Les lleis reguladores de la separació i el divorci no són, en cap cas, discriminatòries per raó de sexe. Però el fet és que el model social -segons el qual la mare és qui millor pot fer-se càrrec d'un fill- i la jurisprudència fan decantar la balança gairebé sempre en favor de la dona. El pare se sent discriminat i reclama la igualtat davant la llei, sobretot per la custòdia dels fills. En la ruïna... X i Y s'acaben de separar. La sentència ha atorgat la custòdia del fill de vuit anys a Y, la mare. En conseqüència, és la mare qui té ús de l'habitatge i qui gestionarà la pensió alimnetària del fill fins que aquest sigui independent econòmicament o deixi d'estudiar. En aquesta situació X ha de fer front a les càrregues econòmiques derivades de la sentència de separació, i a més, a les despeses que comporta iniciar una nova vida. Càrregues establertes a la sentència: En base a un sou de 1.500 Euros mensuals de l'home i de 1.000 euros mensuals de la dona: Pensió alimentària per un fill: 318 euros + Pagament de la meitat de la hipoteca del pis: 300 Total sentència = 618 Euros I per començar una nova vida: Lloguer d'un pis: 600 Euros Manutenció i despese per llar: 200 Euros transporti roba: 100 Euros Total despeses: 900 Euros. Les despeses de X després de separar-se = 1.618 Euros Al pa, pa i al vi, vi. Font: El Temps( núm. 1.135). 
El problema és que el masclisme fa que a la vida real en la gran majoria dels casos són les dones qui, a més de fer feina, s'ocupen de la casa i de criar els fills. No parl de jugar una estona sinó de fer-los el menjar, ajudar-los a fer els deures, rentar-los, anar a les reunions de pares (som professora i gairebé el 100% dels cops són les mares qui surten de la feina per venir), portar-los al metge... 
Les mares surten de la feina per què no tenen càrrecs de tant alt nivell com els homes, i és més fàcil que els donin festa. 
I et sembla normal això? A més, jo ho veig a l'inrevés. Resulta que a les dones ens costa més accedir als càrrecs d'alta responsabilitat perquè som mares. Tenc el cas d'una amiga a qui li han negat l'ascens (a favor d'un home) perquè té dos fills que segons el seu cap, seran la seva prioritat per sobre de la feina. Pel que fa al fet que és més fàcil que et donin festa, tampoc t'ho creguis, no es deixen matins lliures així com així, i es paga un preu per això, com he dit abans 
Han de ser la seva prioritat, per damunt de la feina. 
I per un pare no? 
Per un pare també. 
El que volia dir és que això no perjudica la carrera professional d'un home i sí la d'una dona. Però ens desviam del tema 
No crec que es diferenciï en res en quant a carrera professional. 
Perquè tu coneixes algun home a qui se li negui un ascens (o ja no se'l tengui en compte) pel fet de ser pare?. Doncs a les dones els passa cada dia. Negar que la maternitat ens perjudica professionalment per culpa dels prejudicis o perquè efectivatment en la gran majoria dels casos les dones assumeixen gairebé tota la responsabilitat en l'educació dels fills em sembla una mostra de cinisme o d'ignorància.