Últimament llegeixo per aquí gent que, amb gran preocupació, critica que l'independentisme no es presenti unit a les urnes. Crec que, d'entrada, això no és dolent: la independència és una opció damunt la taula per partida doble, se'n parla contínuament i no és quelcom de marginal, com ara fa uns anys. Una sola candidatura independentista podria donar una imatge marginal de l'aposta per la independència. El fet que n'hi hagi dues crea rivalitat i reflexió entre molta gent que, com jo, està farta de ser el pati del darrere d'Espanya. Jo votaré SI, i sí, ho faré pel seu líder, no pas pel seu programa gairebé inexistent. M'explico. Quan va sorgir RCat, va ser molt nou: tenir un partit independentista seriós, per fi!; on s'és vist! En Laporta, vinculat en els seus inicis a RCat, va tenir el gran encert d'endarrerir la presentació del seu partit per tal que a les eleccions resultés molt més nou i atractiu. És cert que en Carretero ha esmerçat molts més esforços en la causa independentista, és cert que el seu coneixement de la llengua i la història de Catalunya supera amb escreix el de l'expresident del Barça. Però sembla que s'ha deixat una cosa molt important al tinter: tot i que vulguem ser independents, hem de tocar de peus a terra i pensar que encara som a Espanya, i aquest país no es caracteritza precisament per la seva transparència política, sinó per un esperit individualista, competitiu i afanys recaptadors. En Carretero seria un dels millors presidents que podria tenir una Catalunya independent, sí, però no té prou coratge, prou "esperit de superació personal" per fer-ho. En canvi, en Laporta ha demostrat una gran intel·ligència en totes les seves decisions. Crec que en el seu partit res no és gratuït, res no es deixa relegat al destí. De ben segur que feia anys que tenia decidit el dia i l'hora de presentació del seu partit, sent conscient que la seva estada al Barça ha contribuït a enlairar encara més la seva capacitat de lideratge nata. A mi no em cau bé el Laporta, i ho haig de confessar. Em sembla una persona amb massa egolatria, massa fums, massa afany de superioritat. Però jo no penso pas en ell, sinó en Catalunya, i estic convençut que, atesa la situació actual, és precisament una personalitat com la seva la que ens durà la independència. Amb espanyols, no s'hi valen discursos raonats i científics sobre la realitat catalana (per això encara em sorprenc quan veig algun fil on es pregunta 'Com convèncer els espanyols?'). El nacionalisme espanyol és un acte de fe, una manera d'entendre el món comparable al radicalisme islàmic, on hi ha una base de preceptes que ningú no pot gosar contradir. En Laporta, amb tots els defectes que hom li pugui atribuir, s'estima molt la seva terra i la seva llengua; només cal pensar en el munt de racons del món on saben que Catalunya és una realitat diferent d'Espanya gràcies a ell. En canvi, malgrat tot, ell ha preferit centrar el seu discurs en el tema econòmic, perquè és un gran observador i sap que a la majoria de catalans (o residents a Catalunya, per englobar-los tots) els importa ben poc la qüestió nacional i lingüística (ja tenen totalment integrat el precepte espanyol sagrat i inqüestionable del bilingüisme). Com he dit en un altre lloc, en la seva visita al barri de la Mina va triomfar enmig de gent que a penes sap que existeix el català. Per què? Perquè saben que en Laporta té una personalitat de ferro i que renunciar als seus ideals suposaria per a ell una humiliació a títol personal. Precisament per això el votaré, per la seva personalitat fèrria. El seu tarannà egòlatra difícilment li permetrà abaixar les orelles, com ja fa molts anys que va fer ERC. A SI, ell no és un polític més: és una persona que busca afanys de glòria i no pararà fins a aconseguir el que s'ha proposat. D'altra banda, crec que els catalans no estem ara en situació de posar-nos a filar prim. Per tant, no només hauríem de considerar què ens agrada a nosaltres, sinó també què té més possibilitats de triomfar, què agrada més als altres. En qüestió d'independència, en Laporta desperta moltes més simpaties que en Carretero, potser precisament perquè aquest darrer, en ser tan seriós, tan poc afecte al "teatre polític", passa desapercebut per a la majoria de la gent, fora del cercle restringit d'independentistes convençuts. He fet la prova de preguntar a gent despolititzada (o polititzada a l'espanyola, més ben dit) i tots coneixien SI; en canvi, són ben pocs els qui coneixen l'existència de RCat. Finalment, m'agradaria afegir que, tot i trobar totalment forassenyat votar ERC en aquestes eleccions, no crec que hàgim de criticar tant la tasca d'ERC al llarg de la darrera legislatura. Que no ens conduiran a la independència, ja ens ho han demostrat; ara bé, si no fos per ells, potser avui dia no podríem votar cap partit independentista de la volada de SI o RCat. Gràcies a ells és possible que tothom (no quatre gats), fins i tot els espanyols, vegi la independència com un esdeveniment més que factible i seriós. I penseu que, mentre que per a nosaltres ERC és un partit de fireta i independentista de boca, per als espanyols és realment "indignant" i "preocupant" que hagin format part del Govern català tots aquests anys. Per a ells, en la seva ignorància, ERC són els independentistes més radicals que ens puguem imaginar. CiU, en la mateixa línia, tampoc no em sembla tan criticable. És un partit que a mi mai no m'ha agradat gens, ja que el veig en moltes coses com una traducció al català del PP, però amb el mateix marc nacional: Espanya. Ara bé, si SI entra al Parlament i CiU guanya les eleccions (que crec que és el que succeirà), almenys SI podrà treballar en llibertat, sense que li posin pals a les rodes. Almenys podré sentir el president del meu país parlant un català correcte, i no hauré d'acotar el cap cada cop que un espanyol es foti de mi perquè a Catalunya tenim "un president cañí" com el Montilla. 
 Laporta és actualment el català més odiat pels espanyols. Per a mi això ja és motiu suficient per votar-lo.
No: això és suficient per fer un vot d'acord al teu sobiranisme que, pel que es després del teu comentari, més que positiu i constructor, és negatiu en la mesura que es defineix a partir de l'odi d'allò espanyol. O en poques paraules: no ets més que un accident d'Espanya.El sobiranisme que no necessita odi, que no necessita fer del "contra" la seva raó d'ésser, és l'únic que té futur.
Tot i que no sigui el correcte, la majoria de la gent acudeix a votar impulsada per un sentiment, ja sigui d'odi, simpatia, etc. Almenys la gent que té sang a les venes... El que no és normal és que Espanya ens estigui esquarterant i humiliant com a nació i hi hagi un il·luminat que tingui els sants collons d'alliçonar-nos dient-nos que "ara no toca". 
El sentiment pot ésser positiu o negatiu. No té res a veure, això.Jo sóc català, no anti-espanyol.
Doncs que sàpigues que, si no és per l'antiespanyolisme, no ens independitzarem mai. Si Espanya ens tractés a cor què vols cor què desitges, ni Déu voldria independitzar-se'n; així que ja ens va bé que ens tracti a garrotada seca. D'altra banda, què té de dolent odiar Espanya? Encara ens calen més motius? És com si dius: "Jo sóc pacifista, no anti-ETA".
Que sàpigues tu que cada cop que et defineixes com anti-espanyol no ets més que un subapartat d'allò que tant odies: Espanya.Evidentment, mai t'independitzaràs essent un accident d'allò que no vols ésser.Ets espanyol. I en conec uns quants, que en són, i que amb molt trellat votaran SC.
Quantes giragonses calen per camuflar el regionalisme! 
Ui sí, no vegis tu com estic defensant el "regionalisme", ara.Esteu abduïts per les baixes passions. Ja caureu, ja, no pateixis.
amb aquest avatar digne d'egiptolegs es del tot normal que et titllin de regionalista