He arribat fins esta web http://www.oc-valencia.org/ Sabeu esta gent de què va? Semblen occitanistes que diuen que parlem occità . Me sonava haver sentit que existia alguna gent que ho defensava però que ja havien desaparegut... 
El Regne de València, el Principat de Catalunya, juntament amb la resta d' Occitània  (nom inventat molt posteriorment a la denominació per Dante Alghieri de Lingua d' OC als diferents romanços cathalaunics) formen la Cathalaunia Històrica.Cathalans ho som tots: valencians, principatins, provençaus, gascons, narbonesos, bearnesos,llemosins, tolosans.....I els cathalans som els habitants de Cathalaunia o Terra Gothorum o Gëthaland, tots els habitants independentment del seu origen ètnic, no només els gots.Algun dia , quan la ruqueria provinciana barcino-cèntrica vagi minvant, tot això s' acceptarà de manera natural
Fernando escrigué: Cathalans ho som tots: valencians, principatins, provençaus, gascons, narbonesos, bearnesos,llemosins, tolosans.....Observem que tots els gentilicis que esmentes provenen dels noms propis corresponents a cada territori, valencians de València (regne), provençaus de Provença, narbonesos de Narbona, tolosans de Tolosa, etc. mentre que als naturals del principat de Catalunya els anomenes "principatins" una aberració, un invent sense precedent històric ni ús social actual. Perqué? Com es que no tenen gentilici derivat del nom del seu territori (Catalunya) sinó del seu estatus jurídic (principat), tal i com si hom diguera que els valencians són "regnícoles"?No fa això reflexionar sobre la inviabilitat de certes propostes onomàstiques modernes?
Em sembla que l'argument no s'aguanta. Aquest problema de noms també el tenen els valencians mateixos.Com ho faries per dir que tan habitant del País Valencià és un habitant de la província de Castelló, de la de València o de la d'Alacant? Hi ha un problema perque valencià pot fer referència a un habitant del país sencer, de la província o de la ciutat.I per cert, els bearnesos són gascons!
Els de la província de València ja es dien valencians abans de que existira la província, que només pren el nom de la seua capital.
És clar. El que volia dir que si dius "tan valencià és un castellonenc  com un valencià" tens un problema. I que és el mateix problema que si dius que "tan català és un valencià com un català".Però mes enllà de del problema amb la reiteració d'un gentilici per anomenar a dues realitats diferents, ningú té un problema real de comprensió del que passa.Qui vulgui criticar el concpte d PPCC que ho faci amb argument polítics o històrics, però si ho fa amb el fet de dir català o principatí, l'argument fa figa.
No dic que el nom siga un argument molt sòlid, no almenys la naturalesa del seu nom, sino entendre els noms com a conseqüència. Més que argument precisament que uns siguen catalans i altres valencians, els altres no es diguen a sí mateixos catalans, sino que gasten eixe nom per a uns veïns concrets (els catalans) i no cap altre (ningú diu "principatins") i que ells mateixos també utilitzen (els catalans es diuen a sí mateixos catalans) és la prova de que els Països Catalans entesos com "tots som catalans" no és una cosa que estiga a l'imaginari de la gent, i recordem que la identitat és sobre tot imaginari. Si se posara molt de moda utilitzar el gentilici "principatí" també seria un efecte d'un canvi, per descomptat. Pero no necessariament ha de ser recíproc, que els catalans pasen a dir-se a sí mateixos principatins per a incloure als altres com a catalans no té per què fer que mallorquins o valencians pasen a dir-se a si mateixos catalans ni a dir als catalans principatins.Quin embolic... però bé, saps el que vull dir?  Que no és tant un argument sino més aviat la prova o resultat de tot lo que hi ha raere.
Jo em referia a que acusar de ser un "invent" el terme principatí, en cas de ser veritat, només vol dir que hi ha voluntat de resoldre un problema lèxic que els valencias no han resolt amb la seva triple acepció de "valencià".Com a curiositat, que em va fer molta gràcia, el fet de com els mexicans ho han resolt, ja que també els hi passa amb la República mexicana, l'estat federat de Mèxic i el DF. Allà diuen mexicanos, mexiquenses i chilango.Apart d'això no es pot contrapor català a valencià perquè no són ben bé equivalents semàntics. Català és un etnónim per referir-se a un poble i mai ha fet referència a una realitat política concreta. Els catalans ja eram catalans quan viviem en un munt de comptats independent. Valencià és en realitat el gentilici de la ciutat escampat a tot el regne per allò de prendre la part pel tot.Això també passa amb moltes llengües que quan no se sap el nom de la llengua se l'anomena amb el gentilici d'un poble importnant. Com quan diuen fragatí, benasquès, alguerès...I jo també estic d'acord en que els PPCC no estan a l'imaginaari dels valencians que avui se senten espanyols al 95%, però penso que aquest imaginari no és avui el mateix que havia al segle XVIII ni aquest el que havia al segle XV i per això el que s'ha desplaçat d'A a B, ben bé podria tornar al punt A en unfutur.
Andrea escrigué: Català és un etnónim per referir-se a un poble i mai ha fet referència a una realitat política concreta. Els catalans ja eram catalans quan viviem en un munt de comptats independent. Valencià és en realitat el gentilici de la ciutat escampat a tot el regne per allò de prendre la part pel tot.I després de segles, i ja des de fa segles, valencià és l'etnònim del poble que vivien i vivim al territori de València, l'orige del nom és irrelevant. Jo sóc asturià, me dic com un riu i a més de Lleó, i també és un etnònim. 
Corregeix-me si m'equivoco però asturià si que és un etnónim perquè el nom d'asturs ja s'anomenava la tribu que hi vivia en temps dels romans. En el tema català, jo soc dels que pensa que els valencians s'anomenaven a si mateixos com a catalans fins el segle XV de forma compatible amb valencià. Distingint la nació catalans del fet polític de ser d'un regne o un altre.Suposo que coneixes la frase atribuida al papa Calixt que diu "“la glòria dels catalans és molt gran en els nostres temps: són catalans el papa, el rei d’Aragó i Sicília, el vicecanceller, el capità general de l’Església” "O que  Calixt, per l’historiador cinccentista Francesc Tarafa, era “de nació catalana i de pàtria valenciana”. O la frase aquella que diu que Joanot Martorell era un cavaller valencià de nació catalana.En algun moment a partir del segle XVI es va imposar la restricció de la paraula català al Principat, i segurament de forma paral.lela a la castellanització.
Alejandra escrigué: O la frase aquella que diu que Joanot Martorell era un cavaller valencià de nació catalana.Et referixes a Ausiàs March, hem d'anar en compte amb estos térmens, potser "nació" no significa ací lo que mosatros entenem per nació (al cap i a la fi a dia de hui també hi ha diferents conceptes de nació), no descarte que estiga relacionat amb el fet de que Ausiàs March era valencià de primera o segona generació d'una família de la noblesa catalana.Insistisc en que no puc aprofundir ni donar res per sentat perquè són coses que he llegit quasi al·leatòriament en alguna ocasió i amb el total desconeixement dels térmens que utilitzaven d'aquella i, bé, sempre ens falta el context. Un exemple de context és que fa poc vaig llegir un treball sobre l'ús de l'aragonés i el català a les cortes del rei d'Aragó i es comentava que segons l'època els illencs estaven representats o bé amb grup propi (junt a catalans, valencians, aragonesos) o bé s'integraven entre els catalans. Jo podria traure una cita sobre açò de context i dir que dien "catalans" als illencs, quan tot açò ve a cuento de que els seus representats s'assentaven entre els catalans (per les raons que siguen).
Segur que tens raó amb això d'Asturies, però suposo que és difícil a 2000 anys vista saber si van anomenar al riu pels pobles de la riba o als pobles pel riu. També és diu una cosa similar amb l'Ebre i els ibers, però les cites romanes són molt limitades i a cops contradictòries.Tens raó amb això d'en Joanot Martorell, he fotut els peus a la galleda del tot.Jo diria justament que antigament si que es tenir un concepte clar de nació i molt separat del polític. La confusió es dona amb el neixement de l'estat nació.Però a l'antiguitat tothom tenir clar que un grec era un grec o un egipci era un egipci o un hebreu un hebreu. I això malgrat que Grècia, Egipte o els jueus estaven dividits en varis regnes diferetns. El que em fa pensar que tinc raó en el tema valencia és que vaig llegir que aquest fet d'anomenar catalans als valencians va desapareixer totalment als segles posteriors. Si fós una questió de confusions per gent de fora o orígens familiars, seria normal trobar una situació similar al segle XV i al XVII, però no és així. La idea que la denomínació de catalans fós total dia de la conquesta i s'anés perdent amb el pas del temps sembla el més normal i és el que ha passat arreu. Suposo que els primers colons britànics a Austràlia o al Canada és s'autoanomenaven britànics o anglesos i amb el pas del temps ho van deixar estar.
Daniel escrigué: El que em fa pensar que tinc raó en el tema valencia és que vaig llegir que aquest fet d'anomenar catalans als valencians va desapareixer totalment als segles posteriors. Si fós una questió de confusions per gent de fora o orígens familiars, seria normal trobar una situació similar al segle XV i al XVII, però no és així. La idea que la denomínació de catalans fós total dia de la conquesta i s'anés perdent amb el pas del temps sembla el més normal i és el que ha passat arreu. Suposo que els primers colons britànics a Austràlia o al Canada és s'autoanomenaven britànics o anglesos i amb el pas del temps ho van deixar estar. És molt posible, però aleshores ja no tots els valencians eren catalans, sino aquells que tenien orige català. Ser valencià no implicaria ser català si no que hi ha molts valencians i uns tenen un orige i d'altres tenen un altre. Personalment no estic a favor de pensar tan ràpidament que el 95% dels valencians tenen origens catalans, el repartiment inclou també aragonesos (a totes bandes), castellans u occitans, sumat als mossàrabs que ja hi havia i que després de l'expulsió dels moriscos hi hagué una nova repoblació. Sense anar més lluny dels meus primers quatre cognoms valencians cap d'ells és d'orige català, ne tinc dos d'aragonesos, un valencià (originari de València) i un italià.
Domcs sembla clar que en el tema dels asturs tens raó. També penso que el que dius dels romans és cert, però que els romans van ser una excepció i a nivell "ètnic" ells sempre van tenir clar que eren un poble d'origen llatí.El que volia dir és que a l'antiguitat  tot el món hi havia la mateixa dualitat que existeix avui a l'Àfrica. Una cosa és ser wolof o berber i una molt diferent ser algerià o senegalès. I aquesta diferència és percebuda com de nivells diferents. I no són contradictoris. A l'Àfrica i a Roma una cosa era la l'ètnia,tribu, grup lingüístic i un altre el regne, estat, unitat política.Justament jo nego la confusió abans de l'aparició de nacionalisme. A cap romà se li passaria pel cap preguntar-se si ser laietà era incompatible amb ser iber. Com he dit abans eren nivell diferents.I també passa a les poblacions americanes. Ser aimarà o ser guaraní no és incompatible amb ser bolivià o argentí. A ningú se li passa pel cap que els aimares de Bolivia són una nació diferent dels aimares del Perú.I un cop separat aquests dos nivell, jo n'afegiria un tercer que és el de l'origen familiar.Jo no dic que el 95% dels valencians tinguin avantpassats catalans, encara que seria curiós veure el % de cognoms catalans entre el valencians del segle XIX. Com tampoc dic qu el 95% dels americans siguin d'origen anglès. El que jo defenso és que de la mateixa manera que els EEUU són un país anglosaxó, la societat valenciana inicial va ser una societat catalana de la mateixa manera que ho va ser la de Lleida o Tortosa un cop reconquerides als musulmans.A Tortosa i Lleida hi havia un 95% de families d'origen català? Ni idea, però, encara que un 80% dels repobladors de Tortosa haguessin estat aragonesos, això no resta catalanitat a Lleida.Jo no barrejaria l'origen ètnics individuas dels repobladors d'un territori amb la identitat nacional de la societat d'aquest territori.