El Conseller Carretero , diu entre altres coses a una entrevista a LA Vanguardia El principal responsable d´aquest inmens desatre de l´estatut es Zapatero Creia que ZP era un espanyolista inteligent , ara veig que nomes es un espanyolista demagog EL paper del PSC-PSOE es el de ''la triste figura'' es el partit principal de Catalunya per practicament esta desaparegut L´altre dia Heribert Barrera tambe possava en dubte la politic de soport al PSOE , desde quan un partit independentista recolça la governabilitat de la nacio ocupant? Potser el discurs d´ERC no es tant monolitic , afortunadament . Ciu te la culpa de tot, Ciu es l´excusa per justificar totes les nostres relliscades i les poltrones per sobre de tot 
El principal culpable del desastre de l'estatut és CyU 
Els culpables del desastre son els polítics de la Catalunya ocupada. De tots. Sinó, què fan uns parlamentaris a un Parlament NO sobirà? 
 Estàs en contra del Parlament actual com a institució? 
Estàs a favor d'un parlament no sobirà? 
No es sobirà perquè els seus membres no volen que ho sigui. 
No era sobirà abans que els membres actuals hi entressin. L'excusa aquesta de la situació actual està molt suada. El Parlament no és sobirà pq emana de la constitución. A partir d'aquí ho segueix sent pq ningú ho cambia, però l'inici de la no-sobirania és el què és. 
Mergon, seria sobirà perquè els seus membres no volen que ho sigui. Si una majoria de diputats volgués la sobirania del Parlament i per tant de Catalunya; l'aconseguiriem. És una qüestió de voluntat. La Constitució no és res més que un text espanta-criatures. 
A veure, serem el què volguem ser i tot això. Fins aquí d'acord. Però el Parlament no és sobirà, sencillament pq és un parlament que ens han cedit els espanyols perquè ens governem dins uns límits. Això és la realitat, i a partir d'aquí intentem canviar la realitat sense lamentacions. 
Ens ho creiem o no ens ho creiem que som una nació? Ho dic perquè a mi m'importa ben poc que el parlament sigui un òrgan cedit per un sistema polític regit per una constitució que ens escapça les llibertats com a poble. El que compta és que tenim un parlament que té la representació dels ciutadans de la CCAA de Catalunya, i com a tal ha d'actuar, encara que entri en contradicció amb la Constitució. És obvi que hi ha un sistema legal que ens limita la sobirania, però també és cert que com a òrgan de poder el Parlament i la Generalitat són capaços de fer un pols amb aquesta legalitat apel·lant a la sobirania d'un poble al qual mai se li ha preguntat si vol o no vol formar part d'Espanya. Ells tenen la llei, nosaltres tenim la força de la nostra voluntat. I això és el que compta, i per aquest motiu no m'equiçaré els vestits per a modificar una Constitució que no he pogut votar. Si que lluitaré perquè al Parlament de Catalunya hi hagi una majoria independentista capaç d'arribar fins al final de la nostra lluita. La legalitat és relativa, i més si és la legalitat del país ocupant. Com a poble la podem acceptar i autolimitar-nos en el nostre exercici d'autogovern, però aquest és el nostre problema, no pas el d'Espanya. Ells juguen les seves cartes sota el paraigua d'aquesta legalitat, nosaltres intentem sortir-ne modificant-la i no enfrontar-nos-hi directament. Per tant, la culpa i la responsabilitat és principalment nostra. Salut! 
Em sembla que ja barregem coses. Per començar, la meva nació sobrepassa els límits de la Generalitat que em governa. En tot cas el Parlament, com a institució es deu a la legalitat espanyola. Per això l'estatut havia de ser constitucional i així ho juraven els 4 partits que el van aprovar. Això és el que hi ha. Aleshores si això no és el que volem, estar sotmesos a una legalitat espanyola que no ens convenç, o bé s'intenta canviar per les pròpies vies legals o directament es trenca amb aquesta legalitat. És que parles de coses que no existeixen a la legalitat espanyola, ni Catalunya ni els PPCC són cap poble recoengut ni tenen cap sobirania pròpia dins la legalitat espanyola. Per tant el Parlament de Catalunya és tant sobirà com el d'Extremadura. És que tot aquest discurs d'estimem les institucions pq són nostres, dels catalans, és molt pujolista, quan ells eren les institucions i és fals. Les institucions són espanyoles, no som font de poder legal, i no estem reconeguts com a poble, només guadim d'una descentralització administrativa. És un matís, bastant de fons, però trobo que és important. I clar que és cosa nostra canviar-ho, no vindrà cap reconeixement per part de l'Estat, però si els catalans acceptem això és pq els espanyols ens ofereixen molles d'allò que (creiem) ens pertany.
Ja hi estic d'acord amb el que dius, però hem de tenir en compte que tenim el que tenim perquè ens hem autolimitat des d'un bon començament. L'estatut del 30 de setembre neix ja amb la voluntat d'encaixar-lo en el marc constitucional espanyol. I hem de tenir en compte, també, que l'estat de les autonomies no ha estat un acte de bona voluntat d'Espanya, sinó fruit d'una pressió col·lectiva. Per tant, la Generalitat i el Parlament modern són fruit també d'una voluntat popular bàsicament dels catalans. El desllorigador, que esmenta el defensor, no és cap altra que la nostra voluntat d'anar més enllà. I el que és innegable és que el Parlament de Catalunya i la Generalitat són una plataforma interessant per a fer realitat la plena sobirania. Salut!