Quiero abrir este dialogo para fundamentar con datos y hechos la justificacion de cataluña como nacion. Dado que no me ha sido posible encontrar mas que datos en el sentido contrario. De reivindicar una nacion, esta seria la Corona de Aragón, que es la unica forma de poder reconocible historicamente en esas tierras de donde yo tambien procedo. Asi que os invito a ello!!! Feliz año a tod@s
bon any nou a tu també! Aveure primer de tot gracies per que com a mínim no has començat insultant, cosa que fa molta gent que com tu qüestiona la nostra identitat. A partir d'aqui primer de tot vull dir-te que no enfoques la pregunta d'una forma objectiva o com a mínim racional ja que pel que dius intueixo que assimiles nació a estructura política i no al fet humà que rau en la essència del concepte (avui escric inspirat) Afirmes que la única nació que podries reconeixer (ja que hi ha més gent que tu q no ho veu així) és la corona d'Aragó, segons aquest plantejament la corona d'aragó quan és va aliar amb els comtats catalans aquest devien passar a ser culturalment aragonesos també i en canvi no va ser així. A l'edat mitjana la monarquia hereditària no era la única forma de govern existent, hi ha casos de pobles que s'organitzaven en juntes i els nobles o els més poderosos decidien quin d'ells manava sense que fos un carrec vitalici ni hereditàri. A Catalunya que en origen era una marca d'un altre regne mentre va formar part del Franc comtat; que alhora formava part de la monarquia gemànica i d'aqui que en la nostra história hi aparegui Carlemany i aguiles bicefales, no per que siguem aris, que tampoc, ; aquest sistema es va mantenir fins que el casal de barcelona va assolir més poder i es va imposar de forma continuada per sobre dels altres casals nobiliars i es va autosegregar dels reis francs (que havien fet el mateix amb els germànics) però sense esdevenir monarquia ja que el titol de monarca només el podia atorgar el Papa, que no ho va fer mai, potser pel tema de la heretgia Arriana no ho sé exactament, i per això no vam ser mai una monarquia sinó un pais governat per nobles , que de facto ve a ser el mateix però ja sabem a que a Espanya la titulitis és un fet estructural i que vé de lluny. suposo que entens que no estiguem parlant del mateix, ja que tu parles del fet polític, o sigui administratiu, l'estat la corona o el que sigui i jo et parlo de fet cultural, que la gent d'una regió del planeta desmbolupi un idioma particular, un ritme pròpi, una economia pròpia, i unes estructures de govern pròpies, encara que no les reconeguin els poders factics. El mateix seria si a tu et diguessim que no ets persona pel fet de no tenir document d'identitat, el document t'identificaria davant una estructura admionistrativa però tu continuaries siguent una persona i punt i que els demés ho volguessin esntendre o no doncs ja dependria d'ells, el que siguis depn de tu no dels demés. suposo que estem d'acord. doncs per la mateixa raó catalunya és una nació estigui escrit o no en un paperet, tinguessim o no una monarquia a l'alta edat mitjana, i haguem tingut o no un estat pròpi en tota la nostra hitòria, ja que aqui hi és Catalunya avui lliure, avui federada, avui negada, avui com sigui! Per això et deia al princip que no buscaves bé les dades que deies que buscaves, per que no estaves buscant un nació sinò dades que reflectissin a espanya a catalunya per mirar si són iguals i per tant Catalunya també pot ser una nació com tu creus que ho és espanya. El problema amic, és el que tu penses que implica el terme nació, no la nostra existència com a tals. i això t'ha conduït a buscar on no tocava. Ara mateix no m'enrecordo de cap llibre on ho expliqui amb deteniment i clredat però segur que si ho demanes amb educació i sense agresivitat hi haurà tot plegat de gent disposada a donar-te explicacions sense emprenyar-se apa petons! 
Coincido con tu punto de vista, y es cierto que el termino nacion connota un  Julio  emocional al margen del estado. Francamente, nunca me han gustado las naciones emocionales como pueden ser EEUU , Rusia, etc. ya que creo que hoy en dia son mas perjudiciales que beneficiosas. Es admirable que la gente quiera a su tierra y trabaje por ella (es algo que se respira especialmente en Bcn, ciudad que admiro) ya que redunda en beneficio de todos sin excepcion. Pero las formas en que se desarrolla este proceso no me parecen las mas adecuadas, ya que se crea una identidad o por lo menos se describe, desde el ataque o la discriminacion. Elegi el titulo para suscitar mayor participacion, ya que evoca sentimentalismos que creo son importantes conocer para comprender un poco mejor la cuestion. Es grato poder debatir las ideas desde un plano de igualdad y respeto, que lamentablemente no todos siguen. Comprendo un poco mejor el parecer vuestro, y francamente, no podia haber empleado mejor el tiempo. Respeto la identidad cultural de la que haces gala, pero yo tambien tengo mis ideales y estos son igualmente legitimos y respetables como los tuyos. Tal y como esta la politica internacional, estamos mejor juntos que separados. La mejor manera para convivir, creo que es prescindiendo de politicas hostiles y fascistas que nieguen la libre expresion. Si he ofendido a alguien pido disculpas, pero a mi me queria un tertuliano "batear" y ese es un comportamiento que fomenta la distancia y no el acercamiento de posturas y el conocimiento necesario de las mismas. Es execrable esa opinion venga de quien venga y bajo la bandera que sea. Me alegro de que gente como tu este detras del independentismo. 
Per què dius que és millor que estem junts? 
¿Crees que Merkel, Blair y demas miraran por nosotros? Mejor todos a una que no por separado.
Sí, però no seria millor, dins d'una Europa poderosa, una reestructuració de les fronteres? Uns EUE, però amb les fronteres que els pobles, nacions, etc. (com vulguis dir-los) decideixin. Si les nacions les fan les persones, que les persones puguin triar quina és la seva nació. Com va dir molt ancertadament Ibarretxe (ai araaa!) "Debemos poder decidir si queremos vivir juntos", tenia molta raó, tots som europeus, o ciutadans del món, o de l'Univers, o d'on se vulgui, però per sobre de tot, persones. I no hi a més gran espai de llibertat que aquell on les persones decideixen amb quines altres persones volen conviure. 
Esa accion creo que es demasiado revisionista, ya que pondriamos en tela de juicio los resultos historicos de todas las fronteras. Poco a poco iran cayendo fronteras, la pena es que lo veran nuestros nietos.
Revisionista? Si els francesos del 1789 haguessin pensat el mateix ara jo seria un camperol andalús sota el jou d'un señorito, o un mariner de Tarragona que amb prou feines en té per menjar. Conyes a part, si no s'eliminen les fronteres ara,, o d'aquí ben poc, poca cosa tindrem a pelar les nacions sense estat. A Catalunya, els castellanoparlants (que vulguis o no, ofeguen els catalanoparlants perquè a Espanya es dóna prioritat el castellà) ja són el 50% de la població. I no volen canviar! A Occitània, van de mal en pitjor, estan terriblement fatal. A més a més, una revisió de tant en tant ja toca, només canviaria qui volgués, Autdeterminació, no hi veig inconvenient. Si es poden organitzar el·leccions al Parlament Europeu que no servixen per res de res, es poden convocar referèndums a tota europa que ho demani. 
No, en españa hay lenguas cooficiales que tienen el mismo peso especifico, y en donde no hay otra es evidente que el castellano es la oficial. Las fronteras iran cayendo, primero en europa y despues dios dira, ya que cada uno hace de su capa un sayo. Es necesaria una politica internacional coherente y que vertebre las necesidades globales. Pero hoy en dia eso esta mas cerca de la ciencia ficcion que de un futuro inmediato.
No tenen el mateix pes específic, perquè una d'elles és cooficial a tot el territori de l'estat, i les altres només a una part; a més, conèixer el castellà és un DEURE (que has de complir tant si vols com si no), mentre que conèixer el català (o l'euskara, o el gallec) és un DRET (que pots exercir o no). Per tant, estem en inferioritat de condicions respecte del castellà.
Es que esto no es una guerra idiomatica. El ser humano habla, y nadie elige ya que son tus padres quienes te enseñan el idioma en primera instancia. ¿Tiene un vasco que aprender el catalan?
Defuges la qüestió. T'acabo d'exposar que les llengües a l'estat espanyol no conviuen en plena igualtat. I no he parlat en cap moment de guerres idiomàtiques. ¿Tiene un vasco que aprender el catalan? Doncs si tots som al territori espanyol, tots hauríem de poder tenir, als plans d'estudis, coneixements (ni que siguin rudimentaris) de les llengües que s'hi parlen, no? Altrament el que es fa és imposar una llengua per sobre de les altres (el castellà).