Ja que s'ha exposat en un fòrum anterior volia saber quin concepte penseu que és més adequat per a definir el nostre projecte social. Estaria bé que s'obrira un debat respectuós al voltant del tema i s'evitaren frikades i soflames radical-esquerranistes sense argumentar. La votació comença! 
A que et refereixes amb lo de revolució?
Canvi social en el sentit d'eliminar les desigualtats i acabar amb la societat de classes
Significa això que un skin head que ddiqui la seva vida a dormir i fumar porros ha de tenir el mateix nivell de vida que un metge? 
O per que no, que el fill d'un skinhead que no te perque pagar els plats de son pare tinga un futur digne, i el fill d'un metge no pegue ni brot perque j ho te solucionat 
No queda resposta la pregunta que feia. Defenseu la igualtat d'oportunitats o igualtat del nivell de vida? Igualtat d'oportunitats significa que tohom tingues les mateixes opcions d'arribar on vulgui arribar a partir del seu propi esforç. Igualtat total del nivell de vida es que tothom tingui el mateix independentment del seu esforç. El problema que tu dius se soluciona tan amb una visió com amb l'altra, aixi que: Un skinhead que no faci res a la seva vida ha de tenir el mateix nivell de vida que un metge? 
El problema de la llibertat d'oportunitats que garanteix la igualtat és que és molt relatiu saber quan els resultats són conseqüència del propi esforç o quan són resultat del propi sistema en sí. L'altre dia a classe un professor meu ens en parlava. Exemple: És típic pensar que com tothom té accés a l'ensenyament doncs tothom pel seu propi esforç pot (o no) prosperar a la vida. D'altra banda, ens comentava que s'ha fet un estudi on es demostrava que la classe social a la que pertanyen el pare i la mare d'hom influeix moltíssim en la prosperitat (o no) del/de la seu/va fill/a a nivell acadèmic. Llavors, una persona que no té vehicle propi que viu a dues hores de la seva escola i que ha de treballar per ajudar a la família té les mateixes possibilitats de prosperar a nivell acadèmic que una persona que té l'escola a 5 minuts, no ha de treballar i té un ordinador amb internet per estudiar? És obvi que no. La llibertat d'oportunitats només es preocupa de garantir la publicitat de l'ensenyament però no de que tothom pugui acceder-hi. El sistema liberal es basa en la igualtat de condicions. El professor ens feia el símil següent per expressar la idea ideal de la llibertat d'oportunitats: En una cursa de 200 metres la llibertat d'oportunitats es basa només en esglaonar bé la sortida dels/les corredors/es per assegurar-se que tothom corre 200 metres (ja sabeu per alló de la corba) i no es preocupa de com arriben perquè és mèrit seu la posició que ocupen al final. Després ens comentava que del model ideal al que després passa a la pràctica hi ha un món; és més, ens deia que a la pràctica és impossible aconseguir aquest model ideal i que, per tant, la llibertat d'oportunitats que hi ha a la vida real és injusta. No sé si m'he explicat. 
En el casos que tu comentes no hi ha realment llibertat d'oportunitats. No sé si t'adones però tu estàs parlan de com estàn les coses ara enlloc de respondre al model que jo voldria (que evidentment no es cumpleix). Si a tothomli donéssin la desena posició a la cursa i idèntic reconeixement independentment de quan arribés a la cursa creus que algú s'esforçaria en correr? 
Òbviament que sí, ara bé, cal una transformació de les persones: com va dir el Che: "L'economia socialista, sense la moral comunista, no m'interessa" Està clar que en un sistema en que t'ensenyen a competir, que l'èxit és guanyar el màxim amb el mínim esforç, aplicar aquests tipus de solucions no és viable. Per tant cal assolir el sistema que senti les bases d'aquest nou home, és a dir, el socialisme 
Digue'm sincerament si creus possible que absolutament tota la població es tornes altruista i treballadora i que mai més podria aparèixer cap individu que digués: Si no necesito treballar, perquè ho estic fent? 
Amb total sinceritat, sí. El tema està en que tots tenim una escala de valors socials. La qüestió que planteges no és d'altruisme sinó d'esforç; i estem en una societat que ens diu cada dia que l'esforç és negatiu, és de "tontos". En canvi prima, socialment, a aquells que sense esforç han acumulat una sèrie de béns materials, etc. El socialisme el que planteja és, en el fons, que treballi tothom (que pot treballar, òbviament). Ja que qui no treballa s'està aprofitant del treball dels altres. Un cop passat aquesta transició, a ningú se li ocorreria no treballar, doncs si no treballes, no tens amics, series menyspreat, etc etc etc. pensa en els valors que hi ha a l'actualitat, i llavors entendràs segons quins comportaments, incloent els nostres. 
Però en aquesta societat que t'ensenya que l'esforç és de "tontos" surt gent que sí que s'esforça. No veig perquè en la vostra societat no podria sortir mai ningú que no s'esforcés. Que hi hauria de tant diferent? (I ja no dic no treballar sinó que la gent fés el mínim esforç possible). No deia el marxisme (o això vaig entendre jo ) que una de les injústícies del capitalisme és que al vendre la teva força de treball no eres partícep dels beneficis que estaves generant (encara que no ho deia amb aquestes paraules és la idea general que vaig enrendre). En la vostra societat no series tampoc partícep dels beneficis si fessis el que fessis treballessis poc o molt tinguessis exactament el mateix. 
1. Òbviament, que no hi ha absolutament res, que sigui perfecte, i que el comunisme no és el paraís en vida. Ara bé, l'important és constatar que serien excepcions i no la regla, com ens volen colar bona part dels anticomunistes. 2.El marxisme, en efecte, planteja que sota el capitalisme el treballador no rep la plusvalua que genera el seu treball. Però el que també planteja el marxisme, ben entès, i no el marxisme vulgar, és que no hi ha models. No te cap sentit plantejar tan a llarg termini, un model de societat, perquè no és un anàlisi material sinó idealista. Les condicions materials de cada moment, també determinen el sistema social, i per tant sense conèixer aquestes no te sentit plantejar l'hipotètic sistema. 3.El comunisme, és abans de res, la voluntat d'avançar cap a un món sense desigualtats socials, ni cap forma d'opressió, i de plena ocupació. Una societat sense classes socials, eliminant la divisió social del treball, i tota la resta són especulacions, que en cap moment són útils de cara a avançar cap a aquests objectius. Espero haver-me explicat, i per si acàs recupero una frase del manifest de la joventut comunista, que sempre m'ha agradat molt : "El comunisme no és una ciència exacta. Tampoc és un receptari de fórmules màgiques que acabaran d'un dia per l'altre amb el patiment o amb les necessitats. El comunisme és abans que res, voluntat d'avançar cap a un futur millor, de plena ocupació, de democràcia real. Una opció de lluita per a que les persones puguem ser justament això, persones, amb els drets humans garantits, en una societat diferent."