Presentació Catalunya i Andalusia Andalusia Lliure Segons les dades del Padró d'habitants de 2004 a Catalunya viuen 743.516 persones nascudes a Andalusia, el 10,91% de la seva població total. En el conjunt dels Països Catalans –que inclouen, al costat de Catalunya, al País Valencià i Balears- la xifra d'andalusos ascendeix a 1.058.330. Aquestes magnituds no inclouen als fills d'andalusos nascuts a Catalunya o en els Països Catalans. El 12,30% de tots els andalusos d'origen del món viuen a Catalunya. En altres paraules, hi ha encara avui més andalusos residint en els Països Catalans que els quals viuen en cinc de les vuit ‘províncies’ que l'Estat espanyol va dividir administrativament Andalusia des de 1833: Almería, Còrdova, Granada, Huelva i Jaén. Dels 1.760.297 andalusos que Espanya va obligar a la Diàspora –el 20,6% de la Nació- el 42,2% viu a Catalunya; percentatge que s'eleva al 60,12% si prenem al conjunt dels Països Catalans. Per a situar internacionalment el que això significa basti recordar que hi ha avui més andalusos nascuts a Andalusia residint a Catalunya que luxemburguesos, estonios, letones, maltesos o grecchipriotes sobre tota la faça de la terra; per limitar la referència només a nacionals d'Estats membres de la Unió Europea. Les dades referides avalen l'entitat objectiva del fenomen de l'emigració andalusa a Catalunya i la seva repercussió política i social, tant per a Andalusia com Catalunya. Aquest cabal humà que uneix ambdós països explica així mateix la singular naturalesa de la vinculació existent entre les dues nacions; que és alhora una relació exterior i interior a ambdues, que les connecta i travessa. Aquesta emigració andalusa a Catalunya dels últims quaranta anys ha estabilitzat la seva presència a Catalunya; no obstant això, a l'hora de valorar el seu comportament i opcions, cal constatar que col·lectivament és conscient que Andalusia -donada la seva dependència- segueix sense oferir-los condicions adequades de tornada. El nivell d'integració andalusa a Catalunya és plural i abasta totes les gradacions possibles, segons generacions i circumstàncies. La autoconsideració nacional d'aquesta Diàspora és múltiple, diversa, contradictòria i dinàmica i ha estat i és un factor molt influït pel curs dels esdeveniments tant a Andalusia com a Catalunya. No és d'estranyar doncs que els independentistes andalusos no només ens considerem amb tot el dret a opinar i intervenir políticament sobre la realitat catalana sinó que –més encara- estiguem en l'obligació de fer-lo si volem defensar conseqüentment els interessos nacionals d'Andalusia (el que no és contradictori amb donar suport des d'aquesta perspectiva el que entenem són també interessos nacionals reals de Catalunya). AL fer-lo hem de tenir present també que ambdues nacions –Catalunya i Andalusia- estan sota el domini de l'Estat espanyol. A ambdues l'Estat espanyol i Espanya els nega el reconeixement del seu dret a la Sobirania Nacional. A ambdues els ha atacat reprimint o usurpant la seva cultura nacional, utilitzant en cada cas recursos específics. Alhora i encara des d'aquesta posició, l'Estat espanyol, Espanya i el seu capitalisme han permès històricament en contrast paral·lel el desenvolupament català al mateix temps que impulsaven el subdesenvolupament andalús. Referent a això recordem que Andalusia aportava en 1800 el 25,7% del PIB de la Monarquia espanyola enfront del 8,3% de Catalunya. Ara, dos-cents anys després, Andalusia segueix reduïda -com fa dècades- al 13,6% del PIB estatal, substancialment inferior al seu pes demogràfic mentre que Catalunya està situada entorn del 18,36%. Per a tenir un quadre general del període, no deixem de tenir present que la parasitaria Cort de Madrid ha pujat en aquest temps d'un ridícul 2,7% a l'actual 17,35%, com a conseqüència d'una constant i conscient política espanyola de 'rapiña', expoli i privilegi orientada a crear-la i enfortir-la com centre espanyol. Una de les conseqüències d'aquest procés és precisament la Diàspora andalusa. Per a major complexitat si cap, si la catalanofobia constituïx eix polític i ideològic essencial del espanyolisme -que actua sobre els andalusos de la Pàtria i també de la Diàspora- tampoc és convenient minusvalorar l'existència d'influents sectors catalans autòctons que han apostat i aposten per Espanya i han tendit a utilitzar instrumentalment als andalusos de Catalunya com tropa al servei dels seus projectes. Sumem-li a més -per a completar el panorama- el fet que els andalusos tenen com llengua nacional pròpia el castellà –en la modalitat andalusa-; llengua que l'Estat espanyol ha imposat a Catalunya i a la qual manté allí amb rang de co-oficialitat amb el català. El espanyolisme, per la seva banda, coincideix amb el catalanisme majoritari i amb el cosmopolitisme d'esquerres en negar-li a Andalusia la seva condició nacional o en no reconèixer-se-la en tota la seva magnitud i amb totes les seves conseqüències. Aquest fenomen respon i es retroalimenta del diferent pes del sucursalismo polític espanyol en ambdues nacions: dominant a Andalusia i més feble a Catalunya. En aquests dies, tant Catalunya com Andalusia es troben embarcades en sengles processos de reforma estatutària que apareixen políticament interconnectats. El procés català ha influït i influïx sobre el procés andalús per acció o omissió i viceversa. El seu desenvolupament, al llarg del seu accidentat esdevenir, mereix ser sotmès a estudi i balanç. A més el debat català ha ofert variats episodis extremadament il·lustratius a ulls andalusos a partir del comportament de forces polítiques i socials catalanes, andaluses i de autoreferencia estatal; valguts i útils per a la seva caracterització. A abordar aquestes temàtiques es dediquen els articles que -per la seva extensió- distribuirem entre aquest numero i el següent d'ANDALUCIA LIBRE. En aquest primer lliurament recollim notícies i documentació sobre l'aprovació del Estatut pel Parlament espanyol i les reaccions que ha provocat i incloem una primera anàlisi des d'una perspectiva andalusa. Complementarem el tema en el nostre pròxim numero detenint-nos específicament en el paper de ERC i abordant diversos aspectes relacionats amb la situació dels andalusos de Catalunya. Andalucia Libre nº 290 - Cataluña y Andalucía (1) sábado, 1 de abril de 2006 21:44 *Cataluña y Andalucía (1) *Presentación, Andalucía Libre *Parlamento español aprueba estatuto catalan con la oposición de PP y ERC *Resumen posicionamientos: CiU - ERC - Vascos: PNV, EA, Nafarroa Bai - IU/ICV - PA *Texto integro del Debate en el Parlamento español - Enlace *El Congreso español reforma el estatut salido del Parlamento catalán - resumen de contenidos *Propuesta de Estatuto de Autonomia para Cataluña aprobada por el Parlamento Catalán - Enlace *Reforma del Estatuto de Autonomia aprobada por el Parlamento español - Enlace *Más información: Campaña por la Autodeterminación - Estatuto.Info - StopEstatuto *CiU lanza en Andalucía una campaña contra la catalanofobia *Ultraespañolistas atacan sede PSOE en Granada en protesta por el estatut *El Remate, Un estatuto fenicio: Perspectivas andaluzas sobre el Estatuto catalán, Andalucía Libre *Andalucía - Polemica PSOE-PA: PSOE difunde texto adjudicado al PA *Polemica PSOE-PA: Comunicado oficial del PA *PA firma manifiesto conjunto con PNV, CiU y BNG *La Construcción crea el doble de empleo en Andalucía que otros sectores productivos. *Solidaridad con Palestina y la Nacion Árabe *Directorio de Andalucía en Internet *Musica de fondo ANDALUCÍA LIBRE * Sitio: http://www.andalucialibre.tk/ * Alta: andalucialibre- aina@ gmail.com Independencia - República - Socialismo ========================== 
Mentres els partits andalucistes es presentin a Catalunya i no pas a andalucia no em creure el seu nacionalisme, i el rotllo de l'inmigració andalusa ja comença a ser ''cansino'' tant me fot d'on vingui la gent, el que vull es que s'integri en la nova realitat. 
Jo vaig asistir a una xarrada "del altres andalusos" que son els andalusos integrats que no volen saber res de aquestos andalusos "castellans" i colonitzadors. Son els fills del inmigrants del anys 60 que viuen en català i son totalment catalans, i que no volen saber res de aquest nou "partidet" que els diu als com tenen que viure. 
aquesta gent es creu que els hi devem algo, i no senyors!!!, no varen ser ells els unics que aixecaren Catalunya, tota la meva familia fou camperola i CATALANA, ni terratinents ni res, aixi com moltes families obreres de Barcelona, de fet una bona part dels senyoritos andaluces vingueren a Catalunya a fer diners i collons si en feren, sino pregunteu-li al senyor J.Molinero (prohom de CiU) i a tota la colla de colons del Circulo eqüestre! ells són andalusos i no són pobres!!! El problema d'Andalusia són els seus cacics i no pas els catalans! 
Ja, en la xarrada va dir que venien 250 andalussos per dia, i que van fer Catalunya gran. Tambè va dir que s'integraven perfectament, però jo soc del País Valencià i es dic que el 80% d'ells no parlen català. Per alla dalt no se com serà. 
El 80% al P.V.? Encara trobo q ets massa optimista...Al Principat pot ser, però al P.V. en seran mooolts més, segur! 
Siguem més positius ( i que això ho digui jo...)
Xiquet, em sembla q la primavera t'està afectant... Ja t'has pres el polaramine?? 
No. M'he fumat julivert... 
Ahhh, i era verT o verD? 
Pompeua dels c...!!! 
Venint de tu, això m'ho prendré com una floreta Per cert, m'estàs llençant la canya o q? 
Et llanço la banqueta també...