Arran del fil de "tems a la mort" del viejo, va sorgir un debat entre jo i Cristòfor Colom i el viejo sobre l'existència d'animes, més enllà, i sobre l'existència mateixa de Déu. Obro aquest fil per continuar debatint, ja que ens quedàvem sense espai. Ens vam quedar més o menys en si l'ànima era una cosa evident que complia una funció, o si era només una explicació no falsable. au, opineu
Hi ha una història que m'agrada molt sobre el tema: --> Un neuròleg creient i un astronauta ateu discuteixen sobre el tema d'aquest fil, i l'astronauta li deixa anar a l'altre: Jo he estat molts cops a l'espai i no he vist mai cap àngel, i el neuròleg li contesta: Doncs jo he operat molts cervells intel.ligents i fins ara encara no he vist cap idea. Vet aquí, hi ha moltes coses que no es poden provar, o al dia d'avui encara no s'han pogut provar i no vol dir que no existeixin. A més, per arribar al coneixement d'un fet sempre hem d'emprar procediments científics? o bé, hi ha altres mitjans d'aquirir el coneixement? No vull posar en dubte l'eficiència de la ciència, però potser ella no té la resposta a totes les coses. 
Al cervell no s'hi veuen les idees pero se sap de l'existència del cervell, se sap que és allà on s'hi produeixen i a sobre cada vegada es coneixen millor els procesos químics mitjançant els que es produeixen. En canvi de deu no se sap res més del que ens expliquen llibres i tradicions revelades molt sovint a una persona, com per exemple Mahoma, que un bon dia -o potser un mal dia- anuncia que la divinitat se li ha adreçat en exclusiva a ell i que li ha atorgat el deure de convertir a tota la Humanitat a la seva veritat de la que precisament ell n'és interpret únic. I qui ho dubti anirà a petar a l'infern. Llibres que contenen tota mena de contradiccions inversemblants tenint present que se suposen, com al cas de l'alcorà, dictats literalment per déu mitjançant un arcàngel i en conseqüència totalment perfectes. No és gaire seriòs aixó. A més, de quin deu parles? Alguns diuen que en realitat tots els deus són manifestacions d'una mateixa entitat divina. Pero és possible que la impulsiva, ferotge i sanguinaria deesa Kali sigui una manifestació d'aquesta entitat alhora que el racional, lluminòs i benevolent Apol.lo o els milions de deitats gairebé animistes del sintoisme o el home-déu Jesus que per cert és gairebé igual en la seva historia i atributs a Dionís? Com pots saber que el deu cristià és més proper a aquesta entitat divina que els milions de deus sintoistes japonesos? O, a l'inrevés, com ho pot saber un japonès respecte els seus deus? Qui l'encerta al respecte? El millor és que tampoc pots assegurar que siguin expressions d'una mateixa entitat divina, no podrien ser realment tots aquests deus que t'he esmentats reals i diferents alhora? Encara que, al cas de Kali i Apol.lo, tenen la mateixa arrel indoeuropea? La ciència no pot probar res d'aixó, és cert. Ni tu, ni ningú. Pero aixó, una altre vegada, no implica que sigui real. Encara que potser se t'apareix un déu, o una deesa, i ens ho podràs explicar. Pero, si et fixes, les grans revelacions divines ja fa segles que no succeeixen. D'ençà l'extensió de l'educació científica i racional, casualment. Abans els déus s'apareixien periodica i espectacularment, intervenien a la vida dels humans sense gens de subtilesa, enguany només poden esperar que apareguin a la taca d'humitat d'una paret o al fons d'un got de vi. Segur que ho has vist alguna vegada a la tele, normalment a països subdesemvolupats. Dit altrement, com pots rebatre que les religions i els deus no siguin amb tota probabilitat més que un fenòmen humà? De l'ansietat humana produida pel vertígen que ens causa la nostra consciència i la certesa de la nostra mort? Aixó sí que sería interessant de demostrar, que existeixen realment. 
El què has de fer és demostrar que Déu no existeix. Aquests que defenseu tant la demostració científica no entenc com goseu defensar-la sense demostrar vosaltres mateixos que Déu no existeix. O sigui dieu que es demostri científicament que Déu existeix, però en canvi vosaltres no defenseu científicament que Déu no existeix??? No sou coherents. Demaneu que es demostri científicament que Déu existeix a gent que us està dient que Déu no es pot demostrar científicament que existeix. No veieu que els que creieu en la "demostració científica" sou vosaltres?? Caieu en la contradicció de que: fent apologia de la demostració científica vosaltres mateixos no sou capaços de demostrar que Déu no existeix.
Demostra que existeix el déu Apol.lo. Invoca'l, a l'emperador Constantí se li va apareixer en somnis just abans de la batalla del pont Milvi. És tan senzill com aixó. Sigues coherent, et demano una cosa que no és racional. 
Demostra que no existeix. És tan senzill com això. Ets tu que defenses la demostració científica, jo ja he dit que no es pot demostrar científicament.
Reconeixes que no es pot demostrar científicament, que és simple especulació o pitjor encara dogma circular i tancat exactament com has reconegut abans. Així és normal que estigui fora de la raó. Vist així, tanmateix, també pot adduir-se perfectament que Apol.lo existeix.
Reconec que no es pot demostrar científicament, com he dit ja 50 VEGADES: Ara, reconeixes tu que no es pot demostrar científicament que "déu no existeix"? per tant, tu també ets un dogmàtic, amb un dogma circular bla bla bla.??? Vist així es poden dir 100.000 mentides però d'això no se segueix que "tot el què es digui siguin mentides" , pot haver-hi algú, que digui la Veritat.
Una altre vegada fent servir un llenguatge d'aparença racional per mirar justificar allò totalment absurd. Personalment no sé si deu existeix pero em sembla totalment contrari a la seva hipotètica naturalesa, i a la naturalesa de la seva creació que és lògica i racional tal com s'ha provat a bastament a tots els àmbits encara que alguns encara malden de creure en el creacionisme, reduir-lo a aquest dogma obscurantista. Et comento aixó després d'haver deixat clar que no pots justificar l'existència en déu més enllà de repetir dogmaticament que existeix perque existeix i que és la veritat perque és la veritat. Aixó, com ja saps, és absurd. 
Gràcies, mai ha set la meva intenció demostrar l'existència de Déu, la meva intenció sempre ha set demostrar que no es pot demostrar que Déu no existeix. Clar que és absurd, igual que repetir fins a la sacietat " que Déu no existeix", tant dogma és una cosa com l'altra. Jo només volia sentir això que has dit de que " no saps si Déu existeix".
Et sobta? És normal que et sobti, per aixó mateix ho he escrit, perque no soc un dogmatic com tu. Tu no has sabut fer res més que repetir que déu és veritat absoluta i que com a tal no li cal justificació. Dius, en conseqüència, que no et cal demostrar res. Pero la veritat -la racional, és clar- és que no pots demostrar-ho. Aixó és un argument, no un dogma. 
Vinga més mentides.Mai he dit que no li calgui justificació, he dit que no la té. Mai he dit que no em calgui demostrar res, he dit simplement que no es pot demostrar científicament. No ets dogmàtic?, doncs entres en contradicció, perquè: abans deies "que Déu no existeix" i ara ja has dit "que no saps si Déu existeix". Per tant , això és un argument "contradictori". O sigui que, tampoc té cap valor.
No en té de justificació, és a dir que no li calen. Aixó és el que has dit, si hi ha algun mentider ets tu. Pel que fa al teu deu és evident que no existeix, pero el teu déu és cosa teva i sortosament només teva. Si déu existeix va molt més enllà de la teva pobre i limitadíssima, obscurantista, concepció seva.