El divendres passat em va passar una cosa molt curiosa en valència, al barri de benimaclet. Vaig comprar el botelló del consum, resulta que no vaig vore gel per cap lloc. Així que vaig anar al bar que hi ha al costat del pis dels meus amics. Vaig entrar i vaig preguntar:"teniu gel?"el cambrer em va mirar amb cara de no entendre'm i va dir:"eh?". i jo vaig contestar:"que si teneís hielo".L'home va dir que sí. Després uns dels clients que hi havia, va dir, "no és txel?".Jo estava flipant en colors, em preguntava com era possible allò. Tots els clients parlaven valencià i els propietaris també. Però es veu que per a ells la forma que tenen ells de parlar el valencià és l'única i absoluta, estic segur que fins i tot van pensar que jo era català. 
Una vegada a Barcelona vaig demanar un cafè amb gel i em van servir un cafè amb llet. A Tarragona vaig demanar un cafè i va el cafre i em pregunta "solo?" i li vaig dir que amb sucre si us plau i se'n va riure (com si estéssem a Madrit) A Barcelona vaig demanar un vodka amb llima i em van servir un vodka amb lima Rives (25 pessetes més cara i jo era estudiant...) D'ignorants, a tot arreu I no parlem de la nefasta TV3ització de la llengua catalana... Jo crec que els hi fan un examen i si algun aspirant utilitza correctament el verb cessar el foten fora a puntapeus 
I a Tarragona com es demana el cafè sense llet? Perquè a Barcelona jo sempre l'he sentit anomenar "cafè sol"...
Si vols un cafè i estàs a Catalunya, demanes: "Un cafè, si us plau!" Si estás a Madrid, dius: "¡Un café solo, por favor!" Jo no mai he demanat un "cafè sol". El catanyol, no és el meu fort. 
Doncs jo he sentit molta, molta gent demanar-ho en catanyol. Més que res perquè és més precís, suposo.
Tot el contrari. Sol vol dir sol (sense sucre ni aigua ni res, llavors?). Si de cas seria una redundància. I sí, hi ha molta gent que ho diu en catanyol. És el provincianisme que no ens podem treure de damunt. Igual com que hi ha molta gent que a la crema cremada li diu crema catalana... 
Una de les accepcions de 'cafè' és la d'una beguda, per tant, quan demanes un cafè o un cafè sol no estàs demanant, òbviament, un gra de cafè. En quant al sucre, a mi mai no m'han posat un cafè amb sucre dins. Ja que parlem d'expressions curioses, sempre m'ha fet gràcia això de demanar un aigua "natural" (ho fa tothom, també els castellanoparlants. Suposo que això no és provincianisme; què és?). Que potser hi ha aigua artificial? Què coi té a veure la temperatura amb la naturalitat? 
Temperatura natural, la de l'aire, no la de la nevera 
Si, però m'ha fet reflèxionar el que ha dit l'anterior usuari: I quina és la temperatura "natural"? la d'ara mateix o la que farpa d'ací 5 minuts? O la d'ahir? o la que farà d'ací 3 segons? perquè la temperatura mai és constant... És una bona pregunta i pense que moltes voltes caem en redundàncies prescindibles. 
Hi ha tres temperatures : la de l'ambient la del refrigerador la de l'escalfador les darreres dues, són a partir d'un procés no natural , forçat per l'acció química i mecànica d'unes màquines. La de l'ambient, és natural. Aquella sobre la que cap procés ha sigut aplicat 
Si, si estic d'acord amb això, però aleshores també podem dir "aigua ambiental" per exemple. De tota manera, veig prescindible "natural", perquè es pot entendre com a que hi ha "aigua natural" i "aigua artificial" 
"Aigua ambiental" també es podria aplicar a l'aigua que hi ha en l'ambient, i tampoc no millora això la situació. Per l'altra banda, "natural" no es refereix a la qualitat de l'aigua sinó a la seua temperatura, per tant, en este aspecte no cal parlar d'antònims.