Però més que tot i per damunt de tot, és, la nostra bandera, el recull d’un gran anhel i d’un pregon sentiment que ha esdevingut inseparable amb les qualitats ètniques de la raça. Per damunt de tot, és llibertat. I ara, mans exòtiques volen vestir la joventut nostra a faisó d’altres pobles. Camises negres s’ha dit? I ca! Verd fosc!, verd fosc de la muntanya, verd fosc dels oliverars, verd fosc dels pins; verd fosc de la mar mediterrània. Verd fosc, que no es destaca llampant en l’hora de la lluita; verd fosc que no serveix per parades i aires marcials; verd fosc com el brossam de la torrentada; verd fosc, com és el fons de l’aigua transparent que salta reguerot avall... Verd fosc, com eren les banderes de combat de l’alt Rei En Jaume. Verd fosc, d’acord amb la terra, agafats a la terra i per la terra. Roma és la mare de la raça llatina. Però Roma no s’ha vestit de negre per la seva llibertat. Roma ha estès son negre vel damunt els pits de la seva raça per ofegar els clams dels seus esclaus mateixos. No. Catalunya no seguirà aquest camí. Si Roma és la mare de la raça llatina, Catalunya és la mare de la llibertat, és la llibertat mateixa. Abans que la República del Terror, la República Catalana de 1641; abans que les teories marxistes de la Internacional de 1848, la guerra dels remences, veritable fet social. Contra Roma s’aixecà Indíbil, com contra Espanya s’aixecà Pau Claris. Volem, els catalans, ésser lliures; no subjugats. Ni la bandera negra de Roma, ni la roja de Moscou. Per bandera, la nostra, gloriosa en les gestes resplendents de la Nacionalitat Catalana i heroica i digna fins en l’esclavitud mateixa. Nosaltres no concebem el patriota per la color de la camisa que porta. Nosaltres volem el patriota posseït d’aquella dignitat i fortitud nacional en la qual s’estrellen tots els embats de l’enemic. Però si les circumstàncies fan que Catalunya segueixi el corrent bèl·lic i fins aventurer que informa aquestes reaccions nacionals que experimenten els vells estats d’Europa, Catalunya, la joventut catalana, no es vestirà, no pot, no s’ha de vestir de negre sense fer mancament a la tradició de la raça. Fidels a aquesta tradició, i en recomençar la lluita en aquest any nou que arriba, renovem sota els plecs sagrats la fe ferma, la fe incommovible, la fe miraculosa, d’ésser patriotes abnegats, d’ésser patriotes purs; i fem la prometença de treure- la per sempre més, d’enmig dels cants elegíacs, i de les taules electorals i dur-la a la victòria definitiva. Laus Catalonia. Daniel Cardona i Civit La Batalla, decenni de 1920
Quin corcó... Allò que us fa feixistes no són els vostres símbols ni la vostra retòrica empolainada de "no-do" català (que Déu n'hi do quin tuf, però), sinó els vostres prejudicis. En quant al vostre Daniel Cardona, llegiu que se n'explica l'Standford University: In the forgotten world of Catalan fascism, I have stumbled across the story of Nosaltres Sols (We alone) a sort of uniformed youth movement led by Daniel Cardona i Civit. Curiously this organization functioned until the 1980s although during the thirties it became a correspondent of the Hitler Jugend (Youth) organization and participated in a summer camp along the Costa Brava with the HJ Al món oblidat del feixisme català, he ensopegat amb l'historia de "Nosaltres Sols", una mena de moviment juvenil uniformat encapçalat per Daniel Cardona i Civit. Curiosament aquesta organització va funcionar fins als 80 tot i que durant els anys trenta esdevení la corresponsal del l'organització "Hitler Jugend" (Joventut Hitleriana) amb qui participaren a un camp d'estiu a la Costa Brava. font Standford University 
això com el suposat feixisme d'estat catala als anys 30 es trolar i reviosionisme fals, i sino que n'aportin proves; zero, cap, al contrari la majoria d'ells estaven en estreta col·laboració amb les esquerres. 
No en tens una aquí? 
A) no hi ha cap prova de res del que deieu, és més s'inventa dades com suposades expedicions de joventutts hitlerianes ala Catalunya republicana (HAHAHAHHAHAHAHAHA la cosa més risible en mesos que he sentit). B) No en dona cap prova. C) que els 33 es declarin heures de les idees de Cardona no vol dir res, jo també m'en sento i no soc  Sergi  ni de UNC ni' d'estat català. D) segueixo esperant una prova almenys un indici de que EC, les seves joventuts o Nosaltres sols eren partidaries del nacionalsocialisme, o del feixisme entés com l'entenem ara (de fet el segon, el feixisme, era molt ben vist a l'europa occidental perque havia aixecat italia). E) és molt fàcil despotricar sobre qui esta mort i deixar-se portar per creences extrangeres com la del feixisme catala però no n'0hi ha cap prova, ni tasnt sols cap indici, aixo si els agents extrangers es dedicaran a tirar merda i mentides sobre la veritat. 
Hi han molts indicis de, com a mínim, la gran atracció que van tenir certs sectors d'EC pel discurs i l'estètica feixistitzant. Un fet estès llavors a la resta d'Europa on van aparèixer grupúscles amb qui tenen grans semblances tant, precisament, pel discurs com estèticament. Com els que van apareixer, per exemple, a la Gran Bretanya precisament al 1931. El seu dirigent era un diputat laborista que en descobrir el feixisme va deixar el Partit Laborista i va fundar el Partit Nou en restar fascinat per tota la seva èpica patriotera i pseudo-revolucionària. Després va fundar la Unió de Feixistes Britànics. La única diferència entre el que va passar a la Gran Bretanya i Catalunya és que la guerra i la dictadura posterior van fer impossible que aquestes tendències clarament feixistitzants culminessin aquí, com al cas de la Gran Bretanya, en la formació d'un partit obertament feixista. Que va dissoldre's, tanmateix, en esclatar la segona guerra mundial. Per poca credibilitat que pugui tenir un texte publicat a la web de la Universitat de Standford en te. de ben segur, més que tu. El que es comenta al texte extret de la seva web és perfectament possible i més tractant-se del partit del Cardona. En Cardona és un personatge secundari, tant a la seva època com enguany el que en resta de la seva obra, cal respectar-lo pel que representa d'aquest moment historic concret pero tenint present que si ara alguns el volen fer servir és només perque s'exciten llegint cada dos línies les seves referències a l'ètnia i a la raça. 
és possible...? es problabe...? si hagues passat...? va per favor... siguem una mica més realistes i no fem història ficció, per cert Mussolini militava en un sindicata anarquista, ja em veig durruti al capdavant del fació espanyol xDDDD... Pd; etnia i raça no tenien connotacions negatives (almenys no tant com ara) a la decada dels vint.. pd1; i que estigui publicat a una universitat no dona més credibiulitat al tect, tambe es podria penjar el mein kampf... 
Els feixistes britànics deien estar contra el capitalisme i contra el socialisme i que només els interessava l'Imperi Britànic. Exactament igual que els 33/UNC diuen alló de ni dretes ni esquerres, Catalunya. O també de la mateixa manera que els falangistes espanyols. O que els nazis francesos que ara es dediquen a fer catalanisme a la Catalunya nord, pintant ni dretes ni esquerres, sem catalans tal com es denunciava al xat no fa gaire. El líder del feixisme britànic havia estat membre del partit Laborista, en Mussolini havia estat socialista i el grupúscle feixistitzant català provenia de la gent que havia format EC que era d'un entorn d'esquerres. Tots flipaven per igual amb les desfilades a l'estil militar, hi ha una coneguda foto en que es veu un intent d'imitar les desfilades feixistes d'escamots uniformats a l'enguany Av. Maria Cristina [Montjuich] a Barcelona. Aquesta foto podría haver estat presa perfectament a Roma, era el que es pretenia en realitat. Pero tota aquesta gent al final sempre han estat al servei de la dreta més reaccionària. El líder del feixistes britànics era gran amic del que havia de ser rei d'Anglaterra pero que va haver de renunciar al tron degut a les seves simpaties nazis. En Mussolini va recolzar-se amb els conservadors i els catòlics i va rebre tots els diners que va voler de la patronal italiana. Exactament com els nazis a Alemanya. A l'estat francès en Le Pen no va dubtar en atiar els matons del seu partit contra els manifestants a les massives mobilitzacions contra la precaritat que van haver-hi fa poc. I els 33/UNC practiquen una demagògia anti-esquerres, fent servir l'espantall comunista, com cap dels esmentats fins ara hauria fet millor. Són tots oportunistes, fan una barreja barroera de conceptes amb que fan un discurs molt fàcil i simplista pero sempre patrioter i buit amb que arreplegar el màxim de vots possibles. Aprofitant la crisi social que es vivia a l'Europa dels anys 30 i que es viu a l'Europa d'enguany, substituint els jueus com culpables d'aquesta crisi i objecte de la seva xenofòbia pels immigrants extra-europeus encara que també els immigrants europeus poden patir-la si els convé. Fent un discurs molt primari, apelant a la raça i contraposant-la als foranis invasors que tenen la culpa de tots els nostres mals. Que tenen a sobre el suport dels traïdors interns, els multicultis que tant els fan patir, traïdors a la seva mateixa ètnia o raça a la que deuen fidelitat per sobre de tot. Ho miris per on ho miris tot aixó fa un tuf a feixisme molt evident. 
A LES NACIONS LLIURES DEL Mæquot;N, SALUT ! ÉsCatalunya la que avui us saludem, nacions lliure del món, en el momentd'aixecar-se en armes en defensa del seu dret imprescriptible degovernar-se ella mateixa. Assistitsper aquest dret i ajudats per un exèrcit de braus voluntaris catalans,així com per l'heroica Legió de Voluntaris Italians per la Llibertatdels Pobles, acabem de proclamar la nostra independència nacional i usdemanem el vostre ajut, encara que sigui moral, pregant-vos que volgueureconèixer Catalunya com a nació lliure. La raça catalana, la seva llengua, els seus costums, les seves tradicions,el seu temperament i el seu caràcter, són profundament diferents i, enmolts aspectes, oposats als d'Espanya. No volem adduir altra prova quel'absència de compenetració queha existit sempre entre els catalans iels governs espanyols, font principal de les inquituds i la discòrdiaque no han deixat sempre de manifestar-se, fins al punt d'haver d'ésserreprimides a la força. Històricament,Catalunya ha estat de tot temps diferent de la resta de la Penínsulaibèrica. La Història de l'Edat Mitjana brilla encara per l'esplendor dela gloriosa i independent Confederació catalano-aragonesa, una de lesmés democràtiques pel seu codi marítim anomenat Consolat de Mar i laque instaurà el primer Parlament a Europa. Esperit democràtic que no haperdut mai, ni amb la seva aproximació amb Espanya després del malauratcasament del rei Ferran d'Aragó i Catalunya, amb la reina Isabel deCastella, ni per la presistent política d'absorció realitzada perCastella, que provocà, el 1640,la Guerra de Separació, ni aconseqüència de les sagnants repressions de Felip V, que culminen ambl'assalt històric del 1714, el qual tingué com a conseqüència la pèrduade les nostres llibertats. En contrast amb la d'Espanya, plena d'unesperit imperialista i reaccionari, la Història de Catalunya escaracteritza pel seu esperit liberal. Cal tenir en compte que si,abans, Catalunya transformava els seus reis en veritables presidents derepública, encoratjà,més tard, els pagesos de remença a enderrocar elsdrets feudals i abusius dels senyors, esdevenint aquests camperols, elsveritables precursors de les revoltes socials. Geogràficament,Catalunya presenta una unitat ben definida a la Península Ibèrica. Estàconstituïda per les províncies de Barcelona, Tarragona, Lleida iGirona. Per una llenca de les províncies aragoneses. Per una altra mésextensa de l'antic reialme de València i per l'arxipèlag de Mallorca,que forma la Catalunya insular. Ultraaquestes raons històriques, ètniques i geogràfiques sobre les quals esrecolza el nostre dret d'ésser, existeix la nostra voluntat de voleresdevenir independents i lliures, forts de la convicció que tenim deser capaços de governar-nos nosaltres mateixos i coneixedors delsmitjans que posseeix Catalunya per viure plenament en tots elsaspectes, gaudint de la seva llibertat nacional. La nostra dignitatd'homes, tanmateix, no consent que haguem de viure ni un sol dia méssota el règim d'ocupació moral i material de Catalunya per l'Estatespanyol, una ocupació que prohibeix l'ús oficial i gairebé privat dela nostra antiga llengua catalana, que destrueix totes les nostresinstitucions de cultura, que ataca salvatgement les nostres festespopulars, que viola els nostres domicilis i la nostra correspondènciaprivada, que ens nega el dret d'associació i el de la lliure expressióde pensament, que empresona els catalans en massa i els torturabàrbarament i els deporta fora del país pel sol delicte de declarar-secatalans, que pretén imposar-nos per la força el règim d'una monarquiadetestable, que ens oprimeix sota una dictadura militar abominable ique ben sovint, com per la campanya del Marroc, ens arrabassa la nostrajoventut darrera d'aventures quimèriques de colonització i deconquesta. Volem Catalunya per als catalans! Volem una cultura moderna per als nostres infants, per als nostres obrers i per a les nostres escoles superiors. Volem el màxim de millorament per al nostre proletariat. Volem administrar nosaltres mateixos les nostres riqueses nacionals, en una República Catalana independent. Quesàpiga tot el món que no estem animats d'un esperit d'odi contra laresta de la Península ibèrica, ni tampoc per un esperit d'imperialismei de conquesta. Ens consideraríem sortosos, una vegada lliures,d'ajudar els altres pobles d'Espanya que pateixen sota el mateix règimde reacció, per tal que ells també n'esdevinguessin. Volem trencar lescadenes que ens endogalen amb ells per la força i reemplaçar-les pelslligams lliures i fraternals que ens permetin de treballar junts per lapau internacional. Car és per aquesta pau internacional per la que, endarrera anàlisi, ens aixequem en armes. I és a vosaltres, pobleslliures de tot el món, a qui adrecem, els primers, la salutació i elnostre crit d'angoixa, demanant-vos de reconèixer elnostre dretd'esdevenir lliures. Ho fem amb l'esperança i la fe en la llibertat ila justícia, aquest principi fonamental de Dret internacional per lacooperaci, no forçada, snó lliure i cordial de tots els pobles i per laigualtat civil, contra tot privilegi i tota tirania. Tenim elconvenciment que no serà assegurada la pau d'Europa mentre la forçadels exèrcits sostingui exclusivament l'imperialisme i no siguinassegurats els drets de les nacions petites a disposar lliurementd'elles mateixes Pel dret dels pobles i dels homes! Per la pau internacional! Salut! Francesc Macià. Aquí tenim una desfilada de la CNT 
En Macià és en Cardona? No confongueu el Macià amb en Cardona, que són dos persones diferents amb dos pensaments diferents. Ambdos catalanistes, pero el Cardona feixistitzant. I el Macià no ho ès. Els barregeu per donar legitimitat al vostre partidet, apropiant-vos de la seva figura. La CNT era admiradora de Mussolini? 
Macià i Cardona = antifeixistes. Qui diu que la CNT admiri Mussolini? Només dic que també feien desfilades. 
En Cardona el 1925 s'uní a La Bandera Negra sub-organització d'Estat Català, Cardona els donà suport, en el que significava un trencament amb Macià. Va retornar a Catalunya l'any 1931 gràcies a l'amnistia i fundà l'organització Nosaltres Sols, que va aparèixer a la llum pública pocs dies després de la formació d'Esquerra Republicana de Catalunya. Aixó s'explica a la web d' Estat Català, està clar que Cardona va trencar amb en Macià i amb Estat Català des del 1925. El 1931 va fundar el seu partit, Nosaltres Sols, on donar sortida a les seves tendències feixistitzants. En Macià no és com en Cardona, per aixó van trencar. Vosaltres sou legítims hereus del Cardona i del seu partidet, és evident, pero de Macià ho són els d'Estat Català que amb tota coherència es defineixen d'esquerres. Els 33/UNC esteu mirant de donar sentit al vostre partidet enllaçant-lo amb el Cardona, el que és del tot correcte, pero també amb en Macià primer perque en Cardona és gairebé desconegut i segon perque és com a mínim tèrbol.
Ets un paranoic peliculero. 
I tu un pobre babau que insulta perque no te res més a dir.
Però en aquesta conjuntura , posterior al fracàs de l'aixecament del 6 d'octubre i quan a Europa les ideologies totalitàries mantenen encara gairebé intacte tot el seu crèdit, es produiran, sempre de manera força marginal, els primers i tímids intents de girar els ulls cap als exemples de nacionalsocialisme alemany i el feixisme italià per part d'alguns joves separatistes que refusen l'emmirallament obrerista paral·lel que des de l'esquerra hem vist trucar també a la porta del separatisme radical català. Més concretament, aprofitant aquests mesos de desconcert orgànic i d'afluixament del lideratge de Daniel Cardona, del si del BEN sorgirà, sota la direcció d'un estudiant d'arquitectura fins aleshores cardonista convençut de nom Jacint Goday i Prats, un grup molt reduït i ben aviat desaparegut anomenat Moviment Nacionalista Totalitari, que, tal vegada amb l'ajut econòmic del consolat italià , aconseguirà treure al carrer des de l'agost de 1935 quatre números del seu portaveu Ferms! , on es reivindica, entre d'altres qüestions, la construcció d'una Catalunya totalitària. I en aquesta mateixa línia sempre des d'aquest flanc més dretà del moviment separatista, són prou coneguts durant aquests mesos altres tempteigs cap a les potències feixistes per part d'alguns militants propers a Cardona, com Manuel Blasi, qui, aprofitant un viatge de caràcter comercial a Alemanya, farà alguns contactes a escala local amb el partit nazi alemany, mentre que un altre cardonista com Baldomer Palazón tirarà endavant iniciatives semblants , en aquest cas amb la Itàlia feixista. Tanmateix Daniel Cardona, qui des de l'àmbit teòric sempre s'havia manifestat exliícitament crític amb el contingut estatista de la ideologia feixista i qui, com es veurà durant la Guerra Civil i la postguerra, donarà suport pràctic a la lluita des del bàndol antifeixista, recuperarà de seguida el control absolut de la seva organització. Extret de "Una història de l'independentisme polític català" de Fermí Rubiralta 
Està molt bé que reconeguis que en Cardona encapçalava sectors marginals del nacionalisme català que van sentir-se atrets pel feixisme i al nazisme, està molt bé perque fins ara sempre n'havies negat la seva existència. Uns sectors que eren, tal com s'explica al texte, de dreta reaccionària. És a dir contraris a EC i ERC que, aquesta darrere, va rebre el suport majoritari dels catalans a les eleccions. Aixó constata la insignificància total, la marginalitat, d'en Cardona i la seva colla. Alguns de l'entorn d'en Cardona van decidir mostrar-se obertament com feixistes pero en Cardona no va arribar a culminar la seva deriva feixistitzant, tal com comentava a d'altres posts i es llegeix al texte, per l'esclat de la guerra i la dictadura posterior. En síntesi, gràcies per demostrar que els cardonistes -tal com se'ls anomena al texte- eren un grupuscle marginal d'ultradretans entre els quals molts van acabar al feixisme i al nazisme. És amb aquesta gent que els 33/UNC s'hi identifiquen, molt aclaridor.