Vull parlar una mica de com vaig vore la manifestació i de les reflexions que en vaig treure després de vore el comportament de la gent en general. Jo era al bloc valencià de la mani, darrere de la pancarta "Valencians pel Països Catalans". Quan estavem anant al nostre lloc alguna gent dels laterals s'alegrà de vore valencians, ja que portavem alguns enganxines d'ERPV. Va ser gratificant sentir coses com "mira, venen els valencians" o "ja són aquí la gent del País Valencià" i rebre colps a l'esquena. Em va sorprendre però també va ser encoratjador. Després de desplegar la pancarta molta gent ens va fer fotos i ens va gravar amb camera. Supose que se sol fer amb totes les pancartes, però em va fer la impressió de que a la nostra es feia més del compte, com si fórem quelcom exòtic i no tinguerem molt a vore amb tot plegat. Això et fa sentir i palpar que la situació de la nostra nació, Catalunya, no és del tot el normal que ens agradaria, si més no per fer un projecte comú cap a l'alliberament. En alguns moments la gent que passava des de darrere (la pancarta avançava més lentament) ens veia i començava a aplaudir amb molta força i a donar-nos l'enhorabona. Era un sentiment contradictori: per un costat era d'agrair, però per l'altre et feia sentir com un nen petit, com si la cosa no fóra amb nosaltres, i només estiguerem ajundant des de fora. De totes formes, vaig trobar-ho normal, donada la situació. Però en un moment donat, un home em va dir "ho teniu molt fotut els valencians" i jo vaig contestar deixant de banda la "diplomàcia" que hauria de tindre un foraster; vaig dir que no era només un problema nostre, sinó de tots els catalans, i que tot allò que passara a València era un problema de Barcelona també. I és que m'imaginava que si anara a una manifestació a Madrid en suport a l'espaniolisme la gent d'allí ens voria molt més normal que no com ens veuen a Barcelona. I aquest és el problema. Jo no deixaré de dir que no és que els valencians se senten més espaniols o més del que siga, sinó que se senten més estatals, més d'allò quotidià i proper, més del poder. Escoltem la Cope o la Ser, llegim el País o el Mundo, i a més de tindre l'avantatge els espaniols de tindre un govern les decisions del qual ens afecten a tots, també tenen un apartat de notícies i tractament del nostre país. En canvi si lliges l'Avui o veus la TV3, res d'això. Després que no pregunten perquè hi ha més sentiment d'apropament a Madrid que no a Barcelona. Un xaval es va estranyar que valencians donaren suport als Països Catalans "sent el País Valencià tan anticatalà". Com si tots haguerem de ser igualsTambé vaig adelantar-me una mica per escoltar les reaccions de la gent en vore les pancartes. En general eren reaccions positives, avegades de sorpresa, amb felicitacions i records a la gent del País Valencià (xe tu, quina feianada allò d'haver de donar records a 4 milions de persones ). D'altres, però, eren d'incredulitat. Em van fer ganes en un moment donat de llençar cacahuets a la gent que portava la pancarta o d'avisar al públic que no llençaren menjar als valencians perquè eren perillosos i podrien mossegar Ja se el que sent un animal del zoo. Bé, bromes a banda, va ser d'agrair el tracte que vam rebre i molt bonic vore que la gent d'allí se sentia recolzada i més animada en vore que gent del País Valencià hi era. Tot i això, és molt important que no es vegen estes coses sempre com si foren extraordinàries. Cal més normalitat i quotidianietat en les nostres relacions. No és d'estranyar que mitjans de comunicaió nacionals com Vilaweb o el Temps siguen impulsats per valencians, com Vicent Partal o Eliseu Climent. És el que fa la necessitat. Però quan aquesta necessitat d'unitat es veja des de la CAC d'una forma generalitzada haurem guanyat molt. I com he comentat en un altre fil, va ser increible compartir bloc amb la gent de la Catalunya Nord. Espere que el gran pas que hem fet amb esta mani repercutisca a nivell nacional. Tant de bo.
Després que vagen parlant d'imperialisme i altres collonades... Jo ja estic cansat de vore-ho. Quan puga, Catalunya (l'autonòmica) s'independentitzarà i el País Valencià, Catalunya Nord i les Illes (encara que crec que en menor mida) es quedaran enrrere. I serem espanyols per sempre. I que hi hajen blaveros que me diguen que no tardaran molt en invadir-nos els catalans... 
Això és fer demogogia. 
No em referisc a la gent del racó (que també recorde farà unes setmanes una enquesta on em sorprengué el poc suport cap a la idea de que els Països Catalans són una única nació) sino als independentistes/nacionalistes en general. Podem recordar per exemple la proclamació de la República Catalana quan la II República o també el senyor Carod-Rovira, al qual he escoltat més d'una vegada dir que Catalunya és una nació. I la resta què? Catalunya, Catalunya, i més que Catalunya, i per a dissimular un poc direm una vegada Països Catalans. Així és normal que hi haja qui es sorprenga al veure a valencians pels Països Catalans. 
Torno a repetir que aquesta actitud es té perque València és molt anticatalanista i no volen ficar-se en merders que prou en tenen ja. Què no és pas la desitjable aquesta actitud? És clar que no. 
A més de tenir a veure això, jo crec que també és per poc interés. Els polítics dels nord van a la d'ells i usen el tema dels Països Catalans per a traure però a l'hora de la veritat passen de tot, la seua nació és altra. I només cal veure a Carod diguent de males formes que el valencià no és una llengua sino un dialecte. Comprenc el que volia dir, però eixes formes només serien positives al nord on traurien vots i no al sud, on crearien anticatalanisme, perquè cal pedagogia. I supose que hi haurà qui no estarà d'acord amb mi, potser no és bonic de veure, però la veritat és que als valencians (parle en el meu cas) no ens salvarà ningú. 
El BLOC tampoc es preocupa encara menys del que passa al nord... 
El "nord" ens porta més de 30 anys d'aventatge a nivell de consciència nacional (tingueu clar, al PV des del XIV que no hi ha consciència nacional catalana i l'única que es podria fer reeixir és la valenciana), tampoc cal que ens preocupem els valencians x Catalunya en excés. Jo firmava ja estar com ells. 
Per què ha de preocupar-se la CAC pel PV i no el PV per la CAC? 
I perquè els anglesos s'havien de preocupar pels jueus en la segona guerra mundial i els jueus no pels anglesos? 
 els projectes comuns, es construeixen units
Però tots eh, ni uns més que altres ni menys que altres.