Josep Antoni Duran Lleida (UDC) mirava de treure tensió a la situació viscuda al sortir de l'Ateneo de Sevilla, on l'esperaven un grup d'exaltats que havien rebentat la conferència sobre l'Estatut en el cicle denominat Idees per a Espanya. El líder d'UDC i la vicepresidenta del PSOE-c, Manuela de Madre, havien viatjat a Sevilla per a la inèdita experiència d'explicar amb dues veus plurals les bondats de l'Estatut. Si esperaven tenir una tarda tranquil.la, van acabar demanant el final al moderador (l'expresident andalús José Rodríguez de la Borbolla) davant el to de les preguntes i els improperis dels assistents. La intenció era que tots dos exposessin les línies generals de l'Estatut en un dels principals fòrums de la capital sevillana, especialment significat pel seu caràcter conservador, però no necessàriament hostil. Territori enemic Les coses, no obstant, es van torçar, i de seguida es va veure que no havia de ser gens senzill guanyar-se el respectable. Amb les coses d'aquesta manera, De Madre va recórrer una vegada més a la seva millor arma oratòria, aquella que va dirigida més al cor que al cap. En aquesta ocasió va convocar els membres de la Generació del 27, habituals dels salons de l'Ateneo, amb un record especial per a la llegendària amistat entre García Lorca i Salvador Dalí. I de la literatura, a la política. De Madre va recórrer a Anselmo Carretero, sense oblidar l'assassinat Ernest Lluch, i el mateix José Luis Rodríguez Zapatero, al.lusions totes que van ser replicades amb crits "antiespañola, estas mentiras no te las crees ni tu", i sonores rialles. El discurs dens i més polític de Duran, no va anar per més bon camí. "Als que mouen el cap els pregunto si s'han llegit l'Estatut, que ho facin i llavors em discuteixin", els va recriminar Duran abans de tancar la seva intervenció. I va arribar el torn de preguntes, centrat en la dificultat d'estudiar castellà a Catalunya, el desmembrament d'Espanya, i la recaptació de l'IVA. "Tranquils, que Espanya no es dividirà", somreia el portaveu de CiU. "Els separatistes no hi sou benvinguts" i "Espanya està per sobre del Parlament i la Monarquia", replicava un dels assistents. Al final, la sang no va arribar al riu, i entre excuses dels organitzadors per la vergonya que s'havia viscut, la delegació catalana va poder celebrar amb discreció la victòria del Barça a Milà. (font: El Periodico) Com podeu veure, els sevillans i Andalusos estan fortament agraits als catalans per tants i tants anys de solidaritat econòmica, per acollir i donar feina a tres milions dels seus paisans i finalment per les quantioses ajudes que reben els seus casals al Principat, si és que no hi ha res com ésser agraït en aquest món. Tot i que tractant-se de botiflers com aquests dos resulta ben estrany que algú digui antiespanyol. 
Doncs molt bé per Duran i Lleida. No vol ser espanyol? Doncs això és el que reb d'Espanya. Es un traïdor al país i allà el rebutgen. 
Si Càrtago no paga als traïdors, Roma tampoc. Aixó diuen, no? De totes maneres ja va bé que els donin una tornada a la realitat, a la ejpaña que tant diuen defensar. Resulta que no és com ells la venen. 
El pitjor de tot és que seguiran defensant-la. Perquè? Ni idea. Masoquisme, autoodi, complex d'inferioritat, hipocresia, interessos polítics i enconòmics, traïdoria, disfunció neuronal irreversible? Una mica de tot? I encara més greu: la majoria dels catalans volen seguir a Espanya 
"encara més greu: la majoria dels catalans volen seguir a Espanya" Això va canviant, la gent va perdent la por i cada cop ho veuen més clar. Ens cal fer més feina i conscienciar a més gent. Pensa que CyU va tenir 23 anys enganyats a molta gent, quina pèrdua de temps! 
Home, suposo que no tots els andalusos són com els bèsties aquests que han increpat a la Manuela i al Duran, de la mateixa manera que no tots els catalans són com els que increpen al Boadella. La majoria de la gent passa d'històries.
Sí, però dels milions i milions que han espoliat de Catalunya no en passen, oi? 
Anem per pams: primer cal posar-s'hi a la pell. Imagina't que tu ets un agricultor andalús i t'ofereixen un subsidi sense haver fet cap mèrit. El rebutjaries per posicionar-te en contra de l'espoli que haurà patit algú altre perquè tu puguis rebre la subvenció? La gent "normal" no ho faria...potser tu i jo si, però no el meu pare, per exemple, ni la majoria de la gent. Desgraciadament. 
A la pell és fàcil posar-s´hi! Hem rebut milers d´euros dels alemanys i de cap manera se m´acudiria insultar-los ni dir-los insolidaris! Els fons de compensació eren això, s´han acabat i ningú ha posat el crit al cel, ni molt menys ha insultat als alemanys. Però als catalans si que es pot, oi? Tractes de justificar l´injustificable, ens han robat durant anys i encara ens insulten i menyspreen. 
Eeeeeeeep para el carro!!! Jo no ho justifico! Només dic que actuen com desgraciadament la majoria de la gent, a tot arreu! Si has de culpar algú, culpa'n els seus dirigents, que són qui els manipulen i els fan anar com titelles (com també a tot arreu...però en alguns llocs més que en d'altres). I també són ells, els seus dirigents, qui en treuen el màxim profit. 
L´odi envers els catalans no prové dels dirigents polítics, més aviat els polítics empren aquest odi com una arma electoral. 
No n'estiguis tant convençut, conec a molts andalusos, per casualitats de la vida, i mai han pensat com se'ns intenta fer veure. He anat a andalusia i mai m'he trobat gent tant retrògrada. Aquesta gent és fruit de la manipulació, que convertida en odi, acaba essent l'arma electoral que dius.