He llegit les teories de Joan Fuster, però estic confòs i tinc dubtes, i dubtes... Fins i tot, no sé per on començar. L'altre dia tinguí una conversa amb mon pare (IU): - Però papà, nosaltres els catalans... - ¿Como que catalanes, si administrativamente ni lo somos ni lo hemos sido? - Sí, bé, em referisc a la gent dels Paisos Catalans... - Paisos Catalans? En todo caso la Corona de Aragón, que nunca hemos estado bajo el dominio de Cataluña. Val, en aquest punt li done la rao a mon pare: no estem reconeguts com a catalans. Potser siguem un mateix poble... però perque hauriem de dir-nos "catalans". - Però papà, principatins, valencians i illencs som una nació... un mateix poble... - ¿Un mismo pueblo? Si no tiene que ver uno de Barcelona con uno de Alicante. - Ja, tens rao; però fixa't que del Nord de Castelló al Sud de Tarragona la gent no canvia radicalment. Ni de Girona al Roselló. - Jajajajajaja... ¿Y qué? Tampoco la gente cambia radicalmente del Sur de Alicante a Múrcia. ¿Es entonces Murcia una zona de los Paisos Catalans esos que dices? Ahí em va fer pensar el meu pare... On estan els límits dels Paisos Catalans?? Per altra banda, som tots catalans?? La meua llengua materna (i la de molts catalans) és el castellà. Ja parle perfectament el català (al igual que haguera parlat be el italià si ho haguera aprés), però vulga o no la llengua "natural" meua és la de Cervantes. Llavors que soc més: català o castellà?? --------- BURLES DE LA GENT L'altre dia al gimnàs, un conegut meu que diu ser del PSOE: - Jajajajajaja... ¿Cómo te puedes sentir catalán y no sentirte valenciano? Es respetable que uno tenga simpatía por una cultura ajena, pero otra cosa es querer integrarse en ella. Por eso que veo raro eso de querer ser catalán... Jajajaja... - Sí que em sent valencià... - No, no, no... O te sientes valenciano, o catalán. Em costa fer entendre a la gent que no ha llegit a Fuster que els catalans som la gent de Salses a Guardamar, i de Fraga a Mao. Sempre et diuen el típic comentari "¿estás con los catalanes o con los valencianos?". O quan la gent és realment cabrona: "vete a Cataluña". I quan dic que soc, a més de valencià, català.... doncs em prenen per un pirat o algo així. Bé, comentaris i tal....
"Les teories de Fuster" són això, teories... Sentir-se d'ací o d'allà o d'enlloc, trobe que no té res a veure amb les teories de ningú, sinó amb els SENTIMENTS. Tu et sents català tot i ser valencià de naixement? Si la resposta és sí, cap argument en contra te'n pot fer dubtar (com es pot "argumentar" en contra d'un sentiment"? Com es pot explicar un sentiment?)... Ara, si uns arguments tant lògics i primaris, com per exemple els de ton pare, et deixa confós... Jo de tu m'ho faria mirar, preguntaria al meu cor sense prejudicis i deixaria "les teories de Fuster" per a coses més serioses.
Més que teories són simplements formes de veure les coses. Unes formes un poc més acurades i unes altres per imposició. 
Sí, clar, són formes de veure les coses, i amb aquestes formes de veure les coses podem esta d'acord o no (o a mitges que deuria ser el més habitual), però, en última instància, si parlem de sentiments nacionals, l'important són els SENTIMENTS, i una altra volta ho pose en majúscules per què trobe que ací molts se n'obliden massa sovint.
Pregunta-li a un llaurador de l'Horta de València, tu que et sents? Pregunta-li a un pagès de la Cerdanya, quin és el teu sentiment nacional? Probablement et diran espanyol i francés respectivament, però per què? Sabran explicar-te perquè són el que són? Sabran alguna cosa de la seua història? Si quan jo vaig nàixer m'hagueren dit que era català i no espanyol jo hui no estaria diguent açò, no hi hauria dubte, però no, em van dir que jo era espanyol i per mi mateixa llegint he descobert "altres coses". Llavors el sentiment en que es basa? 
Un llaurador de l'Horta et dirà que és espanyol... i valencià. Tu dóna-li tots els arguments històrics que vulgues per tal de reafermar la seua valencianitat i, en acabant, et tornarà a dir que ell se sent espanyol i valencià, si has sigut prou convincent potser un poquet més valencià i un poquet menys espanyol. I possiblement no t'ho sàpia tampoc explicar per què, com ja he dit, els sentiments no es poden argumentar. Però el que tinc clar és que no el faràs català, ni una micotiua, per què eixe sentiment és innexistent al nostre País, fóra de teories i de dogmes de fe (aquest fil és una bona mostra del que dic). També és molt possible que aquest llauro mai deixe de sentir-se espanyol del tot, sempre ho seguirà sent una miqueta. Només llegint, és impossible canviar les coses, s'hi ha d'estar predisposat. I si volem canviar quelcom en la nostra terra, hem de jugar amb eixos sentiments que SÍ existeixen ací des de fa segles: valencià i espanyol. La resta, teories... Ara, si "el llop" se sent català sense cap mena de dubte, que ho diga amb el cap ben alt, faltaria més... Però ho té clar? 
No, no ho tinc clar. Com he dit, la meua llengua materna és la castellana; i tot al voltant meu ha sigut en castellà. Per tant, soc català-valencià o castellà?? Eixa és una pregunta que la gent castellanoparlant dels PPCC deuria plantejar-se. L'única cosa que tinc clar és que no em sent espanyol.
Eres el que tries. Si has triat ser valencià, ets valencià. Tot és qüestió de què és la teua vida i com voldries que fora el teu país, o per exemple, què seran els teus fills? has pensat què vols que siguen? 
Doncs mira.... Als meus fills els educaré en català. És una llengua que ha patit (i està patint) un extermini per culpa de moltes coses; d'això hi soc conscient tot i ser castellanoparlant desde sempre. Per això (i no sé perque) no vull que el català ací acabe mort; no vull que la llengua dels valencians i la cultura dels valencians quede soterrada. Així doncs, ensenyaré als meus fills una llengua distinta a la que a mi m'ensenyaren.
 visca el llop i visca el marítim