Si us plau, preneu-vos la molèstia de llegir-ho, tot i ser una mica llarguet, sobretot els que voleu tenir debat i passar de tants fils frikis i salsaroseros... En aquests dies plens d'efemèrides, es multipliquen els homantges i recoratoris a la 2ª República española, alguns dels partits que ens governen s'hi han posat amb molta il.lusió, deixant mostrar el seu republicanisme que durant la resta de l'any mantenen guardat a les bosses del Boulevard Rosa. Però la pregunta és, es mereix la República homenatge a Catalunya? Les forces catalanistes van ser unes de les principals inductores de la república, tot cooperant amb els socialistes i republicans de Madrid. D'aquestes reunions en sorgí el pacte de San Sebastià de 1930, en el qual s'assegurava per Cataunya un Estatut d'Autonomia, i es negava (ai! carai!) el dret a la autodeterminació. La República va venir, i certament va extendre els drets socials i polítics: cal destacar-ne el sufragi universal, la reforma educativa, i la incipient reforma agrària (una mica xurrera). Però i per Catalunya, i per la reivindicació nacional? merda i traició, com sempre. La pressió de Macià per forçar el federalisme proclamant la República Catalana no va servir de res, i els unitaristes españols s'imposaren declarant en la seva Constitució a la República com un "Estat integral", és a dir, d'aquets que fan cagar perquè porten fibra. L'estatut de Núria tramitat a les Cort españoles rebé l'oposició de la dreta de sempre, però també d'intel.lectuals com Unamuno i Ortega i Gasset; tots sabem que quan l'intel.lectulitat s'ajunta amb españolisme, la primera queda força limitada. Les retallades foren brutals. El finançament era pèssim, inferior al de la Diputació Foral navarresa durant el franquisme. I en educació, buf!!!: l'ensenyament del castellà obligatori,, i a les escoles on un mínim de 40 nens fossin de parla castellana, es mantindrien aules per a l'ensenyament en castellà. I les competències en ensenyament eren de l'Estat, així que no es podien crear escoles de llengua catalana i programes propis. Els mestres no tenien perquè saber català com a funcionaris de l'estat que eren. El sistema autonòmic arriba a la crisis el 34, com bé sabem. Aquests són alguns dels elements de debat, n'hi ha molts més tan de positius com de negatius, afegiu-ne si su plau. Es mereix cap consideració la 2ª República per part d'una nació oprimida també per ella?? 
Forum interessant ( i per cert, mercès  Marc  per elevar una mica el nivell de debat al racó ), aquest és un tema de que sé poc. M'agradaria aclarir una cosa: m'ha sobtat en un altre fil on van citar la proclamació de Macià de l'estat Català dins una "Federació de Repúbliques Ibèriques". Però als anys 30 ( o en altre època ) mai no va haver una federació "ibèrica", entesa com incloent-hi Portugal. A què es referia això ? Era un nom "alternatiu" i un poc eufemístic per una eventual federació de les nacions que feien part de l'estat espanyol ? Salut
És que l'única viabilitat d'una republica federal aquí seria ibèrica. Per què? M'explico. Una República federal partiria dels reconeixements de les diferents nacions espanyoles, segurament gràcies a les reclamacions de catalans, bascos... naixeria. I doncs, si reconeixem que som una nació, per quins set sous encara hem de ser sotmesos a un estat supranacional? Llavors l'únic vincle possible és la ibericitat, per tant la inclusió, dí, de Portugal, segurament dins del mateix estat federat que Galícia. La il·lògica del temna és que el dia en què es donguin les condicions necessàries per a això ja no vindrà d'aquí separar-nos completament d'Espanya, per això la ibericitat, per mantindre'ns-hi lligats. M'he explicat? 
Bé, crec que entenc la teoria, però em sembla que barreges un poc el contexte dels anys 30 amb l'actualitat. De tota manera, no recordo haver mai vist que s'hagi discutit a Portugal als '30 una eventual federació "ibèrica".
Yolanda escrigué: De tota manera, no recordo haver mai vist que s'hagi discutit a Portugal als '30 una eventual federació "ibèrica". Ni a Espanya tampoc, el Macià ho va dir en un context "espanyol", referint-se als diferents pobles d'Espanya que podrien conformar una suposada "confederació" de nacións sobiranes, res a veure amb Portugal. El fet va ser curiós, doncs Macià va proclamar "l'Estat català", unes hores abans que es proclamés oficialment "La República", és a dir, tenint en compte la legalitat vigent es trovava "fora de la llei", i el més curiós de tot és que el Macià va ser uno dels que van fer "El pacto de San Sebastián", a l'Agost del 1930, on diferents líders polítics i intelectuals van pactar fer feina tots plegats per tirar abaix la Monarquia d'Alfonso XIII i proclamar la "República Espanyola". Doncs bé, eixe "suposat" "Estat Català" va durar tres dies només, després es van tirar enrera i van negociar amb les autoritats republicanes espanyoles la creació de la "Generalitat de Catalunya" i la proposta per fer un "Estatut de Catalunya", l'Estatut de Núria, al 1932. La "Federació Ibérica" no ha estat mai una questió seriosa, no crec que ningú vulgui això ni fins i tot avui dia (deixant de banda a l'Iberiquinho, clar) . Salut. 
Mercès. Doncs de certa manera seria com jo dic amunt, un nom eventualment més acceptable per a catalans, bascs i gallecs però del què farien part les nacions només de l'estat espanyol. I saps si va ser com una idea unilateral d'alguns sectors catalans ? Seria com una tentativa de Macià d'una via eventualment més acceptable per el règim espanyol, que probablement no acceptaria la independència total ? Salut
Pel qu'he llegit sobre el tema, el Macià era ..., diguem-lo aixì més "tirao p'alante", va fundar al 1922 un partit clarament independentista català que es deia precisament "Estat Català" (que als anys 30 va esdevenir clarament en un partit feixista), i tantmateix Lluis Companys era més "moderat" i acceptava "La República Espanyola", fins i tot, abans del famós discurs del Macià a la Plaça de Sant Jaume, Companys va izar la bandera "Republicana espanyola". Podem dir que Macià era mes idealista i Companys més "possibilista" (va pactar amb les forces d'esquerra espanyoles). A la resta d'Espanya no hi va haver cap opció independentista més, només es volia proclamar la República i tirar abaix la Monarquia, després, un cop proclamada la República, cadascú va fer la "guerra" pel seu compte, els uns volien dur a terme els ideals republicans de progresso, educació, llibertat i igualdat i els altres volien fer directament la revolució (anarquistes, comunistes i en gran messura els socialistes de la época....). Tot va acavar com "el rosario de la aurora" ..... un caos, tu, no cal que expliqui el final d'aquesta aventura, tant de bó que la história no es torni a repetir ... 
T'ha quedat força reduccionista, tot sigui dit, i les valoracions de les personalitats de Macià i Companys una mica simplistes... T'ho dic en to constructiu. 
Potser tinguis raó, però entendràs que en unes poques línies d'un fil no es pot fer un tractat enciclopédic ..... per això li he posat els enllaços de la wiquipédia 
 SI Companys hagués estat tan possibilista, potser no s'hagueren produit els fets d'octubre del 34. Pensa que Companys també havia estat advocat de la CNT.