Després del fil Referèndum sobre l´Estatut, on s´evidencia la quasi unanimitat de l´opinió dels usuaris. Caldria posar una estratègia comuna i tractar d´estendre-la al màxim. En aquest cas dubto entre el No o el vot Nul: 1) Votar No: deixem ven clar el nostre rebuig a l´Estaut aprovat a Madrid i retallat amb el permís de quatre botiflers i quatre espanyolistes. Però jo crec que aquest fet serà aprofitat pels demagogs i tractaran de capitalitzar aquest vot com a èxit de les campanyes espanyolistes. 2) Vot Nul: aquesta opció em sembla la més raonable, tot i que només serà efectiva en el cas que la majoria de gent ens posem d´acord i en fem quanta més difussió, millor. Sí hi hagués una majoria de vots nuls, crec que els polítics catalans es veurien obligats a recapacitar, i d´altra banda els espanyolistes antidemocràtics no es podrien atribuir com a èxit aquests resultats. 3) Abstenció: Totalment en desacord! qui no s´impliqui ara , després no tindrà dret a queixar-se en compartir l´espoli a tots nivells. 4) Vot en Blanc: També en desacord, amb aquesta opció només afavorim al resultat majoritari, el qual hem de decantar a favor nostre... o patir-ne les conseqüències! Jo em decanto pel vot NUL, però m´agradaria posar en comú una estratègia a seguir amb la resta de raconàires, forces civils i polítiques. Si els ciutadans dels Països Catalans no ens posem d´acord, estem ben venuts! Per tant, acord i posada en comú per construir l´independència dels Països Catalans! Salut! 
Ja sé que no és el mateix, però la Constitució espanyola va ser aprovada amb una participació inferior al 50% i encara en pagam les conseqûències. Si tots els bascos i catalans haguessin votat no, ara podríem deslegitimar-la més fàcilment, però la gent no va gosar. Si votau nul guanyarà el sí i després us haureu de mamar aquest estatut no sé quants d'anys més. El domini d'Espanya i la humiliació dels catalans s'haurà perpetuat un cop més. Ja és hora de reaccionar! Els polítics es venen el país, però el poble, no! 
Els bascos varen ser els únics que varen ser prou valents i varen rebutjar la constitució espanyola. Per tant actualment són els únics que tenen el dret a dir que "no és seva". D'altra banda pots donar per fet que guanyarà el si a catalunya. PSC i CiU s'encarregaran de que així sigui encara que hagin d'enganyar a tot el país. Al fi i al cap sempre ha estat això el que han fet i no vindrà duna altra vegada, encara que en aquesta ocasió sigui per endinyar-nos una hipoteca a 25-30 anys vista, qui sap si potser més. Jo defenso el vot per la independència (vot nul), no me'n amago. Penso que un tant per cent significatiu de vot nul deslegitimaria el referèndum. Si ens posem a parlar de SÍ o de NO, aquesta última opció hauria d'obtenir un tant per cent molt alt perquè això produís algun tipus de debat entorn a l'estatut que han aprovat, i en qualsevol cas el resultat en el millor dels casos seria tornar a començar amb la mateixa farsa: la redacció, l'aprovació al parlament, les retallades, les esquilades, l'aprovació a Madrid i el referèndum. I entrariem en un bucle del qual veig difícil solució. En qualsevol cas però, estic d'acord en que aquesta vegada no podem anar desunits perquè ens hi juguem molt, ens hi juguem el nostre futur i el dels nostres fills i filles. Així que aprofitem ara per enriquir el debat però, no ens adormim i decidim-nos aviat, perquè el referèndum és al sortir de la cantonada. Aprofito per dir que les persones que estiguin d'acord amb la idea del vot nul, i vulguin aportar idees al debat, hi ha una llista de correu que trobareu explicada detalladament com us hi heu d'apuntar al web www.votnul.org 
Jo vull una Constitució, però crec que l'Estatut com va sortir del Parlament era una passa endavant que ens permetria de millor construir el futur cap a la independència abans que la situació econòmica i cultural sigui massa desastrosa. Per tant jo hauria defensat un SÍ a la versió original (que no implica cap renúncia pel que fa a l'objectiu final ni és incompatible amb totes les iniciatives pro-independentistes a curt termini) però ara s'ha de deixar clar tant als espanyols com als polítics catalans que s'han venut que aquesta versió retallada és una vergonya. No acab de veure clar això del vot nul, crec que es pot llegir no com un rebuig sinó com un "m'és igual" 
Això ja és a criteri personal. Jo crec que amb Estatuts està més que demostrat que no tenim res a fer amb l'estat espanyol. Només podrem ser sempre el que ells ens deixin ser. Aquesta via és una via morta i per enèssima vegada ha quedat demostrat. Ara toca decidir si volem jugar al seu joc del si o no, o si diem "la nostra via no és aquesta".
Però perquè no fer les dues coses alhora? No entenc que sigui incompatibles,fins i tot de manera simultània. El fracàs de l'Estatut és també el fracàs d'Espanya: no hi ha lloc per a nosaltres. I si funciona, doncs tendrem més mitjans per lluitar, perquè no aprofitar-los? 
Crec que són incompatibles les dues coses alhora. Si funciona el no estarem dient que no volem aquest estatut, que en volem un altre. I tornariem al punt de partida de fa 2 anys. Almenys aquesta lectura és la que se'n faria. El que es tracta penso jo, és de dir que la via dels estatuts i les esquilades no és la via que volem.
Entenc les teves raons pel vot nul, tot i que a mi no m'acaba de convèncer, però no veig perquè les dues vies (estatut + treball actiu per a la independència) han de ser incompatibles. Ho pots argumentar? Jo et posaré una analogia que ja vaig emprar un cop, a veure si m'explic millor. Ho veig com un presoner que es vol fugar i prepara una estratègia per fer-ho. Si en aquell moment hi ha presos que negocien amb la direcció per aconseguir millors condicions de vida que li permetrien d'estar més en forma per evadir-se en el futur (menys cadenes, més i millor aliment...), perquè no ho hauria d'aprofitar mentre prepara i posa en pràctica el seu pla? 
Crec que si. Seguiré amb el teu exemple si em permets. El presoner pot seguir negociant, el problema és si després ve l'audiència nacional i cada cop que li falta poc temps per sortir li tornen a pujar la pena (precisament com ha passat amb alguns presos etarres últimament). I llavors el pres no pot sortir mai de la presó, fins que s'hi acaba podrint, fins que s'acaba convertint en una cadena perpètua. Així que la única via que li queda és tirar una pedra per la reixa de la cel·la al carrer perquè algun company de lluita l'ajudi a fugar-se. Amb això vull dir que sempre he cregut que la nostra via no ha de ser l'espanyola. Penso que serem molt innocents si pensem que podem aconseguir alguna cosa més que molles, si sempre estem sotmesos a les decisions del govern espanyol de torn. La nostra via ha d'enfocar cap les nacions sense estat, per dirigir-se conjuntament a les nacions unides. 
Però és que el pres no espera que l'alliberin, pensa fugir igualment, però no es pot preparar un pla de fuga en un dia, i mentrestant intenta aconseguir el màxim possible per facilitar el seu pla. Com a via única, la negociació és inútil. Jo el que dic és que ambdues vies no s'exclouen i que es pot votar a favor d'un bon estatut (no d'aquest, és clar) i al mateix temps treballar per la independència a curt termini.