni res ni ningú que pugui agafar el relleu independentista. Es per això que desitjo que a ERC li surtin bé les coses. 
Jo compto els escons amb estratègia real independentista al meu racó de país: 0. Esmentes una de les forces de l'entesa d'esquerres i m'és igual si s'enfonsa o no: és irrellevant. Sóc molt pessimista perquè penso que som un poble mesell però això no em fa canviar d'opinió, és com si ningú no llegeix "El Troiacord", no per això deixa de ser bo. Si tinc esperança és perquè penso que hi pot haver independència a Escòcia o Quebec o unitat nacional a Irlanda, o qui sap si algun avanç important a Euskal Herria, que despertin la nostra majoria dorment. Però insisteixo que ho veig difícil i no m'hi jugaria un duro, més aviat penso que potser mai no veurem una Catalunya independent durant el temps de la nostra vida però no per això deixo de defensar i donar suport, i treballar dins de les meves possibilitats i criteris, per la nostra llengua i cultura i per la independència nacional. Espero que algun dia millori la situació actual de 0 escons amb estratègia independentista però fins i tot si Esquerra s'enfonsa i cap altra opció no aconsegueix entrar tindrem un manteniment en 0 escons, que no és precisament un èxit.