MANIFEST DE LA CAMPANYA UNITÀRIA PER L'AUTODETERMINACIÓ Des de fa mesos els polítics del Principat de Catalunya i del País Valencià estan immersos en la discussió sobre les reformes dels respectius estatuts d'autonomia. Però, que suposen els estatuts? L'any 1978 s'aprovava a les corts generals espanyoles la Constitució, que fixava l'ordenament jurídico-polític de l'estat espanyol. Per a sufocar les reivindicacions socials i nacionals àmpliament assumides, s'estableix una petita descentralització administrativa, mitjançant estatuts d'autonomia que donen pas a la creació de les anomenades Comunitats Autònomes. Acceptar l'estatut comportava acceptar les regles del joc constitucional espanyol, és a dir acceptar els límits imposats per aquest i admetre els pilars bàsics del sistema: el capitalisme, la negació dels drets nacionals, la monarquia, etc. L'actual reforma dels estatuts neix de la mà de les classes dominants, que són les més interessades a defensar-los, amb especial intensitat pel que fa al finançament, que la classe política del Principat ens ven com la solució als problemes de les classes populars. Hem de ser conscients que l'especulació, la precarietat, el tancament d'empreses i les deslocalitzacions, la destrucció del medi ambient i la terciarització, la discriminació per gènere, etc. continuen i continuaran mentre s'apliquin polítiques neoliberals que no garanteixen els drets socials bàsics (educació, salut, habitatge, estabilitat laboral, seguretat alimentària, energia, igualtat entre sexes...) i es mantingui un model econòmic que avantposa la propietat privada a qualsevol valor social. També es condemna un ampli sector de la societat catalana a la il·legalitat i la precarització, mitjançant polítiques repressives i d'exclusió, ja que els poders autonòmics volen assumir les competències d'immigració, però en cap cas proposen solucions diferents de les que ja aplica l'Estat. Els estatuts suposen un atac directe a les aspiracions de llibertat dels Països Catalans. Es mantenen falsos símbols identitaris, com la imposició de la "blavera" (bandera autonòmica al País Valencià), i la negació de la unitat de la llengua, com també es nega el dret de les autonomies a federar-se entre elles. De la mateixa manera, els estatuts d'autonomia que ens proposen marginen la llengua catalana, fixen la cooficialitat del català, enlloc de l'oficialitat plena, mantenen el seccessionisme lingüístic i asseguren la disminució constant de l'ús i ensenyament del català a les aules per l'aprovació de lleis estatals, la imposició del castellà com a llengua vehicular a la justícia i la supeditació dels usos lingüístics al mercat capitalista (discriminació del català en l'etiquetatge i en el món audiovisual, per exemple). No sorprèn, per tot això, que davant l'actual crisi del model d'"estat de les autonomies", els dirigents estatals i autonòmics s'afanyin a renovar aquest pacte de submissió.No ens faran creure que l'estatut és de tots i totes. El que nosaltres necessitem és un procés constituent popular i democràtic, per tal de construir un nou model de relacions polítiques, socials, econòmiques i laborals als Països Catalans. Per assolir aquest nou model hem de decidir lliurement el nostre futur, sense amenaces, ni coaccions, és a dir, hem d'exercir el dret a l'Autodeterminació. NI REFORMES, NI ESTATUTS, AUTODETERMINACIÓ! Adhesions individuals i col·lectives a http://www.autodeterminacio.net/
De moment els de sempre amb l'afegit dels Joves de la Intersindical (suposo que el secretari d'acció social hi tindrà força a veure) i algun col·lectiu local com el de bastoners de l'Aleixar... Les 5 adhesions individuals de no-catalans ho trobo forç anecdòtic, i l'adhesió de les Juventudes Castellanas Revolucionarias també (sobretot coneixent algun dels seus militants). Per cert on son els independentistes vascs i gallecs? 
"Corrent Roja de Catalunya adhereix a la campanya unitària per l'autodeterminació" Comunicat d'adhesió de Corrent Roja a la campanya: Als companysi companyes de la Campanya Unitària per l’Autodeterminació: Com sabeu pel company que assisteix en nom de Corrent Roja a les reunions de la campanya, compartim allò que considerem essencial del Manifest i l’orientació de la campanya: la necessitat d’oposar-nos fermament al projecte d’Estatut impulsat pel Tripartit i aprovat pel Parlament de Catalunya perquè, d’una banda, nega la sobirania del poble català sobre el seu futur, legitimant una constitució monàrquica que diposita en les Corts Espanyoles la veritable capacitat de decisió. D’altra banda, el projecte d’Estatut, coherent amb els interessos socials de la burgesia catalana, és clarament social-liberal pel que fa als drets socials i laborals de la classe treballadora. Per nosaltres ambdós aspectes, opressió nacional i explotació de classe, són indestriables: l’exercici de la sobirania nacional només té sentit si es vincula als interessos de la classe treballadora, de la mateixa manera que només la classe treballadora amb la seva acció pot acabar amb el problema de l’opressió nacional a l’Estat Espanyol. És sobre la base d’aquests dos punts centrals que hem pres la decisió d’adherir a la campanya i comprometre’ns activament en l’activitat pràctica. Ara bé i com que volem participar lleial i honestament en la campanya, creiem que és necessari que d’antuvi aclarim bé el grau del nostre acord amb l’orientació de la campanya expressada en el manifest. Com ja sabreu, des de Corrent Roja reivindiquem la III República entesa com l’alternativa necessària a l’actual règim social i polític definit en la constitució monàrquica i, pel que fa als drets nacionals, vinculem la reivindicació republicana a l’exercici del dret d’autodeterminació per parts dels pobles que conformen l’actual Estat Espanyol. Per nosaltres no hi ha cap possibilitat d’avançar en la superació del règim capitalista i de l’estat monàrquic i centralista si no és sobre la base d’una unió lliure de pobles i, per tant, respectuosa amb la lliure decisió de cada poble a constituir el seu propi estat si així ho estima convenient. En aquest sentit i des del respecte a les posicions i les aspiracions de cadascú, creiem que el manifest unitari hauria tingut un caràcter més obert i plural si no hagués inclós el paràgraf cinquè --i part del sisè-- pel que fa a una delimitació excessiva del model alternatiu d’Estat quan, amb una referència explícita als països catalans, s’al·ludeix al dret "de les autonomies a federar-se entre elles" o al model de relacions polítiques, socials, econòmiques i laborals d’aquest àmbit. Aclarit això des de la legítima llibertat de cadascú dels components de la campanya unitària a defensar els seus propis punts de vista pel que fa als aspectes que no són centrals, us reiterem la nostra adhesió a la campanya i la nostra disposició a participar activament en la lluita contra aquest Estatut, pel dret d’autodeterminació i els drets socials i laborals de la classe treballadora catalana. 15 de desembre de 2005 Coordinadora de Corrent Roja ---------------------------------------------------------------------------------- http://www.kaosenlared.net/noticia.php?id_noticia=14165 Encara hi ha altres col·lectius de l'esquerra "anticapitalista" catalana que s'hi adheriran. PD: Coneixent a alguns militants de Juventudes Castellanas Revolucionarias, et diré que no sé de que t'extranyes. Els (pocs) dies de convivència amb ells, van demostrar molta més "coherència" que molts que es fan passar per comunistes catalans, per exemple. Salut i endavant amb la campanya! SOM UNA NACIÓ: AUTODETERMINACIÓ! 
1. Amb tots els meus respectes, corrent roja, no te gaire incidència ni a catalunya ni a espanya. 2.Lo de les juventudes castellanas revolucionarias no m'extranya gens, si entens per coherència la vasquitis, la catalanitis, i el sectarisme... per mi són un grup de frikis, que ténen una taberna. Insisteixo què passa amb els vascs?? [i en menor mesura amb els gallecs] He de reconèixer que tinc major simpatia per l'independentisme vasc que no pas la resta, entre d'altres motius perque ténen més incidència social (i per alguna cosa serà, no?) [si bé no comparteixo bona part de les seves tèsis] 
Tu lo que nos igui el teu rollo noe t mola?? Si s'hadereixen uns perque firkis, s'adhereixen altres que si poca improtancia....menys criticar, més construir. p.d: que poc coneixer les JCR, sembles força incult
A mi el que m'interessa d'una organització política, no és tant el seu discurs, sinó la incidència de la seva militancia en la societat civil, ja sigui mitjançant associacions de veins, assemblees de barris, ateneus, sindicats, mediació política, corals, etc etc etc. Perque és aquesta activitat la que transforma la societat. I pel que conec, amb tots els meus respectes tant per la militancia de JCR com de "Corriente roja", no destaquen precisament per aquest tipus d'activitat, sinó per una interiorització [sectarisme]. I et recordo, unitat_catalana, que jo critico i construeixo [si bé el meu projecte no és el mateix que el teu]. apa salut 
perque no us adheriu? no crec que sigueu motl mes puristes que intersidical joce, algun grup social, corriente roja, etc...
Abans de res, la joventut comunista és una organització democràtica i per tant, per adherir-se a una campanya d'aquestes condicions (tot el que reivindica no està en documents congressuals), cal discutir-ho als col·lectius i posar-ho en comú. Per tant et diré pq no m'adheriria a aquesta campanya: 1. Planteja els PPCC com a nació. 2. Planteja els PPCC com a subjecte del dret a l'autodeterminació, enlloc de ser-ne les nacions i nacionalitats que el conformen. 3. Desaprova l'actual reforma de l'Estatut d'Autonomia, que per mi és un avanç en drets socials i nacionals. 4. Ja vam aprovar l'adhesió a la campanya "Som una nació i tenim el dret a decidir" i de fet, si no vaig errat, hi estem participant [l'adhesió encara no consta a la web]. El manifest de la qual subscrivim totalment. 5. No tenim el costum de signar manifestos de plataformes, si no hi treballem. Bé, diria que ja he donat prou arguments 
M'han convençut els teus arguments...per saver que la vena espanyolota us tira bastan, muy rojos, y muy espanyoles. Quina pena. El ppcc no son nacio, dins del ppcc deuen haver-hi unes 4751 naciosn per vosaltres, aquest estatut es veu que e sla gloria pels comunsites com tu , son campanyes diferents. la 5 es la unica minimament comprensible, y no al comaprteixo per res dle món. apa salud y alegria rojaespañola
descarrega't aquí el document de la conferència sobre qüestió nacional et recomano que argumentis les teves crítiques, i et recomano, aquest document sobre qüestió nacional, que és força complert. 4.3. Els continguts de l'autodeterminació Una de les conseqüències de la derrota de la transició política ha estat la pèrdua progressiva de protagonisme nacional de la classe obrera i la modificació de les actituds cap al fet nacional català per part dels treballadors. La burgesia nacional ha organitzat la seva hegemonia: capacitat per dirigir el moviment nacional; penetració interclassista al teixit social; construir el seu projecte de país, sense cristallitzar comunitats ètnicament diferenciades i mantenir la unitat política institucional. És a dir, la burgesia unificada entorn la figura carismàtica de Jordi Pujol té un projecte propi per a la Catalunya inscrita en el context de la UE. Per disputar l'hegemonia de la dreta cal disputar el poder a la societat civil i no tan sols en la lluita institucional. Un projecte propi de país, diferenciat, autònom de les classes dominants i proposable per a avui. Actualitzar el contingut de l'autodeterminació i rellançar la unitat i la iniciativa política de les esquerres. Els comunistes defensem el dret democràtic a l'autodeterminació per a les nacions. Aquesta defensa incondicional -suspesa per una política errònia a la transició- es basa en el convenciment democràtic de que tots els pobles tenen dret a exercir la seva sobirania i per tant a decidir lliurement el seu futur. Cal, aleshores, proposar les condicions concretes en què el poble de Catalunya ha d'exercir la seva autodeterminació i la necessària reforma de la Constitució.. Partint de la idea que una nació és un plebiscit permanent, els comunistes considerem que el dret d'autodeterminació a Catalunya s'exerceix no tan sols puntualment en un referèndum sobre les relacions amb l'Estat espanyol, sinó en la voluntat de ser país expressada a la societat civil. És a dir, sense contraposar-la a d'altres visions, considerem que l'autodeterminació és un procés no tan sols polític sinó societari. L'autodeterminació, com a construcció de l'alternativa i com a exercici democràtic de sobirania, no és una abstracció. Autodeterminació vista com a vertebració d'una majoria alternativa, desenvolupant mecanismes d'hegemonia, sobre les bases de la realitat nacional que impregni, front el projecte nacional de la burgesia, l'activitat social, política i els instruments d'acció. Per als comunistes, aquest dret democràtic és la unió dialèctica de l'articulació social i de la sobirania política i econòmica que, fent de la diversitat un valor, sintetitza la voluntat de ser d'un poble amb la solidaritat internacional, tenint present, en funció de la situació concreta, el grau d'hegemonia, la correlació de forces, una sortida o altra que, partint de la unió voluntària, defugeixi posicions finalistes. Les comunitats nacionals són un fet. I val a dir que dins dels condicionants que formen una comunitat nacional, n'hi ha un que sembla determinant incorporar a la definició clàssica: la identitat nacional. Un fet psicològic que, partint de la voluntat de ser, àmplies masses expressen una diferenciació i afirmen la seva identitat respecte d'altres. A l'hora es pot afirmar que la nació catalana no és homogènia: no ho ha estat mai, ni convé que ho sigui en el futur. La identitat nacional catalana ha avançat sempre que s'ha plantejat el tema de la immigració en termes positius, quan ha mostrat la capacitat de sumar i d'enriquir-se amb d'altres identitats. L'afirmació del dret de ciutadania com a forma d'identitat nacional «és català aquell que viu i treballa a Catalunya», sembla ser un patrimoni de quasi totes les forces polítiques i socials, i així hauria de continuar en el futur. Altra visió portaria a la cristal·lització d'identitats afirmades de forma excloent i trencaria qualsevol possibilitat de plantejar la lluita entre els diversos projectes nacionals com una lluita entre dretes i esquerres. El marc polític s'expressa en dues qüestions relativament diferenciades. Una és l'aspiració de determinats nuclis de l'independentisme de fomentar l'existència d'una nació única en l'àmbit dels Països Catalans (PPCC). Nosaltres fem les següents reflexions: - Si la construcció de la nació està relacionada estretament amb la qüestió de la identitat, les dades empíriques mostren un escàs grau d'identificació nacional catalana, tant al País Valencià com a les Illes Balears i a la Catalunya Nord. Els comunistes catalans defensem la unió voluntària de Catalunya en una estructuració federal sense posicions finalistes, i entenem que el desenvolupament democràtic exigeix institucions on el cap de l'Estat sigui elegit, és a dir, republicanes. Per tant, aquest àmbit territorial no sembla el millor per a exercir simultàniament el dret d'autodeterminació. És l'autodeterminació dels tres pobles esmentats la que ha de decidir els graus de relació i/o d'unitat política. - La realitat d'una comunitat cultural, i sobretot lingüística, en l'àmbit dels PPCC és una riquesa del conjunt dels pobles europeus. La lluita per la preservació i per l'existència d'aquests trets, la interrelació necessària dels mateixos en l'àmbit dels PPCC, és una cosa que l'esquerra hauria d'assumir de forma decidida. Caldria ampliar relacions estables entre les forces d'esquerres d'aquests àmbits i la coordinació entre els comunistes. L'altre aspecte dels marcs polítics de l'autodeterminació és la UE. Tant el nacionalisme burgès com l'independentisme pensen que l'àmbit de la UE serà el més propici per a l'expressió de la identitat i dels interessos nacionals. Nosaltres creiem que l'actual desmantellament de l'Estat espanyol es fa en dues direccions: cap a les comunitats autònomes i cap a la UE. Per tant, l'autodeterminació és un dret respecte a l'Estat espanyol, però també cap a la UE, que segresta després de Maastricht competències i limita la sobirania. Des de fa anys, la defensa o l'ús de la llengua ha estat un tret diferenciador i aglutinador de la identitat catalana. Després del restabliment de l'Estatut i de la Llei de Normalització Lingüística, la situació es va modificant de manera positiva. Augmenta el percentatge de persones que s'identifiquen com a ciutadans catalans, augmenta el coneixement del català, però la llengua deixa de ser paral.lelament l'únic element d'identificació nacional. Molts catalansi catalanes de les noves generacions, nascuts a Catalunya i de famílies procedents d'altres indrets, es consideren com a ciutadans catalans de ple dret, coneixent per l'escola el català, però sense adoptar-lo com a primera llengua. Els comunistes considerem l'avenç produït en el procés de normalització lingüística i l'apropament progressiu de les classes populars a la llengua del país. L'objectiu de normalització, respectant els ritmes de la diversitat, i sense imposicions, seria que el conjunt de la població assolís la plena competència lingüística en ambdues llengües, i l'objectiu democràtic que ningú hagi de canviar de llengua per a ser entès i atès en el propi país i en qualsevol àmbit social i institucional. Aquests objectius requereixen la dedicació dels recursos necessaris. El PCC, per tal que els seus militants i la classe obrera lluitin conseqüentment per l'autodeterminació de Catalunya, realitzarà totes les aliances possibles per defensar les aspiracions nacionals del poble català, com a una expressió més de la unitat de les esquerres catalanes. La classe obrera no pot emancipar-se plenament si no hi posa a l'hora l'abolició de qualsevol forma d'explotació i opressió. Els comunistes hem de ser els primers en desenvolupar una intensa tasca d'explicació per tal de desarrelar els prejudicis profunds que subsisteixen sobre el dret de Catalunya a decidir lliurement el seu destí i fer front a les campanyes d'intoxicació contra Catalunya. --------------------------------------------------------------------------------- En qualsevol cas, et proposo una sèrie de preguntes: 1. tot territori pertany a una nació? 2. tota persona pertany a una nació? 3. tota llengua pertany a una nació? En cas de resposta afirmativa a les 3 preguntes potser estàs confonent nació i estat. 
Company  Nieves , en aquest text (força complet, malgrat discrepar-hi completament en algun punt) no s'hi reflexa res més que un cert "complexe" pel que fa a la qüestió nacional, acceptant les tesis de la burgesia respecte a que la nació catalana acaba en el marc estricte del Principat. Potser caldria buscar quins són els origens del moviment """catalanista""", quin és el paper que hi juga la burgesia principatina i quines són les causes de perquè la burgesia valenciana no juga aquest paper en processo com ara la Renaixença. És evident que la realitat nacional dels Països Catalans no és homogènia, com no ho és la de cap nació, però negar l'existència d'aquest àmbit amb tots els factors que el defineixen és deixar-se vèncer pel discurs de les classes dominants. En qualsevol cas, em continuu reafirmant que el PCC mostra un cert "complexe" (i ja t'ho vaig dir en un altre fòrum) respecte a l´alliberament nacional. Fer una conferència està molt bé, però el que realment cal és un treball constant i actiu per l'exercici de l'AUTODETERMINACIÓ, i un bon exemple seria treballar en la campanya unitària per l'Autodeterminació. Apa salut! PD: Per cert, tenint en compte com "arribarà" l'Estatut de Madrid, no et replantejaràs el teu vot? 
El text complert al que feia referència, no és el citat, sinó l'enllaçat [es massa llarg com per posar-lo aqui]. Fer conferencies sobre la questio nacional significa tenir una visio dialectica de la nacio, front les visions immobilistes d'alguns i algunes. Segueixo despres que he de marxar salut! PD: òbviament, cal esperar a que torni l'estatut de Madrid per decidir un vot.