He vist a les notícies que als Estats Units s'ha creat una associació d'homes que defensen el dret de no ser pares obligatòriament. El fet en qüestió tracta el tema de molts pares que, sense voler-ho, es veuen obligats a ser-ho perquè la seva companya sentimental vol tenir el fill del qual s'ha quedat embarassada. Els 'pares' en qüestió defensen el concepte que ser pares és cosa de dos i no només ha de ser opinió de la dona. Durant molts anys els grups de feministes radicals van proclamar el lema 'nosaltres parim, nosaltres decidim' per a defensar que quan una dona queda embarassada ella és l'única que té el dret de decidir si vol tenir o no tenir el fill. Hi esteu d'acord? Sé que alguns em titllareu de masclista si us dic que jo no hi estic gens d'acord, ja que penso que la maternitat i la paternitat ha de ser una cosa conjunta i amb voluntat expressa dels dos implicats en l'assumpte del fill. Penso que hi ha moltes dones que en aquest sentit es creuen amb drets divins per a decidir per elles i per l'home que els ha donat el fill. I en això no hi estic gens d'acord. 
Totalment en desacord. Ara resulta que ens posem a discutir si el dret a matar un nen és només de les no-mares o també ho és dels no-pares. I EL DRET DEL NEN??! Els nens també tenen drets. I el dret a la vida és molt més important que el capritx de tal o qual adolescent de fer l'idiota cardant feliçment sense condó. 
El dret del nen comença allà on els pares perden la responsabilitat de ser pares? Quins drets del nen? El del fètus, voldràs dir? Parlem dels drets dels fetus, doncs, fins i tot d'aquells fetus que poden ser emprats i manipulats genèticament per la ciència i que gràcies a això -si es fa- molts de nosaltres arribarem a vells sense alzheimer o demències senils a diferència dels nostres malaguanyats pares. Pensem-hi, doncs, abans d'anar-nos-en per les branques. Drets dels nens els que vulguis. Però jo em referia al dret del pare. Quan una dona decideix tirar endavant un embaràs sense tenir en compte l'opinió de l'home i, a més, quan resulta que després de l'embaràs aleshores sí que l'interessarà mooolt la opinió d'aquell pobre manso només perquè li pagui una pensió...això senzillament és injustícia maquiavèlica. 
Els fetus són nens dins una matriu. Per què no tenen dret a viure els que encara no n'han sortit? Un fetus té una consciència similar a la que tindria un animal. Creus que està bé matar els cadells (nascuts) de la teva gossa per que no els pots mantenir? 
Pitjor seria no ser desitjat, viure en orfanat, neixer amb un problema fisic degenaratiu, etc. que morir quan encara no ets ni conscient de la teva existencia com no ho són els fetus fins als 3 mesos. 
Sí, en teoria es diu que abans dels 3 mesos no ets res. Jo vaig néixer als 4 i mig, i no ho tinc tan clar. Suposo que sí tenen raó , de fet els experts ho diuen no? 
Als 4 i mig Ostia m'has deixat ben parat! Em pensava que era impossible això....... Ostres tu..... Jo vaig neixer de sessària! Au, salut! 
No és impossible eh, la veritat és que la majoria que neixen així o no sobreviuen o queden vegetals, vaig tenir molta sort i uns quants mesets a l'incubadora. Ale salut 
Ja però igualment jo he: Evidenment, ale salut! Una de set mesos setmesí, però una de 4 mesos com és diu? Salut! 
jaja doncs en el meu cas quatreimigmesina? xD 
xDDD Saluut!