He arribat fins esta web http://www.oc-valencia.org/ Sabeu esta gent de què va? Semblen occitanistes que diuen que parlem occità . Me sonava haver sentit que existia alguna gent que ho defensava però que ja havien desaparegut... 
La idea de certs occitanistes i occitanofils catalans de fer de l'espai cultural de les dues nacions un sol espai (i per alguns una sola nacio) ja es vella. No cal deixar-se emportar pels "bons sentiments". Una cosa és la solidaritat amb els occitants i una altra deixar-se estirar cap avall per una malentesa unitat que mai ha existit. Les dinàmiques de Catalunya (PPCC) i Occitània son diferents. Malauradament, Occitània i l'occità estan sota minims i agonitzant (en comparacio, Catalunya Nord guadiria de molt bona salut). Solidaritat si, confusio ahistorica no!!! L'occità i el català son llengues cosines germanes, amb un passat molt proper, i els reis catalans tenien possessions a Occitània. Pero el desti comu es va acabar amb la batalla de Muret el mil tres-cents i quelcom. 
Eva escrigué: La idea de certs occitanistes i occitanofils catalans de fer de l'espai cultural de les dues nacions un sol espai (i per alguns una sola nacio) ja es vella. No cal deixar-se emportar pels "bons sentiments". Una cosa és la solidaritat amb els occitants i una altra deixar-se estirar cap avall per una malentesa unitat que mai ha existit. Les dinàmiques de Catalunya (PPCC) i Occitània son diferents. Malauradament, Occitània i l'occità estan sota minims i agonitzant (en comparacio, Catalunya Nord guadiria de molt bona salut). Solidaritat si, confusio ahistorica no!!! L'occità i el català son llengues cosines germanes, amb un passat molt proper, i els reis catalans tenien possessions a Occitània. Pero el desti comu es va acabar amb la batalla de Muret el mil tres-cents i quelcom.La idea de certs catalanistes i catalonòfils valencians de fer de l'espai cultural de les dues nacions un sol espai (i per alguns una sola nació) ja es vella. No cal deixar-se emportar pels "bons sentiments". Una cosa és la solidaritat amb els catalans i una altra deixar-se estirar cap avall per una malentesa unitat que mai ha existit. Les dinàmiques del Regne de Valéncia i Occitània són diferents. Solidaritat sí. Confusió ahistòrica no!!! El valencià i el català són llengües cosines germanes, amb un passat molt proper, i els reis valencians tenien possessions a Catalunya. Perè el destí diferenciat va començar en 1238.
El valencià i el català son la mateixa llengua amb noms diferents. Entereu-vos d'una vegada.Enciclopèdies que afirmen el que he dit: Britannica, Larousse, Espada, Wikipedia, Den Store Encyklopaedi...Enciclopèdies que ho neguen: ... ... ... uikipedia és una enciclopèdia?L'or dels catalans?  Va home, que un suposat arqueòleg diga eixes parides te delicte.
Sara escrigué: El valencià i el català son la mateixa llengua amb noms diferents. Entereu-vos d'una vegada.La gràcia de tot açò és que sovint es diu que la diferència entre català (català-valencià-balear) i occità (de Fenolhada cap amunt) és més aviat social i arran d'un desenvolupament diferenciat d'estàndard. És a dir, que també podriem considerar el català una varietat més dins l'occità i per tant tot el que ha "traslladat" este usuari a la versió valenciana seria cert.
Dir que el occità i el català-valencià siguen la mateixa llengua potser sí, es molt probable que hi hagen més diferències entre el baix alemany i l'alt alemany. Dir que valencià i català son llengües diferents es de retardat.
No, perquè les llengües no existixen com una cosa diferent de dialecte, mira't l'exemple dels països escandinaus. La concepció de "llengua" com a cosa diferent de dialecte és fonamentalment social i la filologia romànica normalment té unes característiques concretes de lo que entén per llengua, on es tendix a blocs grans com gallego-portugués, astur-lleonés, català-valencià, occità (recorda que hi ha molts per la separació de l'occità, especialment per la part del gascó), francés (oïl), etc. L'italià és l'excepció.Retardats són els que creuen tindre veritats absolutes en una cosa que desconeixen, en este cas la lingüística.
En quin sentit l'italià és l'excepció?
L'italià considera dialectes un muntó de varietats lingüístiques que, per dir-ho d'alguna manera, per a ser coherents amb la resta de "llengües romàniques" també les hauriem de considerar llengües. És a dir, l'italià seria com massa "variat" en comparació amb altres llengües. Lo únic que caracteritza l'italià és que té un estàndard comú, basat en el toscà. 
D'acord, doncs. Les llengües (quan es tracta de famílies lògiques, òbviament) es consideren una mateixa llengua (o no) per la voluntat dels parlants, que arriben a acceptar una estàndard comú per voluntat pròpia. De vegades, fins i tot, per forçat que sigui (els parlants mai ho consideraran forçat).Occità i català haurien pogut arribar a compartir un supraestàndard si la realitat política hagués anat d'una altra manera. Tot i així, els catalanoparlants donem per fet que l'occità és intel·ligible i fem esforços per entendre'l. Hi ha voluntat i una certa "germanor", per dir-ho així. A més, a Catalunya l'occità és també llengua oficial. Això influeix.En el mosaic romànic el valencià es podria destriar del català si els valencianoparlants en ple perdessin l'interès total per entendre el català de Catalunya i Balears. Però  no passa, sinó al contrari. Els valencians tendeixen a assumir un estàrdard comú de la catalanofonia.Això reforça la sensació d'unitat lingüística.
Estic d'acord en tot llevat de l'última part. Tenim una ortografia en comú, però no un estàndard. Tot i que el de l'IEC i el de l'AVL són compatibles i en qualsevol diccionari de valencià eixiran térmens catalans, són estàndards diferents. Lo qual tampoc és cap novetat, la majoria d'idiomes parlats a diferents països ho fan, i a voltes sense canviar de país (cas del noruec).Però sí, així és. És la pròpia voluntat dels parlants i el consens la que fa que valencià i català siguen una única "llengua".
I, si t'ho mires bé, fins i tot la voluntat que els dos estàndards siguin un, a la pràctica... I cal tenir en compte que, tot això, sense tenir un estat...
Carme escrigué: I, si t'ho mires bé, fins i tot la voluntat que els dos estàndards siguin un, a la pràctica... Jo no ho veig així, qualsevol valencià distinguix bé allò que li és "propi" (valencià) i allò que no (català), la diferència d'estàndards està ben marcada crec jo i la majoria de valencians van a seguir diferenciant perfectament valencià de català, com sempre s'ha fet. 
Ni la diferència és tan gran ni és tan clar que s'hagi fet sempre. En qualsevol cas, en cas d'emancipació nacional de Catalunya, ja veuríem què passaria amb l'estàndard valencià...
Meritxell escrigué: Ni la diferència és tan gran ni és tan clar que s'hagi fet sempre. En qualsevol cas, en cas d'emancipació nacional de Catalunya, ja veuríem què passaria amb l'estàndard valencià...Una cosa que trobe graciosa d'alguns catalans és que vos penseu que tindreu tantíssima repercusió sobre la resta si vos independitzeu. Sincerament no crec que això influïsca en la qüestió lingüística valenciana, almenys no en la part de la normativització. Com veus l'AVL seguix ahí, no hi ha cap intenció de llevar-la i fa res que tragueren el diccionari normatiu valencià que ens servix de referència. 
No, jo el que em pregunto és què passaria quan Espanya influís només en un dels dos estàndards, amb tot el bagatge d'imaginari col·lectiu diferent (molt diferent) a la llarga. Només això...
Potser és per la son, però no entenc a què te referixes 
Si Catalunya reeix a crear un espai cultural diferent i no satel·litzat a l'espanyol, el català de Catalunya i el de València prendrien camins diferents perquè el de València seguiria estant sota influència del castellà. Entenc que es refereix a això.L'únic que no crec que el català es normalitzi al 100% sense la independència de la nació sencera, però bé, ja veurem.