Iep! Molt bones xiquets i xiquetes!!! Sempre he tingut un dubte i aprofito per compartir-lo amb valtros i si hi ha algú que sàpiga més d'aquest tema si us plau que em respongui. Sempre he tingut el dubte de saber què és correcte: dir "parlar castellà" o "parlar espanyol". Perquè l'idioma és l'espanyol i el castellà és el dialecte de Castella??? o l'idioma espanyol com a tal no ha existit mai???? Perquè jo, per exemple, no dic: "parlo tarragoní", sinó que "parlo català". No sé si és correcte la comparativa, perdoneu. Però sempre he intentat resoldre el dubte amb gent del voltant, i no hem aclarit res. Què és el correcte? Gràcies companys i companyes!! 
Tothom parla un dialecte. No parlem llengües, sinó dialectes (dialectes d'una llengua, és clar). "Castellà" i "espanyol" són correctes. Filològicament, es prefereix "espanyol" per a la llengua i "castellà" per a l'espanyol castellà, és a dir, per a l'espanyol de Castella. L'espanyol bàsicament prové del castellà antic. Però no solament del castellà; també del lleonès (o asturolleonès), de l'aragonès i d'altres (riojà -el de Gonzalo de Berceo- i navarrès; aquests riojà i navarrès es poden considerar part del castellà i de l'aragonès, respectivament; podem dir navarroaragonès, també). Aquests dialectes (que provenien del llatí) s'anomenen dialectes constitutius de l'espanyol. Marginalment, van subsistir, però, el lleonès (o asturolleonès) i l'aragonès, que ara, abans que desapareguin, es volen revitalitzar. Després de l'extensió del castellà al Sud, es van formar més dialectes. Aquest dialectes ja no són constitutius de l'espanyol, sinó consecutius. Són l'extremeny, l'andalús, el murcià, i després el canari, l'espanyol americà, etc. Per això és més clar dir "espanyol" i que dir "castellà". Perquè castellà es pot referir a l'espanyol, al castellà antic (dialecte constitutiu de l'espanyol) i a l'espanyol de Castella o espanyol castellà, als tres. I és més confús. A la Constitució espanyola hi ha una errada filològica o lingüística: diu "les llengües espanyoles" en lloc de dir "les llengües d'Espanya" o "les llengües dels espanyols". Bé, més que una errada, és una intenció política. Però no és correcte: no diem "les llengües franceses" ni "les llengües suïsses", sinó "les llengües de França, de Suïssa, etc." Personalment, jo no parlo castellà. Conec castellans, i parlem diferent. Jo parlo espanyol amb accent catalanoextremeny, o catalanoalentejano (millor dir, amb accent catalanooliventí).
Personalment, jo no parlo castellà. Segons la RAE, sí que ho fas. I em temo que en això són ells els que manen. Bé, estic assumint que els significats en català són els mateixos que en espanyol. Es defineix en català el terme "espanyol" de manera diferent a com diu l'Acadèmia espanyola? Seria una cosa curiosa. 
La RAE no és paraula de Déu. La RAE és bastant incoherent. Ells "manen", però només manen fins que el poble els fa rectificar. Per exemple, tan puristes que són i no respecten l'accentuació llatina dels noms propis llatins i grecs, ni dels cultismes. Tampoc no respecten l'accentuació de molts mots estrangers. Per exemple, en espanyol s'ha de dir "poligloto", i no "políglota" ni "polígloto"; això, segons la transcripció del grec que fem passant pel llatí. Més errades: "Tesalónica" i "Salónica" en lloc de "Tesalonica" i "Salonica", "Barcino" per "Bárcino", "Cleopatra" per "Cleópatra", etc. Ara donaré més formes correctes, segons el llatí i les llengües romàniques (tret del francès, que té accentuació pròpia), per a l'espanyol (vàlides també per al català): amázona, duúnviro, triúnviro, Ándrocles, Cérbero, Cíbele (és aberrant lingüísticament la forma "Cibeles"), Dámocles, Édipo, Espártaco, Ésquilo, Etéocles, Hélena, Héracles (igual que Hércules), Heródoto, Mégara, Némea, Pánteon, Pégaso, Péricles, Prosérpina (igual que Perséfone), Tárraco, Úrano, ástur, áugur, auriga, celtibero, ciclope, exegesis, exegeta, ibero, medula, mirmidon, paflagon, vascon, Agamemnon (i no "Agamenón"), Andronico, Aristides (no "Arístides"), Nicánor, Odeon, ómega (i no "omega"), etc. Però els de la RAE no saben ni grec ni llatí o, pitjor encara, en saben i no els serveix per res, perquè no l'apliquen. Un desastre, amics. Els diccionaris de la RAE no es poden comparar amb diccionaris de l'espanyol com ara el de María Moliner (l'antic, l'autèntic), el de Julio Casares o el de Manuel Seco. La gramàtica de la RAE (l'Esbozo), també ho és, d'incoherent. Perquè la redacten persones amb criteris diferents. Però ara parlem de lèxic, no de gramàtica. Normalment, l'IEC està d'acord amb la RAE en la definició de "castellà" i "espanyol". Tornant als diccionaris, és molt millor, per exemple, el de la GEC que el de l'IEC (per la mateixa raó he dit: per la incoherència). Serà millor d'obra d'un bon lexicògraf (amb les seves coherències i incoherències internes) que la d'una acadèmia, on cada mà té el seu propi criteri. Personalment, torno a dir que jo no parlo castellà. És com si a un lleidatà li dieu que parla català central o català barceloní, o català gironí. Si diem, però, que "castellà" vol dir "espanyol", aleshores sí. Aleshores dic que parlo "castellà" o "espanyol". Però és molt més clar que aquestes dues paraules, que són dues paraules, s'utilitzin amb significats diferents.
La RAE no és paraula de Déu. La RAE és bastant incoherent. Ells "manen", però només manen fins que el poble els fa rectificar. En la normativa de la llengua espanyola, sí. L'ús popular pot fer que canvii la normativa, però fins que no canvia, aquest ús popular és incorrecte. Però a més, l'ús popular coincideix molt sovint amb la definció de la RAE, com és prou fàcil de comprovar. Per exemple [...] Això és irrellevant. Les normes poden estar mal fetes o no, però són les normes. Personalment, torno a dir que jo no parlo castellà. I tornes a dir una cosa incorrecta. Tu pots preferir aquest ús, però no és el normatiu, i per tant és incorrecte. Jo també puc preferir dir que a Espanya es parla tanterità (paraula que m'acabo d'inventar); hi tinc tan dret com tu dir que no parles castellà. En ambdós casos estarem fent un ús incorrecte de l'idioma. És com si a un lleidatà li dieu que parla català central o català barceloní, o català gironí Aquesta analogia nomès seria adient si a la definció de "gironí" hi hagués una acepció que fora "sinònim de català". No és el cas. Tu insisteixes a rebutjar l'acepció 4 de la RAE, però el cas és que existeix, i per tant és correcte usar-la. Si diem, però, que "castellà" vol dir "espanyol", aleshores sí. Doncs això precissament és el que diu el diccionari de la RAE, que és el que mana. Però és molt més clar que aquestes dues paraules, que són dues paraules, s'utilitzin amb significats diferents. Certament, seria més clar. La polisèmia sovint provoca confusions. Però el cas és que existeix, encara que sigui menys clar, i per tant tu no pots dir que no parles castellà. 
Mira, si vols consultar un diccionari bo d'espanyol, pots agafar l'últim de la RAE (però perquè està fet amb les acadèmies de l'espanyol, perquè els anteriors eren una aberració); si un diccionari està fet per algú que sàpiga bé l'espanyol, millor que el fet per iaios que no saben ni llatí. Jo no parlo castellà. Jo sé el que parlo, i no és castellà. Els hispanoparlants catalans no parlem castellà. Els hispanoparlants d'origen extremeny no parlem castellà. Els castellans parlen castellà. Els catalans parlem espanyol amb accent català i l'accent del nostre origen. I no solament l'accent, sinó que tota la gramàtica (lèxic, construccions morfosintàctiques, etc.) que fem servir no és la mateixa que la de Castella. A la RAE l'hem de jubilar. No fem cas del que diu la RAE. Escoltem l'espanyol del poble i llegim l'espanyol dels bons escriptors. Consultem un bon diccionari. Etc. La RAE són uns amics, que a més no són professionals, sinó que cobren un sou simbòlic (i per això treballen tan poc)... que no parlen espanyol popular. A més, dediquen el seu esforç a la seva feina (professors, escriptors, etc.), no a les reunionetes de la RAE. Mori la RAE!
Repeteixo: la RAE et pot agradar o no, però són els que fan les normes, i per tant les seves definicions són les bones. És com si a tu no t'agrada una llei feta pel Parlament. Podrà no agradar-te, podrà fins i tot ser injusta, però el Parlament fa les lleis i marca el que és legal o no. Igual que la RAE marca el que és normatiu o no. Per tant, tu parles castellà (acepció 4) sempre que parles espanyol, senzillament perquè són el mateix. I si tu prefereixes usar una altra definició dels mots, ets molt lliure, però estaràs fent-ne un ús incorrecte. 
Ets més papista que el papa. La RAE no és infalible, s'equivoca, perquè està formada per persones. La RAE també rectifica. La RAE no dóna les definicions "bones", sinó les "normatives". Una cosa és el sistema, compartit per tots els parlants, que és el que ens uneix; una altra cosa és la norma, completament arbitrària. Es comenta molt, entre els lingüistes, que, si la capital d'Espanya hagués estat al Sud, la "norma" seria andalusa, i no castellana. El contrari ha passat a Portugal: la norma és més del Sud que no del Nord (perquè hi és la capital). I el català literari més prestigiós era el valencià, la norma valenciana; ara no, perquè a Catalunya s'hi escriu més i perquè el poder polític i econòmic català és més fort. Per què no puc distingir entre "castellà" ("dialecte de l'espanyol de Castella" o "espanyol de Castella") i "espanyol" ("llengua espanyola [castellana o no]"? Fent cas a la RAE, és correcte. El Parlament també s'equivoca. Diferència entre el que diu la RAE i el que diu el Parlament: el que diu la RAE no és llei; el que diu el Parlament és llei (lícita o il·lícita, és clar). Ni les normes de la RAE ni les lleis són immutables. I la llengua canvia molt en pocs anys. No parlem com els nostres avis ni com els nostres néts. El temps passa. Tempus irreparabile fugit! Si no canviés la llengua, parlaríem llatí hispànic o qualsevol altra llengua de l'antiguitat ibèrica.
Ets més papista que el papa. No, en absolut. Però sí que et dic que en qüestions de dogma catòlic (que no cristià) qui mana és el Papa. Això no vol dir que jo estigui d'acord amb el Papa (ni que sigui catòlic) sino que reconec la realitat: el summe pontifex de l'Esglèsia Catòlica és el Papa, tant si m'agrada com si no. Ho negues? La RAE no és infalible, s'equivoca, perquè està formada per persones. La RAE també rectifica. La RAE no dóna les definicions "bones", sinó les "normatives". Exacte! Això és el que estic dient: la RAE defineix les normes d'ús de l'idioma, i per tant si et surts del que diu la RAE estàs incomplint les normes. Les definicions de la RAE poden ser tan dolentes com vulguis, però són les definicions que marquen com s'ha d'usar l'espanyol. Si no les segueixes, no estàs usant l'espanyol correctament. És tan simple com això. Per què no puc distingir entre "castellà" ("dialecte de l'espanyol de Castella" o "espanyol de Castella") i "espanyol" ("llengua espanyola [castellana o no]"? Fent cas a la RAE, és correcte. Pots distingir-ho. Però no pots dir que tu quan parles espanyol no parles castellà, perquè si es pren la definició 4 són sinònims. Tu estàs negant la validesa de l'acepció 4 i nomès acceptes les 5 i 6. I això no es pot fer: totes són vàlides, totes són normatives, totes es poden usar. Jo puc dir perfectament que tu sí parles castellà, i és 100% correcte. El Parlament també s'equivoca. Prova a dir en un judici que la llei que has incomplert està equivocada, i veuràs de què et serveix. L'exemple és perfecte: és igual si la llei és "equivocada" o no. És la llei, i el no complir-la és, per definició, ilegal. El mateix passa amb les normes de la RAE. Poden ser "equivocades" o no, però són les normes, i el no seguir-les és, per definició, fora de la norma. el que diu la RAE no és llei És clar que és llei. Norma lingüística, que és l'equivalent a una llei en el camp que ens ocupa. Ni les normes de la RAE ni les lleis són immutables. És clar. Si mai canvien la definicions de "castellà" i "espanyol", és possible que el que tu dius ara arribi a ser correcte. Però ara, que és quan ho dius, és incorrecte. 
No acabarem mai. La RAE accepta suggerències. La RAE no és tan fanàtica com alguns que l'adoren. Cada diccionari de la RAE rectifica l'anterior. I la RAE és més flexible que els qui la sacralitzen, i accepta variacions. El parlament està per fer lleis i per modificar-ne o derogar-ne. No és perfecte. I també rectifica. Les lleis no són eternes. Dir "castellà" per dir "espanyol", és potser per raons polítiques que està així a la RAE. Però en tot cas és confús. No discutiré més amb una paret. Les dues paraules són correctes, però és més clar si les distingim.
No acabarem mai. La RAE accepta suggerències. La RAE no és tan fanàtica com alguns que l'adoren. Cada diccionari de la RAE rectifica l'anterior. I la RAE és més flexible que els qui la sacralitzen, i accepta variacions. És clar que la RAE no és tan fanàtica com tu. És clar que accepta variacions; ja ho he dit. Però mentre no es produeixen aquestes variacions, la norma és la que és. I el que no segueix la norma, és incorrecte. Com ja t'he dit. Tu quan condueixes segueixes les normes de circulació? Perquè, si la DGT accepta suggerències i canvia les seves normes? Potser és que tu ets un fanàtic que sacralitza les normes de tràfic? O potser no, potser ho fas perquè el lògic i raonable és respectar les normes en cada moment. Perquè no fer-ho és irresponsable i perillós (en el cas del tràfic) o molest i poc útil (en el cas de l'idioma). I resulta que els que fan com tu son fanàtics que sacralitzen les normes. Curiós, oi? El parlament està per fer lleis i per modificar-ne o derogar-ne. No és perfecte. I també rectifica. Les lleis no són eternes. És clar, això ja t'ho he dit. I no té cap rellevància. Ja m'agradaria veure't a tu al judici: "senyor jutge, no sigui fanàtic. Els polítics canvien les lleis, així que si jo no segueixo les lleis actuals no passa res". Tu faries servir aquest argument amb les normes legals? Creus que algú te l'acceptaria? Doncs llavors perquè l'uses amb les normes de la llengua espanyola? Una norma no cal que sigui eterna perquè sigui aplicable al moment. Cap norma és eterna; totes són aplicables en el moment en que estan en vigor. Dir "castellà" per dir "espanyol", és potser per raons polítiques que està així a la RAE. Però en tot cas és confús Com ja he dit, és cert, pot ser confús. La polisèmia sempre pot ser-ho, especialment quan els significats són propers. I què? Encara que sigui confús, és la norma que hi ha, i el no aplicar-la és incorrecte. No discutiré més amb una paret. LOL! No és graciós que tu diguis això? T'he desmuntat els arguments que has fet servir. De fet, en aquest post nomès estic repetint les refutacions que ja havia fet en l'anterior. I tu, com una paret, ni acceptes ni rebats, l'únic que has fet és repetir-te. Les dues paraules són correctes, però és més clar si les distingim. Bravo! O sigui, que desprès de dir que jo sóc una paret, desprès de seguir repetint els arguments ja refutats en contra... acabes accepant el que jo deia! Les dues paralues són correctes, és clar; és el que jo deia. Per tant, tu parles castellà quan parles espanyol; és el que jo deia. És més clar si les distingim? Segur; ja ho he dit en el post anterior, i mai ho he negat. Però el que la distinció sigui més clara no vol dir que la polisèmia no sigui normativa, correcta i plenament utilitzable. Que és el que jo deia. 
D'acord. Et dono la raó en tot el que dius. El que jo he dit és fals. Només tu tens tota la raó.