Segons la premsa burgesa, als Estats Units 1 de cada 125 habitants és milionari. Tots sabem que aquesta taxa d'acumulació de riquesa financera capitalista només pot aguantar-se mitjançant la destrucció sistemàtica del planeta, però que significa en realitat? Quantes persones han de ser assasinades, massacrades en guerres de tot tipus i explotades pel capital cada dia de l'any a tot el món, perquè sigui possible aquest fet ? Des d'aquesta perspectiva és vergonyosa l'exposició que en fa la premsa burgesa del tema: Font: La Vanguardia La síndrome de Paris Hilton Les exentricitats dels fills milonaris arriben a perjudicar la continuïtat de l'empresa familiar Tenen molts milions en el seu compte corrent i no saben que fer-ne. Els joves hereus dels imperis familiars poden representar un problema més que una aposta de futur. Per evitar balafiaments a l'empresa, els experts recomanen que els fills tinguin un accés gradual al seu patrimoni. "De que em serveix anar al col·legi siheretaré 50 milions de dòlars?", es preguntava una jove hereva PIERGIORGIO M. SANDRI - 02/03/2006 Barcelona El seu pitjor malson". Paris Hilton la rica i jove hereva del grup hoteler Hilton, va aparèixer amb aquest titular en una recent portada barron's, setmanari de referència a Wall Street. Els seus capritxos econòmics, malbarataments de diners i escàndols sexuals no constituïxen el millor exemple de continuïtat de l'empresa familiar. Això sí, Paris Hilton està en bona companyia. Un de cada 125 nord-americans és milionari. I més d'un no sap dur-ho. "He heretat més diners del que la majoria de la gent pot gastar-se en una vida sencera. No estic gaire segura de saber què fer amb ells", va dir en el 2003, al fer 21 anys, Jamie Johnson, a l'entrar en possessió de la fortuna acumulada per la firma Johnson & Johnson. Aquests trastorns comencen a l'adolescència. Un client de Lehman Brothers explicava que la seva filla de 12 anys li va preguntar: "Per què vols que treballi i vagi al col·legi si heretaré 50 milions de dòlars?" . De vegades, la riquesa es converteix en condemna. Allegra Versace, néta de l'estilista Gianni Versace, pel que sembla, quan va fer els 18 anys no va voler saber res dels diners ni de l'empresa del seu oncle per a dedicar-se a la interpretació. Al final va tenir en possessió 500 milions de dòlars, dels quals una part li serveix per a lluitar contra l'anorèxia. Lapo Elkann, nét de la família Agnelli, ha caigut en l'addicció a la cocaïna, mentre els directius del grup automobilístic busquen un hereu que estigui a l'altura. A les empreses hi ha preocupació. Un sondeig del Institute for Private Investors (IPI) realitzat als Estats Units entre les famílies més riques, indica que la meitat dels pares "té por que els seus hereus creixin creient-se que els està permès tot". El 44% creu que els seus fills "ja estan perduts ja que no tenen idea de que significa treballar dur". El risc és real. De la llista dels 400 milionaris que publica anualment la revista Forbes, molts cognoms han desaparegut amb el pas dels anys. Dels de 1982 només en queden 50. Únicament un 13% de les empreses sobreviu a la primera generació. Les excentricitats porten tard o d'hora al desastre. "Si els hereus es gasten cada any el 7% de la seva riquesa, llavors en vuit de cada deu casos el seu poder adquisitiu caurà un 20% els pròxims 20 anys", calcula Forbes. Ara bé, els senyorets milionaris també tenen els seus arguments. "Aquestes estrelles capritxoses s'han convertit en font d'ingressos i en un negoci de promoció comercial", comenta J. S., periodista expert en premsa rosa. De fet, la rossa Hilton és una de les dones més fotografiades i amb el major nombre de recerques a internet. En alguns casos, la successió ha acabat sent un èxit. A l'Estat Espanyol, on el 65% de les companyies són familiars i representen el 65% de l'economia, empreses com Puig en perfumeria, Acciona, Ferrovial, Sol Melià o Santander, només per citar-ne algunes, han sabut assegurar l'èxit financer a través de les generacions. A Europa, Stefan Quantf, de 38 anys, de BMW, ha tret partit del seu capital de 6.500 milions de dòlars i ara duu negocis d'indústria homeopàtica i elèctrica. A Àsia, Richard Li, de 37 anys, fill de l'home més ric del continent, ha construït el seu propi imperi en el sector immobiliari, els serveis financers i la tecnologia. Pactes familiars Juan Corona, director acadèmic de l'Institut de l'Empresa Familiar, reconeix que la síndrome de Paris Hilton és un dels possibles perills i creu que el secret està a planificar el procés successori quan el pare arriba als 50 anys. "Quan l'hereu s'assabenta de la seva fortuna només al testament, llavors hi ha problemes. A la família cal començar a parlar del tema com més aviat millor i posar-lo per escrit al protocol familiar", suggereix. "Si s'involucra i es responsabilitza als fills, llavors és molt probable que segueixin en el negoci", afegeix. També és recomanable que l'empresa es cobreixi legalment, perquè l'accés al capital del jove hereu sigui gradual. En aquest sentit, Juan Ignacio Sanz, professor de Dret Mercantil d'Esade, assenyala els pactes que limiten les vendes de paquets accionarials a tercers o que regulen la distribució del dividend. Altra opció és confiar l'administració del patrimoni a gestors independents - i així limitar la liquiditat disponible-, fins que el jove compleixi una edat determinada, encara que és una modalitat que pot portar conflictes. Es pot citar el cas de la grega Athin Onassis, que després d'heretar una fortuna de 2.500 milions de dòlars, va començar una batalla judicial contra els seus administradors, amb 65 denúncies als tribunals. I és que per molt madur que sigui el fill, cal procurar evitar que tot el patrimoni li arribi de cop. Un expert en gestió comenta: "Aquests joves solen tenir una adversió al risc menor que els seus pares i pot ocórrer simplement que no encertin amb les inversions". I que tinguin els mateixos malsons que els altres. 
1 de cada 125? És una passada. I el pitjor de tot és que el diners que es gasten ells en luxos, és diners que lleven al Tercer Mon per a coses bàsiques com el menjar o la vivenda. Després diuen que el comunisme és un sistema dictatorial o, fins i tot, radical....... i el capitalisme que cony és? 
El capitalisme deixa la gent expressar-se en contra del govern. El capitalisme no empresona la gent per la seva manera de pensar. El capitalisme no impedeix a la gent surtir del seu país. El capitalisme no és un sistema totalitari per definició. El capitalisme no sacrifica les llibertats per donar misèria al poble. Segueixo?
No ja sabem que ets un 33.
Sóc independentista.
Ets unitari?? Perquè això si que ho sembla... però d'unitaris en teniu poc, perquè ràpidament se us veu el llautó... 
Unitari? En tot cas, vull la independència i no crec que s'aconseguixi amb la estratègia EIR. Ja heu vist un país independentitzar-se sent dividit com som els catalans? Posant per damunt de la independència interessos partidistes?
No ens enganyem, a UNC també teniu interessos partidistes... o sigui que o tots culpables o ningú ho és. 
Perquè em parles d'UNC ara tu?
Perquè se't veu massa que ets un militant/simpatitzant d'aquesta organització, ja només pels missatges que has escrit...