Un any més, arriba l'1 de Maig: el Dia Internacional del Treball. Es tracta del dia en el qual homenatgem a la gran majoria de la humanitat: als treballadors i a les treballadores que, dia rere dia i des de tots els indrets del món, aixequem els fonaments de la nostra societat. Tot i ser la immensa majoria, la població treballadora d'aquest any està més empobrida o és més precària que l'any passat, i menys que l'any que ve. Aquesta és la lògica del sistema-món en el qual vivim: malgrat que cada cop hi ha més a repartir, la riquesa es concentra en mans d'una minoria cada dia més poderosa.   Tot i que el nostre país forma part d'una de les zones més riques del món, nosaltres també som víctimes de les injustícies del sistema capitalista. Perquè tant l'Estat francès com l'espanyol col·laboren macabrament des de la plataforma de la UE i l'OTAN en la globalització neoliberal que perpetra la depauperació cada cop més extrema de les dues terceres parts de la humanitat, espoliant i esclavitzant a milions de persones.   Per això, l'1 de Maig és molt més que un homenatge. És el dia de les reivindicacions laborals, de la reclamació de drets socials i democràtics, i de la solidaritat amb totes les persones del món que pateixen la dominació de l'elit mundial.   Als Països Catalans les possibilitats que tenim els joves per trobar una feina, ja no vinculada amb els nostres interessos o estudis, sinó estable i més o menys digna, són cada cop més remotes. El treball temporal ha esdevingut una de les poques vies per guanyar-nos un sou, encara que sigui reduït, i molt sovint ni això. Cada vegada hi ha més llocs de treball on no podem disposar ni d'un contracte, i així anem perdent les poques garanties socials i de seguretat laboral que encara tenim. I en el cas que ens contractin, sempre estarem subjectes al lliure acomiadament i a les fluctuacions salarials que l'empresari de torn creu convenients.   Paral·lelament, la nostra vida és cada cop més cara. Mentre l'Estat del Benestar s'ensorra, incapaç de fer front a les necessitats bàsiques que havia de proveir, el capitalisme salvatge entra amb més força que mai. El preu de l'habitatge és cada cop més elevat, l'educació pública es privatitza, la sanitat pública està desbordada, i l'oci mercantilitzat.   Davant d'això, la Coordinadora d'Assemblees de Joves de l'Esquerra Independentista (CAJEI) denunciem que tant l'habitatge com l'educació, l'alimentació, la sanitat i l'oci estan patint als Països Catalans la febre privatitzadora de tot mercat capitalista, que ens impossibilita al jovent gaudir d'una vida digna al la nostra terra:   •  Habitatge   L'habitatge és una necessitat humana essencial que el jovent veiem coartada en emancipar-nos. L'especulació immobiliària ha convertit aquest dret en un privilegi reservat a una part molt reduïda de la població, amb uns preus cada cop menys assequibles per la gran majoria de joves. L'única opció que ens queda és hipotecar la nostra vida en benefici del poder bancari. Cal aturar l'especulació i excloure l'habitatge de la lògica del mercat perquè sigui un dret veritablement garantit.   •  Educació   L'educació és un bé públic. És el principal mecanisme per assegurar la formació de les futures generacions que prendran les regnes de la societat. A més, és una mitjà essencial per generar coneixements que ens ajudin a comprendre millor el món i a millorar-ne els seus defectes. Però l'educació s'està privatitzant progressivament i cada cop és més difícil combinar els estudis amb el treball. L'educació només té sentit com a servei realment públic i a l'abast de tothom, garantint l'autorealització i la qualitat de l'aprenentatge de l'estudiant i no tractant-lo com a un mer consumidor.   •  Alimentació   Assegurar una alimentació de qualitat no hauria de ser una tasca difícil per un país mediterrani com el nostre. Però la globalització neoliberal i els preus desorbitats d'alguns establiments fan que el jovent, quan estem fora de casa, per la feina o amb el nostre entorn, no tinguem més remei que acudir a un restaurant de menjar ràpid. I en el cas que estiguem a casa, anirem al supermercat a proveir-nos dels aliments necessaris, els quals o bé són produïts pel treball esclau dels països perifèrics d'occident, o bé estaran dissenyats seguint la lògica capitalista de la producció: més quantitat a menys preu, independentment de l'ètica del producte o de la seva qualitat, o de si és transgènic o no.   •  Sanitat   La sanitat pública és totalment deficitària. Per poder fer-se una inspecció mèdica rutinària o, encara més, en el cas d'una operació, s'han de fer llargues cues. Molts fàrmacs es venen a preus desorbitats, suposant un cost addicional per a la vida del jovent. I la sexualitat també ha estat mercantilitzada, tant pel què fa als preservatius com a les píndoles anticonceptives. Una sanitat veritablement pública ha d'assegurar amb escreix l'assistència a la població, i tant els fàrmacs com els sistemes anticonceptius han de ser marques blanques a l'abast de tothom.   •  Oci   L'oci, la forma d'aprofitar el nostre temps lliure, ja no s'adequa al jovent, sinó que som nosaltres els que ens hem d'adequar a unes formes d'oci que segueixen els patrons del lliure mercat. Passar-s'ho bé significa autorealitzar-se i desenvolupar la pròpia creativitat de la forma que cadascú cregui oportuna. Però actualment el nostre oci es basa en el consumisme, l'alcoholisme i la drogodependència, que són l'objecte de negoci per part dels empresaris del sector.     La CAJEI apostem per una alternativa profunda al capitalisme. Una alternativa que només pot ser global, ja que ha de substituir a un sistema organitzat a escala mundial. I, per això mateix, la nostra forma de combatre-la és a través de la lluita a casa nostra i en solidaritat constant amb tots els pobles del món. Una alternativa que garanteixi la igualtat entre les persones, la llibertat col·lectiva, la justícia, la democràcia popular; és a dir, la dignitat humana per sobre de tot. En definitiva, si el jovent volem viure dignament, aquest 1 de Maig i cada dia, hem de mirar endavant i apostar fort: la nostra lluita és la lluita pel socialisme.   El jovent volem viure dignament, el jovent apostem pel socialisme!   CAJEI 1 de maig del 2008, Dia Internacional del Treball Països Catalans, Independència i Socialisme    
però que ja no manen els socialistes??
El Socialisme és una doctrina política lligada a la classe social del Proletariat, oposada al capitalisme i a la classe social de la Burgesia, que té com a objectiu la socialització dels mitjans de producció, canvi i transport, la supressió de les classes socials i el repartiment de la riquesa segons l'aportació de cadascú en el treball.   Crec que amb això ja et contesto.
Ací tenim un bon exemple de socialisme:   http://www.youtube.com/watch?v=tjWUjRR9V7M      
I aci un bon exemple de capitalisme:   
Sí, senyor. Bona manera d'argumentar. Accepteu-ho ja! la història de la vostra ideologia és un genocidi constant. Un genocidi contra les minories lingüístico-culturals. Un desig d'alineació de pensament i d'uniformització. La vostra ideologia és misèria, repressió, opressió, gulags, autoritarisme, dogmatisme...
Seguint el joc de les imatges:      
Qui es va repartir l'Àfrica amb els malvats capitalistes? Nois, esteu en totes, eh 
Sí, per això a l'Àfrica parlen rus i xinés.
I cubano helmano...