He vist a les notícies que als Estats Units s'ha creat una associació d'homes que defensen el dret de no ser pares obligatòriament. El fet en qüestió tracta el tema de molts pares que, sense voler-ho, es veuen obligats a ser-ho perquè la seva companya sentimental vol tenir el fill del qual s'ha quedat embarassada. Els 'pares' en qüestió defensen el concepte que ser pares és cosa de dos i no només ha de ser opinió de la dona. Durant molts anys els grups de feministes radicals van proclamar el lema 'nosaltres parim, nosaltres decidim' per a defensar que quan una dona queda embarassada ella és l'única que té el dret de decidir si vol tenir o no tenir el fill. Hi esteu d'acord? Sé que alguns em titllareu de masclista si us dic que jo no hi estic gens d'acord, ja que penso que la maternitat i la paternitat ha de ser una cosa conjunta i amb voluntat expressa dels dos implicats en l'assumpte del fill. Penso que hi ha moltes dones que en aquest sentit es creuen amb drets divins per a decidir per elles i per l'home que els ha donat el fill. I en això no hi estic gens d'acord. 
Totalment en desacord. Ara resulta que ens posem a discutir si el dret a matar un nen és només de les no-mares o també ho és dels no-pares. I EL DRET DEL NEN??! Els nens també tenen drets. I el dret a la vida és molt més important que el capritx de tal o qual adolescent de fer l'idiota cardant feliçment sense condó. 
El dret del nen comença allà on els pares perden la responsabilitat de ser pares? Quins drets del nen? El del fètus, voldràs dir? Parlem dels drets dels fetus, doncs, fins i tot d'aquells fetus que poden ser emprats i manipulats genèticament per la ciència i que gràcies a això -si es fa- molts de nosaltres arribarem a vells sense alzheimer o demències senils a diferència dels nostres malaguanyats pares. Pensem-hi, doncs, abans d'anar-nos-en per les branques. Drets dels nens els que vulguis. Però jo em referia al dret del pare. Quan una dona decideix tirar endavant un embaràs sense tenir en compte l'opinió de l'home i, a més, quan resulta que després de l'embaràs aleshores sí que l'interessarà mooolt la opinió d'aquell pobre manso només perquè li pagui una pensió...això senzillament és injustícia maquiavèlica. 
Els fetus són nens dins una matriu. Per què no tenen dret a viure els que encara no n'han sortit? Un fetus té una consciència similar a la que tindria un animal. Creus que està bé matar els cadells (nascuts) de la teva gossa per que no els pots mantenir? 
Pitjor seria no ser desitjat, viure en orfanat, neixer amb un problema fisic degenaratiu, etc. que morir quan encara no ets ni conscient de la teva existencia com no ho són els fetus fins als 3 mesos. 
Sí, en teoria es diu que abans dels 3 mesos no ets res. Jo vaig néixer als 4 i mig, i no ho tinc tan clar. Suposo que sí tenen raó , de fet els experts ho diuen no? 
abans dels 3 mesos un fetus no té sentits, evidenment si que és un ésser viu però no un és esser humà com ho sóm tu i jo. ps, vas neixer als quatre mesos i mig? osties jo als 9 i un dia xD 
Imagina per un moment que per un accident et quedessis sord, cec, etc i no poguessis percebre res del món exterior (o sigui, que estaries vegetal en un hospital esperant a que et desconnectin). Tot i així tindries consciència oi? Doncs de la mateixa manera, no pots saber del cert que els fetus no passin per un estat similar. 
a) hagués tingut experiencies anteriors, la meva consciencia estaria plenament desenvolupada no té res a veure amb un fetus. b) preferiria morir i reincorporar-me al cicle vital de la terra. 
El coneixement i la consciència no són el mateix. El primer forma part de les estructures neuronals del cervell (això està demostrat), el segon no se sap ben bé què és, però si això et preocupa tens un fotimer de religions per triar . En tot cas, sóc del parer que la consciència és quelcom igual per a tothom (tots volem ser feliços i no patir). b) preferiria morir i reincorporar-me al cicle vital de la terra. Si fós un vegetal sense cap esperança, suposo que jo també. Però és molt diferent quan parlem d'un fetus que té tota una vida per endavant. (D'altra banda, si el fetus pogués opinar, segur que voldria quedar-se dins l'úter eternament...)