UNIVERZA V LJUBLJANI
EKONOMSKA FAKULTETA
EKONOMSKA FAKULTETA

MAGISTRSKO DELO

Ljubljana, juni 2004.                                            ALEN HOST

UNIVERZA V LJUBLJANI
EKONOMSKA FAKULTETA
EKONOMSKA FAKULTETA

MAGISTRSKO DELO

VANJSKOTRGOVINSKA POLITIKA HRVATSKE

Ljubljana, juni 2004.                                            ALEN HOST

IZJAVA

Alen Host student, izjavljujem da sam autor ovog magistarskog rada koji sam napisao
pod mentorstvom prof.dr. Andreja Kumara te u skladu sa 1. stavkom 21. člana
Zakona o autorskim i srodnim pravima odobravam objavljivanje magistarskog rada na
internet stranicama fakulteta.

U Ljubljani, dana 05.05.2004.

Potpis:______________________________

SADRŽAJ

stranica

UVOD
1
1
TEORIJSKA ZASNOVANOST
VANJSKOTRGOVINSKE POLITIKE
3
1.1
Determinizam vanjskotrgovinske politike
4
1.1.1
Carine
5
1.1.2
Necarinska zaštita
7
1.2
Protekcionizam vs. liberalizam
10
1.2.1
Globalizacija
10
1.2.2
Integracijski procesi u Europi
12
1.2.2.1 Europska unija
12
1.2.2.2 CEFTA
13
1.2.2.3 Europski sporazumi
16
2
OBLIKOVANJE VANJSKOTRGOVINSKE
POLITIKE REPUBLIKE HRVATSKE
16
2.1
Razdoblje autonomije hrvatske vanjskotrgovinske politike
17
2.2
Prilagodba pravilima WTO-a
18
2.2.1
Nominalna carinska zaštita
18
2.2.2
Efektivna carinska zaštita
20
2.2.3
Nominalna i efektivna carinska zaštita u Hrvatskoj
22
2.2.4
Bescarinske mjere zaštite
23
2.2.4.1 Kvantitativna ograničenja
23
2.2.4.2   Sanitarne i fitosanitarne mjere
24
2.2.4.3 Politika izvoznih poticaja
26
2.2.4.4 Antidampinška i kompenzatorna opterećenja
29
2.2.4.5 Carinski postupak
31
2.2.4.6 Politika javnih nabavki
32
2.2.4.7 Normizacija i mjeriteljstvo
34
2.2.4.8 Zaštita potrošača
36
2.2.4
Hrvatska banka za obnovu i razvoj (HBOR)
38
2.3
Posebnosti hrvatske vanjskotrgovinske politike
39
2.3.1
Sporazum o malograničnom prometu s Italijom
39
2.3.2
Erozija carinskog sustava
40
2.3.3
Slobodne carinske zone
42
3
ADOPTIRANJE SPORAZUMA O STABILIZACIJI
I PRIDRUŽIVANJU
42
3.1
Specifičnosti nove generacije Europskih sporazuma
43
3.2
Vanjskotrgovinski aspekti Sporazuma o stabilizaciji i
pridruživanju
46
3.2.1
Asimetričnost Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju
46
3.2.2
Prilagodba hrvatskih propisa acquis communautaireu
50
4
OCJENA VANJSKOTRGOVINSKE POLITIKE
REPUBLIKE HRVATSKE
51
4.1
Metode ocjenjivanja kvalitativnog aspekta konkurentnosti
52
4.1.1
Intragranska trgovina
53
4.1.1.1 Pojam intragranske trgovine
53
4.1.1.2 Vanjskotrgovinska zaštita i intragranska trgovina
54
4.1.1.3 Mjerenje intragranske trgovine Grubel-Lloydovim indeksom
55
4.1.1.4 Intragranska trgovina u Hrvatskoj
57
4.1.2
Indeks granične intragranske trgovine
62
4.1.2.1 Metode mjerenja granične intragranske trgovine
62
4.1.3
Marginalna intragranska trgovina u Hrvatskoj
65
4.2
Indikatori tehnološke konkurentnosti
67
4.2.1
Pokazatelj usporednih prednosti (RCA) po tehnološkim razredima
68
4.2.2
Pokazatelj usporednih prednosti u Hrvatskoj
70
4.2.3
Vanjskotrgovinska specijalizacija po tehnološkim razredima
72
4.3
Strukturalni aspekti vanjskotrgovinskih tokova
77
4.3.1
Udio "osjetljivih" proizvoda u izvozu
77
4.3.2
Regionalna koncentracija
79
5
ZAKLJUČAK
82

LITERATURA
86

IZVORI
92

POPIS TABLICA
95

POPIS GRAFIKONA
95

1
UVOD

Integrativni procesi na europskom kontinentu povezani s težnjom pripadajućih država
za gospodarskim povezivanjem svoj su inicijalni impuls imali u vanjskotrgovinskoj
sferi. Republika Hrvatska je osamostaljenjem dobila autonomiju u kreiranju vlastite
gospodarske, a samim time i vanjskotrgovinske politike, no želja za priključivanjem
Europskoj uniji rezultirala je potrebom za prihvaćanjem globalnih vanjskotrgovinskih
pravila WTO-a. Prilagođavanje navedene politike pravilima WTO-a uzrokovalo je
velike promjene u svim segmentima gospodarstva, a posebno u vanjskotrgovinskom
sektoru. S obzirom da svaka država želi ostvariti što veće koristi od integriranja i
posljedične liberalizacije, ključno je pitanje što će ovi procesi značiti za nju, njezino
gospodarstvo, stanovništvo, te kakve koristi i troškove može očekivati. Odgovori su
mnogo kompleksniji od samih pitanja, potrebne su brojne analize pomoću kojih
kvantitativno možemo procijeniti sve moguće posljedice, a za tu su potrebu razvijeni
različiti pristupi, metode i modeli mjerenja učinaka vanjskotrgovinske politike.

Proučavanje vanjskotrgovinskih učinaka u novije doba često je povezano s
trgovinskim indikatorima intragranske razmjene kreiranim od Balasse (1965), Grubel
i Lloyda (1975), pokazateljima marginalne intragranske trgovine Hamiltona i Kniesta
(1991), Grenawaya, Hinea, Milnera i Elliota (1994) te Brülharta (1994), kao i
pokazateljem otkrivenih komparativnih prednosti (RCA) Wolfmayr-Schnitzer (1998),
koja koristi kombinaciju ranijih metoda Leglera (1982), Schulmeistera (1990), i
Schulmeistera i Boescha (1987).

Proučavanje učinaka vanjskotrgovinske politike često se povezuje samo s
analiziranjem konačnih rezultata i zaključaka. No, izračunavanje i sistematiziranje je
u brojnim slučajevima povezano s kompleksnim metodama. U kvalitetnoj analizi
potrebno je što bolje upoznati analitičke metode u cilju adekvatne pripreme podataka,
ali i njihove obrade. S obzirom na prednosti i nedostatke pojedinih indikatora, pri
numeričkoj i grafičkoj prezentaciji potrebno ih je tumačiti s osobitom senzibilnošću.
Pokazatelji se ne smiju promatrati parcijalno, jer samo cjelovitost u opservaciji
omogućava donošenje kvalitetnih zaključaka.

Namjena magistarskog rada je prezentirati teorijske značajke carinskih i bescarinskih
barijera, kao i predstaviti mjere vanjskotrgovinske politike u upotrebi u Republici
Hrvatskoj, uz ocjenu njihove učinkovitosti etabliranim indikatorima kvalitativne
konkurentnosti (intragranska trgovina, tehnološka konkurentnost, kao i strukturnog
aspekta vanjskotrgovinskih tokova). Posebnost ovoga rada je u izučavanju snažnih
integracijskih procesa u kojima Hrvatska sudjeluje posljednjih godina, a koji su
umnogome odredili i određuju vanjskotrgovinske odnose.

2
Cilj magistarskog rada je predstaviti vanjskotrgovinske mjere korištene i u Hrvatskoj,
uz predstavljanje problematike mjerenja pojedinih metoda. Pored toga, cilj je kritički
evaluirati navedene metode, naglasiti njihove prednosti i nedostatke. Ujedno se ovim
radom želi dati općenitu sliku i usporedbu navedenih parametara, te pokazati da
evaluacija pravilne usmjerenosti vanjskotrgovinske politike bitno dobija na kvaliteti s
cjelovitim obuhvatom pomoću navedenih metoda. Teorijske postavke bit će testirane
na primjeru vanjskotrgovinskih odnosa Republike Hrvatske od 1994. do 2003. godine
uz ocjenu adekvatnosti vođene trgovinske politike.

S obzirom na izabrano tematsko područje i cilj magistarskog rada, korištena su
slijedeća metodološka pomagala: metoda analize i sinteze, metoda indukcije i
dedukcije, metoda deskripcije, povijesna metoda, statistička metoda.

Hipoteza magistarskog rada je kako je stihijski vođena vanjskotrgovinska politika u
pretežnoj mjeri odgovorna za nepovoljnu strukturu i kvantitetu hrvatskoga izvoza
poslijednjih petnaest godina. Ovime se pretpostavlja da je neadekvatna
vanjskotrgovinska politika u bitnom segmentu odgovorna za presporo i
neodgovarajuće prestrukturiranje gospodarstva Hrvatske što je dovelo, u parcijalnim
slučajevima, do specijalizacije u pogrešnom pravcu ili do propusta u specijalizaciji u
propulzivnim djelatnostima koje su se trebale razviti potaknute odgovarajućim
mjerama dozvoljenim pravilima WTO-a.

Sadržaj magistarskog rada je, pored uvoda i zaključka, podijeljen na četiri dijela
odnosno poglavlja.

U prvom dijelu pod naslovom "Teorijska zasnovanost vanjskotrgovinske politike"
definirani su temeljni pojmovi vanjskotrgovinske politike i prikazano njihovo
djelovanje. Pored toga, opisan je okvir današnje hrvatske vanjskotrgovinske politike
određen priljučivanjem WTO-u, CEFTI, te skorom otpočinjanju pregovora o
pridruživanju EU. Ujedno je prezentiran koncept nominalne i efektivne carinske
zaštite temeljen na input-output tablicama.

Oblikovanje vanjskotrgovinske politike Republike Hrvatske naslov je drugog
poglavlja u kojem se na sustavan način, uvažavajući vremensku dimenziju, opisuju
vanjskotrgovinske mjere u upotrebi, ali i daje predviđanje glede njihovog kretanja u
budućnosti. Uz nezaobilazne mjere carinske zaštite, detaljno se analiziraju necarinske
mjere zaštite, kao medij za izbjegavanje globalnih pravila trgovanja. Suptilnost
količinskih ograničenja, mjera administrativnog protekcionizma, politike izvoznih
poticaja, antidampinških i kompenzatornih opterećenja, carinskog postupka, politike
javnih nabavki, pravila normizacije i mjeriteljstva, zaštite potrošača ogleda se u
činjenici njihove efikasnosti, ali i netransparentnosti.

3
Dugoročni strateški cilj Hrvatske je članstvo u EU, stoga je jasna intencija adoptiranja
Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, kao fundamentalne odrednice cjelokupne
hrvatske politike. Za potrebe ovoga rada bit će predstavljene posebnosti u odnosu na
dosadašnju generaciju Europskih sporazuma, te cjelovita analiza njegovog
vanjskotrgovinskog aspekta.

Posljednji, četvrti dio rada temelji se na izabranim indikatorima kvalitativnog aspekta
konkurentnosti. Predstavlja se njihov povijesni razvoj, a zatim slijedi primjena
odgovarajućeg pokazatelja na primjeru Hrvatske, čime će se ocjeniti adekvatnost
hrvatske vanjskotrgovinske politike u proteklom razdoblju. Skupine indikatora koje će
služiti za ocjenu kvalitete vanjskotrgovinske politike Hrvatske su: indikatori
intragranske razmjene, indikatori tehnološke konkurentnosti te indikatori strukturnoga
aspekta vanjskotrgovinskih tokova. Općeprihvaćenu metodu mjerenja intragranske
trgovine inaugurirali su Grubel i Lloyd (1975), temeljenu na doprinosima Verdoorna
(1960), Kojime (1964) i Grubela (1967), dok je mjerenje marginalne intragranske
razmjene evoluiralo od pristupa Hamilton-Kniesta (1991), Grenaway-Hine-Milner-
Elliota (1994), do Brülharta (1994). Tehnološka se konkurentnost mjeri pokazateljima
usporednih prednosti po tehnološkim razredima (RCA) fundiranih doprinosima
Balasse (1965) uz primjenu metode tehnološke klasifikacije Wolfmayr-Schnitzer
(1998), koja koristi kombinaciju ranijih metoda Leglera (1982), Schulmeistera (1990),
i Schulmeistera i Boescha (1987). Utvrđivanje relativnih komparativnih prednosti
(RCA) prema CEPII indeksu te vanjskotrgovinska specijalizacija po tehnološkim
razredima ima cilj identificirati jake i slabe točke gospodarstva, te ocjeniti
adekvatnost prilagodbe respektirajući vremensku dimenziju. Strukturalni aspekt
vanjskotrgovinskih tokova promatran je relativnim udjelom "osjetljivih" proizvoda u
agregatnom izvozu, kao i regionalnom koncentracijom hrvatskoga izvoza.

U Zaključku se na konzistetan način sintetiziraju fundamentalni rezultati analize i
ekspliciraju spoznaje ovog rada dokazujući pritom radnu hipotezu.

1. TEORIJSKA ZASNOVANOST VANJSKOTRGOVINSKE
POLITIKE

Primjenom retrospekcije uspostavljaju se sinonimi pojmova vanjskotrgovinske
politike današnjice i sveukupne ekonomske politike u vrijeme merkantilizma, dakle u
vrijeme nastajanja ovih mjera za zaštitu ili poticanje domaćeg gospodarstva,
vanjskotrgovinske mjere su predstavljale jedinu mjeru ekonomske politike, te je tada
bilo moguće smatrati istoznačnicama vanjskotrgovinsku i ukupnu ekonomsku
politiku. Ona je predstavljala sredstvo za povećanje bogatstva i snage države, ali je
evoluirala u jedno od sredstava postizanja fundamentalnih makroekonomskih ciljeva.

4
Vanjskotrgovinska politika je danas samo jedna iz spektra politika što formiraju
ekonomsku politiku na području vanjske trgovine i drugih oblika međunarodne
gospodarske suradnje svakog pojedinog gospodarstva. Definiramo je kao znanost o
postavljanju ciljeva i sredstva, odnosno instrumenta za njihovo ostvarenje na ovome
području. Vanjskotrgovinska politika je u metodama svoga djelovanja autonomna,
samostalno postavlja instrumente za postizanje pojednih odabranih ciljeva. U kvaliteti
svoga djelovanja i određivanja kvalitete i količine učinaka je podređena ciljevima
opće
gospodarske
politike
(Trošt,
1998,
str.
81).
Država
instrumente
vanjskotrgovinske politike koristi u cilju uravnoteženja platne bilance, te njihovom
upotrebom regulira željeni stupanj otvorenosti nacionalnog gospodarstva (Kjeldsen-
Kragh, 2001, str. 12). Njihov fiskalni značaj je u opadanju, a u Hrvatskoj doprinos
fiskusu iznosi 5,56% 2003. godine uzimajući u obzir carine i carinske pristojbe ili
5,16% računajući samo carine (grafikon 1.1.).

Grafikon 1.1: Udio carinskih prihoda u državnom proračunu Republike Hrvatske od
1999. do 2003. godine.
0
2
4
6
8
10
12
1998.
1999.
2000.
2001.
2002.
2003.

Izvor: izračunao autor prema Zakonu o izvršavanju državnoga..., NN 141/97, NN
167/98, NN 134/99, NN 153/00, NN 116/01, NN 154/02, NN 31/04.

1.1   Determinizam vanjskotrgovinske politike

Iznimno duga tradicija primjene vanjskotrgovinske politike u gospodarskim odnosima
determinirala je i iznimnu količinu mjera i modaliteta primjene. Povijesna
neprikosnovenost carina gubi se djelovanjem WTO-a. Jednostavnost primjene i
transparentnost fiskalnih i zaštitnih učinaka carina koje primjenjuju članice WTO-a
transformira se sve više prema sofisticiranim i mnogobrojnim bescarinskim mjerama.

%
godine

5
1.1.1   Carine

Temeljni instrument vanjskotrgovinske politike je carina. Ona predstavlja najstariji i
vjerojatno najčešće korišteni instrument zaštite. Carina je oblik posebnog poreza što
se plaća na svu robu koja podliježe carinjenju, a prelazi carinsku granicu (Markusen,
1988, str 213). Razlozi postojanja carina su zaštita domaće zaposlenosti, troškovi
prilagodbe, smanjenje rizika neizvjesnosti, nacionalna obrana, zaštita visoko
sofisticirane robe, kao i fiskalni razlog njihova uvođenja, posebno značajan u
prošlosti, zamijenio je kontroverzni argument zaštite "mlade industrije" (Markusen,
1988, str. 220), a integrativni procesi današnjice (EU), te liberalizacija svjetske
trgovine (WTO) smanjuju njihov općeniti značaj. Gospodarstvenici formularaju
vanjskotrgovinske zaštitne mjere kao potrebu za ispravljanje nepoštene (unfair)
konkurencije, a njihov pritisak progresivno raste s gubitkom kompetetivnosti (Stiglitz,
1995, str. 109). Teorija drugog najboljeg rješenja sugerira kako mogućnost
otklanjanja ili reduciranja iskrivljenja slobodne trgovine može biti štetna ukoliko je
ostali nastave primjenjivati. Ovakve parcijalne mjere karakteriziraju GATT-ove runde
pregovora (Winters, 1991, str. 48).

Odnos optimalne i autarkične pozicije nacionalnog gospodarstva, kao i pozicije
drugog najboljeg rješenja prikazanog situacijom postojanja carine prikazan je u
grafikonu 1.2. U ovome grafikonu točka A predstavlja ekvilibrij u situaciji autarkije,
dok Cf i Qf predstavljaju točke potrošnje i proizvodnje uz pretpostavku slobodne
trgovine. Carina na uvoz robe Y rezultirat će proizvodnjom u točki Qt i potrošnji Ct,
koja je dostignuta ukoliko je uvođenjem carine moguća potrošnja po svjetskim
cijenama.

Grafikon 1.2: Utjecaj carina na promjenu optimalne pozicije gospodarstva

Izvor: Markusen, 1995, str. 215
p
p
Ua
Ut
Uf
Cf
Ct
Qt
Qf
A
p*
X
Y
0

6
Razina blagostanja nakon uvođenja carina Ut je manja od korespondirajuće razine
prije uvođenja carina Uf, ali viša od razine blagostanja u situaciji autarkije Ua. Vidljiv
je učinak carina na blagostanje – carine uzrokuju gubitak blagostanja prema situaciji
slobodne trgovine, ali ne i prema autarkiji. Uz to, carine uzrokuju pomak točke
proizvodnje prema točki autarkije A. Ovi efekti carina otkrivaju njihovu esencijalnu
prirodu, koja uzrokuje pomak države od pozicije slobodne trgovine prema autarkiji.
Država se specijalizira u proizvodnji dobra za koje ne posjeduje komparativne
prednosti uz gubitak potencijane dobiti od trgovine. Carine izobličavaju domaće
cijene na osnovi čega i domaći potrošači, kao i domaći proizvođači, ne donose
optimalne odluke.

Pored svih navedenih utjecaja, carine utječu i na redistribuciju dohotka, a u konačnici
smanjuju dohodak svima. Prema grafikonu 1.2 carine povećavaju domaće cijene robe
Y i uzrokuju pomak proizvodnje od Qf do Qt. U Heckscher-Ohlinovom modelu porast
cijena i proizvodnje Y će povećati realni dohodak intenzivnije korištenog faktora u
proizvodnji Y i porast realnog dohotka drugog faktora (Stolper-Samuelsonov teorem).
U svojoj analizi Stolper i Samuelson polaze od pretpostavki (Trlin, 1999, str. 45): (1)
uvoz (izvoz) države se sastoji od one robe u kojoj je pretežno sadržan relativno
oskudan (obilan) faktor, (2) uvođenje uvozne carine povećat će cijenu robi koja se
proizvodi u promatranoj državi, ali i uvozi, (3) uz postojanje malog otvorenog
gospodarstva, uvođenje uvozne carine neće utjecati na promjenu strukture
međunarodne razmjene.

Prema grafikonu 1.3, horizontalna os predstavlja snabdjevenost radnom snagom, a
vertikalna kapitalom. Promatrana država izvozi robu X i uvozi robu Y, odnosno roba
X je kapitalno intenzivnija od robe Y. Ishodište produkcijskih izokvanti za robu X se
nalazi u lijevom donjem, a za robu Y u desnom gornjem kutu.

Grafikon 1.3: Stolper-Samuelsonov teorem

Izvor: Trlin, 1999, str. 46.
Ky
Kx
Lx
Ly
B
B
A
X
Y

7
Točka A predstavlja produkcijsku točku za robe X i Y prije, a točka B poslije
uvođenja carine. S obzirom na navedeno, proizvodnja će se preorijentirati u pravcu
veće proizvodnje robe Y, dakle odnos kapitala i rada (K/L) će rasti u razmjeru
pomjeranja proizvodnje iz točke A u točku B. Sukladno ovom teoremu, uvođenjem
carine nacionalna ekonomija u cjelini gubi, ali ona može povoljno djelovati na razvoj
određenog proizvodnog sektora (Krugman, 2003, str. 69).

1.1.2   Necarinska zaštita

Necarinske barijere je teško jednoznačno definirati zbog izuzetno širokog raspona
ovih mjera. Općenito, mjere necarinske zaštite predstavljaju sve one mjere povrh
carina, koje utječu na smanjenje konkurentnosti inozemnih proizvoda u odnosu na
domaće ili doprinose povećanju kompetitivnosti domaćeg gospodarstva (Pomfret,
1993, str. 179). Direktnog su ili indirektnog tipa (Markusen, 1988, str. 244).

Temeljni razlog njihova uvođenja je netransparentnost, jer su države u okviru
pregovora pod okriljem GATT-a i WTO-a bile prisiljene na snižavanje carina za koje
njihova gospodarstva nisu bila konkuretno sposobna. Preračunavanje u ekvivalent
carinskoj zaštiti provodi se uzimanjem razlike između cijene franco granica i
zaštitnim mjerama deformirane cijene, koja se zatim razlučuje na konstitutivne
elemente (porez na promet, uvozni nameti, kvote i sl.), a zatim se ta razlika pretvara u
carinski ekvivalent kao postotak vrijednosti uvezene robe (Jurlin, 2001a, str 62).
Alternativni je način usporedba cijena u uvjetima slobodne trgovine i cijena
deformiranih zaštitnim mjerama (Greenaway, Milner, 1993, str 86). Inauguracija
necarinske zaštite je od posebnog značaja za svjetsku trgovinu, stoga se WTO u
bitnom segmentu bavi njima, zagovarajući njihovu tarifikaciju.

Necarinske barijere mogu se raščlaniti u tri temeljne skupine (Walter, 1981, str. 167).
Svrha zaštitnih mjera I. tipa je zaštita domaćeg gospodarstva od vanjske konkurencije.
Mjerama II. tipa nazivaju se oni mehanizmi koji nisu direktno vezani za trgovinu, ali
se ponekad koriste i u ovu svrhu. Mjere koje neizbježno dovode do iskrivljavanja
uvjeta međunarodne razmjene, a primjenjuju se iz razloga koji nisu direktno vezani za
trgovinu ubrajamo u mjere III. tipa (tablica 1.1).

Upotrebu premija ili subvencija u cilju povećanja izvoza pod određenim uvjetima
dozvoljava WTO1, te je i njihovo korištenje učestalo. Osnovni je nedostatak premija
iskrivljavanje odnosa terms of trade zbog čega države koje izvoze isti proizvod, a ne
premiraju ga, trpe gubitak.

1 Prema Agreement On Subsidies And Countervailing Measures,
[URL:http://www.wto.org/english/docs_e/legal_e/24-scm.pdf], 28.02.2004.

8
Tablica 1.1: Klasifikacija necarinskih mjera prema namjeri i načinu djelovanja

Mjere I. tipa (primarna namjena iskrivljenje)

A
Mjere usmjerene na uvoz

1.
Mjere koje djeluju na količine (direktne)
a)  globalne uvozne kvote
b)  selektivne uvozne kvote
c)  dozvole diskretno restriktivne
d)  dozvole liberalne
e)  "dobrovoljna" ograničenja izvoza
f)  embargo
g)  država trgovina

h)  propisi o domaćem sadržaju
2.
Mjere koje djeluju kroz troškove i cijene (indirektne)
a)  varijabilni nameti i dodatne uvozne takse (prelevmani)
b)  zahtjevi za avansnim depozitom
c)  antidampinška i kompenzatorna opterećenja (takse)
d)  direktne subvencije domaćim konkurentima uvoza
e)  kreditna ograničenja uvoznicima
f)  porezne olakšice i ostale indirektne subvencije domaćim proizvođačima koji
konkuriraju uvozu, uključujući i kreditne koncesije
g) diskriminatorne tarife u unutarnjem transportu

h) međunarodni robni sporazumi i sporazumi o marketingu
B
Mjere usmjerene na izvoz

1.
Mjere koje djeluju na količine (direktne)
a) državna trgovina

b) izvozne kvote i dozvole
2.
Mjere koje djeluju na troškove i cijene (indirektne)
a) direktne subvencije izvoznicima
b) indirektne subvencije izvoznicima uključujući i kreditne olakšice
c) damping koji podržava država
d) izvozni nameti (takse)

e) međunarodni robni sporazumi i sporazumi o marketingu

Mjere II. tipa (sekundarna restriktivna namjera)

1.
Mjere koje djeluju na količine (direktne)
a) ograničen pristup medijima komuniciranja

b) kvantitativna ograničenja marketinga i propagande
2.
Mjere koje djeluju kroz troškove i cijene (indirektne)
a) propisi o pakiranju i etiketiranju
b) zdravstveni, sanitarni i standardi o kvaliteti

c) sigurnosni i industrijski standardi i propisi
d) granične takse
e) uporabne takse
f) carinska procedura, konzularne formalnosti i slično
g) postupci carinske klasifikacije
h) postupci određivanja carinske osnovice
i) devizna ograničenja
j) propisi o obavijestima i "administrativne" upute
k) državno poduzetništvo, financiranje istraživanja i razvoja i slične pomoći
domaćim proizvođačima supstituta uvoza i izvoznim sektorima

9

Mjere III. tipa (bez očite namjere iskrivljavanja trgovine)

a) državni monopol proizvodnje, prodaje i distribucije pojedinih proizvoda
b) državna strukturna politika i politika regionalnog razvoja koja utječe na trgovinu
c) ad hoc mjere ekonomske politike u svezi s bilancom plaćanja
d) razlike u poreznim sustavima
e) razlike u sustavima socijalnog osiguranja
f) razlike u sustavima amortizacije
g) vanjske koristi od vladinih programa nabavke za obranu ili nevojne svrhe
h) ekonomija obujma uvjetovana državnim nabavkama
i) promjene nacionalnih standarda, propisa i prakse
j) tarife u vanjskom transportu i međunarodni državni transportni sporazumi

k) lučke pristojbe

Izvor: Walter, 1981, str. 168.

Grafikon 1.4 pretpostavlja postojanje izvoznih država A i B i uvozne države C.
Država A želi povećati izvoz i domaću proizvodnju davanjem izvozih poticaja. SA0 je
krivulja izvozne ponude države A u trenutku 0. Država B također ima izvoznu
krivulju koja raste slijeva udesno. Horizontalni zbroj ovih krivulja daje sumu izvoza
ovih država prema datim cijenama. Ovako je dobijena zajednička krivulja izvozne
ponude S0. Potražnja države C za istim proizvodom predstavljena je krivuljom DC, a
svjetska cijena u početnom trenutku PW0.

Grafikon 1.4: Djelovanje subvencija na izvozne tokove

Dc

Izvor: Kjeldsen-Kragh, 2001, str. 24.

Država A uvodi izvozne poticaje u visini T po jedinici izvezene robe. Ovime se
inicijalna izvozna krivulja ponude zemlje A pomiče u poziciju SA1 kao reakcija na
S0
S1
PW0
PW1
SA1
SA0
T
P
MP

10
uvedene subvencije. Ukoliko je SA1 kombinirana s izvoznom ponudom države B,
rezultantna krivulja izvozne ponude za države A i B je S1. Djelovanje poticaja,
promatrajući cijeli svijet, ogledat će se u padu svjetske cijene s PW0 na PW1.

Volumen izvoza države A će narasti, ali će se terms of trade pogoršati jer izvoznici
prodaju robu uz niže cijene. Država uvoznica će profitirati od izvoznih subvencija jer
može uvoziti uz niže cijene. Glavni je gubitnik država B čiji se gubitak sastoji od
reduciranog volumena trgovine i pogoršanja terms of trade (Kjeldsen-Kragh, 2001,
str. 26.)

1.2   Protekcionizam vs. liberalizam

Argumenti za egzistenciju visoke zaštite F. Liszta, poput velike razlike u razvijenosti
država, velike komplementarnosti gospodarske strukture između država, brzine
djelovanja na zaštitu domaćeg gospodarstva imali su i često zaboravljeno načelo
privremenosti (Pomfret, 2001, str. 333), koje kroz postojanje zaštitnih mjera u
određenom razdoblju omogućuje razvoj pojedinih grana. Kreiranjem mehanizama
GATT-a 1944. godine uspostavlja se prvi segment okvira za svjetsku trgovinu,
prvenstveno u skladu s interesima današnjih država-članica OECD-a, što se sastoji u
liberalizaciji trgovine industrijskim proizvodima i zadržavanjem zaštitnih mjera u
poljoprivredi. Drugi segment čine regionalne vanjskotrgovinske liberalizacije u obliku
ekonomskih integracija (Damijan, 2000, str. 11.). Usporedno s liberalizacijom,
protekcionizam evoluira u neoprotekcionizam kojeg karakterizira formiranje novih
mjera bescarinske zaštite. Protekcionizam i liberalizam u svojoj neo inačici paralelno
egzistiraju, uz trenutnu prednost neoliberalizma potaknutu globalizacijom.

1.2.1   Globalizacija

Sam izraz "globalizacija", prema leksičkim podacima, pojavio se u anglosaksonskoj
uporabi krajem pedesetih godina prošloga stoljeća. Upotreba ovog termina je postala
učestalija nakon što je potpisivanje Rimskog ugovora 1957. godine postavilo temelje
budućem europskom ujedinjenju. Globalizacija se tada povezivala s potrebom za
povezivanjem gospodarstava i tržišta, dok su daljnje implikacije globalizacije bile
manje očite. Današnje definicije globalizacije ističu ključnu ulogu informatizacije i
osobito Interneta (Heršak Emil, 2001, str. 84). Upotreba pojma globalizacija
podrazumjeva postupke u kreiranju lutke Barbie – Mattel dobavlja sirovine (plastiku i
kosu) iz Tajvana i Japana, sastavlja ih u Indoneziji i Maleziji, izrađuje odjeću u Kini,
a njezina krajnja destinacija i uporaba je u SAD-u (Grossman, 2003, str. 2).

11
Definiranje globalizacije u svezi je s tri tipološki izdiferencirana stajališta: (1)
neoliberalno, (2) reformističko i (3) radikalno (Kalanj, 2001, str. 203-205):

Zagovornici neoliberalnog stajališta slijede klasično liberalno načelo prema kojemu je
tržište temeljna snaga sveljudskog probitka, slobode, demokracije i mira, uz
oslanjanje na teorijske ideje o slobodnoj trgovini iz kojih proizlazi da državne granice
ne bi smjele predstavljati zapreku djelotvornoj alokaciji resursa u svjetskoj ekonomiji.
U posljednjim desetljećima XX. stoljeća, obilježenog izrazitom ekonomskom
globalizacijom, neoliberali zaoštravaju klasične liberalne postavke protiv proaktivne
državne intervencije kao usmjeravajućeg i ograničavajućeg čimbenika tržišnih
operacija. Globalna tržišta moraju djelovati bez formalnih ograničenja, a nužna
funkcija vlada i multilateralnih institucija se sastoji u olakšavanju i potpori
globalizaciji neoliberalnog usmjerenja. Državu smatraju nesposobnom za kontrolu
globalizacije.

Reformizam ili "globalna socijaldemokracija" predstavlja najsnažnijeg takmaca
neoliberalnoj koncepciji globalizacije. Neobuzdani kapitalizam smatraju kreatorom
supstancijalnih osobnih, socijalnih i ekoloških nepravdi, a s obzirom na imperfektnost
funkcioniranja tržišta, potrebno je uvesti niz korektivnih mehanizama u formi
političkih intervencija javnih ustanova.

Protagonisti radikalnog stajališta zagovaraju obrat globalizacije ili njezin nastavak na
posve izmjenjenim temeljima. Prvi, radikali-tradicionalisti, priželjkuju zaustavljanje
globalizacije i povratak na predglobalno stanje, a degobalizaciju smatraju jedinim
putem za obnovu ekonomske sigurnosti, ekološke ravnoteže, kulturnog integriteta i
demokracije. Druga, proaktivna vrsta radikalizma formirana je na pretpostavci
kritičke analize jednodimenzionalnog napretka. Prema kapitalizmu se odnose kao
prema nepopravljivom zlu i streme formiranju postkapitalističke globalizacije.
Reakcije pripadnika ove struje manifestiraju se u obliku oštrih protesta, kao npr.
glasovite demonstracije protiv WTO-a u Seattleu 1999. godine.

Neoliberalni koncept je danas nedvojbeno vladajući okvir suvremene globalizacije.
Vlade najmoćnijih država su u globalizaciji vidjele šansu neoliberalne politike, te nije
iznenađujuće da multilateralne institucije kao npr. IMF, WTO ili OECD globalizaciju
stalno povezuju s liberalizacijom.

Problem malih zemalja u kontekstu globalizacije je potreba za bržim prilagodbama
uzrokovana većom ovisnošću o međunarodnim tržištima. S obzirom na utvrđenost
kriterija i pravila na globalnom nivou, pitanje prilagodbe ovisi isključivo o izboru i
brzini gospodarskih prilagodbi u tim zemljama. Aplikacija neoliberalne doktrine
ostavlja otvorenima pitanja o tržišnim mehanizmima koji, kada su bez nadzora,
stvaraju probleme nepravednosti, nestabilnosti i neučinkovitosti (Teodorović, 2001,

12
str. 136). Tranzicijski se reformizam nalazi u nemogućoj misiji potrebe dokazivanja
deklarirane otvorenosti prema svijetu i kooperativne efikasnosti u implementaciji svih
nametnutih pravila "globalne igre", uz potrebu redistributivne strategije socijalne
dobrobiti i pravednosti (Kalanj, 2001, str. 213).

Vanjskotrgovinska politika je globaliziranija od svih, ključna se pravila donose na
međunarodnoj razini u okviru međunarodnih trgovinskih organizacija. Autonomija
države u ovoj sferi nestaje, a pokušaji narušavanja pravila vode države u trgovinske
sporove i izolaciju.

1.2.2 Integracijski procesi u Europi

Integracije su grupe država formirane s ciljem reduciranja prepreka trgovini između
članica. Imaju dugu povijest, ponekad su čak predstavljale stepenicu u izgradnji
nacije, kao Zollverein u XIX. stoljeću u Njemačkoj, a ponekad su dio kolonijalnih
trgovinskih aranžmana. Kolijevka svih suvremenih integracijskih procesa, Europska
unija ili izvorno Europska ekonomska zajednica, osnovana je Rimskim ugovorom
1958. godine. Integracijski procesi na svim kontinentima uzimaju maha sredinom 80-
ih godina prošlog stoljeća, a 2000. godine WTO-u ih je prijavljeno 194, komparirajući
s 87 1990. godine. Danas su praktično sve zemlje članice pojedine integracije, a više
od trećine svjetske trgovine pokriveno je ovakvim aranžmanima. Struktura integracija
varira s obzirom na nivo dohotka, otvorenost, udio u razmjeni između članica
(Venables, 2000, čl 3.4 34.).

1.2.2.1   Europska unija

Krajnji cilj velike većine država Europe je priključivanje Europskoj uniji, koja
istovremeno predstavlja laboratorij integracijskih procesa (Kandžija, 2003, str. 68).
Sve prilagodbe na gospodarskom i političkom planu u državama aplikantima na
članstvo poduzimaju se u cilju zadovoljavanja kriterija iz Kopenhagena.

Europska je unija, za razliku od drugih europskih integracija privremenog karaktera2,
krovna integracija osnovana 1992. godine Maastrichtskim ugovorom. No, začeci te
integracije nalaze se u Pariškom ugovoru iz 1951. godine i stvaranju Europske
zajednice za ugljen i čelik koja je ukinula carine i kontingente za ove strateške
proizvode, uspostavljajući istovremeno zajedničku carinsku tarifu.

2 npr. CEFTA (prema [URL:http://www.cefta.org], 07.06.2004.)

13
Potpisivanje Rimskog ugovora 25. ožujka 1957. godine bilo je početak Europske
ekonomske zajednice utemeljene s ciljem ostvarivanja zajedničkog tržišta zasnovanog
na carinskoj uniji. Carinska je unija zona slobodne trgovine u okviru koje, ukidanjem
carina i kontingenata, slobodno kruži roba između zemalja članica.

1.2.2.2   CEFTA

CEFTA je skraćenica od Central European Free Trade Agreement, dakle Sporazum o
slobodnoj trgovini srednjoeuropskih zemalja. To je regionalna integracija relativno
novijeg datuma, institucionalizirana potpisivanjem sporazuma tadašne Čehoslovačke,
Mađarske i Poljske u Krakowu 21. prosinca 1992. godine, a koji je stupio na snagu 1.
siječnja 1993. godine.

Pri prvom susretu u Bratislavi 9. travnja 1990. godine, vodstva ovih triju zemalja
imala su negativan stav prema takvoj integraciji, ali je nakon izrečenog službenog
stava EU kako nijedna srednjeeuropska država neće imati poseban položaj, jer je
upravo suradnja ispit njihove političke zrelosti, započela je formalna suradnja ovih
zemalja u Višegradu u Mađarskoj 15. veljače 1991. godine kada je osnovan tzv.
Višegradski trokut, forum za političku i sigurnosnu suradnju (Jurlin, 1997, str. 12).

Pristupanje novih država članica povezano je s ispunjenjem određenih uvjeta, kako
zemlje sa značajno slabijim ekonomskim i političkim značajkama ne bi usporile
ulazak u EU postojećim članicama, jer je punopravno članstvo u EU osnovni cilj svih
država CEFTE (grafikon 1.5).

Grafikon 1.5: BDP zemalja CEFTE 2002. godine prema PPP u USD
0
2.000
4.000
6.000
8.000
10.000
12.000
14.000
16.000
18.000
20.000
BG
CZ
HR
HU
PL
SK
SL
RO

Izvor: [URL:http://www.odci.gov/cia/publications/factbook/geos/si.html#Econ],
02.03. 2004.

14
Kumulativni kriteriji za uključivanje u CEFTU su (1) članstvo u Svjetskoj trgovinskoj
organizaciji, (2) sklapanje bilateralnih sporazuma o slobodnoj trgovini sa svim
zemljama CEFTE, sklapanje Europskog sporazuma (za Hrvatsku Sporazum o
stabilizaciji i pridruživanju). Sporazum o CEFTI sadržajem je vrlo sličan Sporazumu
o pridruživanju s EU, što nije slučajno jer se države-članice ovime i pripremaju na
članstvo u Uniji. Sporazum o pristupanju u članstvo CEFTE je u osnovi sporazum o
slobodnoj trgovini, kojim se ukida carina u međusobnoj razmjeni država potpisnica,
za dio proizvoda odmah, a za preostale proizvode, ovisno o osjetljivosti, u tijeku
preostalog razdoblja.

Pristupanje Hrvatske CEFTI 1. ožujka 2003. kruna je višegodišnjih napora u
ostvarivanju integrativnih ciljeva Republike Hrvatske. Pristupanje integraciji kojoj je
temeljni cilj cjelokupna prilagodba država-članica sustavu EU, a danas je čine
Višegradske zemlje uz Sloveniju, Rumunjsku i Bugarsku, odvija se u vrijeme
integracije najrazvijenijih država-članica u EU, te će efekti pristupa Hrvatske ovime
biti značajno umanjeni. Uključivanjem Poljske, Češke, Slovačke, Madžarske i
Slovenije u EU 1. svibnja 2004. godine, članice će ostati samo Rumunjska, Bugarska i
Hrvatska. Njihova je robna razmjena s Hrvatskom na relativno niskoj razini, što
implicira i adekvatnu važnost te integracije za Hrvatsku u novim uvjetima (grafikon
1.6)

Grafikon 1.6: Izvoz i uvoz Hrvatske s državama CEFTE 1998. i 2001. godine u 000
USD
0
200000
400000
600000
800000
1000000
1200000
1400000
1600000
1800000
X 1998
M 1998
X 2001
M 2001
Slovenija
Slovačka
Rumunjska
Poljska
Mađarska
Češka
Bugarska

Izvor: izračunao autor prema Statističkom ljetopisu Hrvatske 1999., str. 348,
Statističkom ljetopisu Hrvatske 2003, str. 358

Ugovorom o pristupanju Republike Hrvatske Srednjoeuropskom ugovoru o slobodnoj
trgovini definirano je bilateralno ukidanje carina sa svim državama s izuzetkom
Rumunjske, s kojom je ugovoreno snižavanje slijedećom dinamikom: na datum
primjene ovog Ugovora, na 60% of MFN carine, 1. siječnja 2004. godine, na 30%

15
MFN carine, a 1. siječnja 2005. godine, ukinut će se preostale carine na industrijske
proizvode. Poljoprivredni proizvodi su izuzeti od opće liberalizacije, a koncesije za
njih sadržane su u posebnim listama, gdje je naznačeno dogovorno smanjenje
carinskih stopa i visina carinskih kvota u sklopu kojih s primjenjuju tako smanjene
carine (Ugovor o pristupanju RH srednjeeuropskom ...). Premda izvorna struktura
sporazuma CEFTA počiva na tri liste industrijskih proizvoda s različitim intezitetom
ukidanja carinskih barijera3 uz koncesije za poljoprivredne proizvode, Republika
Hrvatska je u mogućnosti prihvatiti potpuno slobodnu razmjenu s ovim državama
(osim Rumunjske – na njezin zahtjev) zbog vrlo slične razine BDP-a per capita.

Iznimno važan dio Sporazuma čini Protokol o pravilima za utvrđivanje podrijetla
proizvoda. Ovim se Prokolom za svaku skupinu proizvoda određuju mjerila "dovoljne
obrade" koja su potrebna da bi proizvod mogao imati status nacionalnog proizvoda i
kao takav steći pravo bescarinskog uvoza na tržište druge zemlje potpisnice. Na ovaj
se način onemogućuje uvoz proizvoda iz trećih zemalja koje bi, uz neznatnu preradu,
željele ostvariti bescarinski pristup tržištu i time narušavale duh i odredbe sporazuma
o slobodnoj trgovini.

Proizvod će se smatrati podrijetlom iz jedne stranke ukoliko su ti proizvodi bili
dobiveni u toj stranci, uključujući materijale podrijetlom iz Bugarske, Švicarske
(uključujući i Liechtenstein4), Češke Republike, Estonije, Europske Unije, Hrvatske,
Mađarske, Islanda, Litve, Latvije, Norveške, Poljske, Rumunjske, Slovenije, Slovačke
Republike i Turske, u skladu s odredbama Protokola o pravilima za utvrđivanje
podrijetla, dopunjenog sporazumima između stranke i svake od gore navedenih
zemalja, pod uvjetom da obrada ili prerada koja je bila izvršena u toj stranci (najčešće
50% dodane vrijednosti) nadilazi radnje predviđene Dodatkom II (Ugovor o
pristupanju Republike Hrvatske srednjoeuropskom....). Izrazito je za Hrvatsku
nepovoljna činjenica da materijali hrvatskog podrijetla imaju pravo na kumulaciju
podrijetla samo unutar stranaka Sporazuma o CEFTI.

Povlastice predviđene odredbama Sporazuma svaka će od stranaka primjenjivati pri
uvozu proizvoda koji su podrijetlom iz druge stranke po predočenju potvrde o
prometu robe EUR.1. koja dokazuje da predmetni proizvodi imaju status proizvoda
podrijetlom iz jedne od stranaka te da ispunjavaju sve druge zahtjeve koji su
postavljeni ovim Protokolom.

3 Lista A – uključuje industrijske proizvode koji ne predstavljaju izravnu konkurenciju domaćoj
proizvodnji i mogu se liberalizirati bez odlaganja, Lista B – proizvodi srednjeg intenziteta osjetljivosti
na domaću privredu te se za njih predvia srednje vrijeme liberalizacije, Lista C sadrži najosjetljivije
proizvode koji se liberaliziraju posljednji (tekstilni proizvodi, proizvodi od čelika, autoindustrija)
4 Kneževina Liechtenstein je u carinskoj uniji sa Švicarskom, i stranka je Sporazuma o europskom
gospodarskom području.

16
1.2.2.3 Europski sporazumi

Europska unija nije statična integracija, vizija je proširenje na sve zemlje europskog
kontinenta. Europski sporazum ili sporazum o pridruživanju je prvi formalni korak u
institucionaliziranju odnosa s EU. On uređuje i određuje odnose između države
potpisnice i EU u sva tri temeljna stupa EU – Europske zajednice i njezinim
gospodarskim aspektima, zajedničkoj vanjskoj i sigurnosnoj politici te suradnji na
poslovima pravosuđa i unutarnjih poslova (Mimica, 2002, str. 7).

Dosadašnji Europski asocijacijski sporazumi (Zakon ratifikaciji evropskega
sporazuma... Ur. list MP 13/97, 24/07/97; Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN
MU 14/01) predstavljaju tipski oblik povezivanja Europske zajednice i njihovih
država članica te trećih država, potencijalnih članica. Sklapaju se u cilju povezivanja
stranaka uz želju za političkom, gospodarskom i institucionalnom stabilizacijom,
izgradnjom institucija i reformom javne uprave, povećanja gospodarske suradnje,
suradnje na području pravosuđa i unutrašnjih poslova (Zakon ratifikaciji evropskega
sporazuma..). Njihov gospodarski aspekt u skladu je s člankom XXIV. GATT-a, koji
ovu vrstu povezivanja država naziva asocijacijskim sporazumom smatrajući ga
predetapom uvođenja carinske unije ili zone slobodne trgovine. On sadržava plan i
program prijelaza u novu fazu, a djelomično je zasnovan na principu reciprociteta. Po
svome je sadržaju blizak zoni slobodne trgovine (Venables, 2000, str. 34), ali
sadržava derogaciju u sektorima, vanjskotrgovinskim instrumentima i slobodnom
kretanju (Kandžija, 2003, str. 69).

2.  OBLIKOVANJE VANJSKOTRGOVINSKE POLITIKE
REPUBLIKE HRVATSKE

Vanjskotrgovinska politika proizlazi iz generalne strategije Hrvatske, a ona polazi od
zahtjeva za integracijom u EU. Uspješno uključivanje u EU i pozitivan utjecaj na
blagostanje je moguće samo uz povećenje produktivnosti postojećih poduzeća i
njihovu aktivniju ulogu u međunarodnim okvirima. Vanjskotrgovinska politika ovdje
mora preuzeti značajan dio odgovornosti jer u okvirima jedne gospodarske grane,
najmanje produktivna poduzeća napuštaju sektor, nisko produktivna proizvode za
domaće i samo djelomično za inozemno tržište, a samo najproduktivnija uspjevaju i
penetrirati na strano tržište putem izravnih inozemnih investicija (Helpman, 2003, str.
22).

17
2.1   Razdoblje autonomije hrvatske vanjskotrgovinske politike

Osamostaljenje država i mogućnost autonomije kreiranja gospodarske politike u
uvjetima turbulentnih promjena makroekonomskih parametara i političkih odnosa
doveli su do preusmjeravanja etabliranih trgovinskih tokova. Ova postavka testirana
na zemljama bivšeg SEV-a, Slovenije i Hrvatske pokazala se adekvatnom (Fidrmuc,
2000, str. 18). Raspadom država i jedinstvenih tržišta što ih formiraju dolazi do
rapidnog smanjenja međusobne trgovine uz istodobno povećanje cjelokupne
vanjskotrgovinske razmjene. Preusmjeravanje vanjskotrgovinskih tokova potaknuto je
i dvojakim modusom rješavanja problema EU, koja je proizvodima pojedinih država5
dozvolila preferencijalni pristup, dok su države nastale raspadom Jugoslavije zadržale
preferencijale na temelju Sporazuma o suradnji između SFRJ i EZ koji je stupio na
snagu 01. travnja 1983. godine (Službeni list SFRJ, MU 2/83 i 3/84).

Emprijsko testiranje navedenih postavki moguće je izvršiti gravitacijskim modelom
koji pretpostavlja ovisnost trgovinskih tokova između dviju zemalja o potražnji
uvoznika, ponudi izvoznika i troškovima trgovine. Helpman i Krugman (1985)
formuliraju ga u modelu diferenciranih proizvoda i rastućoj ekonomiji obujma.
Fidrmuc i Fidrmuc (2000) izračunavaju ga iz slijedeće jednakosti:

M = β1 + β2YM + β3YX + β4d + ΣiYiDi + ε1

gdje je M bilateralni uvoz, Y je GDP izvozne i uvozne zemlje, d udaljenost glavnih
gradova obiju država, a ε je slučajno odstupanje. Sve su navedene varijable izražene
logaritmima. Intenzivnost nestandardnih trgovinskih odnosa je mjerena dummy
varijablom Di za specifičan par zemalja. Pozitivan koeficijent implicira prelazak
normalne razine trgovinskih tokova, razinu koju određuje veličina države i udaljnost
(preferencijalna trgovina). Negativni koeficijent predstavlja, suprotno, implikaciju
trgovinskih tokova manjih od normalne razine (diskriminacija).

Slovenija i Hrvatska trguju danas međusobno manje nego 1992. godine, kada je
intenzivnost trgovine prelazila normalnu razinu 11 puta. Već 1998. godine razina
trgovine je bila samo dvaput veća od normalne razine (Fidrmuc, 1999, str. 15), a
danas se kreće na razini tek nešto većoj od normalne. Navedeni pad međusobne
trgovačke aktivnosti je refleksija uključenja Slovenije u prvi krug pregovora o
pristupanju EU. Iako na vrlo niskoj razini vanjskotrgovinske razmjene u odnosu na
ranija razdoblja, Slovenija i Hrvatska su jedine države bivše Jugoslavije sa značajnim
bilateralnim trgovinskim odnosima. Balkan kao trgovinska regija trenutno ne postoji
(Gligorov, 1998).

5 Poljska, Češka, Slovačka....

18
U uvjetima bitnog smanjenja ili potpunog prekida trgovine zbog ratnog stanja
hrvatska
vanjskotrgovinska
politika
nastavlja
jugoslavensku
uz
evidentno
nesnalaženje u međunarodnim odnosima koji 1994. godine rezultiraju osnivanjem
WTO-a. Redestiniranje trgovinskih tokova uzrokovanih raspadom bivše države
učinilo je nužnim penetriranje na nova tržišta. Države EU su poslužile kao
kompenzator gubitka etabliranih trgovinskih tokova. No, konkurentnost unutar ove
integracije je bitno snažnija, stoga ona nije bila u mogućnosti nadoknaditi gubitak
postojećih tržišta. Vanjskotrgovinska politika Hrvatske nije djelovala u smjeru
promocije novih trgovinskih tokova prema državama s kojima su postojale dugotrajne
i uspješne trgovinske veze.

2.2   Prilagodba pravilima WTO-a

Utvrđivanje razine nominalne carinske zaštite zanimljivo je prije svega potrošačima,
jer na temelju nje izračunavaju koliko će se povećati cijena gotovog proizvoda i kakav
će to utjecaj imati na kupovnu moć pojedinca, dok su za visinu efektivne carinske
zaštite zainteresirani poglavito proizvođači, jer im ona pokazuje stvarnu razinu zaštite
na temelju mogućnosti povećanja neto dodatne vrijednosti u sektoru u kojem su
involvirani, respektirajući karakteristike njihovog tehnološkog procesa i povezanosti s
drugim industrijama.

U Hrvatskoj je prosječna ponderirana carinska stopa pristupanjem WTO-u u
studenom 2000. godine smanjena s 9,7% u pretpristupnom razdoblju na 6,5% 2000.
godine (Jurlin, 2001, str. 14), a danas je na razini od oko 4,5%. Viša razina zaštite
primjenjuje se u tzv. osjetljivim sektorima (naftni derivati, odjeća, obuća, staklo,
cement) što su zaštićeni carinskim stopama od 14 ili 15% i nakon petogodišnjeg
prijelaznog razdoblja. Ostali industrijski proizvodi zaštićeni su stopama od 5 do 14%
osim proizvoda na uvoz kojih se primjenjuje načelo nulte stope temeljem pregovora
Urugvajske runde, a primjenjuje ih se pri uvozu proizvoda što se ne izrađuju u
Hrvatskoj. Za najosjetljivije proizvode, poput kovinskih ruda i sirovina te papira,
zadržane su stope od 5 ili 10%. Carine za kemijske proizvode ostat će 5,5% i nakon
prijelaznog razdoblja. Prosječna carinske pristojbe za poljoprivredne proizvode
smanjene su u trenutku pristupanja s 33,7 na 25%, a nakon prijelaznog perioda od 5
do 7 godina bit će smanjene na 15,5%.

2.2.1   Nominalna carinska zaštita

Snižavanje carina kao rezultat rundi pregovora u okviru GATT-a i WTO-a, prisililo je
države na uvođenje necarinskih mjera zaštite. Unatoč tome, carinska zaštita je ostala
najrasprostranjeniji instrument vanjskotrgovinske politike. Proučavanje utjecaja

19
carinskih stopa na realokaciju resursa ili na blagostanje povezano je s
nedvosmislemim utvrđivanjem stvarnog postojanja carinske stope uz utvrđivanje
načina mjerenja carine. Kako carinska stopa predstavlja vrstu indirektnog poreza,
njezina je visina definirana od strane fiskalnih vlasti, najčešće Ministarstva financija, i
kao takva se objavljuje u obliku tablica carinske tarife. Navedene činjenice upućuju
na zaključak jednostavnog utvrđivanja stupnja nominalne zaštite, ali postojanje
slijedećih razloga ih bitno otežava: (1) postojanje necarinskih zaštitnih instrumenata,
(2) izuzeća i olakšice u odnosu na definiranu carinsku tarifu, (3) redundantne carinske
stope kao i (4) problem agregacije podataka (Galinec, 1996, str. 19)

Egzistiranje navedenih činjenica predstavlja razlog neophodnog provođenja kvalitetne
analize u cilju zadovoljavajuće analize efektivne carinske zaštite.

Netransparentnost necarinskih zaštitnih instrumenata razlog je što liberalni ekonomisti
preferiraju carinsku zaštitu. Carinske su stope oblik indirektnog poreza, te je i njihov
učinak kroz mehanizam cijena signifikantan. Glavni je razlog uvođenja necarinskih
zaštitnih instrumenata je njihov značaj u strukturi prihoda državnog proračuna uz
evidentan i prikriven zaštitni učinak. Postojanje mjera bescarinske zaštite, koje su vrlo
često kratkoročnog karaktera, otežava utvrđivanje realne visine uvoznog opterećenja.
U procjeni stupnja ostvarene nominalne zaštite potrebno je uzeti u obzir i
kvantifikacirani utjecaj necarinskih instrumenata.

Carinske stope navedene u carinskoj tarifi često se ne mogu efikasno primjeniti pri
postupku uvoznog carinjenja robe zbog izuzeća u odnosu na definiranu carinsku tarifu
u slučajevima primjene različitih carinskih stopa na uvoz robe iz različitih
gospodarskih područja (gospodarskih grupacija i integracija, te država) ili na uvoz
robe za potrebe pojedinih kategorija uvoznika od posebnog interesa. Ovisno o
zaključenim trgovinskim sporazumima, za uvoz robe iz pojednih država mogu se
utvrditi preferencijalne carinske stope u odnosu na carinske stope navedene u
carinskoj tarifi. Veličina odstupanja od definirane i navedene carinske stope funkcija
je udjela uvoza s preferencijalnih područja u ukupnom uvozu i vrijednosti ostvarenog
uvoza s toga područja. U definiranju stvarne razine nominalne zaštite pribjegava se
izračunavanju ostvarene (ex post) carinske stope. Ostvarena carinska stopa računa se
prema sljedećoj jednakosti (Greenaway, 1993, str. 66):
∑
∑
=
=
⋅
=
n
i
i
i
n
i
i
i
Q
P
Tr
tp
1
1
      (2.1)
gdje je tpi ostvarena carinska stopa za proizvod i, ΣTri ukupni carinski prihodi
ostvareni naplatom carina na proizvod i, ΣPiQi ukupna vrijednost uvoza proizvoda i.

20
Ova metoda uzima u obzir utjecaje prodaje robe u bescarinskim prodavaonicama i
prodaje robe po preferencijalnim carinskim stopama na temelju sklopljenih trgovačkih
ugovora. Vrijednost tpi predstavlja ponderirani prosjek svih stopa primjenjenih na
uvoz robe i, gdje pondere predstavljaju udjeli uvoza prema različitim osnovama.
Utvrđivanje visine ostvarene carinske stope dodatno opterećuje problem agregacije
podataka. Carinska je stopa pod snažnim utjecajem potcjenjivanja fakturne vrijednosti
robe na uvoznim deklaracijama ili manipulacijama s certifikatima o porijeklu robe
kada se primjenjuju različite carinske stope ovisno o državi porijekla. U pravilu, zbog
postojanja svih spomenutih čimbenika ex-post carinske stope uvijek su niže od ex-
ante stopa. Olakšice pri uvozu odnose se na uvoz pod povoljnijim stopama od onih
navedenih u carinskoj tarifi, a neposredni uživaoci povlastica su obično posebne
skupine korisnika. Olakšice i izuzeća od utvrđene carinske tarife imaju identične
efekte na visinu ostvarene carinske stope.

Redundantne carinske stope nemaju nikakvog utjecaja na razinu uvoza. Deklarirane
su
ex-ante
u
carinskoj
tarifi
i
egzistiraju
u
većini
protekcionističkih
vanjskotrgovinskih režima zemalja u razvoju. Danas egzistiraju dva oblika
redundantnih carinskih stopa. Temeljna karakteristika prvog oblika je zabrana uvoza
pojedinih vrsta roba, koja se realizira postavljanjem prohibitivnih carina, čime se u
potpunosti destimulira uvoz. S obzirom na nepostojanje uvoza, deklarirana carinska
stopa izaziva pogreške pri utvrđivanju razine nominalne zaštite. U drugom slučaju,
redundantna stopa viša je od prohibitivne stope i u takvim okolnostima carinska stopa
nije u cijelosti redundantna, već samo razlika između nje i prohibitivne stope. U oba
slučaja, što je veći postotak redunadantnih carinskih stopa u carinskoj tarifi,
precjenjenost razine nominalne zaštite bit će veća. Problem redundantnih carinskih
stopa nije toliko izražen ukoliko se koristimo implicitnim (ex-post) carinskim stopama
pri analizi, jer tada redundantne carinske stope ne donose nikakve carinske prihode, a
uvrštenjem nultih prihoda u relaciju za izračun implicitne carinske stope tpi dobiva se
neodređena vrijednost i kao takva odstranjuje se iz uzorka. Navedena činjenica
dodatno favorizira primjenu ex-post carinskih stopa pri utvrđivanju carinske zaštite.

Problem agregacije podataka povezan je s uspoređivanjem robnih pozicija iz carinske
tarife s pozicijama iz proizvodnih statistika, dakle uparivanje podataka na istoj razini
statističkog obuhvata. Pozicije iz carinske tarife obično su u većoj mjeri dezagregirane
te ih je potrebno upariti na odgovarajuće pozicije u proizvodnim statistikama. Za
zemlje u razvoju karakteristično je da se pojedine robne skupine u carinskoj tarifi
sastoje od više tisuća pozicija, dok se proizvodne i input-output robne kategorije
sastoje od nekoliko desetina pozicija. S obzirom na postojanje različitih carinskih
stopa unutar pojedine djelatnosti, dolazi do potrebe izračunavanja prosječne carinske
stope za pojedinu djelatnost. Problem korištenja neponderiranog prosjeka povezan je
sa slučajem kada se njime pokuša obuhvatiti veliki broj pozicija carinske tarife i
različitih osnova po kojima je uvoz ostvaren. Sustav pondera omogućava kvalitetnije

21
odgovore, ali je povezan s problemom izbora sustava pondera. Najčešće korišteni
pristup je pristup na razini industrija ili industrijskih grana kod agregacije. U ovom se
slučaju za pondere uzimaju udjeli uvoza različitih tarifnih podskupina pripadajući
odnosnoj grani u ukupnom uvozu.

2.2.2   Efektivna carinska zaštita

Koncept efektivne carinske zaštite razlikuje se od koncepta nominalne zaštite jer se
izračunava na temelju odnosa veličine domaće dodane vrijednosti, dakle vrijednosti
prerade, obrade ili dorade, sadržane u proizvodu realizirane na području promatranog
gospodarstva. Domaću dodanu vrijednost se obično definira kao razliku između cijene
gotovog proizvoda i cijene uvoznih intermedijarnih inputa korištenih u proizvodnji
promatranog proizvoda (Greenaway, 1993, str. 78). Povezanost nominalnog i
efektivnog koncepta carinske zaštite proizlazi iz potrebe temeljitog utvrđivanja
nominalne zaštite kao preduvjeta za izračun efektivne zaštite.

Osnovna logika carinske zaštite je u povećanju cijene proizvoda iz inozemstva sa
svrhom da se uslijed povećenja cijena uvoznih proizvoda uspostavi dodatna potražnja
za domaćim proizvodima i time povećala domaća proizvodnja (Markusen, 1988, str.
259). Povećanje razine proizvodnje neke grane ne ovisi samo o nivou nominalne
carinske zaštite finalnih proizvoda, već i o nivou zaštite intermedijarnih inputa
promatrane grane. Smisao efektivne carinske zaštite je u neto zaštiti u proizvodnom
procesu, dok je cilj nominalne zaštite bruto zaštita gotovog proizvoda.

Empirijsko utvrđivanje stope efektivne carinske zaštite temelji se na nekoliko važnih
ekonomskih pretpostavki:

• pretpostavka male otvorene privrede koja u pravilu ne može utjecati na cijene
vanjskog tržišta zbog marginalne uloge koju ima na tom tržištu, neovisno radi li se
o ponudi ili potražnji. Elastičnost inozemne ponude i potražnje je beskonačna,
• tehnički koeficijenti su fiksni, nema supstitucije među intermedijarnim inputima,
niti između intermedijarnih inputa i inputa primarnih faktora,
• carine nisu prohibitivne, trgovina postoji i nakon njihova uvođenja,
• uvozni i domaći proizvodi istoga proizvodnog sektora su perfektni supstituti, pa se
povećavanjem cijena uvoznog proizvoda omogućuje i domaćem proizvođaču
konkurentnog proizvoda povećanje svoje cijene u odgovarajućem iznosu.
Međutim, na razini agregiranja uobičajenoj kod većine studija o efektivnoj zaštiti,
a posebno kod korištenja input-output modela, domaći i inozemni proizvodi su u
pravilu nesavršeni supstituti.

22
Efektivna stopa carinske zaštite izračunava se prema (Sekulić, 1994, str. 15):
∑
∑
−
−
=
i
ij
i
i
ij
j
j
a
c
a
c
ESZ
1
   (2.2)
gdje je cj carinska stopa za sektor j, aij = Xij / Xj ili utrošak intermedijarnih proizvoda
iz sektora i po jedinici vrijednosti proizvodnje sektora j (tehnički ili input-output
koeficijent), dok je ci nominalna carinska stopa koja se primjenjuje na uvoz
intermedijarnog inputa i.
Ova jednakost polazi od pretpostavke da input-output koeficijenti aij odražavaju
situaciju prije uvođenja carina. Međutim, za empirijske izračune se u pravilu
raspolaže input-output tabelama u domaćim cijenama koje u sebi već sadrže carine, te
se ovoj činjenici prilagođava i izračun efektivne carinske zaštite.

1
1
1
1
1
−
+
′
−
+
′
−
=
∑
∑
i
i
ij
j
i
ij
c
a
c
a
ESZj
    (2.3)

gdje je a'ij predstavlja vrijednost aij (1 + cj) / (1 + ci). Navedena se jednakost često
koristi u praktične svrhe zbog jednostavnosti izračuna.

2.2.3   Nominalna i efektivna carinska zaštita u Hrvatskoj

Temeljni problem pri ocjenjivanju efektivne stope zaštite Republike Hrvatske
povezan je sa zastarjelom input-output tabelom baziranoj na podacima iz 1987.
godine. Koeficijenti publicirani u toj tabeli ne odgovaraju sadašnjem stanju u
gospodarstvu zbog intenzivnih promjena determiniranih tranzicijskim procesom,
raspadom bivše države, promjenom u strukturi i opsegu vanjskotrgovinske razmjene i
tehnologije korištene u proizvodnim procesima, vlasničkim promjenama kao i
zamjenom dijela unutrašnjih trgovinskih tijekova vanjskotrgovinskim. Uz to, stupanj
neusklađenosti između carinske tarife i input-ouput sektora je vrlo visok, kod input-
output sektora odnosi se na proizvodne djelatnosti s više različitih proizvoda za čiji su
uvoz vrlo često propisane različite carinske stope. Nadalje, potpisani sporazumi o
povlaštenom trgovinskom režimu putem kojih se odvija glavnina razmjene u velikoj
mjeri otežavaju procjenu nominalne zaštite za pojedini proizvod.

Općenito je mišljenje da navedena input-output tabela ne predstavlja osnovu za
kvalitetno izračunavanje efektivne carinske zaštite. Nova input-output tabela
hrvatskoga gospodarstva je u izradi, a tek će se njenim objavljivanjem omogućiti
prihvatljiva ocjena efektivne carinske zaštite.

23

2.2.4   Bescarinske mjere zaštite u Hrvatskoj

Uz uobičajene carinske mjere zaštite, postoji vrlo široka lepeza necarinskih mjera.
Njihova netransparentnost uzrok je nastojanjima WTO-a za njihovim ukidanjem ili
tzv. tarifikacijom, koja predstavlja preračunavanje u carinski ekvivalent dosad
korištenih bescarinskih mjera. Na ovaj se način omogućuje transparentnost uz
zadržavanje iste razine zaštite. Proces trgovinske liberalizacije pod okriljem WTO-a
zahvatio je i Hrvatsku u pretpristupnom razdoblju kada je djelatno uključena u proces
uklanjanja tehničkih prepreka trgovini. Primjetni pomaci učinjeni su ukidanjem
brojnim necarinskih ograničenja ili uključivanjem njihovih zaštitnih učinaka u
carinske stope u šestgodišnjem razdoblju aplikacije na članstvo WTO-a.

2.2.4.1   Kvantitativna ograničenja

Kvantitativna ograničenja predstavljaju limit izražen u fizičkim jedinicama ili
novčanoj vrijednosti kao krajnjoj veličini mogućeg uvoza ili izvoza.

Republika Hrvatska je naslijedila trgovinski režim bivše Jugoslavije koji je u velikoj
mjeri bio zasnovan na ovoj vrsti ograničenja. Izgradnjom novog vanjskotrgovinskog
režima, kreiranog pretežno sukladno zahtjevima WTO-a, uvoz na režimu
kvantitativnih ograničenja i uvoznih dozvola bio je zanemariv i te se mjere nije
primjenjivalo radi zaštite domaće industrije. Odredbe koje su dopuštale uvozna
ograničenja (Zakon o trgovini, NN 75/99) radi zaštite mladih industrija ukinute su iste
godine. Kvantitativna ograničenja bila su na snazi za grupu osjetljivih proizvoda6 kao
potpora uspostavi tržišne ekonomije i pomoći obnovi ratom uništenih područja.

Kvote koje se primjenuju prilikom uvoza robe u Hrvatsku su isključivo carinske kvote
temeljem zaključenih bilateralnih ugovora o trgovini i opće carinske kvote što
omogućuju dodatni ulazak na tržište temeljem Ugovora o pristupu WTO-u. Carinske
kvote nisu apsolutna carinska ograničenja, ali ipak ograničavaju dopuštenu količinu,
odnosno vrijednost preferencijalnog uvoza na hrvatsko tržište prema stopa nižim od
MFN stopa (Jurlin, 2001, str. 23). Carinske se kvote dodjeljuju javnim natečajem
kojeg raspisuje Ministarstvo gospodarstva. Prednost pri dodjeli carinskih kvota imaju
proizvođači kojima ona služi kao input u proizvodnom procesu i oni koji su već ranije
bili angažirani u trgovini tom robom. Dodjela carinskih kvota temelji se na trima
mjerilima: (a) tradicionalni trgovci gdje je najviše 10% osigurano za nove korisnike,
(b) regionalni kriterij osigurava jednaki tretman uvoznika iz svih regija Hrvatske, (c)
potrebe domaće prerađivačke industrije. Transparentnost i korektnost dodjele

6 poljoprivredni i prehrambeni proizvodi, tekstilna prediva, strojevi, cement, željezo i čelični proizvodi

24
osigurana je procedurom javnog natječaja raspisanog u javnim glasilima na koji se
mogu prijaviti sve pravne i fizičke osobe iz Hrvatske.

Sporazum WTO-a o procedurama u vezi s uvoznim dozvolama7 (Protokol o
pristupanju..., NN MU 13/00, 14/00) adoptiran je u hrvatskom režimu uvoznih
dozvola. Namjena ovih mjera nije zaštitna, a popis proizvoda u ovoj skupini je
relativno kratak uz njihovo automatsko ispostavljanje. Režim uvoznih dozvola
primjenjuje se na uobičajene skupine proizvoda kao što su proizvodi namjenjeni
ispunjenju međunarodnih ugovornih obveza, roba od značaja za nacionalnu sigurnost,
zaštitu života i zdravlja ljudi, životinja, biljaka i okoliša, te zaštitu javnog morala.
Izvoz i uvoz umjetničkih djela i plemenitih metala su također na režimu uvoznih
dozvola, sukladno članku XX. i XXI. GATT-a. Osim spomenutih uobičajnih
proizvoda na režimu uvoznih dozvola prema međunarodnim ugovorima, jedino je
uvoz čeličnih cijevi i šipki na režimu uvoznih dozvola za zemlje izvan WTO-a.
Brojne Odluke zamjenjene su Uredbom o određivanju robe koje se uvozi i izvozi
temeljem dozvola (NN 78/00) što u režim uvoznih dozvola osim radioaktivnih
materijala, eksploziva, bankovnih čekova, papirnih novčanica, kovanica i dragocjenih
kovina, nuklearnih reaktora, oružja i municije uključuje radare, određene mjerne
uređaje i lijekove. Režim dozvola obuhvaća i trgovinu narkoticima i mogućim
kemijskim naoružanjem. Udio proizvoda na režimu uvoznih dozvola kreće se na
razini između 3 i 3.5% ukupnog uvoza (Odgovori na pitanja EU, Sloboda kretanja
roba, str. 42)

Izdavanje dozvola vrši se automatizmom u roku od 14 dana od podnošenja zahtjeva
uz potvrdu o uplati administrativne pristojbe.

Slijedom navedenog, vidljivo je kako režim dozvola nema bitnijeg utjecaja na
međunarodnu razmjenu - svrha je dozvola isključivo statističko praćenje i nadzor.
SSP u identičnim situacijama kao i hrvatski propisi dozvoljava uporabu ovih mjera
(Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01).

2.2.4.2   Sanitarne i fitosanitarne mjere

Cilj je sanitarne i fitosanitarne kontrole smanjenje opasnosti po javno zdravlje
provjerom deklariranih sastojaka i stvarnog sadržajakao i sukladnost s navedenom
kvalitetom, ambalažom i etiketom primjenjujući propise u skladu sa Sporazumom o
tehničkim preprekama trgovini (Nacrt izvješća....odgovor 134)

7 WTO Agreement on Import Licensing Procedures

25
Selektivnom upotrebom sanitarnih i fitosanitarnih mjera moguće je utjecati na
ograničavanje trgovine, stoga su međunarodne organizacije s područja trgovine
kreirale međunarodne norme, smjernice i preporuke. Hrvatska je implementirala u
nacionalno zakonodavstvo i propise odredbe Sporazuma o sanitarnim i fitosanitarnim
mjerama  (SPS Agreement) i počela ih upotrebljavati i prije ulaska u WTO kako ove
mjere ne bi ograničavale trgovinu. Javnost i transparentnost ovih mjera osigurava
obvezno objavljivanje u službenom glasilu Republike Hrvatske, a prije usvajanja
poslani su na razmatranje i kritiku profesionalnim i znanstvenim tijelima i nadležnim
institucijama. Ocjenjivanje rizika uvoza životinja, životinjskih proizvoda, genetskog
materijala i namirnica u skladu je s relevantnim uzorima koje je razvio Međunarodni
institut za epizotske bolesti (IOE). Ukoliko takvi uzori ne postoje, Ministarstvo
poljoprivrede i šumarstva u suradnji s Hrvatskim veterinarskim institutom i
Veterinarskim fakultetom odredit će primjenjivanje mjera. (Nacrt izvješća radne
skupine....). Proizvodi koji podliježu sanitarnim mjerama temelje se na kodeksu
Međunarodnog ureda za zarazne bolesti, međunarodnim bilateralnim sporazumima o
suradnji na području veterine, Zakonu o veterinarstvu (NN 70/97) i međugraničnim
konvencijama o usklađivanju granične inspekcije proizvoda. Uvjeti veterinarske i
sanitarne inspekcije identični su za isporuke domaćih proizvoda i proizvoda iz uvoza
(Jurlin Krešimir, Galinec Davor, 2001, CV 9). Prilikom uvozne kontrole ovih
proizvoda, nadležni inspektori uzimaju uzorke i upućuju na analizu ovlaštenim
laboratorijima, a postupak kontrole traje tri do četiri dana (Nacrt izvješća.... odg. 134).

Legislativa iz fitosanitarnog područja je sukladna sa standardima, smjernicama i
preporukama Međunarodne konvencije za zaštitu bilja (IPPC) i Europske i
mediteranske organizacije za zaštitu bilja (EPPO), te s propisima, odlukama ili
smjernicama EU. Za uspješan rad granične kontrole i izdavanje dozvola za uvoz
potrebno je uvesti adekvatnu opremu kako bi se fitosanitarna inspekcija temeljila na
znanstvenim dokazima sukladno Sporazumu o sanitarnim i fitosanitarnim mjerama.
Svaka se zabrana trgovine, uključujući trgovinu sjemenjem i biljnim materijalom
mora temeljiti na znanstvenim dokazima. Nacionalni institut za zaštitu bilja u
poljoprivredi i šumarstvu odgovoran je za procjenu opasnosti od biljnih bolesti.

Zakon o zdravstvenoj ispravnosti i zdravstvenom nadzoru nad namirnicama i
predmetima opće uporabe (NN 1/97), Zakon o sanitarnoj inspekciji (NN 27/99),
Zakon o otrovima (NN 27/99, 37/99) definira proizvode nad kojima se primjenjuje
sanitarna kontrola u cilju očuvanja zdravlja ljudi.

Proces usklađivanja fitosanitarnih propisa sa Sporazumom o sanitarnim i
fitosanitarnim mjerama WTO-a završen je tijekom svibnja 1999. godine. Sustav
veterinarske inspekcije na graničnim prijelazima posve je usklađen sa zahtjevima EU
i Sporazuma o sanitarnim i fitosanitarnim mjerama (Jurlin, 2002, str. 7).

26
2.2.4.3   Politika izvoznih poticaja

Izvoznim poticajma smatraju se tekuća plaćanja bez protunaknade, koja vladine
jedinice vrše poduzećima na osnovi razine njihove proizvodne aktivnosti te na osnovi
količina ili vrijednosti roba ili usluga koje proizvode, prodaju ili uvoze. Subvencije
mogu biti podešene tako da utječu na razine proizvodnje, cijene po kojima se
proizvodi prodaju, ili prihode poduzeća. Za njih je karakteristično da su plative jedino
proizvođačima, nikako konačnim potrošačima i da su uvijek tekući transferi, a nikako
kapitalni transferi (IMF Government finance statistics Manual 2000).

U vezi s državnim potporama potrebno je apostrofirati položaj Republike Hrvatske
kao članice Svjetske trgovinske organizacije (Protokol o pristupanju Republike
Hrvatske Marakeškom ugovoru, NN MU 13/00) koja je prihvatila i obveze iz
Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama (Sporazum o subvencijama i
kompenzacijskim mjerama..., NN MU 13/00, 14/00), ali i pretendenta na članstvo u
Europskoj uniji koja Ugovorom o EU zabranjuje državama članicama davanje svakog
oblika državne potpore pojedinim poduzećima ili industrijama koji remeti ili ugrožava
tržišno natjecanje davanjem povlaštenog položaja pojedinom poduzeću (Plan
integracijskih aktivnosti RH, str. 50)

Svjetska trgovinska organizacija definira subvencije ([URL:http://www.wto.org],
8.6.2004.) kao financijsku pomoć vlade ili javnog tijela, odnosno kada ove institucije
direktno tranferiraju sredstva (pokloni, zajmovi), ili potencijalne direktne transfere
(garancije). Nadalje, u ovu skupinu se ubraja i oprost državnih prihoda, kao i plaćanje
privatnim osobama u cilju dovršenja navedenih funkcija.

Stav WTO-a prema izvoznim subvencijama je dvojak. U trenutku formiranja WTO-a
1995. godine dogovoreno je da sve nove članice moraju zadovoljavati kriterije i
disciplinu utvrđenu sporazumom, a tada je utvrđeno da ni u industriji ni u
poljoprivredi nema izvoznih subvencija. Stare članice uživaju tzv. "nasljedno pravo",
ali se i one moraju tome prilagoditi do 2006., iako neke od zemalja traže produljenje
tog roka ([URL: http://www.mei.hr/default.asp?ru=117&gl=200110120000001&sid=
&jezik=1], 07.06.2004).

Oblici u kojima se javljaju državne potpore prema metodologiji Godišnjeg izvješća o
državnim potporama Europske komisije su subvencije i donacije, porezni otpisi,
olakšice i odgode, izravna ulaganja u korisnika državne potpore, uključujući
pretvaranje potraživanja u udio u temeljnom kapitalu korisnika državne potpore,

27
zajmovi dani korisniku, državne potpore pod uvjetima povoljnijima od
prevladavajućih tržišnih uvjeta, državna jamstva itd.8

Državne potpore sadržavaju dva fundamentalna elementa: (1) javni rashod ili
umanjenje javnih prihoda i (2) korist na tržištu gospodarskom subjektu korisniku
državne potpore. Međutim, udio državne potpore, odnosno krajnja financijska korist
sadržana u prenesenom nominalnom iznosu, ovisi ponajviše o obliku u kojem je
državna potpora dana.

U tu su svrhu određene četiri kategorije državnih potpora. Kategorije su označene
slovima A, B, C i D, iza kojih slijede brojevi 1 i 2, označavajući ili proračunsku
državnu potporu (1), odnosno potporu dodijeljenu putem proračuna središnje države
ili poreznu olakšicu (2), odnosno potporu dodijeljenu putem poreznog sustava, te
slovom A ako je udio državne potpore poznat. Primjerice, C1A označava udio
državne potpore (A) u zajmu danom pod povoljnijim uvjetima od tržišnih (C1).

Prva kategorija (A) obuhvaća potpore koje su u potpunosti prenesene korisniku.
Drugim riječima, udio državne potpore jednak je kapitalnoj vrijednosti potpore.
Instrumenti koji se koriste u ovoj kategoriji su poticaji, subvencije kamata prenesene
izravno korisniku,  porezni krediti (tax credit) i ostale porezne mjere u kojima korist
ne ovisi o postojanju porezne obveze, porezne olakšice, izuzimanja i umanjenja
poreza u kojima korist ovisi o postojanju porezne obveze, smanjenja socijalnih
doprinosa, davanja jednaka poticajima, npr. prodaja ili najam nekretnina u javnom
vlasništvu po cijeni nižoj od tržišne.

Za kategoriju B nužno je odrediti je li financijski transfer javnih tijela u obliku
sudjelovanja u temeljnom kapitalu državna potpora korisniku ili pitanje uključivanja
javnog sektora u gospodarsku aktivnost i njegova ponašanja jednakog ponašanju
privatnog ulagača pod uobičajenim tržišnim okolnostima. Za ovu je kategoriju
karakteristično sudjelovanje u temeljnom kapitalu u bilo kojem obliku uključujući
pretvaranje duga (potraživanja) u udio u temeljnom kapitalu.

Treća kategorija (C) obuhvaća transfere u kojima je udio državne potpore ušteda u
iznosu kamata korisniku tijekom kojega mu je preneseni kapital na raspolaganju.
Financijski transferi imaju oblik zajmova danih pod povoljnijim uvjetima od tržišnih
i poreznih otpisa. Udio državne potpore u ovoj kategoriji mnogo je manji od kapitalne
vrijednosti transfera. Instrumenti korišteni u ovoj kategoriji su zajmovi iz javnih ili
privatnih izvora dani pod povoljnijim uvjetima od tržišnih, sporedni zajmovi iz javnih

8 Za razliku od metodologije Europske komisije koja prepoznaje četiri kategorije državnih potpora,
metodologija koju koristi Svjetska banka prepoznaje sedam kategorija državnih potpora, odnosno tzv.
gotovinske subvencije, kreditne subvencije, porezne subvencije, subvencije ulaganjima, subvencije u
dobrima, subvencije javnom nabavom i normativne subvencije.

28
ili privatnih izvora, predujmovi povrativi u slučaju uspjeha te porezni otpisi
(rezerviranja, slobodna ili ubrzana amortizacija itd.).

Posljednja kategorija (D) obuhvaća jamstva izražena u nominalnim iznosima. Udio
državne potpore uobičajeno je mnogo niži od nominalnog iznosa budući da udio
državne potpore predstavlja korist koju korisnik prima besplatno ili, ako je plaćena
premija za pokrivanje rizika, po cijeni nižoj od tržišne. Međutim, ako su na temelju
jamstva podneseni gubici, ukupni gubitak, umanjen za plaćene premije, uključuje se u
potporu budući da se može smatrati konačnim transferom korisniku. Nominalne
vrijednosti jamstava prikazuju se ovdje kao indicija mogućih obveza. Instrumenti
državne potpore ove skupne su iznosi pokriveni jamstvima i gubici na temelju
jamstava, umanjeni za plaćene premije.

WTO i EU definiraju pretpostavke uvođenja izmjenjenoga sustava državnih potpora u
Republici Hrvatskoj kao pravni temelj uvođenja novoga sustava, vodeći se načelom
transparentnosti i cjelovitosti prikaza državnih potpora putem izvješća o državnim
potporama, učinkovitosti nadzora nad odobravanjem, provedbom i povratom državnih
potpora te učinkovitom povezivanju novoga sustava državnih potpora s postojećim
hrvatskim pravnim sustavom (Pavletić-Župić, 2001, str. 914)

Premda u pravnoj stečevini Europske zajednice (acquis) ne postoji izričit izuzetak
zbog ratnih okolnosti, on je, zbog posebnosti Republike Hrvatske pridodan u propis.
Naime, iako ratne okolnosti spadaju pod opću definiciju izvanrednih okolnosti, željelo
ih se posebno navesti kako bi se i na općoj razini pojačala i potvrdila obveza državnih
potpora u ublažavanju posljedica rata.

Taksativno se navode mogući izuzeci od opće zabrane. To su (Zakon o državnim
potporama, NN 47/03):
•
državne potpore koje potiču gospodarski razvoj područja s neuobičajeno niskim
životnim standardom ili velikom nezaposlenosti. Na temelju SSP-a cijela
Republika Hrvatska smatra se takvim područjem četiri godine od njegova stupanja
na snagu,
•
državne potpore namijenjene promicanju kulture i zaštiti baštine. Prema ovim
odredbama moguće su državne potpore medijima, izdavaštvu, filmskoj industriji i
sl,
•
državne potpore namijenjene provedbi važnih projekata ili otklanjanju teškoća u
gospodarstvu,
•
mogući izuzetak od opće zabrane su državne potpore namijenjene poticanju
određenih gospodarskih djelatnosti ili određenih gospodarskih područja. Prema
ovim odredbama moguće su horizontalne državne potpore koje među ostalim
uključuju državne potpore malom i srednjem poduzetništvu, istraživanjima i
razvoju, zaštiti okoliša, zapošljavanju, obuci, spašavanju i restrukturiranju

29
gospodarskih subjekata u teškoćama i sl. Nadalje, na temelju ovih odredbi moguće
su regionalne državne potpore za razvoj područja Republike Hrvatske koja su
nerazvijena ili u nepovoljnijem položaju u odnosu na ostala područja Republike
Hrvatske,
•
mogući izuzetak od opće zabrane su državne potpore pravnim i fizičkim osobama
kojima je na temelju posebnih propisa povjereno obavljanje službe od općeg
gospodarskog interesa ili utvrđeno isključivo pravo obavljanja određene
djelatnosti, koje bi bez državnih potpora bile onemogućene u obavljanju i
provedbi povjerenih im zadaća,
•
mogući izuzetak od opće zabrane su državne potpore koje posebnim propisima
odredi Vlada Republike Hrvatske, a koje nisu u suprotnosti sa svrhom ovoga
Zakona. Konačno, Zakon o državnim potporama (NN 47/03) propisuje kako će
Vlada Republike Hrvatske odrediti sadržaj i bitne elemente ocjene sukladnosti
navedenih šest vrsta mogućih izuzetaka od opće zabrane državnih potpora.

Osim navedenoga, bitno je potcrtati prijelazni karakter institucionalnog sustava koji
se uvodi. Naime, ulaskom u punopravno članstvo Europske unije cjelokupni sustav
državnih potpora uveden na ovaj način u hrvatski pravni sustav morat će se izuzeti i
ugasiti budući da će svu nadležnost u provedbi odobravanja, nadzora provedbe i
povrata državnih potpora preuzeti Europska komisija u čijoj se nadležnosti trenutačno
nalazi sustav državnih potpora za područje cijele Europske unije (Zakon o
potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01).

Učestalo mijenjanje metodologije proračuna ne dozvoljava praćenje veličine poticaja
kroz duž niz godina. U 2002. godini ovi su izdaci iznosili 6.293.648.000 kuna (Zakon
o izvršenju..., NN 154/02) i bili su namjenjeni pretežno poljoprivredi, brodogradnji,
prometu i turizmu. Sveukupno s lokalnom razinom, državne su potpore 2000. godine
iznosile 4,11% BDP-a, a uz kontinuirani pad 2003. godine iznose 2,96% BDP-a
(Odgovori na pitanja EU, Tržišno natjecanje, str. 16)

2.2.4.4   Antidampinška i kompenzatorna opterećenja

Izvoz i prodaja robe na stranim tržištima po dampinškim cijenama je oblik nepoštene
(unfair) tržišne prakse (Tuđen-Hrastnik, 2002, str. 13). Dampinška cijena je niža u
odnosu na mjerila koja postavljaju propisi za takvu praksu, a damping je uvoz robe
koji je po vrijednosti niži od normalne cijene (Markusen, 1995, str. 280). Mjerilo za
određivanje normalne cijene je cijena sličnoga proizvoda u zemlji izvoznici, cijena
sličnoga proizvoda u trećim zemljama ili cijena određena na temelju troškova
proizvodnje, prodaje, općih troškova i uobičajene marže u zemlji izvoznici
(konstruirana vrijednost) (Mlikotin-Tomić, 2003, str. 8). Drugi kumulativni uvjet za
postojanje dampinga je prouzrokovana stvarna šteta (material injury) domaćoj

30
industriji i provedba ispitnog postupka u kojemu su sve okolnosti dampinškog uvoza i
nastale štete dokazane.

Hrvatska trgovinska politika do sada uopće nije primjenjivala ovaj instrument u
obrani domaćih industrija (Jurlin, 2001, str. 25) što je pretežan slučaj i u ostalim
tranzicijskim zemljama gdje se praksa i pravo zaštitnih mjera još nisu razvili u
dostatnoj mjeri. Tradicionalne brze i jednostavne mjere povećavanja carina
prevladavale su dok je to bilo moguće. Ovo vrijedi osobito za Hrvatsku, koja je WTO-
u pristupila relativno kasno.

Hrvatski propisi o dampingu sadržani su u Zakonu o trgovini i čine tek pravni temelj
za daljnju regulaciju, koja nikada nije provedena (Zakon o trgovini, NN 49/03).
Definicija normalne vrijednosti preuzeta je iz WTO-ova Sporazuma o dampingu
(Protokol o pristupanju Republike Hrvatske Marakeškom ugovoru...). Roba se uvozi
po cijeni nižoj od normalne ukoliko je ta cijena niža od prodajne cijene u zemlji
izvoznici. U nedostatku podataka o usporednoj cijeni, kao mjerilo se uzima cijena
robe iz zemlje podrijetla, cijena izvoza iz treće zemlje ili pak konstruirana cijena
(Tuđen-Hrastnik, 2003, str. 34) koja se definira kao cijena niža od prosječnih
proizvodnih troškova po jedinici istovrsne ili slične robe u zemlji podrijetla, uvećena
za iznos uobičajenih trgovačkih troškova i dobiti (Zakon o trgovini NN 49/03).

Zahtjev za propisivanje antidampinške pristojbe podnosi se ministarstvu nadležnomu
za trgovinu i mora sadržavati dokaze o postojanju dampinga, šteti koja nastaje ili bi
mogla nastati i dokaz o kauzalnoj vezi. Nakon provođenja ispitnog postupka i
uspješnog
dokazivanja
postojanja
dampinga,
Vlada
propisuje
dopunske
(antidampinške) pristojbe. Predviđena je obveza preciznijeg definiranja drugih uvjeta
za provedbu postupka od strane Vlade (Zakon o trgovini, NN 49/03), ali ta obveza
nije ispunjena. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju na sličan način definira
damping i postupovna pravila kada se on dokaže (Zakon o potvrđivanju Sporazuma...,
NN MU 14/01)

U dosadašnjoj praksi hrvatske vanjskotrgovinske razmjene, jedino je izvoz željeznih
cijevi iz Željezare Sisak bio istraživan u protudampinškom postupku nakon prijeve
konkurentskih proizvođača iz EU te je 15. svibnja 1993. bila određena konačna
dampinška pristojba na uvoz željeznih cijevi u iznosu od 25% (Mlikotin-Tomić, 2002,
str. 18). U eventualnim budućim postupcima protiv hrvatskih izvoznika u nedostatku
odgovarajućih propisa i službi i naši izvoznici mogu biti obuhvaćeni postupcima i
mjerama koje mogu ograničavati ili onemogućiti njihov izvoz i razvoj ili ih čak
potpuno onemogućiti.

S obzirom na različita postupovna pravila i na područje primjene (Zakon o
potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01), mjerodavne odredbe Zakona o trgovini

31
(NN 49/03) niti provedbeni propisi doneseni na temelju čl. 38. Zakona o trgovini ne
mogu se primijeniti kao dopunski i provedbeni za primjenu SSP-a. Stručne službe i
nadležna tijela ustrojena i za pitanja zaštitnih mjera mogla bi obavljati poslove vezane
za mjere u skladu WTO-om i SSP-om.

2.2.4.5   Carinski postupak

Carinski postupak predstavlja sve mjere primjenjene kod uvoza robe s ciljem njezine
adekvatne evaluacije i naplate propisanih uvoznih pristojbi (Ružić, 2002, str 18).
Svakodnevno se primjenjuje, ali u pojedinim slučajevima tzv. šikanoznog postupka
može predstavljati posebnu mjeru s teško procjenjivim stupnjem zaštite.

Sve carine i pristojbe što su se primjenjivale pri uvozu robe, a nisu bile propisane
redovnom Carinskom tarifom u Hrvatskoj su uključene u carinske stope, odnosno
tarifirane 1996. godine s izuzetkom pristojbe u vrijednosti 60 kuna temeljem
deklaracije podnesene na carinski postupak. Pristojba pokriva troškove evidentiranja
robe, kontrole dokumentacije, pregleda vozila i robe, unosa podataka, izračuna carina
i poreza i ispostavljanje potvrda (Jurlin, 2001, str. 16).

Uzimajući u obzir preporuke WCO-a, odredbe Carinskog zakona EU, te acquis
communautaire za pristup EU, Carinska uprava Hrvatske je predložila novi Carinski
zakon koji je stupio na snagu 1. siječnja 2000. godine. Zakon je simplificirao, ubrzao i
pojeftinio postupak carinjenja robe uz povećanje ovlasti carinske službe. Uvedena je
Jedinstvena carinska deklaracija koja je zamijenila dotadašnje izvozne, uvozne i
provozne carinske deklaracije. Osnovni sadržaj toga dokumenta ima jednaka obilježja
kao carinski dokumenti EU, što olakšava razmjenu obavijesti nacionalnim carinskim
upravama i omogućuje bolji nadzor kretanja robe.

Ograničeni broj carinskih prijelaza s fitosanitarnom i veterinarskom kontrolom uz
neadekvatno radno vrijeme izaziva duga čekanja na carinjenje i povećava troškove
prijevoznika i vlasnika robe (Galinec, 2000, str. 49). Dodatni problem predstavlja
edukacija carinskih djelatnika. Ona se provodi uključivanjem u programe izobrazbe
carinskih djelatnika EU, npr. MATTHEUS, ali i moderniziranjem opreme za potrebe
carinskog nadzora, primjenu koje uvjetuju odredbe CAP-a.

Određivanje carinske vrijednosti je procedura koju se primjenjuje radi određivanja
vrijednosti uvezene robe za potrebe carinjenja. Ona mora biti sukladna s
Bruxelleskom konvencijom o vrijednosti i člankom VII. GATT-a (Protokol o
pristupanju Republike Hrvatske Marakeškom ugovoru). Njezin se značaj temelji na
činjenici da su u mehanizmu carinske zaštite carinska vrijednost i stopa carine
najvažniji elementi utvrđivanja učinaka zaštite. U sustavu carina ad valorem carinska

32
je vrijednost polazna osnova za plaćanje carinskih i poreznih davanja čije nepravilno
određivanje može implicirati dvojaki utjecaj – uvoznik plaća manja davanja, a carina
ubire manje prihode državi (Tuđen-Hrastnik, 2002, str. 3). U svezi s tim je i Odluka
6.1 Odbora za carinsku vrijednost WTO-a "Slučajevi kada carinska služba ima
razloga posumnjati u istinitost ili točnost deklarirane vrijednosti", kojom je teret
dokazivanja prenesen sa carinskih djelatnika na uvoznike (Carinski zakon, NN 78/99).

2.2.4.6   Politika javnih nabavki

Pod pojmom “javnih nabavki” obuhvaćen je skup propisa i pravila koji državi, njenim
tijelima i tijelima s javnim ovlastima propisuju određene postupke prilikom kupnje
roba i usluga, pošto tijela s javnim ovlastima ne stječu samostalno financijska
sredstva. Temeljni cilj ovih propisa je osigurati gospodarski opravdano trošenje i
nadzor proračunskih sredstava, odnosno sprječavanje uporabe sredstava poreznih
obveznika u proizvoljne svrhe (Švaljek, 2003. str. 18)

Prilagođavajući svoje pravni sustav uređenju EU, sve su države srednje i istočne
Europe dosad prihvatile ili namjeravaju prihvatiti zakonodavstvo o javnim nabavama,
utemeljeno uglavnom na modelu kodeksa nabave (Model Law on Procurement of
Goods, Construction and Services, UNCITRAL, 1994.) koji je razvila UN-ova
Komisija za međunarodno trgovačko pravo (UNCITRAL) i na smjernicama EZ-a o
javnim nabavama (Smjernice Europske unije: 89/665/EEZ, 92/13/EEZ, 92/50/EEZ,
93/36/EEZ, 93/37/EEZ i 93/38/EEZ).

Hrvatska je pristupom WTO-u u studenom 2000. godine preuzela obveze koje
proizlaze iz multilateralnih sporazuma u sklopu WTO-a. Plurilateralni sporazumi su
fakultativni, akceptirani su tijekom Urugvajskog kruga pregovora, a jedan od njih je i
Sporazum o javnim (državnim) nabavama9. Hrvatska planira ove godine započeti
pregovore vezane uz njegovo prihvaćanje, jer usklađujući svoje zakonodavstvo na
području javnih nabava Hrvatska istovremeno udovoljava i zahtjevima koji se pred
nju postavljaju unutar Plurilateralnog sporazuma o javnim nabavama.

Polazne osnove u izradi Zakona o javnim nabavkama (NN, 117/01.) sadržane su u
zakonima Republike Hrvatske, Ugovoru o pristupanju Republike Hrvatske WTO-u,
Plurilateralnom sporazumu o javnoj (državnoj) nabavi WTO-a, Sporazumu o
stabilizaciji i pridruživanju, smjernicama Europske zajednice u području javnih
nabava te u pravilima, modelima i postupcima specijaliziranih međunarodnih
institucija za nabavu. Načela na kojima se mora fundirati novi sustav javnih nabavki

9 Države potpisnice: EU, SAD, Japan, Kanada, Norveška, Švicarska, Izrael i Južna Koreja

33
su: načelo učinkovitosti nabave, načelo ravnopravnosti ponuditelja ili natjecatelja,
načelo nediskriminacije ponuditelja ili natjecatelja i načelo javnosti i transparentnosti.
Postupci javnih nabava, kao i prema dotadašnjoj legislativi (Zakon o nabavi roba,
usluga i ustupanju radova, NN 142/97, 32/01), obvezni su za sve nabave u vrijednosti
većoj od 200.000 kuna10 u proračunskoj godini. Pri nabavi robe, nacionalna povlastica
za prihvatljive domaće ponuditelje iznosila je 15% od cijene ponuđene robe stranog
ponuditelja, uvećane za troškove carine, osiguranja i prijevoza11. Nacionalna
povlastica kod cijene radova iznosila je 7,5% od ponuđene cijene radova, te se taj
iznos pridodaje ponudama primljenima od stranih ponuditelja, dok je ova povlastica u
segmentu usluga iznosila 5%.

Uvjet korištenja nacionalne povlastice je sjedište pravne ili fizičke osobe u Republici
Hrvatskoj i najmanje 50% domaće dodane vrijednosti u proizvođačkoj cijeni robe. Pri
korištenju nacionalne povlastice za radove ili usluge morao je biti zadovoljen uvjet
korištenja najmanje 50% domaće robe i materijala, odnosno uključivanje najmanje
50% domaćih izvođača radova.

Važnost regulacije ovog segmenta ogleda se u podatku kako se postupkom javnih
nabava unutar Europske unije ostvaruje više od 720 milijardi EUR na godinu, što je
oko 11% GDP-a EU ([URL:http://www.europa.eu.int], 17.2.2004). U Hrvatskoj se
procjenjuje da javne nabave sudjeluju sa 9% u GDP-u (Mjesečni statistički prikaz br.
68, lipanj 2001.) ali procjena koja uključuje i nabavke državnih poduzeća procjenjuje
veličinu ovog tržišta na 15% BDP-a (Jurlin 2001. str 76) i prilikom usporedbe sa
udjelom u GDP-u država članica EU-a i tranzicijskih zemalja vidljivo je da se taj
postotni iznos uklapa ili premašuje raspon od 8 do 12%. Udio javnih nabavki u GDP-
u je uvećan posljednjih godina, uvjetovano intenzificiranjem ulaganja u cestogradnju.

Postupak nabave određen je vrlo otvoreno, posebno za ponuditelje iz EU. Domaći
ponuditelji nisu posebno tretirani niti jednim stavkom. Ukinuti su preferencijali za
domaće proizvođače te nema više kategorije domaćeg i međunarodnog natječaja.
Zakonom se na taj način u prvom razdoblju otežava pozicija domaćih proizvođača na
domaćem tržištu u odnosu na dosadašnje stanje. Zauzvrat, domaći bi proizvođači
trebali dobiti veće tržište EU-a, na kojem je njihova konkurentnost manja. Svaka
država članica EU-a sustavom dopuštenih subvencija (npr. prodajnim cijenama,
kamatama, provedbom savjetovanja i osposobljavanja, razvojem malog i srednjeg
poduzetništva, tehnološkim razvojem, uvođenjem ISO-sustava, inovacijama i
istraživanjem u tvrtkama i sl.) te povoljnim zajmovima za gospodarski razvoj, pomaže
razvoj malog i srednjeg poduzetništva, odnosno pojedinih područja kako bi se lakše
suočili s izazovima tržišta. Pri tome su javne nabave važan instrument.

10 cca 26.700,00 EUR
11 CIF cijena, sukladno INCOTERMS 2000

34
Važnost Zakona o javnoj nabavi (NN, 117/01) presudna je u kontroli proračunskih
sredstava i gospodarstvu u cjelini, stoga je bitno osigurati jednake uvjete nadmetanja.
Postavlja se pitanje potrebe zaštite domaće proizvodnje i dilema je li nepostojanje
nacionalne povlastice štetno za hrvatsko gospodarstvo. Sukladno potpisanim
međunarodnim sporazumima, ne postoji obveza Hrvatske za odbacivanjem
nacionalne povlastice već u prvoj fazi prilagodbe svojeg zakonodavstva javnih
nabavki. Takva obligacija nije dogovorena u pregovorima prilikom prijema Hrvatske
u WTO, niti u vezi s približavanjem EU, već je definirano prijelazno razdoblje.

Za potpunu liberalizaciju tržišta javnih nabava prema WTO-u, Hrvatskoj je ostavljeno
razdoblje prilagodbe od četiri godine, a u pregovorima oko Sporazuma o stabilizaciji i
pridruživanju dogovoreno je da će RH otvoriti tržište javnih nabava tvrtkama iz
zemalja članica EU-a u roku od tri godine nakon stupanja SSP-a na snagu. Prema
predviđanjima i iz iskustava drugih država kandidatkinja, ratifikacija SSP-a u
europskim parlamentima traje oko dvije godine u idealnim okolnostima, te
međunarodne obveze Hrvatskoj dozvoljavaju još gotovo pet godina primjene
nacionalne povlastice u javnim nabavama.

2.2.4.7   Normizacija i mjeriteljstvo

Osiguranje slobodnog kretanja roba, usluga i kapitala od presudne je važnosti u
funkcioniranju svakog tržišta, a zapreku, prvenstveno u kretanju roba i usluga čine
neusklađeni tehnički zahtjevi kojima proizvod, postupak ili usluga moraju udovoljiti
kako bi se slobodno mogli staviti u promet na tržištu. Postojanje različitosti u
tehničkim zahtjevima predstavlja zapreku koja se naziva “tehničkom zaprekom
trgovini” (Matasović, 2002. str. 4)

Posjedovanjem sukladnoga tehničkog zakonodavstva i tehničkih normi smanjuje se
netransparentnost u odnosima na tržištu, smanjuju se troškovi dokazivanja sukladnosti
i otvaraju vrata djelovanju pod istim uvjetima na svjetskom ili hrvatskom tržištu.

Temeljni cilj Hrvatske u srednjeročnom razdoblju je prilagodba i priključivanje EU.
Osamostaljenjem, Hrvatska je preuzela tehničko zakonodavstvo bivše države, ali je
novonastalo redestiniranje trgovinskih tijekova uvjetovalo potrebu za adoptiranjem
tehničkih propisa EU. Tehničke zapreke u trgovini čine bitan segment ukupne
prilagodbe, a one su posljedica različitosti industrijske prakse i tehničke regulative u
pojedinim zemljama članicama EU. Dualizam ovog problema ogleda se u zapreci za
prodaju robe iz EU na trećim tržištima, ali i za prodaju roba ne-EU porijekla na tržištu
EU.

35
Usklađenjem, odnosno uklanjanjem tehničkih barijera Hrvatska postaje transparentna
za kretanje roba i usluga, što otvara mogućnost podizanja tehničke razine na razinu
EZ-a. Istodobno, parcijalno preuzimanje rješenja iz tehničkog zakonodavstva EU
stvara konfuziju i koliziju s pojedinim nacionalnim propisima. Iskustva iz EU koja su
dovela do “Novog pristupa” (New Approach, 1985.) u tehničkim propisima mogu
nam poslužiti kao putokaz u adoptiranju. Hrvatska je počela usklađivati svoje propise
u razdoblju prije ulaska u WTO kada je započela primjenjivati zahtjeve sporazuma o
tehničkim zaprekama trgovini (TBT Agreement), iz čega proizlazi kako tehnički
standardi nisu uspostavljeni niti ih se primjenjuje radi ograničavanja trgovine (Jurlin
Krešimir, Galinec Davor, 2001, str 59.) Tehnički propisi na snazi u Hrvatskoj
prilagođene su međunarodne norme ISO/IEC/EN, sadržane u referentnom Zakonu o
normizaciji  (NN, 55/96) a ujedno je Hrvatska članica međunarodnih normizacijskih
organizacija ISO, IEC i europskih CEN, CENELEC, ETSI, čime je zadovoljeno
zahtjevima EU-a (Matasović Miroslav, 2002.). Državni inspektorat (Zakon o
državnom inspektoratu, NN 76/99) provodi nadzor kakvoće uvoznih proizvoda, a
troškove postupka snosi uvoznik, prema Uredbi o naknadi troškova nadzora kakvoće
proizvoda Vlade RH (Dominis, 2000, str 39.)

Uspostavom tehničkog zakonodavstva sukladnog EZ-u pruža se Hrvatskoj mogućnost
uspostavljanja kriterija za sprječavanje uvoza loše ili nekvalitetne robe na domaće
tržište, a s druge strane, za sposobne i tehnički razvijene hrvatske poduzetnike otvara
se mogućnost djelovanja na europskom tržištu i stvaranja trajnih i partnerskih odnosa
s poduzetnicima iz EU-a, ali i mogućnost međusobnog priznavanja dokumenata,
ispitivanja, certifikacije i akreditacije, što će stvoriti uvjete za izostavljanje
ponavljanja ispitivanja i certificiranja.

Postojanje hrvatskog tehničkog zakonodavstva sukladnoga zakonodavstvu EZ-a
ujedno omogućuje smanjenje tehničkih barijera slobodnom kretanju roba i usluga iz
EU-a u Hrvatsku. Postojanjem usklađenog tehničkog zakonodavstva, partneri i
gospodarstvenici ulaskom na hrvatsko tržište ulaze u tržišni prostor jednakih zahtjeva.
Nadzor nad tržištem postaje lakši, jer roba koja se stavlja na tržište mora u zemlji
nastanka zadovoljiti iste zahtjeve, mora biti ispitana prije stavljanja na tržište, a
hrvatskim ispitnim i certifikacijskim organizacijama pruža se mogućnost
osposobljavanja za ispitivanje i potvrđivanje sukladnosti prema odrednicama
propisanim u EZ-u. Bez akreditiranih i ovlaštenih ispitnih laboratorija, hrvatsko
gospodarstvo doći će u inferioran položaj. Za ostvarenje SSP-a, pitanje strukture i
opremljenosti ispitnih i certifikacijskih organizacija je jedna od ključnih zadaća.

Ugovorom o Europskoj uniji zahtjeva se od proizvođača ili njegova zastupnika
označavanje proizvoda koji se pušta u promet znakom “CE” i, sukladno zahtjevima
pojedine smjernice, davanje "Izjave dobavljača".

36
Označavanjem i izjavom dobavljača proizvođač ili njegov zastupnik potvrđuje da je
proizvod sukladan temeljnim zahtjevima. Proizvođač ili njegov zakoniti predstavnik
sukladnost proizvoda sa smjernicama vidno označava naznačenim CE-znakom. U
svim smjernicama koristi se jedinstveni znak.

Propisano je da se znak koji se stavlja na proizvod, koji je sukladan smjernici, sastoji
od slova "CE" i na zakonom uređenom području karakterističnog broja ovlaštene
organizacije koja je provjerila proizvod. Taj broj ovlaštena organizacija dobiva u
registru EU-a.

2.2.4.8   Zaštita potrošača

Opći cilj uređivanja tržišta je zaštita zdravlja ljudi i interesa potrošača te njegovo
učinkovito djelovanje u Republici Hrvatskoj. (Odgovori na pitanja EU, str. 31 –
sloboda kretanja roba). Zaštita potrošača predstavlja civilizacijsko dostignuće, ali i
idealan poligon za zaštitne mjere od robe stranog podrijetla pod izlikom očuvanja
okoliša, zdravlja ljudi i životinja i sl.

Strategijski dokument integracijskih aktivnosti 1999. godine zaključuje kako Zakon o
zaštiti potrošača ne postoji. Postojeći propisi nisu dostatni te neusklađeni ili
nedovoljno usklađeni s pravom zaštite potrošača EU, uz opću ocjenu niske razine
svijesti o potrebi zaštite. (Plan integracijskih aktivnosti Republike Hrvatske, 1999, str.
295)

Zaštita potrošača, u smislu fizičkih osoba koje na tržištu djeluju za svoje
neprofesionalne potrebe, u Hrvatskoj je tijekom vremena prepoznata i priznata kao
područje koje treba posebnu politiku zaštite, u čemu je najznačajniju ulogu imala EU i
Vlada RH, a ne odnosna skupina. Radi toga je Zakon o zaštiti potrošača donesen tek
2003. godine. Izvan područja koja uređuje ovaj zakon, a u kojem su uključene i
odredbe o nepoštenim ugovornim odredbama, posebnim propisima se uređuju obveze
i postupanje proizvođača i davatelja usluga radi stavljanja sigurnih proizvoda na
tržište, neovisno da li ih koriste fizičke ili pravne osobe. (Odgovori na pitanja EU, str.
1 – Zaštita potrošača i zdravlja)

Udruge za zaštitu potošača kao nezavisni auditori tržišta, na osnovu Zakona o zaštiti
potrošača (NN 96/03), mogu pred nadležnim sudom pokrenuti postupak kojim traže
od suda nalaganje prestanka poslovne prakse koja je suprotna zakonu određenom
trgovcu ili operateru sredstava za daljinsku komunikaciju. Udruge također mogu pred
nadležnim sudom pokrenuti postupak kojim od suda traže da određenom trgovcu,
skupini trgovaca iz istog sektora gospodarstva ili njihovim interesnim udrugama,
zabrani korištenje nepoštenih ugovornih odredbi u standardnim ugovorima. Udruge

37
također pokreću pred nadležnim sudom postupke kojima od suda traže da naloži
prekid zavaravajućeg, odnosno nedopuštenog komparativnog oglašavanja, ili
postupke kojima od suda traže zabranu objavljivanja još neobjavljenog zavaravajućeg,
odnosno nedopuštenog komparativnog oglašavanja. (Odgovori na pitanja EU, str. 5 –
Zaštita potrošača i zdravlja). S obzirom na proračunsko financiranje upitna je njihova
neovisnost od centralne vlasti, koja pod politikom zaštite potrošača može koristiti
udruge za promicanje bitno drugačijih interesa od inicijalnih.

Svijest potrošača o potrebi zaštite je na niskoj razini, te se zakon o njihovoj zaštiti
primjenjuje od 8. rujna 2003. godine, a usvojen je tek u okviru pretpristupnih
prilagodbi zakonodavstva Hrvatske. Program obrazovanja, informiranja i program
podizanja svijesti o pitanjima zaštite potrošača razvija se uz pomoć projekta programa
CARDS za zaštitu potrošača (Capacity Buliding in the Area of Consumer Protection)
i Nacionalnog programa za zaštitu potrošača kojeg će donijeti Sabor do kraja 2003.
godine. U sklopu programa CARDS 2002, Ministarstvo gospodarstva i Državni
inspektorat korisnici su projekta koji kao jedan od ciljeva ima unapređivanje stručnog
znanja djelatnika državnih tijela o pitanjima zaštite potrošača. U sklopu projekta
izvršit će se analiza potreba za stručnim usavršavanjem te provesti odgovarajući
obrazovni programi. (Odgovori na pitanja EU, str. 5 – Zaštita potrošača i zdravlja)

Djelokrug hrvatske politike zaštite potrošača bazira se na dva temeljna sektora.
• opća sigurnost proizvoda. U listopadu 2003. g. izrađen je Zakon o općoj
sigurnosti proizvoda (NN 158/03) kojim se u hrvatsko zakonodavstvo preuzima
Direktiva 2001/95/EZ. Navedenim zakonom iz Direktive 2001/95/EZ preuzimaju
se definicije pojmova proizvod, siguran proizvod, opasni proizvod, ozbiljni rizik,
proizvođač, distributer, povlačenje proizvoda i sprječavanje distribucije
proizvoda, te se obveze proizvođača i distributera prilikom stavljanja sigurnih
proizvoda na tržište uređuju u skladu sa zahtjevima iz Direktive.
• odgovornost za neispravne proizvode. Odgovornost proizvođača stvari s
nedostatkom uređena je člankom 179. Zakona o obveznim odnosima (NN 53/91.,
73/91., 111/93., 3/94., 112/99.) koji je sukladan s Direktivom 85/374/EEZ.
Stavkom 1. toga članka propisano je da tko stavi u promet neku stvar koju je
proizveo, a koja zbog nedostatka za koji on nije znao predstavlja opasnost štete za
osobe ili stvari, odgovara za štetu koja bi nastala zbog tog nedostatka. Stavkom 2.
istoga članka propisano je da proizvođač odgovara i za opasna svojstva stvari ako
nije poduzeo sve što je potrebno da štetu, koju je mogao predvidjeti, spriječi
upozorenjem, sigurnom ambalažom ili drugom odgovarajućom mjerom.

Zbog nerazvijene svijesti potrošača o potrebi zaštite, pretežnu brigu o ispunjavanju
njihovih prava vode inspekcijske službe. Tijekom 2002. godine Državni inspektorat
zaprimio je oko 10.100 pritužbi građana, koje su se odnosile na zaštitu njihovih prava
kao potrošača. Pritužbe su uglavnom podnosili potrošači, u pravilu fizičke osobe, po

38
kojima su inspektori odmah reagirali i poduzimali propisane upravne i kaznene mjere.
Zahvaljujući aktivnosti inspektora Državnog inspektorata, svi opravdani zahtjevi
potrošača su pozitivno riješeni. Tako je obavljeno 10.100 inspekcijskih nadzora po
pritužbama potrošača, donijeto 205 upravnih rješenja, kojima je trgovcu naređeno da
postupi u skladu s opravdanim zahtjevom potrošača i podnijeto ukupno 890 zahtjeva
nadležnim Prekršajnim sudovima.

Za razliku od prijava potrošača, po službenoj dužnosti izvršeno je ukupno 72.690
inspekcijskih nadzora, po kojima je podnijeto 5530 zahtjeva za pokretanje
prekršajnog postupka, donijeto 1.450 upravnih rješenja i do otklanjanja utvrđenih
nepravilnosti stavljeno izvan prometa robe u vrijednosti od 41.588.173 kuna.
(Odgovori na pitanja EU, str. 21 – Zaštita potrošača i zdravlja). Relativno mali udio
robe povučene iz prodaje u odnosu na količinu koja sudjeluje na tržištu svjedoči kako
korištenje zaštite potrošača nije zloupotrijebljeno u svrhu ograničavanje pristupa
hrvatskom tržištu.

2.2.4   Hrvatska banka za obnovu i razvoj (HBOR)

Potporu izvoznoj strategiji moguće je pružiti i kroz mehanizam izvoznih kredita,
odnosno osiguranja izvoznih rizika. U hrvatskome bankarskom sustavu HBOR ima
ulogu državne razvojne i izvozne banke osnovane sa svrhom unapređenja nacionalne
trgovine i osiguranje financijske potpore nacionalnom izvozu. Izvoznu se strategiju,
međutim, ne može svesti samo na odobravanje kredita, jamstava ili nekih drugih
oblika potpore. Nedovoljno znanje o međunarodnom poslovanju kod 98.5% malih
tvrtki u SAD-u (Kovačić, 2000, str. 54) dovoljan je razlog za razvoj niza
specijaliziranih usluga kod HBOR-a i u Hrvatskoj. Najznačajniju aktivnost HBOR-a
predstavlja promicanje hrvatskog izvoza, kojom se hrvatskim gospodarstvenicima
pruža
mogućnost
konkurentnijeg
izlaska
na
inozemna
tržišta
([URL:http://www.hbor.hr], 22.03.2004.).

Financiranje se provodi putem sljedećih programa kreditiranja namijenjenih isključivo
izvoznicima:
•
Program kreditiranja priprema roba za izvoz i izvoza roba - kreditira se
isključivo priprema izvoza i izvoz roba, dok je izvoz usluga isključen, izuzevši
izvoz graditeljskih usluga te ukoliko je izvoz usluga neposredno vezan uz izvoz
roba (montaža i sl.), ukoliko se radi o uslugama dorade ili izvoza na osnovu
detašmana (Međudržavnih ugovora). Kod usluga dorade može se kreditirati samo
faza izvoza. Također, kreditna sredstva mogu se koristiti za kreditiranje pripreme
proizvodnje za izvoz kapitalnih dobara.
•
Program kreditiranja izvoza kapitalnih dobara kreditiranjem banaka/kupaca u
inozemstvu Kredit kupcu, odnosno njegovoj poslovnoj banci odobrava se u cilju

39
osiguravanja promptne naplate izvoznog posla hrvatskom izvozniku kapitalnih
dobara, na način da se po ispunjenju propisanih preduvjeta izravno vrše isplate
prema izvozniku iz sredstava kredita, a kredit otplaćuje kupac u inozemstvu ili
njegova poslovna banka.
•
Program kreditiranja dobavljača - kredit dobavljača odobrava se s ciljem
osiguravanja promptne naplate izvoznog posla na način da se po ispunjenju
propisanih preduvjeta isplate obavljaju prema dobavljaču.
•
Program kreditiranja izvoza okvirnim kreditnim linijama banaka inozemnih
kupaca - Kredit poslovnoj banci inozemnog kupca odobrava se u cilju promptne
naplate izvoznog posla hrvatskom izvozniku, na način da se po ispunjenju
preduvjeta sukladnih ugovoru o kreditu isplate izravno obavljaju izvozniku iz
kredita, a kredit otplaćuje poslovna banka inozemnog kupca.

Osim toga, u okviru HBOR-ovih programa, izvoznicima se omogućuje odobravanje
kredita uz povoljnije kamatne stope, a izvoznicima se smatraju gospodarski subjekti
kojima prihod od prodaje u inozemstvu čini najmanje 30% prihoda od prodaje.
HBOR također obavlja i poslove kratkoročnog i dugoročnog osiguranja izvoznih
poslova od političkih i komercijalnih rizika u ime i za račun Republike Hrvatske.

2.3   Posebnosti hrvatske vanjskotrgovinske politike

Kompleksnost hrvatske vanjskotrgovinske politike u trenutku stvaranja zone slobodne
trgovine s EU dodatno naglašavaju sporazumi o liberalizaciji trgovine s drugim
državama.

2.3.1   Sporazum o malograničnom prometu s Italijom

Formiranje granica na mjestima dotadašnjeg jedinstvenog carinskog i državnog
teritorija razdvaja kontinuum određenog područja i otežava funkcioniranje
gospodarstva. Stoga se formiraju zone u kojima se odvija malogranični promet kao
specifičan oblik vanjskotrgovinske razmjene između pograničnih područja, koji se
odvija na osnovi posebnih međunarodnih sporazuma i uz posebne olakšice
(Aćimović, 1988, str. 71). Republika Hrvatska, kao sljednik Jugoslavije, preuzela je
Sporazum o malograničnom prometu potpisan između Italije i Jugoslavije 31. ožujka
1955. godine, tzv. Tršćanski sporazum. Njegov je cilj bio stvoriti jedinstven režim u
cijelom pograničnom području između dviju zemalja na područjima općina Trst, Buje,
Kopar, Sežana i Nova Gorica12 sa značajnim olakšicama koje će omogućiti proširenje
robne razmjene (Sporazum o malograničnom prometu..., 1957, MU 68/56). Ovi

12 danas na teritoriju Republike Italije, Republike Slovenije i Republike Hrvatske

40
sporazumi imaju karakter lokalnih trgovinskih i platnih sporazuma, a razmjena po
kvotama predviđenim robnim listama. Veličina razmjene kretala se od 15 do 20 %
ukupne robne razmjene dviju zemalja tijekom 80-ih godina, ali liberalizacijom
vanjskotrgovinske razmjene značaj slabi (grafikon 2.1).

Grafikon 2.1: Malogranična robna razmjena prema Sporazumu o malograničnom
prometu između Hrvatske i Italije od 1994. do 2003. godine u USD

0
2000000
4000000
6000000
8000000
10000000
12000000
14000000
1994.
1996.
1997.
1999.
2000.
2001.
2002.
2003.
Izvor: Izvješće o poslovanju Istarske kreditne banke Umag d.d., 1994, 1996, 1997,
1999, 2000, 2001, 2002, 2003. godine

Dezintegracijski procesi na tlu bivše Jugoslavije uzrokovali su današnje stanje kada
Hrvatska koristi segment Sporazuma za razmjenu roba između teritorija općina Buja i
Trsta. Sporazum je tijekom 90-ih godina često bio zloupotrebljavan, a proizvodi
uvezeni temeljem njega prodavani i na teritoriju ostatka države (Izvješće o poslovanju
Istarske kreditne banke Umag d.d. 1997. godine). Potpisivanje Sporazuma o
stabilizaciji i pridruživanju omogućilo je bescarinsku razmjenu za većinu proizvoda
RH i EU te je Sporazum koristi samo za poljoprivredne proizvode. Integracijskim
aktivnostima Hrvatske prema EU značenje Sporazuma će se potpuno ugasiti.

2.3.2   Erozija carinskog sustava

Rezultat vjerovanja GATT-a i WTO-a o štetnosti carina za svjetsko blagostanje na
tragu je sprovođenja MFN klauzule. Međutim, unatoč klauzuli najpovlaštenije nacije,
WTO dozvoljava uzajamno snižavanje ili ukidanje carinske zaštite između dviju
država uz uvjet nepovećavanja zaštite prema trećim državama.

41
Općeeuropski trend erozije carinskog sustava, odnosno brojnih izuzeća od jedinstvene
carinske tarife temeljem primjene raznih bilateralnih preferencijalnih trgovinskih
sporazuma, ne mimoilazi niti Hrvatsku. Uz najvažniji sporazum prema značenju za
hrvatsku robnu razmjenu, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, Hrvatska je članica
CEFTE, a u primjeni su i sporazumi s Europskim udruženjem slobodne trgovine
(EFTA), Makedonijom, Bosnom i Hercegovinom, Litvom, Turskom i Albanijom.
Sporazum o slobodnoj trgovini sa Srbijom i Crnom Gorom je dogovoren, primjena se
očekuje sredinom 2004. godine nakon ratifikacije u parlamentima.

Ukupno se 79,6% izvoza (grafikon 2.2) plasira na tržišta država s kojima je potpisan
preferencijalni sporazum o trgovini uz 78,8% uvoza (grafikon 2.3) s navedenih tržišta.

Grafikon 2.2: Izvoz roba prema zemlji namjene 2001. godine
52%
1%
12%
14%
0%
1%
20%
EU
EFTA
CEFTA
BiH
Turska
Ostale preferencijalne države
Ostatak svijeta
Izvor: izračunao autor prema Statističkom ljetopisu Hrvatske 2003., 2004, str. 357-
358

Grafikon 2.3: Uvoz roba prema zemlji podrijetla 2001. godine
57%
2%
15%
2%
1%
2%
21%
EU
EFTA
CEFTA
BiH
Turska
Ostale preferencijalne države
Ostatak svijeta

Izvor: izračunao autor prema Statističkom ljetopisu Hrvatske 2003., 2004, str. 357-
358
2.3.3   Slobodne carinske zone

42
Kontinuitet carinskog prostora jedne države narušava se integracijom s drugim
državama ili uspostavom slobodnih carinskih zona. Formiranje slobodnih carinskih
zona je najčešće vezano uz luke ili granična područja, s ciljem povećanja
konkurentnosti kroz odgodu (kod uvoza u carinski prostor Hrvatske) ili neplaćanje
carina (kod izvoza u treća zemlje nakon dorade, prerade, skladištenja) (Zakon o
slobodnim zonama, NN 44/96). Slobodnom zonom i slobodnim skladištem smatraju
se dijelovi carinskoga područja i prostori u carinskome području odijeljeni od
ostaloga carinskog područja gdje se za stranu robu smatra da nije u carinskome
području Republike Hrvatske u svrhu naplate uvozne carine i primjene trgovinskih
mjera pri uvozu, uz uvjet da roba nije puštena u slobodni promet ili da nije stavljena u
drugi carinski postupak ili uporabu, odnosno da nije trošena ili rabljena drukčije od
uvjeta uređenih carinskim propisima, te na domaću robu namijenjenu izvozu, za koju
postoje posebni propisi na osnovi njezina smještaja u slobodnu zonu ili skladište,
primjenjuju se mjere koje bi se primijenile pri izvozu takve robe (Carinski zakon, NN
78/99).

3.  ADOPTIRANJE SPORAZUMA O STABILIZACIJI I
PRIDRUŽIVANJU

Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju predstavlja nov oblik povezivanja EU s
trećim zemljama i svojevrstan je pandan Sporazumima o pridruživanju koji su u
pretpristupnom periodu potpisale države srednje i istočne Europe. S obzirom na težnju
Hrvatske za pristupom EU, ovaj će Sporazum dugoročno odrediti vanjskotrgovinsku
politiku Hrvatske i od iznimnog je značenja za cjelokupno gospodarstvo.

Inauguracija politike regionalnog pristupa EU prema novim državama-kandidatima
započela je u proljeće 1997. godine čime odnosi Hrvatske i Unije stagniraju, a
Hrvatska je tek uživala godišnje autonomne trgovinske povlastice (Plan
integracijskih..., 1999, str. 43). Nastojanja Hrvatske uvijek su bila u pravcu
individualnog pristupa EU sukladno uspjehu vlastitih reformi. U proljeće 1999.
godine usporedo s izbijanjem kosovske krize Unija je počela pripremati sveobuhvatnu
politiku prema Jugoistočnoj Europi. Riječ je o procesu stabilizacije i pridruživanja
koji je usmjeren na razvoj odnosa Europske unije s Albanijom, Bosnom i
Hercegovinom, Hrvatskom, Makedonijom i Saveznom Republikom Jugoslavijom13.
Glavne sastavnice procesa stabilizacije i pridruživanja čine: (1) sklapanje sporazuma
o stabilizaciji i pridruživanju, (2) asimetrične trgovinske povlastice i druge

13 danas Srbija i Crna Gora

43
gospodarske i trgovinske odnose, (3) gospodarsku i financijsku pomoć (CARDS,
proračunska pomoć i potpora bilanci plaćanja), (4) pomoć u demokratizaciji i
civilnom društvu, (5) humanitarnu pomoć izbjeglicama i povratnicima, (6) suradnju u
području pravosuđa i unutarnjih poslova, (7) razvoj političkog dijaloga. (Što
Hrvatskoj donosi Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju?, 2001, str 5-6).

U lipnju 1999. godine usvojen je Pakt o stabilnosti u Jugoistočnoj Europi koji je
osmišljen kao daljnji važan mehanizam promicanja zajedničke strategije stabilnosti i
razvitka toga dijela Europe. Cilj Pakta kao svojevrsnoga procesa jest olakšavanje i
potpora državama jugoistočne Europe na putu ka punoj integraciji u euroatlantske
strukture te u jačanju regionalne suradnje.

3.1   Specifičnosti nove generacije Europskih sporazuma

U "Programu rada Vlade Republike Hrvatske u razdoblju 2000. – 2004." od 8. veljače
2000. godine jasno je istaknuto kako je strateški cilj Republike Hrvatske
uspostavljanje ugovornih odnosa s Europskom unijom kroz Sporazum o stabilizaciji i
pridruživanju (SSP). SSP je međunarodni ugovor, čijim stupanjem na snagu Hrvatska
postaje pridružena članica EU. Riječ je o ključnom institucionalnom koraku prema
ostvarivanju punopravnog članstva u EU, a nastavno na zaključke Europskog vijeća u
Santa Maria da Feiri od 19. - 20. lipnja 2000. godine, u kojima se po prvi puta govori i
o Hrvatskoj kao potencijalnom kandidatu za članstvo u EU.

Zaključivanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju (Zakon o potvrđivanju
Sporazuma..., NN MU 14/01) uspostavlja se ugovorni odnos između Republike
Hrvatske i Europske unije. Sporazum predstavlja pravni temelj odnosa Republike
Hrvatske i Europske unije i omogućava postupne pripreme za ostvarenje punopravnog
članstva u Europskoj uniji.

Tijekom 2000. godine intenziviran je politički (predsjednik, premijer, ministar
vanjskih poslova i ministar za europske integracije) i stručni dijalog (Zajednička
konzultativna radna skupina) s EU na svim razinama. Republika Hrvatska je ujedno
ispunila niz uvjeta na područjima politike, demokracije, civilnog društva,
gospodarstva, te regionalne stabilnosti i suradnje, a u skladu s politikom uvjetovanosti
EU. Stoga je Europska komisija pripremila pozitivno Izvješće o izvedivosti pregovora
o SSP-u 24. svibnja 2000. godine, koje je Vijeće ministara usvojilo u zaključcima od
13. - 14. lipnja 2000. godine. Tom prigodom je Vijeće pozvalo Komisiju na
pripremanje smjernica za pregovore s Hrvatskom. Komisija je 19. srpnja 2000. godine
usvojila Preporuku za Odluku Vijeća ministara kojom se Komisija ovlašćuje za
početak pregovora o SSP-u (Smjernice za vođenje pregovora.... 2000, str 5.)

44
SSP je središnji instrument “Procesa stabilizacije i pridruživanja za države
jugoistočne Europe” (PSP), koji je kao novu politiku EU Vijeće na prijedlog Komisije
usvojilo 21. lipnja 1999. godine. PSP predstavlja okvir za razvoj suradnje između EU
i njime obuhvaćenih država (Republika Albanija, Bosna i Hercegovina, Republika
Hrvatska, Republika Makedonija i Savezna Republika Jugoslavija). PSP se temelji na
zaključcima Vijeća od 29. travnja 1997. godine, kao i zaključcima Europskog Vijeća
od 4. lipnja 1999. godine u Kölnu.

SSP predstavlja novu generaciju sporazuma o pridruživanju, te je prilagođen svakoj
državi uključenoj u PSP, a za njegovo sklapanje potrebno je ispunjavanje niza uvjeta,
kao i učinkovit doprinos regionalnoj suradnji. SSP obuhvaća političke, gospodarske i
trgovinske odnose među strankama.

Sa stajališta EU, SSP je povlašteni sporazum, koji treba pridonijeti gospodarskoj i
političkoj stabilizaciji Hrvatske, ali i regije u cjelini, te uspostavi bliskih i dugoročnih
veza između ugovornih stranaka, dakle Europskih zajednica i njihovih članica, te
Hrvatske.

Pripremajući se za početak pregovora o SSP-u s EU, Vlada Republike Hrvatske je
temeljito analizirala nacrt SSP-a između Republike Makedonije i EU, kao i ranije
sporazume o pridruživanju koje je EU sklapala s državama Srednje i Istočne Europe –
trenutnim kandidatima za članstvo. Ujedno, diplomatskim putem Vlada je prikupljala
saznanja o dovršavanju pregovaračkog mandata koji će Vijeće ministara povjeriti
Komisiji na sastanku 20. studenoga 2000. godine. Predviđeno svečano otvaranje
pregovora o SSP-u u okviru Zagrebačkog sastanka na vrhu 24. studenoga 2000.
godine predstavlja početak procesa ugovornog uređenja odnosa između RH i EU.

Namjera je RH da se punim nazivom SSP-a jasno definira da: “Sporazum uspostavlja
pridruživanje između Europskih zajednica i njihovih članica, djelujući u okviru
Europske unije, s jedne strane, i Republike Hrvatske s druge strane”. Na taj način RH
želi zajamčiti istovjetno značenje SSP-a sa Sporazumima o pridruživanju (tzv.
Europski sporazumi) koje su s EU sklapale države Srednje i Istočne Europe
(Smjernice za vođenje... 2002, str. 9).

Sklapanjem Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju Hrvatska postaje pridruženom
članicom Europske unije čime se potvrđuje status potencijalnoga kandidata za
punopravno članstvo u EU. Sporazumom je naglašen individualni pristup u
valorizaciji postignuća Hrvatske u približavanju Uniji, što znači da se približavanje
punopravnomu članstvu temelji na individualnim sposobnostima prihvaćanja
europskih standarda i kriterija, postignućima u izgradnji regionalne stabilnosti i
pojedinačnim rezultatima u provedbi obveza koje proizlaze iz pridruženoga članstva.

45
Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju pripada novoj generaciji sporazuma o
pridruživanju Europskoj uniji koji su kreirani za države jugoistočne Europe
obuhvaćene procesom stabilizacije i pridruživanja. Temeljni okvir Sporazuma je
identičan sadržaju ugovora potpisanih s današnjim državama kandidatkinjama za
članstvo u Uniji, Europskim sporazumima o pridruživanju (Zakon o ratifikaciji..., Ur.
list MP 13/97, 24/07/97), a to su: opća načela, politički dijalog, slobodno kretanje
roba, usluga, radnika i kapitala, pravo poslovnoga nastana, usklađivanje
zakonodavstva, suradnja u području pravosuđa i unutarnjih poslova, politike suradnje,
financijska suradnja te institucionalne, opće i završne odredbe. Pored svega
navedenog, u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju apostrofira se njegov politički,
tj. stabilizacijski aspekt, posebno u poglavlju o regionalnoj suradnji. Stabilizacija se
odnosi na daljnju normalizaciju stanja u državama obuhvaćenim procesom
stabilizacije i pridruživanja, kao i na unapređivanje njihove međusobne suradnje
(Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01).

Pretežno gospodarski karakter Sporazuma narušen je obvezom Hrvatske na
nastavljanje i promicanje suradnje i dobrosusjedskih odnosa s drugim zemljama
regije, uključujuci i odgovarajuću razinu uzajamnih koncesija glede kretanja osoba,
roba, kapitala i usluga, te razvoj projekata od zajedničkoga interesa, poglavito
projekata koji se odnose na povratak izbjeglica i borbu protiv organiziranoga
kriminala, korupcije, pranja novca, ilegalnih migracija i  krijumčarenja. Ovu se
obvezu smatra ključnim čimbenikom u razvoju odnosa i suradnje izmedu stranaka
čime se pridonosi regionalnoj stabilnosti (Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN
MU 14/01, čl. 4).

Sukladno svojoj opredijeljenosti za mir i stabilnost kao i za razvoj dobrosusjedskih
odnosa, Hrvatska se obvezala djelatno promicati regionalnu suradnju. Zajednica će
ujedno svojim programima tehničke pomoći pružati potporu projektima regionalnog
ili prekograničnog značaja.

S hrvatske točke gledišta posebno je sporan članak o započinjanju pregovora s
državom ili državama koje su već potpisale Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju
radi sklapanja dvostranih ugovora o regionalnoj suradnji čiji će cilj biti povećanje
opsega suradnje među tim zemljama.

Glavni elementi tih ugovora bit će: (1) politički dijalog, (2) uspostava područja
slobodne trgovine izmedu stranaka u skladu s odgovarajućim odredbama WTO-a, (3)
uzajamne koncesije glede kretanja radnika, prava poslovnoga nastana, pružanja
usluga, tekućih plaćanja i kretanja kapitala, te drugih politika koje se odnose na
kretanje osoba, na razini predviđenoj ovim Sporazumom, (4) odredbe o suradnji na
drugim područjima bez obzira jesu li obuhvaćena ovim Sporazumom, poglavito na
području pravosuđa i unutarnjih poslova. Primjereno potrebi, ti će ugovori sadržavati

46
odredbe o osnivanju potrebnih institucionalnih mehanizama. Ti će se ugovori sklopiti
u roku od dvije godine od stupanja na snagu ovoga Sporazuma. Spremnost Hrvatske
da sklopi takve ugovore bit će preduvjet daljnjega razvoja odnosa izmedu Hrvatske i
Europske unije (Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01, čl. 12).

Hrvatska je obvezna sudjelovati u regionalnoj suradnji s ostalim zemljama koje su
obuhvaćene procesom stabilizacije i pridruživanja u nekim ili svim područjima
suradnje obuhvaćenim ovim Sporazumom, poglavito u onima od zajedničkoga
interesa. Takva suradnja treba biti u skladu s načelima i ciljevima ovoga Sporazuma
(Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01, čl. 13).

3.2   Vanjskotrgovinski aspekti Sporazuma o stabilizaciji i
pridruživanju

Najvažniji vanjskotrgovinski partner Hrvatske je EU, te svaka promjena u odnosima
ima dalekosežne posljedice na gospodarstvo manjeg subjekta. Sklapanjem ovoga
Sporazuma Zajednica i Hrvatska će tijekom razdoblja od najviše šest godina, počevši
od stupanja na snagu ovoga Sporazuma14, postupno uspostaviti područje slobodne
trgovine u skladu s odredbama ovoga Sporazuma i odredbama Općega sporazuma o
carinama i trgovini i Svjetske trgovinske organizacije. Ratifikacijom ovoga
Sporazuma u parlamentima zemalja potpisnica Hrvatska će dobiti status zemlje
kandidata za članstvo u EU.

3.2.1   Asimetričnost Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju

Razlika u gospodarskoj snazi rezultirala je asimetričnim režimom, dok će se u
razvrstavanju roba u trgovini izmedu stranaka primjenjivati Kombinirana
nomenklatura roba EU. Za svaki će proizvod osnovna carina na koju će se
primjenjivati uzastopna sniženja biti ona carina koja se stvarno primjenjuje na dan
koji prethodi danu potpisivanja ovoga Sporazuma, ili obvezujuća carina u Svjetskoj
trgovinskoj organizaciji za 2002. godinu, ovisno o tome koja je niža (Zakon o
potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01).

Proizvodi industrijske prerade su skupina proizvoda najmanje osjetljivosti. Zaštitne
mjere primjenjivane u dosadašnjem periodu su vrlo niske, a sektor je izložen
slobodnoj konkurenciji. Industrijskim proizvodima smatraju se proizvodi podrijetlom
iz Zajednice ili Hrvatske navedene u poglavljima 25. do 97. Kombinirane
nomenklature. Izuzetak čini uobičajena skupina osjetljivih proizvoda poljoprivrednog

14 Datum stupanja na snagu je krajnje neizvjestan zbog zamrzavanja postupka ratifikacije Sporazuma
od strane Velike Britanije, Nizozemske i Italije iz političkih razloga

47
podrijetla, tekstilnih proizvoda i proizvoda od čelika. Stupanjem na snagu ovoga
Sporazuma ukidaju se carine na uvoz u Zajednicu proizvoda podrijetlom iz Hrvatske,
a ujedno se eliminiraju sva količinska ograničenja na uvoz u Zajednicu i mjere s
jednakim učinkom za proizvode podrijetlom iz Hrvatske kao i sve pristojbe s učinkom
jednakim uvoznim carinama, izvozne carine i pristojbe s jednakim učinkom.

Jednako tako, stupanjem na snagu ovoga Sporazuma ukidaju se carine na uvoz robe
podrijetlom iz Zajednice u Hrvatsku, osim pojedinih osjetljivih proizvoda.
Asimetričnost Sporazuma u korist Hrvatske ogleda se u trenutnom ukidanju carina od
strane EU i postupnim snižavanjem za robe podrijetlom iz Hrvatske u skladu s ovim
rasporedom:
• stupanjem na snagu ovoga Sporazuma sve će carine biti snižene na 60 % osnovne
carine,
• od 1. siječnja 2003. godine sve će carine biti snižene na 30 % osnovne carine,
• od 1. siječnja 2004. godine ukinut će se preostale carine.

Prijelazni režim za senzibilnije proizvode (Dodatak II SSP-a) ogledat će se u
produženom razdoblju prilagodbe, odnosno postupno će se snižavati i ukidati carine u
skladu s ovim rasporedom:
• stupanjem na snagu ovoga Sporazuma sve će carine biti snižene na 70 % osnovne
carine,
• od 1. siječnja  2003. godine sve će carine biti snižene na 50 % osnovne carine,
• od 1. siječnja  2004. godine sve će carine biti snižene na 40 % osnovne carine,
• od 1. siječnja  2005. godine sve će carine biti snižene na 30 % osnovne carine,
• od 1. siječnja  2006. godine sve će carine biti snižene na 15 % osnovne carine,
• od 1. siječnja  2007. godine ukinut će se preostale carine.

Asimetričnost Sporazuma je dodatno naglašena eliminacijom količinskih ograničenja
te mjera s jednakim učinkom na uvoz robe podrijetlom iz Zajednice u Hrvatsku.
Hrvatska je iskazala deklarativnu spremnost sniziti svoje carine u trgovini sa
Zajednicom brže nego što je predviđeno, ako to dopusti njezino opće gospodarsko
stanje i stanje predmetnoga gospodarskoga sektora.

Poljoprivredni i riblji proizvodi navedeni u poglavljima 1. do 24. Kombinirane
nomenklature smatraju se osjetljivim proizvodima te za njih vrijedi poseban režim.
Obje ugovorne strane će danom stupanja na snagu ovoga Sporazuma ukinuti sva
količinska ograničenja i mjere s jednakim učinkom na uvoz poljoprivrednih i ribljih
proizvoda.

Unutar skupine osjetljivih proizvoda izdvojene su skupine izuzetno osjetljivih
proizvoda u Dodacima III-V (Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01). Za

48
svaku od njih vrijedi poseban modalitet pristupa tržištu. Punom implementacijom
ovoga Sporazuma Zajednica će ukinuti carine i pristojbe s jednakim učinkom na uvoz
poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz Hrvatske, izuzev na proizvode obuhvaćene
tarifnim brojevima 0102, 0201, 0202 i 2204 Kombinirane nomenklature. Za
proizvode obuhvaćene poglavljima 7. i 8. Kombinirane nomenklature, za koje
Zajednička carinska tarifa predvida primjenu ad valorem carinskih stopa i specifičnih
carina, eliminacija se primjenjuje samo na ad valorem dio pristojbe.

Stupanjem na snagu ovoga Sporazuma Zajednica će utvrditi carine koje se
primjenjuju na uvoz u Zajednicu proizvoda od mlade govedine (baby-beef),
definiranih u Dodatku III., podrijetlom iz Hrvatske na razini 20% ad valorem
carinskih stopa i 20% posebne pristojbe utvrđene u Zajedničkoj carinskoj tarifi
Europskih zajednica, u okviru godišnje carinske kvote od 9400 tona iskazanih u neto
težini trupova i polovica.

Obveze Hrvatske strane stupanjem na snagu ovoga Sporazuma su ukinuti carine koje
se primjenjuju na uvoz određenih poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz Zajednice
navedenih u Dodatku IV. (a), ukinuti carine koje se primjenjuju na uvoz određenih
poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz Zajednice, koji su navedeni u Dodatku IV.
(b), u okviru carinskih kvota navedenih za svaki proizvod u tom Dodatku. Carinske će
se kvote svake godine povećavati za količinu koja je naznačena za svaki proizvod u
tom Dodatku.

Počevši od prve godine od stupanja na snagu ovoga Sporazuma, Hrvatska će ukinuti
carine korištene na uvoz određenih poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz
Zajednice navedenih u Dodatku IV. (c). Danom stupanja na snagu ovoga Sporazuma
Hrvatska
će
postupno
ukidati
carine
primjenjivanih
na
uvoz
određenih
poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz Zajednice, navedenih u Dodatku IV. (d) u
okviru utvrđenih carinskih kvota i u skladu s rasporedom naznačenim za svaki
proizvod u tom Dodatku, te će postupno snižavati carine do razine od 50 % od carine
koja je utvrđena po načelu najpovlaštenije nacije na uvoz određenih poljoprivrednih
proizvoda podrijetlom iz Zajednice, koji su navedeni u Dodatku IV. (e), i u skladu s
rasporedom naznačenim za svaki proizvod u tom Dodatku, postupno snižavati carine
do razine od 50 % od carine koja je utvrđena po načelu najpovlaštenije nacije na uvoz
određenih poljoprivrednih proizvoda podrijetlom iz Zajednice, navedenih u Dodatku
IV. (f), u okviru utvrđenih carinskih kvota i u skladu s rasporedom naznačenim za
svaki proizvod u tom Dodatku. Trgovinski dogovori koji će se primjenjivati na vino i
jaka alkoholna pića definirat će se dodatnim protokolom o vinu i jakim alkoholnim
pićima.

Ribe i riblji proizvodi predstavljaju posebno poglavlje Sporazuma čime se apostrofira
njihova senzibilnost za Zajednicu. Carine na ribe i riblje proizvode podrijetlom iz

49
Hrvatske će se u cijelosti ukinuti, osim na proizvode koji su navedeni u Dodatku V.
(a). Proizvodi koji su navedeni u Dodatku V. (a) podliježu odredbama koje su u njemu
sadržane. Kao protumjeru, stupanjem na snagu ovog Sporazuma Hrvatska će ukinuti
sve pristojbe s učinkom jednakim carinama te u cijelosti ukinuti carine na ribe i riblje
proizvode podrijetlom iz EU, izuzev na proizvode koji su navedeni u Dodatku V, koji
podliježu posebnim odredbama.

Respektirajući opseg trgovine poljoprivrednim proizvodima, ribama i ribljim
proizvodima izmedu stranaka, osobitu osjetljivost tih proizvoda, pravila zajedničkih
politika Zajednice te hrvatske poljoprivredne politike i politike ribarstva, ulogu
poljoprivrede i ribarstva u gospodarstvu Hrvatske i posljedice višestranih pregovora o
trgovini u okviru WTO-a, Zajednica i Hrvatska će unutar Vijeća za stabilizaciju i
pridruživanje najkasnije do 1. srpnja 2006. godine za svaki pojedinačni proizvod i na
odgovarajućoj osnovi uzajamnosti istražiti mogućnosti za odobravanje daljnjih
uzajamnih koncesija radi postizanja veće liberalizacije trgovine poljoprivrednim
proizvodima, ribama i ribljim proizvodima.

Ukoliko uvoz proizvoda podrijetlom iz jedne od stranaka za koje vrijede koncesije
odobrene temeljem članaka 25., 27. i 28.15 (Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN
MU 14/01), prouzroči drugoj stranci ozbiljan poremećaj na tržištu ili u domaćim
regulatornim mehanizmima, obje će stranke odmah započeti konzultacije radi
pronalaženja prikladnoga rješenja. U očekivanju takva rješenja pogođena stranka
može poduzimati odgovarajuće mjere koje smatra potrebnima, bez obzira na ostale
odredbe ovoga Sporazuma, te s obzirom na osobitu osjetljivost tržišta poljoprivrednih
proizvoda, riba i ribljih proizvoda.

Stupanjem na snagu ovoga Sporazuma u trgovini izmedu Zajednice i Hrvatske neće se
uvoditi nove uvozne ili izvozne carine niti pristojbe s jednakim djelovanjem, niti će se
one koje se već primjenjuju povisivati. Jednaka odredba vrijedi za nova količinska
ograničenja uvoza ili izvoza, kao i mjere s jednakim učinkom, niti će se one koje već
postoje učiniti restriktivnijima.

SSP ne ograničava bilo koju ugovornu stranu u kreiranju novih ili očuvanju postojećih
carinskih unija, područja slobodne trgovine ili dogovora vezanih uz pogranični
promet, osim ako se njima mijenjaju trgovinski dogovori predviđeni ovim
Sporazumom (Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01).

Općom zaštitnom klauzulom određeno je ponašanje ugovornih partnera u slučaju kada
se pojedini proizvod jedne stranke uvozi na teritorij druge stranke u toliko povećanim

15 poljoprivredni proizvodi, prerađeni poljoprivredni proizvodi, ribe i riblji proizvodi

50
količinama i pod takvim uvjetima da to uzrokuje ili bi moglo prouzročiti ozbiljnu
štetu domaćoj industriji sličnih ili izravno konkurentnih proizvoda na teritoriju stranke
uvoznice ili ozbiljne poremećaje u bilo kojem sektoru gospodarstva ili teškoće koje bi
mogle izazvati ozbiljno pogoršanje gospodarskoga stanja u nekoj regiji stranke
uvoznice, stranka uvoznica može poduzeti odgovarajuće mjere pod uvjetima i u
skladu s postupcima utvrđenim ovim člankom.

Primjena zaštitnih mjera ne smije prelaziti nužno za otklanjanje nastalih teškoća, a
uobičajeno bi se trebale sastojati od obustavljanja daljnjega sniženja bilo koje
primijenjene carine predviđene ovim Sporazumom za određeni proizvod, ili
povećavanja carine za taj proizvod. Takve mjere moraju sadržavati jasne elemente
koji postupno vode prema njihovu ukidanju, najkasnije do kraja utvrđenoga razdoblja.
Mjere se ne mogu provoditi duže od godinu dana. U krajnje iznimnim okolnostima
mjere se mogu provoditi ukupno najviše tri godine.

3.2.2   Prilagodba hrvatskih propisa acquis communautaireu

Punopravno članstvo u EU Vlada Republike Hrvatske ističe kao jedan od temeljnih
hrvatskih ciljeva, te je stoga podnijela zahtjev za članstvom u EU 21. veljače 2003.
godine, odgovorila na 4744 pitanja u listopadu 2003. godine, na osnovu čega je 20.
travnja 2004. godine dobijeno pozitivno mišljenje Europske komisije o kandidaturi
Republike Hrvatske za članstvo u Uniji i preporuka da Hrvatska postane službenim
kandidatom za članstvo u Europskoj Uniji. Hrvatska Vlada očekuje da sadašnja
preporuka vodi ka usvajanju političke odluke o otvaranju pregovora o pridruživanju,
što će biti na dnevnom redu Europskog vijeća 17. i 18. lipnja. 2004. godine
([URL:http://www.mei.hr/default.asp?mode=1&gl=20040420000002&jezik=1&sid],
15.06.2004.).

Integriranje u EU je složeni proces prilagođavanja nacionalnog društvenog sustava
pravnoj stečevini EU. Brzina integracije ovisi o uspjehu ispunjenja odredbi SSP-a
gdje se Hrvatska obvezala postupno uskladiti postojeće hrvatsko zakonodavstvo sa
zakonodavstvom
Zajednice,
ali
i
adoptirati
sve
buduće
odredbe
acquis
communautaire-a.

Usvajanje acquis communautaire-a podrazumijeva prilagodbu ukupnog pravnog
sustava u državi kandidatu. To znači ne samo prihvaćanje kompatibilnog
zakonodavstva, već i osnivanje potrebnih nezavisnih institucija, zadovoljavajuće
organiziranih i financiranih, kako bi se osigurala djelotvorna primjena zakonodavstva.
Usto, proces usklađivanja uključuje i praćenje te primjene, koja pretpostavlja
postojanje prikladnih postupaka i institucija. Pravo je u Europskoj uniji od njezina
osnutka bilo instrument uspješnog integriranja. Djelotvorna je pravna infrastruktura

51
preduvjet razvoja uspješnog tržišnog gospodarstva. Stoga je prihvaćanje i postupanje
prema načelima pravnog poretka razvijenog u EU conditio sine qua non za održavanje
sadašnjeg stupnja integracije u EU i njezino daljnje produbljivanje. Iz tog je razloga
usvajanje acquis communautaire-a uvjet o kojemu se s EU ne može pregovarati.
Država kandidat za članstvo obvezna ga je u cijelosti prihvatiti i primjenjivati želi li
ostvariti punopravno članstvo (Plan integracijskih aktivnosti RH, 1999, str. 61)

Proces integracije u europsko društvo započelo je parafiranjem Sporazuma i postupno
će se proširivati na sve elemente pravne stečevine Zajednice iz SSP-a. Usklađivanje
će se, posebice u ranijoj fazi, usredotočiti na temeljne dijelove pravne stečevine
zajednice (acquis) koji se odnose na unutarnje tržište i na druga područja vezana uz
trgovinu. (Zakon o potvrđivanju Sporazuma..., NN MU 14/01, čl. 69.). Prioritetna
područja usklađivanja zakonodavstva su: (1) tržišno natjecanje i ostale gospodarske
odredbe, (2) intelektualno, industrijsko i trgovačko vlasništvo, (3) javne nabavke, (4)
normizacija, mjeriteljstvo i ocjena sukladnosti i (5) zaštita potrošača.

Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju predstavlja tek polazište za usklađivanje
hrvatskog zakonodavstva s acquis communautaire-om. Punopravno članstvo implicira
ispunjavanje kriterija iz Kopenhagena koji su jedinstveni za sve potencijalne
kandidate, a u Hrvatskoj ih se planira ispuniti do 2006. godine. Dok prva dva kriterija
daju opće političke i gospodarske smjenice za pristupanje EU, treći je kriterij, koji
obuhvaća usvajanje acquis-a, konkretan uvjet. Budući da se obveza usklađivanja
zakonodavstva odnosi i na postojeće propise, te na propise koji će se donijeti u
budućnosti, ispunjenje trećeg kriterija zahtjeva znatne pravne i gospodarske
prilagodbe. Zakonodavstvo EU nije dovoljno samo preuzeti u nacionalne zakone, već
se ono mora u cijelosti primjeniti i provoditi.

4.   OCJENA VANJSKOTRGOVINSKE POLITIKE
REPUBLIKE HRVATSKE

Adekvatnost vođenja vanjskotrgovinske politike reflektira se u platnoj bilanci
odnosne države. Osnovni pokazetelji kretanja platnobilančnih pokazatelja Republike
Hrvatske ukazuju na ubrzano približavanje graničnim vrijednostima prema
preporukama IMF-a (Kandžija, 2001, str. 521).

52
Grafikon 4.1: Odnos inozemnog duga i BDP-a Hrvatske i Slovenije od 1997. do 2003.
godine u %
0
20
40
60
80
100
1998.
1999.
2000.
2001.
2002.
2003.
Hrvatska
Slovenija

Izvor: [URL:http://www.hnb.hr/publikac/prezent/spf-cro.ppt], 14.03.2003. i
[URL:http://www.bsi.si/html/publikacije/letna_porocila/letno_porocilo_2003.pdf],
08.06.2004.

Trend zaduživanja, prvenstveno podružnica poslovnih banaka u matičnim zemljama
za kreditiranje domaće potrošnje, doveo je u slijedećem razdoblju do probijanja
kritičnih točaka referentnih parametara u Hrvatskoj (grafikon 4.1), odnosno do
prijelaza granice 60% pokrivenosti inozemnog duga BDP-om. Vrijednost temeljnog
pokazatelja zaduženosti raste i u Sloveniji, ali je njegov rast sporiji i vrijednosti ispod
kritičnih, 53,6% u Sloveniji prema 83,2% u Hrvatskoj u posljednjoj promatranoj
godini.

Veličina rasta robnog izvoza nije dovoljna za pokriće robnog deficita, jer uvoz raste
po bitno većim stopama. Prezentirane činjenice ukazuju na potrebu redefiniranja
gospodarske, a time i vanjskotrgovinske politike Hrvatske u okvirima dozvoljenim
potpisanim međunarodnim sporazumima. Definirane su činjenice racionalan razlog
preispitivanja kvalitete vanjskotrgovinske politike Republike Hrvatske.

4.1   Metode ocjenjivanja kvalitativnog aspekta konkurentnosti

Kvalitativni segment konkurentnosti je od presudnog značenja za osiguravanje
dugoročno visokih stopa rasta i povećanja životnog standarda stanovništva u cilju
sustizanja razvijenih gospodarstava EU kojima Hrvatska teži. Za potrebe ovoga rada
bit će prezentirane alternative izračuna kvalitativnog aspekta konkurentnosti, kao i
njihova primjena na primjeru Hrvatske.

53
4.1.1   Intragranska trgovina

Međunarodne razlike u relativnoj obdarenosti faktorima proizvodnje, temeljene na
dominaciji pozitivne teorije međunarodne trgovine dvaju roba, dvaju faktora, dvaju
država Heckscher-Ohlinovog modela (Kumar, 2001, str. 121) predstavljala su osnovu
za objašnjenje bazne teorije. Ovaj je model, uključivši perfektnu konkurenciju i
konstantne povrate, elegantan u tehničkoj jednostavnosti, primjenjiv u brojnim
normativnim i pozitivnim pitanjima. Dakle, H-O model pretpostavlja kreiranje
međunarodne razmjene na temelju specijalizacije država u proizvodnji roba sukladno
relativnoj obilnosti proizvodnih faktora, pri čemu svaka država intenzivnije koristi
obilniji faktor proizvodnje i uvozi one robe koje sadržavaju relativno oskudniji
proizvodni faktor u promatranoj državi.

Napad na supremaciju H-O teorije započinje 80-ih godina, motivirano velikim
volumenom trgovine similarnim proizvodima između država sa sličnom obdarenošću
faktorima, što je u suprotnosti s pretpostavkama H-O teorije.  H-O teorija, kao i ranije
Ricardova teorija relativnih prednosti, ne uspjeva objasniti uzroke nastanka
intragranske trgovine diferenciranim proizvodima između razvijenih država.

Elementi rastuće ekonomije obujma, imperfektne konkurencije i proizvodne
diferencijacije su nadodani općim pretpostavkama. Novu je teoriju moguće
nadograditi na postojeću H-O strukturu uz značajne modifikacije, stvoriti uzorak
intragranske i intergranske trgovine koja ovisi o razlikama u relativnim količinama
faktora u pojedinim državama. Disfunkcionalnost H-O teorije 70-ih godina prošlog
stoljeća rezultirala je pojavom empirijskih studija koje potvrđuju porast udjela
intragranske razmjene vertikalno ili horizontalno diferenciranim proizvodima.

Pionirski doprinos u detekciji fenomena intragranske trgovine dao je Balassa (1966)
ustvrdivši kako porast intragranske razmjene može implicirati teškoće u prilagodbi
slobodnoj trgovini veće od očekivanja. Porast intragranske trgovine između
najrazvijenijih država je uvelike olakšana trgovinskom liberalizacijom i reduciranjem
pritiska na pojedinu državu u ograničenom sektoru industrija sukladno njihovim
komparativnim troškovima. Gospodarski razvoj je krenuo u pravcu prilagodbi
troškova koje su sve manje zbog trgovinske liberalizacije. Ovo je zapažanje poslužilo
kao snažna podrška projektima integriranja (Brülhart, 1994, str. 600)

4.1.1.1   Pojam intragranske trgovine

Recentne studije multilateralnih organizacija o međunarodnoj trgovini, razlučile su
dva značajna trenda u poslijeratnom periodu: (1) rapidan porast trgovine između
najrazvijenijih država i (2) stagnacija trgovine između najrazvijenijih i najslabije

54
razvijenih država. Similarnije države imaju veći volumen trgovine objašnjiv
intragranskom razmjenom (Helpman, 1985), a supstancijalni se dio svjetske trgovine
odvija u formi intragranske trgovine. Državne granice i barijere povezane s njima
uzrokuju različitu razmjenu navedenog područja prije i nakon njihova ukidanja.
Liberalizacija potiče tržišne snage na pronalazak jeftinije roba preko granica.
Specifični tehnički uvjeti povećavaju ovaj fenomen, dvije zemlje mogu dnevno
uvoziti i izvoziti potpuno isti proizvod, npr. električnu energiju, usklađujući
vremenski različite dnevne proizvodnje s međusobnom potrošnjom.

Statističko praćenje međunarodne razmjene putem SITC omogućilo je definiranje
intragranske razmjene kao razmjene unutar istog statističkog broja, pri čemu se
zadovoljavajući zaključci postižu kod raščlambe na najmanje 3 znamenke navedene
klasifikacije. U analizi intragranske razmjene postoje dva njezina pojavna oblika: (1)
horizontalna i (2) vertikalna intragranska razmjena (Helpman, 1985, str. 115).

Navedena se ekspanzija najrazvijenijih odvija primarno u horizontalnom dijelu
intragranske trgovine koju čini trgovina diferenciranim proizvodima, odnosno
proizvodima koje je moguće razlikovati samo prema određenim posebnostima.
Koncept vertikalne diferencijacije polazi od pretpostavke o razlici u kvaliteti koja
dovodi do razlike u cijeni. Potrošač nastoji izabrati proizvod što veće kvalitete, dok se
u konceptu horizontalne diferencijacije pretpostavlja podjednaka kvaliteta proizvoda
povezana s jednakom cijenom, a svaki potrošač nastoji izborom određenog proizvoda
steći i neke njegove osobine.

Začetnici teorijskog obrazloženja intragranske razmjene navode njezine moguće
primjere u (Grubel-Lloyd, 1975, str. 71):
•
slučaju dviju teritorijalno prostranih graničnih država – transportni troškovi za
pojedine proizvode niži su prema prekograničnom području susjedne države nego
prema udaljenim krajevima vlastite države,
•
vremenskoj razlici ponude i potražnje u dvije države – prehrambeni proizvodi ili
električna energija,
•
reeksport – privremeni uvoz robe zbog skladištenja, dorade ili pakiranja. U
navedenim se primjerima osobine proizvoda bitno ne mijenjaju, ciljna namjena
proizvoda je izvoz,
•
integracije – sklopljeni sporazumi o slobodnoj trgovini ili viši oblici integracija
povećavaju razmjenu homogenih proizvoda.

4.1.1.2   Vanjskotrgovinska zaštita i intragranska trgovina

Postojanje ovih činjenica postavlja pitanje o primjeni adekvatne vanjskotrgovinske
politike u uvjetima recentne "horizontalne" trgovine između najrazvijenijih država.

55
Standardna je teorija predviđala porast intergranske razmjene formiranjem integracija,
ali je realnost drugačija – značajnije raste trgovina između država kroz intragransku
razmjenu. Povećanje udjela intragranske trgovine u razmjeni s razvijenim državama
znači smanjenje razvojnog i tehnološkog zaostatka za tim državama te relativno
poboljšanje kvalitativne konkurentnosti. Udio intragranske trgovine je značajan
pokazatelj razvijenosti vanjske trgovine, neposredni odraz konkurentnosti poduzeća
na inozemnom tržištu i sposobnosti diferencijacije proizvoda.

Opadanje agregatnih ili parcijalnih Grubel-Lloydovih indeksa indicira buduće
probleme i buduće negativne učinke tijekom inicijalne faze integriranja. Viša razina
indeksa sugerira veću vanjskotrgovinsku otvorenost, čime poduzeća pokazuju
uspješnost u korištenju ekonomije obujma i učinka proizvodne diferencijacije kroz
međunarodnu razmjenu. Također, viša razina Grubel-Lloydovog indeksa pretpostavlja
pozitivne i intenzivne učinke integriranja (Kumar, 1999, str. 79)

Posljedice uvođenja carina na intragransku razmjenu zanimljive su s nekoliko
aspekata (Falvey, 2003, str. 146): (1) dok domaća industrija ponovno zauzima domaće
tržište robama one kvalitete koju je prije uvozila, ona će isto tako izgubiti dio
izvoznih tržišta kao posljedicu smanjenja inozemnih troškova kapitala, (2) snižavanje
carina imat će efekt u porastu intragranske trgovine kao reverznom procesu
prethodnom, formiranje zone slobodne trgovine između Hrvatske i EU uzrokovat će
ekspanziju intragranske trgovine i stoga je potrebno identificirati najznačajnije sektore
u kojima se odvija intragranska razmjena, kako bi se vanjskotrgovinska politika
dodatno prilagodila granama s najvećom intra trgovinom, (3) s obzirom da je ovo
multi-produkt industrija, prisiljena je razlikovati output industrije po nivou kvalitete
proizvoda. Stoga izgleda vjerojatno da će trgovinska politika biti usmjerena više
prema utjecaju nivoa proizvedenog outputa ili razine uvozne kvalitete, radije nego
jednostavan gross output ili gross import, (4) kada ad valorem carine tendiraju
povećanju cijena svih uvoznih kvaliteta u istoj proporciji, rezultanta je u opadanju
inozemnih povrata na kapital proporcionalno povećanju troškova sa kapitalnom
intenzivnošću uvoza, te je ukupni efekt skok u domaćoj potražnji prema kapitalno
intenzivnijim uvoznim kvalitetama.

4.1.1.3   Mjerenje intragranske trgovine Grubel-Lloydovim indeksom

Ovaj pokazatelj je najčešće korišteni indikator intragranske razmjene. Iako je ovakav
tip razmjene moguće mjeriti i na druge načine, te npr. Verdoorn (1960) izračunava
veličinu intragranske razmjene odnosom uvoza i izvoza pojedinih grana, Kojima
(1964) koristi odnos manje od vrijednosti uvoza ili izvoza robe prema većem, dok
Grubel (1967) upotrebljava odnos većeg i manjeg. Principijelni nedostatak svih ovih
načina mjerenja jest taj što ne osiguravaju direktne pokazatelje prednosti intragranske

56
trgovine. Grubel i Lloyd su ispravili nedostatke prethodnika i definirali izračunavanje
intragranske trgovine za sektor i pri bilo kojoj razini agregacije kao vrijednost uvoza
odnosne grane koja je identična odgovarajućem izvozu iste grane, dakle

Ri = ( Xi + Mi ) - | Xi - Mi |  (4.1)

gdje su Xi i Mi vrijednosti izvoza i uvoza iste grane u domaćoj valuti16. Ri je moguće
izračunati za intragransku trgovinu između pojedinih država, iako se najčešće stavlja
u odnos jedna država prema ostatku svijeta. Intergranska trgovina je definirana kao

Si = | Xi - Mi |
(4.2)

Iz ovoga proizlazi da je intragranska razmjena vrijednost ukupne trgovine ( Xi + Mi )
preostala nakon oduzimanja neto uvoza ili izvoza grane. U olakšavanju usporedbe
ovih mjera između različitih država i grana, korisno je izražavanje u postotnim
vrijednostima svake grane. Rezultantne mjere intragranske trgovine su:

i
(
)
(
) 100
⋅
+
−
=
i
i
i
i
i
M
X
M
X
A

(4.3)
(
) (
)
(
)
100
⋅
+
−
−
+
=
i
i
i
i
i
i
i
M
X
M
X
M
X
B

  (4.4)

Obje mjere variraju između 0 i 100. Kada je izvoz upravo jednak uvozu grane,
parametar intragranske trgovine Bi  je jednak 100, a u slučaju određene vrijedosti
uvoza i nepostojanja izvoza i obrnuto parametar je jednak 0, dakle parametar Bi blizak
100 govori o grani s izrazitom intragranskom trgovinom, dok tendiranje prema 0
sugerira dominaciju intergranske trgovine jer su vrijednosti uvoza i izvoza u velikom
nesrazmjeru.

Grubel-Lloydov indeks prezentiran na navedeni način omogućuje isključivo usporebu
pojedine grane jedne države ili razdoblja s korespondentnom granom druge države ili
razdoblja. Ukoliko se želi izračunati veličinu indeksa cijelog gospodarstva ili u
slučaju potrebe izračuna Grubel-Lloydovog indeksa za određene sektore primjenjuje
se slijedeća jednakost koja predstavlja vagani prosjek (Grubel-Lloyd, 1975, str. 15.)
100
)
(
)
(
1
1
⋅
+
+
=
∑
∑
=
=
n
i
i
i
n
i
i
i
i
i
M
X
M
X
B
B

(4.5)

16 nestabilnost deviznih tečajava uz denominaciju i promjenu naziva hrvatske valute u prošlosti
odredilo je činjenicu predstavljanja vanjskotrgovinske bilance Hrvatske prema SITC u USD. Navedeni
podatak ne umanjuje vrijednost statistike vođene na ovakav način.

57
gdje
i
B predstavlja vagani prosjek, Bi predstavlja standardni Grubel-Lloydov indeks
za mjerenje intragranske trgovine određene grane, Xi je izvoz, a Mi uvoz promatrane
grane odnosne godine. Za izračunavanje nevaganog prosjeka koristi se jednostavni
aritmetički prosjek prema jednakosti (Greenaway, Milner, 1986, str. 65)

∑
=
=
n
i
i
i
B
n
B
1
1

 (4.6)
gdje indeks
i
B predstavlja nevagani prosjek, a Bi standardni Grubel-Lloydov indeks za
mjerenje intragranske trgovine u ukupnoj trgovini promatrane grane. Nevagani
prosjek izračunava se jednostavnim zbrajanjem svih Grubel-Lloydovih indeksa za
pojedine grane i dijeljenjem s njihovim brojem. Nedostatak ovakvog načina izračuna
izražen je posebno kod malih gospodarstva, kakvo je i hrvatsko, zbog izrazite
neuravnoteženosti veličine trgovine pojedine grane gospodarstva. Neuravnoteženost
trgovine po pojedinoj grani dovodi do zbrajanja grane s niskim Grubel-Lloydovim
indeksom i relativno velikom trgovinom i grane s Grubel-Lloydovim indeksom
bliskim jedan i minornom razmjenom u agregatni Grubel-Lloydov indeks koji će
značajno odstupati od stvarnosti. No, jednostavnost izračuna doprinosi njegovom
korištenju i pored navedenih nedostataka.

4.1.1.4   Intragranska trgovina u Hrvatskoj

Mjerenje intragranske razmjene Hrvatske bit će izvršeno na razini tri znamenke SITC
i uspoređeno s dostupnim podacima za Sloveniju, kao državu sa sličnim povijesnim
nasljeđem i komparabilnim gospodarskim sustavom u trenutku osamostaljenja.
Prilagodba i skoro priključivanje Slovenije Europskoj uniji, predstavljaju vjerojatnu
budućnost Hrvatske, te usporedba sa Slovenijom u ovome kontekstu pruža realnu
sliku uspješnosti tranzicijskog gospodarstva.

Intragranska trgovina Hrvatske izračunana je na razini tri znamenke SITC, a analiza
na višem stupnju disagregacije nije ostvarena zbog nedostupnosti podataka. Međutim,
razina tri znamenke SITC smatra se dovoljno raščlanjenom statistikom razmjene za
dobivanje Grubel-Lloydovog indeksa, te su i rezultati signifikantni. Analiza na razini
pet brojeva SITC dodatno bi smanjila Grubel-Lloydov indeks.

Grafikon 4.2 prikazuje kretanje aritmetičkog prosjeka Grubel-Lloydovog indeksa u
Hrvatskoj od 1993. do 2003. godine. Suprotno očekivanjima, pokazatelj slijedi blagi
trend pada polazeći od 44,2% intragranske trgovine 1994. godine do razine 36,90%
posljednje tri promatrane godine na razini 1-8 SITC. Industrijski sektori 5-8 bilježe
identičan trend, od 46,13% 1993. godine do 37,41% 2003. godine. Uključivanje
Hrvatske u WTO i CEFTU, kao i približavanje EU odvijali su se sa zakašnjenjem u

58
odnosu na države srednje i istočne Europe i nisu donijeli predmnijevano skretanje
prema intragranskoj trgovini.

Grafikon 4.2: Grubel-Lloydov indeks Hrvatske od 1993 – 2003. godine, aritmetički
prosjek
0
5
10
15
20
25
30
35
40
45
50
1993.
1994.
1995.
1996.
1997.
1998.
1999.
2000.
2001.
2002.
2003.

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Jednostavan aritmetički prosjek ima brojne manjkavosti, dok vagani prosjek
predstavlja najčešće korišteni pokazatelj. Generalni je zaključak da je razina Grubel-
Lloydovog indeksa mjerena na ovaj način viša za 10 postotnih poena i kreće se od
50,34% za sektore 0-9 1994. godine do 45,83% 2003. godine (grafikon 4.3.).
Korespondentno s time je i kretanje Grubel-Lloydovog indeksa za industrijske sektor
(5-8 SITC) ali na nešto višoj razini. Maksimalnih 54,81% zabilježeno je 1994. godine,
a posljednje promatrane 2003. godine Grubel-Lloydov indeks za ove je sektore
iznosio 45,87%. Analizirajući vremensku dimenziju, Grubel-Lloydov indeks opada od
1994. do 1997. godine, zatim 1998. godine strmo raste te slijedeće četiri razdoblja
opada uz neznatan porast posljednje promatrane godine.

Grafikon 4.3: Grubel-Lloydov indeks Hrvatske od 1993–2003. godine, vagani prosjek
0
10
20
30
40
50
60
1993. 1994. 1995. 1996. 1997. 1998. 1999. 2000. 2001. 2002. 2003.

0-9 SITC

5-8 SITC
Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

59
Nagla liberalizacija međunarodne razmjene nije donijela očekivano kreiranje novih
izvoznih robnih tokova u onoj mjeri u kojoj je porastao uvoz s preferencijalnih tržišta.
Posebno je zabrinjavajući trend opadanja Grubel-Lloydovog indeksa u godinama
otvaranja hrvatskoga tržišta uz relativno nisku stopu gospodarskog rasta, suprotno
postavkama McAleesejeve hipoteze o pozitivnoj vezi intragranske trgovine i porasta
BDP-a per capita te veličine tržišta (Zunanjetrgovinska..., Kumar, 2002).

Grubel-Lloydov indeks bitno se razlikuje promatrajući po pojedinim sektorima SITC.
Trend opadanja, karakterističan za njegovo kretanje u ovome razdoblju, prisutan je i
kod vaganog prosjeka na razini grane (tablica 4.1). S obzirom na prosjek intragranske
trgovine mjeren Grubel-Lloydovim indeksom od 45,87% za industrijske sektore, ovaj
se pokazatelj za sektore 5 (kemijski proizvodi), 6 (proizvodi razvrstani po materijalu),
7 (strojevi i transportni uređaji) kreće na podjednakoj (sektor 6) ili nižoj razini
(42,85% i 40,31% za sektore 5 i 7 2003. godine. Sektor 8 (razni gotovi proizvodi)
karakterizira jednaki opadajući trend, ali na mnogo višoj razini (2000. godine čak
72,61%), dok je ukupno kretanje gospodarstva prouzročilo pad na 62,58% posljednje
promatrane godine. Grubel-Lloydov indeks intragranske trgovine isključivo sektora 8
SITC kreće se na razini usporedivoj sa Slovenijom, dok su indeksi za ostale grane
komparabilniji s bitno manje razvijenim gospodarstvima.

Tablica 4.1. Grubel-Lloydov indeks na različitim stupnjevima agregacije od 1998. do
2003. godine

                     Grubel-Lloydov indeks po godinama
grane*
1998.
1999.
2000.
2001.
2002.
2003.
0-9 SITC
51,68
47,96
45,46
45,18
44,31
45,83
5-8 SITC
53,41
51,62
51,51
48,01
44,56
45,87
5 SITC
57,48
56,85
54,62
47,46
43,65
42,85
6 SITC
55,52
55,68
56,68
48,83
46,97
45,35
7 SITC
43,55
41,37
37,11
40,81
36,22
40,31
8 SITC
68,68
67,71
72,61
63,41
61,01
62,58

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun
*Napomena: 0-9 SITC - svi proizvodi, 5-8 SITC - industrijski proizvodi, 5 SITC - kemijski proizvodi,
6 SITC - proizvodi razvrstani po materijalu, 7 SITC - strojevi i transportna oprema, 8 SITC - razni
gotovi proizvodi

Tablicu 4.2. formiraju industrijski sektori (SITC 5-8) s izvozom većim od 1%
ukupnoga hrvatskoga izvoza 2003. godine (stupac 2). Samo 20 sektora odgovara
ovome kriteriju i čini 45,31% ukupnoga izvoza. Mala otvorena gospodarstva, poput
hrvatskog, zakonito imaju koncentriran izvoz na manji broj grana i u njihovom

60
slučaju veća specijalizacija predstavlja prednost. Mala država nije sposobna za
jednakomjeran razvoj svih industrijskih grana, već se fokusira na relativno malen broj
proizvoda (Kumar, Zunjetrgovinska ....str 6). Razina intragranske trgovine navedenih
grana značajno se razlikuje od prosjeka Hrvatske, 45,87% za industrijske i 69,16% za
odabrane proizvode 2003. godine u tablici 4.2., dakle izvozne grane hrvatskog
gospodarstva. Ovo govori o uravnoteženosti trgovine u najaktivnijim izvoznim
granama. Komparacija sa Slovenijom 1998. godine govori o manjoj koncentraciji
izvoza grana s izvozom većim od 1% u Hrvatskoj, povezanom s veličinom države
(60,02% Slovenija i 45,31% Hrvatska), ali i podjednakom veličinom Grubel-
Lloydovog indeksa (73,04% Slovenija prema 69,16% Hrvatska).

Tablica 4.2: Intragranska trgovina industrijskih grana (SITC 5-8) s udjelom većim od
1% ukupnog izvoza 2003. godine u 1997, 2000. i 2003. godini

Red.
br . SITC  % X
GL
1997.
GL
2000.
GL
2003.
Xi/Mi
1997.
Xi/Mi
2000.
Xi/Mi
2003.
0
1
2
3
4
5
6
7
8
1.
541
1,71
92,82 80,46 90,72
1,154
1,485
1,204
2.
542
1,58
81,58 66,73 47,56
0,689
0,501
0,312
3.
562
1,66
52,98 53,01 68,19
2,774
2,773
1,933
4.
641
1,04
40,44 56,23 46,96
0,253
0,391
0,307
5.
661
1,60
93,02 46,00 69,37
1,150
3,320
1,883
6.
684
1,00
82,28 99,11 71,91
0,699
0,982
0,561
7.
699
1,36
61,16 76,34 68,45
0,441
0,617
0,520
8.
764
1,68
68,84 61,39 47,89
0,525
0,443
0,315
9.
771
1,62
60,73 52,96 47,99
2,293
2,777
3,167
10.
772
1,09
97,39 99,09 63,72
0,949
1,018
0,468
11.
773
1,47
89,14 83,67 94,33
0,804
1,390
0,893
12.
778
2,14
32,05 26,48 64,87
0,191
0,153
0,480
13.
784
1,06
88,98 82,67 80,01
0,802
0,705
0,667
14.
793 12,00 93,90 50,86 76,26
1,120
2,932
1,622
15.
821
2,85
98,86 95,31 80,21
0,977
0,910
0,670
16.
841
2,27
48,16 55,76 52,16
3,152
2,587
2,835
17.
842
2,01
57,84 73,34 71,41
2,458
1,727
1,801
18.
845
3,61
78,58 83,24 65,63
1,545
1,403
2,048
19.
851
2,55
93,89 93,41 99,57
0,885
1,141
1,009
20.
874
1,01
43,62 76,57 68,74
0,279
0,620
0,524

Ukupno Prosjek Prosjek Prosjek

45,31
75,43 69,62
69,16

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

61
Rast granskih prednosti izračunava se kao odnos izvoza i uvoza pojedine godine.
Samo je jedna od najznačajnijih izvoznih grana zabilježila porast granskih prednosti
(grana 771) od 1997. do 2003. godine u vrijeme liberalizacije trgovine determinirane
pretpristupnim prilagođavanjem carina WTO-u i potpisivanjem niza sporazuma o
slobodnoj trgovini s najznačajnijim vanjskotrgovinskim partnerima17. U užem
vremenskom okviru, između 2000. i 2003. godine grane 771 (električni pogonski
strojevi), 778 (električni strojevi, alati, nespomenuti), 841 (muški kaputi, jakne i sl.),
842 (ženski kaputi, ogrtači i sl.) i 845 (obuća, nespomenuta) su zabilježile porast
prednosti.

U drugu skupinu grana kojima granske prednosti blago padaju ili se ne mijenjaju
može se ubrojiti većina ostalih grana: 541 (medicinski i farmaceutski proizvodi osim
lijekova), 542 (lijekovi), 641 (papir i karton), 699 (proizvodi od jednostavnih
materijala, nespomenuti), 764 (telekomunikacijska oprema), 773 (oprema za
distribuciju el. energije), 784 (dijelovi, pribor za motorna vozila), 821 (namještaj i
dijelovi), 851 (obuća), 874 (mjerni, kontrolni instrumenti). Ova skupina je i
najzanimljivija jer se adekvatnom politikom pojedine ovdje navedene grane mogu
pretvoriti u grane s granskim prednostima.

Skupinu grana sa značajnijim smanjenjem odnosa Xi/Mi, dakle grana koje bilježe
smanjenje izvoza/povećanje uvoza čine sektori 562 (gnojiva (osim sirovih)), 661
(vapno, cement, građevinski materijal), 684 (aluminij), 772 (električni aparati za
strujne krugove), 793 (brodovi, čamci, plovne konstrukcije).

Grafikon 4.4: Indeks granskih prednosti za industrijske proizvode (SITC 5-8) u
izabranim godinama od 1994. do 2003.
0%
10%
20%
30%
40%
50%
60%
70%
80%
90%
100%
1994.
1997.
2000.
2003.
Xi/Mi<1
Xi/Mi>1

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

17 EU, Island, Norveška, Švicarska, Lihtenštajn, Bugarska, Češka, Mađarska, Poljska, Rumunjska,
Slovačka, Slovenija, Albanija, Bosna i Hercegovina, Litva, Makedonija, Turska

62
Liberalizacija tržišta dodatno je potencirala problem opadanja granskih prednosti
hrvatskoga gospodarstva (grafikon 4.4). Loša slika 1994. godine sa 42 grane koje
zadovoljavaju uvjet Xi/Mi>1, dodatno je pogoršana u slijedećem razdoblju kada se
broj ovih grana smanjuje na 22 do 24 od 166 industrijskih grana (5-8 SITC). Premda
ova slika pokazuje samo jednostavnu količinu grana u kojima se evidentira veći uvoz
od izvoza, indikativno je njihovo smanjenje čak i prema ratnoj 1994. godini.
Nekritički, ova se situacija može promatrati kao specijalizacija u određenom broju
sektora, međutim, suficit grana s vrijednošću Xi/Mi>1 je neznatan i u silaznom je
trendu. Usporedba sa Slovenijom, kao državom s uznapredovalim integracijskim
procesom i uspješno provedenom tranzicijom budi dodatni pesimizam: iako je odnos
grana s većim uvozom od izvoza i ovdje u padu, Slovenija ima gotovo 40% grana sa
suficitom. Istodobno, izvoz se koncentrira u takvim sektorima, što omogućuje
Sloveniji razmjerno uravnoteženu trgovinsku bilancu, posebno u usporedbi s
Hrvatskom.

4.1.2  Indeks granične intragranske trgovine

Statičnost mjerenja intragranske razmjene Grubel-Lloydovim indeksom koji se bazira
na temelju mjerenja intragranske trgovine u ukupnoj trgovini promatrane grane u
jednoj godini zamjenjena je dodavanjem dinamičke komponente. Izmjenjeni pristup
inaugurirali su Hamilton i Kniest (1991), a daljnja poboljšanja u mjerenju temeljem
uočenih nedostataka pružili su Greenaway, Hine, Milner i Elliot (1994) te Brülhart
svojom Grubel-Lloydovom metodom mjerenja marginalne intragranske trgovine. Za
posljednju metodu mjerenja osnovna je značajka mjerenja dinamičke promjene u
strukturi robnih tokova pojedine grane za prvu i posljednju godinu određenog
promatranog razdoblja.

4.1.2.1   Metode mjerenja granične intragranske trgovine

U mjerenju granične intragranske trgovine koriste se tri metode:

• Usporedba Grubel-Lloydovih indeksa

Predstavlja najpoznatiju i najviše upotrebljavanu metodu mjerenja granične
intragranske trgovine. Njezina je osnova u usporedbi Grubel-Lloydovih indeksa u
različitim vremenskim razdobljima.

Hamilton i Kniest (1991) smatraju kako će porast intragranskih trgovinskih tokova
rasti dinamikom rasta Grubel-Lloydovog indeksa intragranske trgovine kada porast u
intragranskoj trgovini djeluje na smanjenje trgovinske neravnoteže promatranog

63
sektora. Komparacija korespondirajućih Grubel-Lloydovih indeksa za različita
razdoblja donosi izvjesne informacije o strukturi trgovine promatranog vremenskog
razdoblja, ali ne daje osnove za zaključak o strukturi promjena u trgovinskim
tokovima. Ova je metoda primjenjiva u slučaju kada analiza ima obilježje
komparativne statične analize, što predstavlja usporedbu sa strukturom trgovine u
različitim razdobljima. Kada je naglasak analize na dinamičkom aspektu, tada
usporedba Grubel-Lloydovih indeksa ne daje adekvatna pojašnjenja.

Ostali nedostaci u intertemporalnoj usporedbi Grubel-Lloydovog indeksa pojavljuju
se na uzorku jedne države. Rast ili pad prosjeka Grubel-Lloydovog indeksa u jednoj
ili nekoliko država moguće je koristiti u multilateralnim studijama jer sugerira
trendove prema više intergranske ili više intragranske trgovine i specijalizacije i može
pokazivati važnost agregatnih troškova prilagodbe. Ovo vrijedi kada je statički
intragranska razmjena u pozitivnoj relaciji prema marginalnoj intragranskoj razmjeni.
Upotreba ovoga pokazatelja je od ograničene upotrebljivosti u unilateralnim
studijama, a fundamentalni problem je u tome što porast Grubel-Lloydovog indeksa
može sugerirati eroziju netoizvozne pozicije ili uravnoteženje deficita promatrane
grane, što očigledno ima posve dijametralne implikacije za promatranu državu ili
granu (Brülhart, 1994, str. 605).

• Hamilton-Kniestov indeks

Temeljem kritike prethodne metode mjerenja granične intragranske trgovine,
Hamilton i Kniest predlažu metodu mjerenja prema slijedećoj relaciji:








−
−
−
−
=
−
−
−
−
n
t
t
n
t
t
n
t
t
n
t
t
X
X
M
M
M
M
X
X
MIIT
'

nedefinirano za Xt - Xt-n ili Mt < Mt-n,

gdje je Xt (Mt) i Xt-n (Mt-n) izvoz (uvoz) pojedine grane u godini t i t-n, t je bazna
(nulta) godina, a t-n izabrana godina iz prošlosti. Navedeni pokazatelj eliminira
nedostatak jednostavne usporedbe Grubel-Lloydovog indeksa s objašnjenjem
strukture promjene u promtranom uzorku. Greenaway (1994) je naglasio činjenicu da
Hamilton-Kniestov indeks postaje nedefiniran kada i uvoz i izvoz opadaju što može
voditi prema neslučajnoj pogrešci i u značajnoj mjeri rezultate dovoditi u potencijalnu
zabludu. Slijedeći nedostatak krije se u činjenici da autori svaku situaciju kada je ovaj
indeks nedefiniran interpretiraju kao porast u izvozu, pad uvoza (ili obrnuto) što
upućuje na intragransku trgovinu. Kada je Hamilton-Kniestov indeks nedefiniran jer i
Mt - Mt-n >Xt - Xt-1 > 0
 Xt - Xt-n >Mt - Mt-n > 0
(4.7)

64
uvoz i izvoz opadaju, situacija je u kojoj će ovakav pad biti zabilježen kao granična
intragranska trgovina. Ovakav stav nema realnu podlogu, Hamilton-Kniestov indeks
ne donosi nikakve informacije za sektore gdje je indeks nedefiniran (Brülhart, 1994,
str. 603).

• Grenaway-Hine-Milner-Elliotov indeks

Za razliku od Hamilton-Kniestovog indeksa, ovaj je pokazatelj uvijek definiran.
Grenaway-Hine-Milner-Elliotov indeks nalikuje postavljanju jednog uz drugog
Grubel-Lloydovog indeksa u kojima oni odgovaraju razlici u razini intragranske
trgovine u dva razdoblja, ali i dalje dijeli netočnosti metode za procjenjivanje
strukture promjene u trgovinskom uzorku. Izračunava se kao (Brülhart, 1994, str.
603):

MIIT = [(X + M) - | X- M |]t - [(X + M) - | X- M |]t-n     (4.8)

Hamilton-Kniestova kritika Grubel-Lloydovog indeksa primjenjiva je i za Grenaway-
Hine-Milner-Elliotov indeks. Ukoliko je u promatranom razdoblju odnosni sektor
doživio prijelaz s trgovinskog suficita prema uravnoteženoj trgovini uz nepromjenjeni
izvoz, Grenaway-Hine-Milner-Elliotov indeks će pokazati pozitivnu vrijednost
dvostrukog porasta uvoza, premda je to očigledan slučaj intergranske prilagodbe, kada
porast u uvozu nije praćen korespondentnim porastom izvoza. Grenaway-Hine-
Milner-Elliotov indeks također ne osigurava indeksiranje, kao relativne trgovinske
karakteristike određene zemlje ili grane gospodarstva.

Grenaway-Hine-Milner-Elliotov indeks se fundamentalno razlikuje od Grubel-
Lloydovog i Hamilton-Kniestova indeksa jer on predstavlja intragransku trgovinu u
apsolutnim vrijednostima, a ne odnos. Ova je osobina najčešće poželjna jer olakšava
rangiranje marginalne intragranske trgovine prema relativnoj razini ukupne trgovine,
proizvodnje ili prodaje u određenoj grani, koja je krucijalna za procjenu pritiska
specijalizacije i prilagodbe.

• "Grubel-Lloydov način" mjerenja marginalne intragranske trgovine
(Brülhartov) indeks

Marginalna intragranska trgovina može se izračunati i kao:
(
) (
)
(
)
1
1
1
1
'
'
1
−
−
−
−
−
+
−
−
−
−
−
=
=
t
t
t
t
t
t
t
t
i
M
M
X
X
M
M
X
X
MA
MIIT
     (4.9)
Što se može izraziti i kao:
M
X
M
X
MAi
∆
+
∆
∆
−
∆
−
=1
                       (4.10)

65
Ovaj pokazatelj, kao i Grubel-Lloydov indeks, varira između 1 i 0, gdje 0 predstavlja
marginalnu trgovinu u pojedinoj grani koja je potpuno interindustrijskog tipa, a 1
simbolizira marginalnu trgovinu sasvim intragranskog tipa. Potrebno je apostrofrati
mogućnost zbrajanja ovoga pokazatelja, kao i kod Grubel-Lloydovog indeksa preko
grana iste razine statističke disagregacije primjenom relacije za vagani prosjek.

Područje definicije indeksa MA je identično kao i kod Grubel-Lloydovog indeksa,
dakle od 0 do 1, gdje 0 znači potpunu intergransku, a 1 posve intragransku trgovinu, a
za razliku od Hamilton-Kniestova indeksa, ovaj je pokazatelj definiran u svim
slučajevima. Proračunavanje promjena u trgovinskim tokovima prema indeksu MA
vrši se zbog spoznavanja strukture nove ili izgubljene trgovine u cilju strukturnih
prilagodbi.

Ukoliko granične vrijednosti izvoza (Xt - Xt-1) i granične vrijednosti uvoza (Mt - Mt-1)
istodobno rastu ili padaju u promatranom vremenskom periodu, dolazi do trgovinsko
uvjetovane regionalne specijalizacije na intragranskoj osnovi, pri čemu je opća
konkurentnost grane determinirana čimbenicima definiranim za sve države
simetrično, dakle globalna potražnja ili tehnološke promjene.

Ukoliko granične vrijednosti izvoza (Xt - Xt-1) i granične vrijednosti uvoza (Mt - Mt-1)
istodobno rastu ili padaju u promatranom vremenskom periodu, dolazi do trgovinsko
uvjetovane regionalne specijalizacije na za intragranskoj osnovi, pri čemu je opća
konkurentnost grane determinirana čimbenicima definiranim za sve države
simetrično, dakle globalna potražnja ili tehnološke promjene. Evaluiranjem promjena
u trgovinskim tokovima, ili drugim riječima predstavljanjem strukture nove ili
izgubljene trgovine, MA indeks ocjenjuje nukleus problema gospodarske prilagodbe.

4.1.3   Marginalna intragranska trgovina u Hrvatskoj

Izračun jednostavnih Grubel-Lloydovih indeksa pojedinih grana i njihova usporedba u
različitim vremenskim razdobljima ili godinama ne pružaja osnovu za kvalitetan
zaključak o strukturi promjene vanjskotrgovinskih tokova. Dinamičku komponentu
koja im nedostaje realizira se konceptom marginalne intragranske trgovine.
Nesavršenosti, odnosno nedefiniranost u pojedinim segmentima mjerenja ostalih
primjenjivanih metoda izračuna otklanja Brülhartov indeks marginalne intragranske
trgovine.

U tablici 4.3. izračunati su indeksi marginalne intragranske trgovine (Brülhartov
indeks) u Hrvatskoj u razdoblju od 1994. do 2003. godine za grane s izvozom većim
od 1% ukupnoga izvoza posljednje godine promatranog razdoblja. Stupci 3, 4 i 5 su
tzv. MA indeks koji pokazuje strukturu promjena u izvoznim i uvoznim robnim

66
tokovima, a stupci 6, 7 i 8 MB ili nastup pojedine grane, pri čemu je nastup promjena
vrijednosti između razlike izvoza i razlike uvoza (Černoša, 2003, str. 146).

S obzirom na područje definicije indeksa MA, težnja prema 0 sugerira trgovinski
uvjetovanu specijalizaciju na intergranskoj osnovi. U intervalu od 1994. do 1997.
godine grane 542, 562, 641, 773, 793, 821 i 851 pokazuju ovakvu sklonost (stupac 3).
Komparacija s periodom 2000. do 2003. godine pokazuje bitne promjene. Grane s
ovakvom sklonošću sada tendiraju intragranskoj trgovini, dok grane 541 (medicinski i
farmaceutski proizvodi osim lijekova), 684 (aluminij), te 772 (električni aparati za
strujne krugove) sada teže intergranskoj trgovini. S obzirom na značenje rasta
veličine indeksa MA, generalno povećanje indeksa u stupcu 5 u odnosu na stupac 3
tablice 4.3. sugerira povećanje stabilnosti gospodarskih tokova.

Tablica 4.3.: Marginalna intragranska trgovina od 1994. do 2003. godine za
industrijske grana (SITC 5-8) s udjelom većim od 1% ukupnog izvoza 2003. godine

Red.
br .
SITC
% X
2003.
MA
(SITC 5-8)
'94.-'97.
MA
(SITC 5-8)
'97.-'00.
MA
(SITC 5-8)
'00.-'03.
MB
(SITC 5-8)
'94.-'97.
MB
(SITC 5-8)
'97.-'00.
MB
(SITC 5-8)
'00.-'03.
0
1
2
3
4
5
6
7
8
1.
541
1,71
0,862 0,473
0
-0,138
0,527
-1
2.
542
1,58
0
0
0,220
-1
-1
-0,780
3.
562
1,66
0
0,651 0,887
-1
0,349
-0,113
4.
641
1,04
0
0
0,281
-1
1
-0,719
5.
661
1,60
0,035
0
0,912
-0,965
1
-0,088
6.
684
1,00
0,332 0,462
0
-0,668
0,538
-1
7.
699
1,36
0,282
0
0,601
-0,718
1
-0,399
8.
764
1,68
0,696 0,818 0,313
-0,304
-0,182
-0,687
9.
771
1,62
0,654 0,950 0,426
0,346
-0,050
0,574
10.
772
1,09
0,874 0,743
0
-0,126
0,257
-1
11.
773
1,47
0
0
0,606
-1
1
-0,394
12.
778
2,14
0,208 0,464 0,731
-0,792
0,536
-0,269
13.
784
1,06
0,869 0,930 0,769
-0,130
-0,070
-0,231
14.
793
11,99
0
0,326 0,664
-1
0,674
-0,336
15.
821
2,85
0
0,658 0,654
-1
-0,342
-0,346
16.
841
2,27
0,446 0,130 0,793
-0,554
-0,870
-0,207
17.
842
2,01
0,431 0,125 0,564
-0,569
-0,875
0,436
18.
845
3,61
0,875 0,980 0,194
-0,125
0,020
0,806
19.
851
2,55
0
0,721 0,051
-1
0,279
-0,949
20.
874
1,01
0,463
0
0,633
-0,537
1
-0,367
Ukupno
45,31

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

67
Usporedba dvaju nekad spojenih gospodarstva na grafikonu 4.5 daje poražavajuće
rezultate za Hrvatsku. Usporedba je moguća jedino u grani 7 SITC (strojevi i
transportna oprema), gdje je prisutna tendencija prema intragranskoj razmjeni od 0,48
(Slovenija 0,51) dok je druge grane gospodarstva teško uspoređivati.

Grafikon 4.5.: Vagani prosjek indeksa granične intragranske trgovine za Hrvatsku i
Sloveniju za sve proizvode (SITC 1-9), industrijske proizvode (SITC 5-8) te pojedine
industrijske sektore u razdoblju od 1994. do 1998. godine
0
0,1
0,2
0,3
0,4
0,5
0,6
0,7
0-9
5-8
5
6
7
8
SLOVENIJA
HRVATSKA

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku Hrvatske, vlastiti izračun te
Černoša, 2003, str. 182.

Propašću bivše države Hrvatska i Slovenija bile su u mogućnosti voditi vlastitu
vanjskotrgovinsku politiku. Slovenija je preuzela carinsku tarifu Jugoslavije i ona je
bila polazna osnova za pregovore o snižavanju carina pri ulasku u WTO. Nasuprot
tome, Hrvatska je osamostaljenjem jednostrano snizila carine, a dio dotadašnjeg
carinskog opterećenja kompenzirala je porezima na uvoznu robu koje je Vlada
samostalno mogla mijenjati ovisno o trenutnoj potrebi. Prilikom pregovor za ulazak u
WTO, polazna je stopa carina bila relativno niska, jer ovi porezi nisu uzeti u obzir pri
izračunu carinskog opterećenja. Ulaskom Hrvatske u WTO, ionako relativno niska
inicijalna stopa zaštite još je smanjena i nije u mogućnosti pružiti efikasnu zaštitu
domaćoj proizvodnji.

4.2   Indikatori tehnološke konkurentnosti

Integrativni procesi i vanjskotrgovinska liberalizacija djeluju na promjenu usporednih
prednosti. Uobičajena je pretpostavka kako će fuzija država država Srednje i Istočne
Europe (CEEC) s Europskom unijom djelovati u smjeru specijalizacije radno
intenzivnih i proizvoda niske tehničke zahtjevnosti ("low tech") u aplicirajućim

68
gospodarstvima, uz istodobno povećanje udjela tehnološki sofisticiranih proizvoda u
državama "Stare Europe" (Thurow, 2000, str. 81). Drugi autori smatraju suprotno,
odnosno vjeruju u mogućnost da države Srednje i Istočne Europe postanu atraktivna
područja za investicije u "high tech" grane gospodarstva uvjetovanih regionalnim
prednostima u visokoobrazovanim kadrovima i relativno niskim cijenama rada.

4.2.1   Pokazatelj usporednih prednosti (RCA) po tehnološkim razredima

Studije tehnološkog razvoja su često povezane s ispitivanjem karaktera izvozne
strukture. Promjene u izvoznoj strukturi države utječu na raspored tehnološke
konkurentnosti industrija, s naglašenom izvoznom orjentacijom. Nadalje, izvozne
performanse imaju direktni utjecaj na produktivnost. Veći izvoz omogućuje zaradu
koju je oportuno iskoristiti za uvoz tehnološki sofisticiranih proizvoda, što presudno
utječe na rast produktivnosti u kratkom i srednjem roku (Kokta, Weisert, 2001, str. 5).
Izračunavanje pokazatelja usporednih prednosti po tehnološkim razredima provodi se
slijedećom metodologijom (Balassa, 1965, str. 101), kojom se kvantificira promjena u
specijalizaciji promatrane države u određenom razdoblju prema ostatku svijeta. Noviji
pristup podrazumjeva komparaciju prema izabranoj skupini zemalja, npr. OECD-u, ili
usporedbu sa agregatnim pokazateljima promatrane države. Dakle, jednakost kojom
se izračunava RCA je
)
(
)
(
)
(
)
(
RCA
w
X
iw
X
j
X
i
X
=
         (4.11)

gdje X(ij) je izvoz robe i zemlje j, X(j)  je ukupni izvoz države j, X(iw) je svjetski
izvoz robe i, dok X(w) predstavlja ukupni svjetski izvoz.

Komparativne prednosti su "otkrivene" u smislu da je specijalizacija države u izvozu
(brojnik) uspoređena sa svjetskom specijalizacijom iste robe. Država ima
komparativne prednosti kada je stupanj izvozne specijalizacije veći od razine
specijalizacije ostatka svijeta, odnosno kada je RCA veći od 1. Suprotan slučaj
događa se kada je RCA manji od 1, odnosno kada država nema komparativnih
prednosti. Standardna je praksa koristiti prirodni logaritam kako bi pozitivne
vrijednosti RCA ukazivale na komparativne prednosti, a grane koje nemaju
komparativne prednosti bile prikazane negativnim vrijednostima.

On nije savršena mjera jer postojeći trgovinski tokovi odražavaju političke
preferencije ili cijene i druga tržišna izobličenja, te ovaj pokazatelj nije dobar
indikator komparativnih prednosti određenog trenutka. Ipak, ova metoda analize
osigurava vrijedne informacije o obrascima promjene, te RCA vrijednosti kvalitetno

69
odražavaju komparativne prednosti određene proizvodnom strukturom u kratkom
roku. Evolucija RCA učinila je ovaj pokazatelj indikativnim u promjenama izvozne
strukture, koja uz veću otvorenost, globalnu trgovinsku integraciju i liberalizaciju
domaćeg tržišta otkriti stvarne komparativne prednosti sa zadovoljavajućom točnošću.

Za potrebe ovoga rada primjenit će se metoda tehnološke klasifikacije Wolfmayr-
Schnitzer (1998), koja koristi kombinaciju ranijih metoda Legler (1982), Schulmeister
(1990), i Schulmeister i Boesch (1987). Primarna prednost Wolfmayr-Schnitzer
pristupa je sposobnosti razlikovanja između high-tech i low-tech sektora kao i prema
različitoj sofisticiranosti roba.

Prema ovom pristupu, faktorska intenzivnost se najprije računa kao rezultat
klasifikacije roba u kategorije ljudskim kapitalom intenzivni, kapitalno intenzivni,
radno intenzivni, prirodnim resursima intenzivni.

"Ljudskim kapitalom intenzivne grane": Definiraju se kao oni proizvodni procesi u
kojima je input kvalificiranog rada veći za 10% od prosječne intenzivnosti. Stručno je
mišljenje, određeno Wolfmayr-Schnitzerinim postavkama, o podjeli ove skupine na
visokotehnološku i srednjotehnološku robu. Primjeri visokotehnološke robe uključuju
optičke instrumente, specifične organske kemikalije, specifične plastične materijale.
Srednjotehnološka grupa proizvoda uključuje printere i tiskarske strojeve, opremu za
pohranjivanje zvuka, električne strojeve, pigmente i boje, organske i anorganske boje,
papirna industrija i strojevi za obradu drva. Daljnja je raščlamba učinjena podjelom
srednjetehnološke grupe na radnointenzivne (strojevi, medicinski uređaji) i kapitalno
intenzivne proizvode (motori, specifični kemijski proizvodi).

"Kapitalno intenzivne grane": Sačinjavaju je proizvodi kao željezo ili čelični
proizvodi, prekrivači za podove, te tvornice pamuka koje su kapitalno intenzivne, ali
u isto vrijeme nisu intenzivne ljudskim kapitalom ili resursima.

"Radno intenzivne grane": U ovu skupinu svrstavaju se proizvodi s pretežnim
udjelom rada u novostvorenoj vrijednosti, kao tekstilni proizvodi, obuća, namještaj i
kožni proizvodi.

"Prirodnim resursima intenzivne grane": Ovu kategoriju formiraju robe s velikim
inputom poljoprivrednih i mineralnih resursa (kao građevinski materijal, staklo,
cement, koža), a dijeli se na snažno i slabo resursno intenzivne skupine. Takvi
proizvodi su resursno intenzivni, ali mogu sadržavati i visok stupanj inputa u obliku
ljudskog kapitala. Kao primjer slabo resursno intenzivnog proizovoda moguće je
navesti kožu, staklo ili posuđe, dok jako resursno intenzivnu robu sačinjavaju umjetna
gnojiva, željezničke tračnice i papir.

70

4.2.2   Pokazatelj usporednih prednosti u Hrvatskoj

Mjerenje usporednih prednosti pojedinih tehnoloških razreda temelji se na
metodologiji Wolfmayr-Schnitzer (1998). Njezin je fundamentalni nedostatak što
razvrstavanje pojedinih proizvodnih skupina industrijskih proizvoda sukladno
natprosječnoj intenzivnosti pojedinog proizvodnog faktora na razini tri brojke SITC
nije provedeno na temelju stvarne intenzivnosti korištenja faktora u Hrvatskoj.
Nadalje, upotrijebljeni pokazatelj usporednih prednosti sadrži pretpostavku o
jednakim ukusima potrošača između država te na pretpostavci o jednakom stupnju
zaštite svih grana pojedinog gospodarstva što u stvarnosti nigdje ne postoji. Ovo
predstavlja izvjestan nedostatak i zahtjeva dodatan oprez pri interpretaciji rezultata
analize RCA, no, u nedostatku adekvatne analize korištenja proizvodnih faktora i
njihovog razvrstavanja u Hrvatskoj metodologija Wolfmayr-Schnitzer (1998) bit će
preuzeta u cijelosti.

Promatrano razdoblje podudara se s ulaskom Hrvatske u punopravno članstvo WTO-
a, te su kroz analizu u razdoblju od 1997. do 2003. godine obuhvaćeni svi utjecaji
promjene vanjskotrgovinske politike u pretpristupnom razdoblju, kao i učinci
neposredno nakon toga. Naime, Zakonom o potvrđivanju Protokola o pristupanju
Republike Hrvatske Marakeškom ugovoru o osnivanju Svjetske trgovinske
organizacije (NN MU 13/00). Republika Hrvatska postaje punopravnom članicom
WTO-a 30. studenog 2000. godine.

Promatrajući četiri glavne tehnološke grane 2003. godine (tablica 4.4.), Hrvatska
iskazuje izrazitu prednost u radno intenzivnim granama (1,55), dok je kod resursno
intenzivnih (1,05) ova prednost značajno niža. Potpuno je suprotan slučaj u granama s
intenzivnim korištenjem ljudskoga kapitala (0,82) i kapitalno intenzivnim granama
gdje je vidljiva izrazita ne-prednost (0,23). Najveća je prednost s izrazito rastućim
koeficijentima i u prethodnom razdoblju zabilježena u ostalim granama s intenzivnim
korištenjem ljudskoga kapitala s vrijednošću RCA 2,00 u 2003. godini. Nasuprot
tome, najniže su vrijednosti RCA zabilježene u ostalim granama kapitalno
intenzivnog sektora srednje tehnologije s intenzivnom upotrebom ljudskog kapitala
(0,06), kapitalno intenzivnom sektoru (0,23), te radno (0,51) i kapitalno (0,34)
intenzivnim proizvodima srednje tehnologije grana s intenzivnom upotrebom
ljudskog kapitala.

71
Tablica 4.4. Usporedne prednosti (RCA) Hrvatske od 1997. do 2003. godine po
tehnološkim granama za industrijske proizvode (SITC 5-8), vagani prosjek

1997. 1998. 1999. 2000. 2001. 2002. 2003.
LJUDSKIM KAPITALOM
INTENZIVNO
0,66 0,83 0,79 0,83 0,87 0,84 0,82
  VISOKA TEHNOLOGIJA
0,95 0,72 0,85 0,88 1,18
1,23
1,16
RADNO INTENZIVNI
0,45 0,41 0,53 0,48 1,12
1,19
1,21
KAPITALNO INTENZIVNI 1,60 1,06
1,12
1,25 1,24 1,27
1,12
  SREDNJA TEHNOLOGIJA 0,52 0,48 0,42 0,43 0,41 0,42 0,43
RADNO INTENZIVNI
0,51 0,50 0,48 0,54 0,48 0,49 0,51
KAPITALNO INTENZIVNI 0,53 0,47 0,37 0,33 0,34 0,34 0,34
resursno intenzivni
1,40
1,13 0,97 0,87 0,93 0,92 0,97
ostali
0,08 0,07 0,05 0,05 0,07 0,07 0,06
  OSTALI
1,08 1,90 1,82 2,40 2,16 2,30 2,00
KAPITALNO INTENZIVNI
0,37 0,38 0,26 0,21 0,16 0,19 0,23
RADNO INTENZIVNI
1,82 1,53
1,61
1,44 1,50 1,53 1,55
RESURSNO INTENZIVNI
1,11
0,94 1,03
1,14 0,97 1,00 1,05
   SLABO
1,11
1,33 1,66 1,62 1,45 1,55 1,63
   JAKO
0,90 0,71 0,70 0,89 0,68 0,66 0,66
LJUDSKIM KAPITALOM
INTENZIVNI
1,00 0,77 0,78 0,85 0,58 0,50 0,55
OSTALI
0,79 0,64 0,63 0,94 0,80 0,86 0,82

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Slijedom navedenih činjenica, Hrvatska ima izrazite prednosti u radno intenzivnim
djelatnostima, dok su u djelatnostima s intenzivnom upotrebom prirodnih resursa ove
prednosti značajno manje. Ova zapažanja podloga su za zaključak kako je
konkurentnost Hrvatske ovisna o cjenovnoj i troškovnoj kompetitivnosti uz tendenciju
njegova smanjenja.

Sukladno grafikonu 4.6., promatrane četiri grupe proizvoda pokazuju bitno različite
karakteristike. Kapitalno intenzivni proizvodi nemaju usporednih prednosti u
odnosnom razdoblju. Vrijednosti RCA očekivane su s obzirom na postavke Hecksher-
Ohlinova modela (Krugman, 2003, str. 76), a njegova vrijednost opada do 2001.
godine (0,16) uz neznatan porast posljednje promatrane godine.

Očekivanu prednost Hrvatska iskazuje u radno intenzivnim djelatnostima, potvrđujući
tezu o ovakvom tipu specijalizacije srednje razvijenih zemalja. Najveća vrijednost

72
zabilježena je 1997. godine (1,82), dok je u preostalom vremenskom periodu
evidentna blaga padajuća trendencija uz kretanje od 1,50 do 1,61 uz završnih 1,55.

Grafikon 4.6. Usporedne prednosti (RCA) Hrvatske od 1997. do 2003. godine po
tehnološkim granama za industrijske proizvode (SITC 5-8), vagani prosjek
0
0,2
0,4
0,6
0,8
1
1,2
1,4
1,6
1,8
2
1997.
1998.
1999.
2000.
2001.
2002.
2003.
LJUDSKIM KAPITALOM
INTENZIVNO
KAPITALNO INTENZIVNI
RADNO INTENZIVNI
RESURSNO INTENZIVNI

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Skupina resursno intenzivnih proizvoda iskazuje usporedne prednosti, ali na bitno
nižoj razini, koja pojednih godina prelazi u ne-prednost (1998, 2001. godine)

Skupine ljudskim kapitalom intenzivnih proizvoda generalno ne iskazuju usporedne
prednosti, proizvodi s pretežnim udjelom ljudskoga kapitala 2001. godine bilježe
najveću vrijednost (0,87), ali u kasnijem razdoblju opadaju do 0,82, no postoje
skupine unutar njih sa suprotnim predznakom. To su radno i kapitalno intenzivni
proizvodi visoke tehnologije te posebno skupina ostalih proizvoda s intenzivnom
uporabom ljudskog kapitala. Proizvodi navedene skupine iskazuju visoke koeficijente
RCA, od 1,90 1998. godine preko 2,40  2000. do 2,00 2003. godine. Ovu skupinu
formira nekoliko tipično izvoznih grana hrvatskoga gospodarstva, 716 (rotacijski
električni strojevi), 773 (oprema za distribuciju el. energije), 793 (brodovi, čamci,
plovidbene konstrukcije), te je visoka razina pokazatelja RCA očekivana.

4.2.3   Vanjskotrgovinska specijalizacija po tehnološkim razredima

Struktura vanjskotrgovinske razmjene u promatranom razdoblju doživjela je stanovite
promjene samo u izvoznom segmentu, dok je struktura uvoza ostala gotovo
nepromijenjena. Pretežne promjene u izvoznoj komponenti razmjene vezane su uz
značajno povećanje proizvoda s intenzivnim korištenjem ljudskoga kapitala, od
38,9% na 49,9% (grafikon 4.7) dokazujući tezu o pozitivnoj vezi koeficijenta RCA i
povećanja izvoza. Nasuprot tome, radno intenzivni proizvodi uz pozitivnu vrijednosti
RCA koja sugerira porast izvoza, bilježe opadanje s 44,5% na 34,5% ukupnoga

73
izvoza. Neznatnu promjenu u udjelu izvoza bilježe resursno intenzivni proizvodi, a
skupina kapitalno intenzivnih proizvoda s relativno malo značajnim udjelom dodatno
opada u značenju za izvoz.

Grafikon 4.7.: Struktura uvoza i izvoza Hrvatske prema tehnološkim razredima od
1997. do 2003. godine
0%
20%
40%
60%
80%
100%
izvoz 1997.
izvoz 2000.
izvoz 2003.
uvoz 1997.
uvoz 2000.
uvoz 2003.
ljudskim kapitalom intenzivni
kapitalno intenzivni
radno intenzivni
resursno intenzivni

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Pozitivne promjene su povezane sa smanjenjem udjela radno intezivnih i istodobnim
povećanjem udjela proizvoda sintenzivnim korištenjem ljudskoga kapitala.
Nepovoljna struktura, uvjetovana velikim udjelom resursno intenzivnih proizvoda u
komparaciji s razvijenim državama unatoč smanjenju od 15,4% na 14,4%
karakteristična je i u ovom periodu.

U tablici 4.5. prikazane su najznačajnije izvozne grane industrijskog sektora Hrvatske
s izvozom većim od 0,5% u 2003. godini. Važnost ovih grana ogleda se u činjenici, da
navedene grane 2003. godine sudjeluju sa 83,66% u izvozu industrijskih proizvoda i
samim time predstavljaju okosnicu izvozne aktivnosti. Najkonkurentnije grane,
mjerene veličinom RCA, koncentrirane su u radno intenzivnom i resursno
intenzivnom sektoru, a promatrajući partikularno, to su grane 572 (polimeri stirola),
897 (nakit), 771 (električni pogonski strojevi) i 841 (muški kaputi, jakne i sl.). Podaci
iz tablice 4.5. sugeriraju pozitivnu povezanost povećanja veličine koeficijenta RCA i
povećanja udjela odnosnog proizvoda u ukupnom izvozu promatranog razdoblja.

74
Tablica 4.5: Industrijske grane (SITC 5-8) s udjelom većim od 0,5% u hrvatskom
izvozu 2003. godine i pripadajuće usporedne prednosti (RCA) 1995., 2000 i 2003.
godine prema tehnološkim razredima

RCA
1995.
RCA
2000.
RCA
2003.
% X
1995.
% X
2000.
% X
2003.
LJUDSKIM KAPITALOM INTENZIVNO

VISOKA TEHNOLOGIJA

RADNO INTENZIVNI

776 TERMOIONSKE ELEKTRONSKE CIJEVI
0,18 0,33 1,59 0,04 0,10 1,04
778 ELEKTR. STROJEVI, APARATI, NESPOMENUTI
0,40 0,27 1,19 0,34 0,29 2,97
874 MJERNI, KONTROLNI INSTRUMENTI
0,62 1,11 1,30 0,52 0,87 1,40
                       KAPITALNO INTENZIVNI

542 LIJEKOVI
0,97
0,90 0,78 1,61 2,39 2,20
SREDNJA TEHNOLOGIJA

RADNO INTENZIVNI

691 KONSTRUKCIJE I DIJELOVI
1,37 1,08 0,68 0,49 0,75 0,86
728 STR. ZA POJEDINE IND. GR. OSTALI
0,40 0,52 0,75 0,45 0,72 1,20
764 TELEKOMUNIKACIJSKA OPREMA
0,62 0,79 0,78 1,26 2,23 2,33
772 ELEK. APAR. ZA STRUJNE KRUGOVE, SL.
1,64 1,82 1,16 1,66 2,20 1,51
775 ELEK. I NEELEK. OPR. ZA KUĆANSTVO
0,32 0,22 0,37 0,37 0,36 0,58
KAPITALNO INTENZIVNI

resursno intenzivni

571 POLIMERI ETILENA
11,55 2,60 5,08 3,11 2,46 1,59
572 POLIMERI STIROLA
27,83 3,15 8,15 3,08 0,91 0,93
582 PLOČE I SL. OD PLAST. MASA
1,61 0,58 0,66 0,93 0,50 0,61
679 CIJEVI, ŠUPLJI PROF., OD ŽELJ. ČELIKA
0,82 1,26 0,97 0,68 1,00 0,83
OSTALI

554 SAPUNI, PREP. ZA ČIŠĆENJE
0,40 0,66 0,70 0,25 0,52 0,58
716 ROTACIJSKI ELEKTRIČNI STROJEVI
3,72 2,13 2,09 0,40 0,67 0,73
773 OPREMA ZA DISTRIB. EL. ENERG.
1,14 2,49 2,22 1,15 2,07 2,04
793 BRODOVI, ČAMCI, PLOV. KONSTRUKC.
4,14 5,24 4,03 4,61 13,90 11,99
RADNO INTENZIVNI

642 PAPIR I KARTON, REZANI
0,78 0,60 0,59 0,93 1,04 0,86
658 GOTOVI PROIZ. OD TEKST. MAT.
2,06 2,69 1,43 0,51 0,76 0,52
699 PROIZV. OD JEDNOSTAVNIH METALA, NESP.
0,98 1,10 1,29 0,86 1,48 1,90
771 ELEKTRIČNI POGONSKI STROJEVI
2,09 4,97 7,87 1,07 1,54 2,24
784 DIJELOVI, PRIBOR ZA MOT.VOZILA
1,31 1,26 1,66 1,14 1,11 1,47
821 NAMJEŠTAJ I DIJELOVI
2,58 1,63 1,66 3,20 3,16 3,96
841 MUŠKI KAPUTI, JAKNE I SL.
5,77 4,63 7,05 5,80 4,81 3,15
842 ŽENSKI KAPUTI, OGRTAČI I SL.
4,56 3,09 4,48 3,83 3,30 2,79
844 ŽENSKI KAPUTI I SL., PLETENI
4,41 3,11 5,36 0,81 0,97 0,90
845 ODJEĆA, NESPOMENUTA
2,51 2,51 5,09 2,08 4,28 5,01
846 PRIBOR ZA ODJEĆU OD TEKST.TKANINA
1,70 0,93 1,50 0,30 0,27 0,72
851 OBUĆA
1,82 2,04 2,51 5,23 4,79 3,54
892 TISKANE STVARI
0,71 1,84 1,88 0,22 1,01 1,04
893 PROIZVODI OD PLASTIKE, NESPOMENUTI
0,62 0,82 0,70 0,57 1,15 1,07
897 NAKIT
0,56 1,17 8,09 0,03 0,06 0,76

75

RCA
1995.
RCA
2000.
RCA
2003.
% X
1995.
% X
2000.
% X
2003.
RESURSNO INTENZIVNI

SLABO

611 KOŽA
1,23 0,59 1,10 0,27 0,37 0,83
634 FURNIR, OST.OBRAÐENO DRVO
2,74 1,76 1,79 0,72 1,24 1,28
635 PROIZVODI OD DRVA, NESPOMENUTI
2,46 2,41 1,28 0,74 0,78 0,60
651 PREDIVO OD TEKST.VLAKANA
1,19 0,88 1,45 0,75 0,66 0,88
661 VAPNO, CEMENT, GRAÐEVINSKI MAT.
2,49 5,94 4,68 0,84 2,24 2,23
662 GLINENI, VATROSTALNI GRAÐ. MAT.
1,01 1,42 1,24 0,38 1,10 1,10
665 PROIZVODI OD STAKLA
4,09 3,20 4,03 0,97 1,07 1,22
JAKO

LJUDSKIM KAPITALOM INTENZIVNI

562 GNOJIVA (OSIM SIROVIH)
8,29 4,96 4,81 2,41 2,57 2,30
OSTALI

641 PAPIR I KARTON
0,72 0,70 0,76 1,43 1,57 1,44
684 ALUMINIJ
1,22 1,76 1,40 1,52 2,64 1,39

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Grana 793 (brodovi, čamci, plovne konstrukcije) ima najveći pojedinačni udio izvoza
od 11,99% 2003. godine uz RCA od 4,03, a slijede je 845 (odjeća, nespomenuta) s
5,01% i RCA 5,09 te 821 (namještaj i dijelovi) s 3,96% i 1,66 RCA.

Razdoblje od 1995. do 2003. godine koje je analizirano u tablici 4.5. predstavlja doba
pretpristupnih prilagodbi za stupanje u članstvo WTO-a. Premda je formalni zahtjev
za pristupanjem postavljen 1994. godine (Mimica, 1999, str. 7), Hrvatska je primljena
u punopravno članstvo tek potkraj 2000. godine, te su ovi događaji u bitnoj mjeri
odredili dinamiku RCA pokazatelja.

Kretanje RCA pokazatelja slijedi ove promjene u vanjskotrgovinskoj politici
Hrvatske. Promatrajući svaki od navedenih proizvoda pojednično upravo je 2000.
godina ona s najmanjom vrijednosti RCA, dok su vrijednosti ovoga pokazatelja
prethodne i slijedeće promatrane godine gotovo uvijek veće.

Općenito, porast vrijednosti RCA u pravilu rezultira porastom vrijednosti udjela u
izvozu promatranog proizvoda. Očigledan primjer je prva skupina ljudskim kapitalom
intenzivnih proizvoda (visoka tehnologija, radno intenzivni) koje su u navedenom
razdoblju ostvarile vrijednosti RCA veće od 1, uz istodobno povećanje vrijednosti
izvoza s 1,33% 1995. na 5,41% 2003. godine. Proizvodi srednje tehnologije ljudskim
kapitalom intenzivnih proizvoda reagiraju na promjene uzrokovane pristupom WTO-u
smanjenjem RCA i udjela u izvozu, npr. grane 764 (telekomunikacijska oprema) i 772
(el. aparati za strujne krugove).

76
Kod radno intenzivnih proizvoda pad vrijednosti RCA 2000. godine nije donio i
razmjerno smanjenje u udjelu u izvozu. Nadalje, svi prozvodi ove skupine u tablici
4.5. bilježe rast otkrivenih komparativnih prednosti između 1995 i 2003. godine uz
izuzetak grane 642 (papir i karton, rezani) i 893 (proizvodi od plastike, nespomenuti).

Resursno intenzivni proizvodi u promatranom segmentu vrijednosti RCA i udjela u
izvozu pokazuju analogiju prema radno intenzivnim proizvodima, ali uz izuzetak
proizvoda 661 (vapno, cement, građevinski materijal) s povećanjem RCA od 2,49 na
4,68 i udjela u izvozu od 0,84% do 2,23% od 1995. do 2003. godine, dakle
pozitivnom vezom ulaska u članstvo WTO-a i porastom udjela izvoza i vrijednosti
RCA.

Generalizirajući, hrvatski je izvoz pretežno koncentriran u navedene 42 grane, od
kojih 11 grana ima RCA<1, dok 31 grana ostvaruje usporedne prednosti. Navedeno
sugerira ispravnu orijentaciju izvoznih grana uz visok specijalizacijski stupanj, čija će
konkurentnost morati biti osnažena primjenom dozvoljenih vanjskotrgovinskih mjera
s ciljem daljnjeg jačanja izvoza i uspostave održivog vanjskotrgovinskog odnosa.

Analiza komparativnih prednosti CEPII18 indeksom ima za cilj identificirati jake i
slabe točke gospodarstva. Umjesto relativne izvozne strukture (Balassa, 1965.) ovaj je
analitički indikator temeljen na odnosu trgovinske neravnoteže promatranog klastera i
agregatne trgovinske neravnoteže.

Grafikon 4.8.: RCA u Hrvatskoj prema CEPII formuli za 2002. godinu
-30
-20
-10
0
10
20
30
40
50
neelektrični strojevi
mineralne sirovine
potrošačka elektronika
svježa hrana
ostali proizvodi
jednostavni proizvodi
kemijski proizvodi
tekstil
elektroničke komponente
transportna oprema
kožni proizvodi
prerađena hrana
drvna industrija
odjeća
Izvor: [URL:http://www.intracen.org/countries/toolpd99/hrv_3.pdf], 12.03.2004.

18 Cetre d'études prospectives et d'informations internationales

77
Definirane su prednosti za petnaest sektora: svježa hrana, prerađena hrana, drvni
proizvodi, tekstil, kemijski proizvodi, kožni proizvodi, jednostavni proizvodi,
neelektrični proizvodi, elektronički proizvodi, elektroničke komponente, transportna
oprema, odjeća, ostali prozvodi, meneralne sirovine, usluge.

Ostvarene komprativne prednosti prema CEPII jednakosti prikazuju doprinos svake
grane ravnoteži trgovinske bilance. Što je veći indeks, to je veći doprinos sektora neto
izvozu (izvoz minus uvoz) i ravnoteži trgovine. Indeks pokazuje razliku između
sadašnjeg neto izvoza i prilagođenog neto izvoza uzimajući u obzir suficit, odnosno
deficit promatrane države.

Iz grafikona 4.8. temeljenog na podacima iz 2002. godine su vidljive izrazite
komparativne
prednosti
klastera
odjeća
i
njihov
doprinos
uravnoteženju
vanjskotrgovinskih tokova. Ostali proizvodi s izrazitim prednostima (drvna industrija,
prerađena hrana, kožni proizvodi) su, kao i najkompetitivniji klaster karakteristični za
slabije razvijene države.

4.3   Strukturalni aspekti vanjskotrgovinskih tokova

Pristupanjem u WTO i vjerojatnim skorim dobivanjem statusa pridružene članice EU,
Hrvatska je definirala grupe proizvoda sa statusom "osjetljivih". Inicijalnim
Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju predviđena su tri protokola kojima se
definira status najosjetljivijih grupa proizvoda. To su (1) Protokol 1. O tekstilnim i
odjevnim proizvodima, (2) Protokol 2. O proizvodima od čelika, (3) Protokol 3. O
trgovini prerađenim poljoprivrednim proizvodima između Zajednice i Hrvatske.

Dodatnim pregovorima između Zajednice i Republike Hrvatske potpisan je i Protokol
7 o trgovini poljoprivrednim proizvodima. Dugotrajni pregovori i naknadno
potpisivanje ovoga protokola govore o kompleksnosti i senzibilnosti. Njime su
agregirane carinske kvote za pojedine proizvode koje su ugovorene između EU i
Hrvatske te carinske kvote ugovorene između država CEFTE i Hrvatske. Agregirane
carinske kvote poslužile su kao polazište, a njihova je konačna količina definirana
negocijabilno, u pravilu na nižoj razini od početne.

4.3.1   Udio "osjetljivih" proizvoda u izvozu

Osjetljivim proizvodima, odnosno proizvodima za koje je bitna zaštita s motrišta
zaposlenosti, te smanjenja tržišta bivše države ili ratom prouzročenih šteta u
Hrvatskoj se smatraju prehrambeni proizvodi, proizvodi tekstilne i industrije obuće, te
željezni i čelični proizvodi. Ujedno, razmjena je ovih proizvoda Hrvatske i EU

78
regulirana posebinim protokolima19 Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju (NN MU
14/01) što implicira njihovu osjetljivost i na globalnoj razini.

Brodogradnja nije tipična grane navedene skupine, ali je njezin značaj za izvozno
gospodarstvo Hrvatske i vanjskotrovinske mjere drugih potencijalno konkurentskih
država svrstavaju u ovu grupu. Ona potiče razvoj domaće industrije i drugih pratećih
djelatnosti, odnosno ima veliki multiplikativni efekt (Strategija razvitka brodogradnje,
2002, str. 66), ujedno direktno zapošljvajući 12.000 radnika. S obzirom na praksu
subvencioniranja brodogradnje od strane konkurentskih država, Hrvatska je u cilju
očuvanja proizvodnje provela brojne sanacije, a posljednje se tri godine obvezala
isplatiti subvencije u iznosu od 8-10% vrijednosti gotovog broda, ovisno o količini
ugrađenih domaćih proizvoda (Strategija razvitka brodogradnje, 2002, str. 63).

Grafikon 4.9: Udio grupa "osjetljivih" proizvoda u hrvatskom izvozu od 1994. do
2003. godine u %
0
5
10
15
20
25
94. 97. 00. 03.
94. 97. 00. 03.
94. 97. 00. 03.
94. 97. 00. 03.

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Sukladno klasifikaciji SITC, kretanje izvoza grupe 0 (hrana i žive životinje) prikazano
je prvim dijelom grafikona 4.9. Značaj izvoza hrane za izvoz Hrvatske je podjednak i
na razini je nešto većoj od 9% u ovom razdoblju, uz značajno smanjenje 2000. godine
na 6,17% zbog klimatskih okolnosti.

Značaj izvoza odjeće i obuće konstantano opada, a ovo je tim značajnije što izvoz
Hrvatske raste u cijelom razdoblju. Ovaj je sektor pod permanentnim pritiskom za
liberalizacijom, kao i pod teretom konkurencije zemalja Dalekog istoka s jeftinijim

19 Protokol 1. O tekstilnim i odjevnim proizvodima, Protokol 2. O proizvodima od čelika, Protokol 3. O
trgovini prerađenim poljoprivrednim proizvodima i Protokol 7. O trgovini poljoprivrednim
proizvodima

       Hrana

Odjeća i obuća

        Čelik

  Brodogradnja

79
faktorom radom. Promatrano u apsolutnim brojevima, vrijednost izvoza raste, ali je
kompenzirana ukupnim porastom hrvatskoga izvoza.

Grana proizvoda od željeza i čelika nema značajnijeg udjela u hrvatskom izvozu, a
njezino značenje još i opada. Godine 1994. ova je grana sudjelovala s 1,6%, da bi
2003. njezin udio bio na razini 0,88%. Napuštanje ovoga sektora uvjetovano je
neposjedovanjem prirodnih mineralnih izvora, kao i nedostatkom energenata
karakterističnih za proizvodnju željeza i čelika, te posljedičnom nemogućnošću
postizanja ekonomije obujma.

Brodogradnja je najznačajnija hrvatska izvozna grana s udjelom u ukupnom izvozu od
11,99% 2003. godine. Posebnost brodogradnje, koja je svrstava u red osjetljivih
sektora je visoka stopa subvencioniranja u svim konkurentskim državama (Južna
Koreja, Japan, Njemačka, Poljska). Kompetitivnost hrvatske brodogradnje na
svjetskom tržištu osigurava se državnim subvencijama, što ovisi o trenutnom stanju
državnoga proračuna20.

Ukupan udio osjetljivih proizvoda u izvozu Hrvatske se smanjuje, od 43,68% ratne
1994. godine, i stabilizira se između 35 i 37%21. Ovo je smanjenje pozitivno, jer znači
povećanje udjela izvoza drugih proizvoda koji ne zahtjevaju dodatnu razinu zaštite.
Vanjskotrgovinska je politika regulirala razmjenu osjetljivih proizvoda s našim
najznačajnijim vanjskotrgovinskim partnerima bilateralnim ugovorima, ali je na
unutrašnjem planu propustila djelovati kroz dozvoljene mjere bescarinske zaštite.
Hrvatska se proizvodnja tekstilnog sektora mora repozicionirati uspostavom vlastitih
robnih marki i težnjom prema višim cjenovnim segmentima tržišta. Kao i u tekstilnom
sektoru, tako se i u brodogradnji mora dogoditi zaokret prema participaciji u
segmentima tržišta vrlo sofisticiranih i skupih objekata koristeći postojeći stručan
kadar u projektiranju i proizvodnji (Strategija razvitka brodogradnje, 2002, str. 66).
Poljoprivredni
je
sektor
specifičan.
Dugogodišnje
neiskorišteno
bogatstvo
poljoprivrednog zemljišta predstavlja potencijal za razvoj ekološke poljoprivrede koji
je nemoguć sve dok država subvencionira proizvođače isključivo prema
kvantitativnom kriteriju (Zakon o državnim potporama, NN 47/03).

4.3.2   Regionalna koncentracija

Etablirani trgovinski tokovi dezintegracijskim procesima na prostoru bivše
Jugoslavije temeljito se preusmjeravaju. Novokreirane države, dosadašnje međusobne
tijekove roba zamjenjuju s usmjerenošću na Europsku uniju. Republika Hrvatska je
tipičan primjer.

20 za 2004. godinu najavljene su subvencije u visini 10% od vrijednosti gotovog broda
21 35,63% 1997. godine, 37,24% 2000. godine i 35,05% 2003. godine

80
Sukladno grafikonu 4.10, vanjskotrgovinska je razmjena Hrvatske izrazito usmjerena
prema EU i državama CEFTE. Čak 71,8% uvoznih roba podrijetlom je iz EU i
CEFTE, u usporedbi s 65,1% izvoza u ove države. To implicira  izrazitu dvostranu
ovisnost o situaciji na tržištu EU i CEFTE. No, ovo s može sagledati i na drugi način.
Hrvatska se kao mala država specijalizirala u proizodnji za europsko tržište, jer je s
pozicije maloga otvorenog gospodarstva nemoguće učinkovito trgovinski premrežiti
svijet, te sagledavanje činjenica u ovome svjetlu odražava pozitivno stanje.

Grafikon 4.10: Izvoz i uvoz Republike Hrvatske prema skupinama država 1998. i
2002. godine u 000 USD
0
2000000
4000000
6000000
8000000
10000000
12000000
X 1998
X 2002
M 1998
M 2002
ostale DUR
OPEC
CEFTA
ostale razvijene države
EFTA
EU
Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Primjerena disperziranost trgovinskih tokova na veći broj grupacija, odnosno država,
omogućila bi Hrvatskoj sigurnost od eksternih šokova i relativno bezbolno
preusmjeravanje u slučaju kriza. Međutim, izrazita fokusiranost na samo nekoliko
država u izvoznom (grafikon 4.11) i uvoznom segmentu (grafikon 4.12) koje k tome
pripadaju istoj grupaciji (EU) čini ranjivim svaku pretpostavku o kretanju
vanjskotrgovinskih tokova, posebno u izvoznom segmentu.

Koncentriranost vanjskotrgovinske razmjene na nekolicinu proizvoda je prednost,
zbog mogućnosti korištenja efekta ekonomije obujma, no kada se 51,37% izvoza i
47,84% uvoza realizira u četiri države članice iste grupacije, tada je jedini mogući
zaključak potreba za većom disperzijom,  posebno u izvoznom segmentu, kako bi
nepredviđeni eksterni šokovi bili učinkovito apsorbirani.

Sukladno podacima iz grafikona 4.11, hrvatski je izvoz pretežno koncentriran na ova
visoko konkurentna i visoko zahtjevna tržišta razvijenih države Europe. Kao uvoznik
hrvatskih proizvoda dominira Italija s porastom uvoza u promatranom vremenu, kao i
Bosna i Hercegovina. Njemačka i Slovenija su tradicionalno značajni partneri, ali se
izvoz prema njima smanjuje. Ohrabruje rast izvoza u Austriju, s oko 150 milijuna
USD 1994. godine na 365 milijuna USD 2002. godine.

81
Grafikon 4.11: Najvažnije države partneri u izvozu Republike Hrvatske 1994, 1998. i
2002. godine (u 000 USD)

Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun

Zanemarena su istodobno nekad tradionalna tržišta za hrvatske proizvode u državama
bivše Jugoslavije, Bliskog istoka i južnog dijela Mediterana, što doprinosi današnjoj
slici vanjskotrgovinske razmjene. Oportuno bi bilo fokusiranje na ovim manje
zahtjevnim tržištima, prvenstveno bivše države, što se djelomično i događa rapidnim
rastom izvoza u Bosnu i Hercegovinu. Mogućnosti još nisu iskorištene, prvenstveno u
Srbiji i Crnoj Gori te Makedoniji, ali i preostalim državama CEFTE, Bugarskoj i
Rumunjskoj.

Grafikon 4.12: Najvažnije države partneri u uvozu Republike Hrvatske 1994, 1998. i
2002. godine (u 000 USD)
0
200000
400000
600000
800000
1000000
1200000
1400000
1600000
1800000
2000000
Italija
Njemačka
Slovenija
Rusija
Austrija
Francuska
Mađarska
SAD
BiH
M 1994
M 1998
M 2002
Izvor: Interni podaci Državnoga zavoda za statistiku te vlastiti izračun
0
200000
400000
600000
800000
1000000
1200000
Italija
BiH
Njemačka
Slovenija
Austrija
Liberija
Francuska
SAD
Rusija
Mađarska
X 1994
X 1998
X 2002

82
Tradicionalnoje najveći uvoz iz Njemačke i Italije, uz primat Italije 2002. godine
(grafikon 4.12). Navedeni podaci ne iznenađuju s obzirom na veličinu i razinu
gospodarskog razvoja ovih država, ali je problem u neuravnoteženosti tokova
razmjene. Osim s Bosnom i Hercegovinom, niti s jednom od navedenih država nije
ostvaren suficit u promatranom razdoblju. Vanjskotrgovinska je politika propustila
pomoći u kreiranju većeg broja konkurentnih proizvoda na globalnom tržištu, ali i u
adekvatnom usmjeravanju prema državama gdje hrvatski proizvodi mogu biti
kompetitivni.

5.   ZAKLJUČAK

Suvremene tendencije razvoja globaliziranog svijeta nespojive su s politikom
zatvaranja nacionalnog gospodarskog prostora. Autarkična su gospodarstva bilježe
neuspjeh, a integracijski procesi doživljavaju strelovit uspon, posebno u Europi.
Interesi za integriranjem su različiti, a samo je povezivanje kompleksan proces koji
traje više godina. Vanjskotrgovinska politika ima inicijalnu ulogu u integracijskim
procesima, njena prilagodba predstavlja prvi, odlučni korak u ovome procesu.

Tipična mjera vanjskotrgovinske politike je carina. Ona narušava slobodnu trgovinu i
pozicionira gospodarstvo u suboptimalnoj točki, točki drugog najboljeg rješenja
između
potpuno
otvorenog
gospodarstva
i
autarkije.
Sukladno
Stolper-
Samuelsonovom teoremu, uvođenje carina povećava dohodak relativno oskudnog
faktora, čime nacionalna ekonomija u cjelini gubi, ali usprkos tome, to može
pozitivno djelovati na razvoj pojedinog sektora. Necarinske mjere zaštite inaugurirane
su nastojanjima WTO-a za snižavanjem carina i nemogućnošću država za
prihvaćanjem nametnutog tempa otvaranja tržišta. One iskrivljavaju odnose razmjene
na sličan način kao carinski instrumenti zaštite, međutim temeljni je problem što su ih
u većini slučajeva supstituirale. Stoga se WTO bori za tarifikaciju necarinskih
ograničanja, kako bi globalizacijski procesi dobili na zamahu.

Integracijski procesi u Europi su višestupanjski. Europska unija je ciljna destinacija
svih europskih država, gdje ni Hrvatska nije izuzetak. Međutim, pretpristupno
razdoblje u kojem se nalazi prepoznatljivo je kao razdoblje prilagodbe, a
fundamentalne se promjene odvijaju u sferi vanjskotrgovinske politike. Priključivanje
CEFTI, kao i potpisivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koraci su prema
ostavarenju krajnjeg cilja. Liberalizacija vanjskotrgovinskog režima s državama
CEFTE i asimetrični vanjskotrgovinski dio SSP-a s EU uspostavljeni su zbog lakše i
bezbolnije prilagodbe hrvatskog gospodarstva.

83

Vanjskotrgovinska politika Hrvatske specifična je zbog povijesnih okolnosti koje su
redestinirale etablirane trgovinske tokove, te uz tranzicijske probleme i integracijske
procese uzrokovale teško održiv deficit tekućeg računa platne bilance. Evidentna je
potreba za ocjenjivanjem adekvatnosti vanjskotrgovinske zaštite. Koncept temeljen na
izračunavanju nominalne i efektivne carinske zaštite povezan je s brojnim
nedostacima. Uz osnovni, zastarjelu input-output tabelu hrvatskoga gospodarstva iz
1987. godine, postojanje necarinskih zaštitnih instrumenata, sporazumi o slobodnoj
trgovini kojima je premreženo hrvatsko gospodarstvo apostrofiraju izuzeća i olakšice
u odnosu na definiranu carinsku tarifu kao dodatni problem.

Iznimno bogatstvo primjenjivanih mjera necarinske zaštite u svjetskim okvirima,
pokrenuto neizdrživim snižavanjem carina Hrvatska nije slijedila. Naslijeđen
vanjskotrgovinski režim bivše države u velikoj je mjeri bio zasnovana na kvotama, ali
su zahtjevi WTO-a bili drugačiji. Sukladno tome, primjenjuju se isključivo carinske
kvote dopuštene WTO-om, dogovorene s državama potpisnicama bilateralnih ugovora
o snižavanju carina. Sanitarne i fitosanitarne mjere upotrebljavaju se isključivo u
deklarirane svrhe, dok je politika izvoznih poticaja usmjerena prema gospodarskom
razvoju područja s neuobičajeno niskim životnim standardom ili velikom
nezaposlenosti, te provedbi važnih projekata ili otklanjanju teškoća u gospodarstvu.
Antidampinška i kompenzatorna opterećenja Hrvatska ne primjenjuje, a carinski je
postupak korektan. Politika javnih nabavki je transparentna, a u prijelaznom se
razdoblju primjenjuje nacionalna povlastica u iznosu od 15% cijene za robe, 7,5% od
ponuđene cijene radova i 5% kod nabavke usluga, a o transparentnosti svjedoči
namjera adoptiranja plurilateralnog Sporazuma o javnim nabavkama WTO-a. Zahtjevi
sporazuma o tehničkim zaprekama trgovini (TBT Agreement), te međunarodne norme
ISO/IEC/EN su sadržane u hrvatskome zakonodavstvu. Zaštita potrošača je pravno
regulirana tek 2003. godine, temeljem zahtjeva EU, a svijest potrošača o potrebi
zaštite je na vrlo niskoj razini. Primjena zakona je u povojima, a temelji se na
načelima opće sigurnosti proizvoda i odgovornosti za neispravne proizvode. Hrvatska
banka za obnovu i razvoj kao razvojna i izvozna banka u državnom vlasništvu
promiče hrvatski izvoz odobravajući za ovu namjenu kredite pod povoljnijim
uvjetima. Kuriozitet hrvatske vanjskotrgovinske politike je razmjena prema
Sporazumu o malograničnom prometu između Italije i Jugoslavije iz 1956. godine
gdje danas Hrvatska sudjeluje kao sljednik. Nekad značajan, Sporazum gubi na
značenju približavanjem EU, a temeljem njega se danas razmjenjuju pretežno
poljoprivredni proizvodi.

Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, varijanta Europskog sporazuma za države
jugoistoka Europe, potpisan je 2001. godine, ali još uvijek nije ratificiran od svih
država članica EU. Asimetričnost vanjskotrgovinskog dijela Sporazuma u korist
Hrvatske vidljiva je u trenutnom otvaranju tržišta EU, a hrvatskoga uz prijelazno

84
razdoblje u trajanju od tri do pet godina. Razmjena senzibilnih grana je uređena
protokolima s međusobnim carinskim kontingentima.

Razina zaduženosti je još 2000. godine premašila referentne vrijednosti IMF-a, a
reakcija gospodarskih, ali i monetarnih vlasti je izostala. Očekivane i potrebne mjere u
sferi vanjskotrgovinske politike usmjerene na rast izvoza su izostale. Daljnja
liberalizacija i neizbježni europski integracijski procesi uvjetovali su potrebu
preispitivanja kvalitativnog aspekta konkurentnosti, kao i indikatora tehnološke
konkurentnosti uz identificiranje osjetljivih grana. Ovo je potrebno zbog detaljnog
uvida u sadašnje stanje koje dugoročno nije održivo, a kako bi se vanjskotrgovinske
mjere dozvoljene preuzetim međunarodnim sporazumima mogle primjeniti u
propulzivnim djelatnostima, gdje će njihova primjena i imati najveći multiplikativni
efekt na ostale segmente gospodarstva.

Pionirski doprinos Balasse (1966) u području intragranske razmjene, dopunili su
Grubel i Lloyd (1975) svojim ideksom za njegovo izračunavanje, nastavljajući se na
Verdoorna (1960), Kojimu (1964) te Grubela (1967). Približavanje vrijednosti
Grubel-Lloydovih indeksa 0 sugerira postojanje trgovine na intergranskoj osnovi, a
vrijednosti bliske 100 intragransku trgovinu. Analiza intragranske razmjene
aritmetičkim prosjekom Grubel-Lloydovih indeksa pokazuje uzastopan trend pada od
44,2% intragranske trgovine 1994. godine do razine 36,90% 2003. godine
respektirajući sektore SITC 1-8. Kod industrijskih grana (5-8 SITC) situacija je nešto
povoljnija, ali je pad također evidentan, od 46,13% 1993. godine do 37,41% 2003.
godine. Vagani prosjek nadomješta nedostatke prethodnog i kreće se na razini 50,34%
za grane 0-9 1994. godine do 45,83% 2003. godine, a industrijske grane (5-8 SITC)
bilježe opadanje od 54,81% 1994, do 45,87% 2003. godine. Opadanje Grubel-
Lloydovog indeksa signalizira negativne efekte u budućem integriranju, suprotno
postavkama McAleesejeve hipoteze. Sektorski Grubel-Lloydovi indeksi prema
granama SITC ne razlikuju se bitno od agregatnog, a ističe se sektor 8 (razni gotovi
proizvodi) s indeksom 62,6 2003. godine što je značajno više od prosjeka. Grane ove
skupine SITC, 841 (muški kaputi, jakne i sl.), 842 (ženski kaputi, ogrtači i sl.) i 845
(obuća, nespomenuta), bilježe porast prednosti, dok 841 (muški kaputi, jakne i sl.),
842 (ženski kaputi, ogrtači i sl.) i 845 (obuća, nespomenuta) stagniraju. Parcijalno
promatranje Grubel-Lloydovih indeksi sugerira prednosti ovih sektora, te potrebu za
njihovim daljnjim rastom.

Statičnost Grubel-Lloydovih indeksa primjetili su Hamilton i Kniest (1991), te razvili
mjerenje marginalne intragranske razmjene. Nedefiniranost njihovog pokazatelja u
pojedinim segmentima pokušali su ispraviti Greenaway, Hine, Milner i Elliot (1994)
ali je tek Brülhart (1994) svojom Grubel-Lloydovom metodom mjerenja marginalne
intragranske trgovine ustanovio indeks definiran u svim varijantama. Vrijednost
ovoga indeksa kreće se od 0 (intergranska) do 1 (intragranska razmjena). Generalna je

85
ocjena da grane s rastućim udjelom izvoza bilježe povećanje Brülhartovog indeksa
MA, što je na primjeru Hrvatske vidljivo posebno na primjeru grana skupine 8 SITC,
ali i 793 (brodovi, čamci, plovne konstrukcije), kao najjača hrvatska izvozna grana. U
odnosu na razdoblje od 1994-97, kretanje MB indeksa je pozitivno, jer se od rubnih
vrijednosti -1 do 1 pretežno približava 0, što predstavlja kretanje prema intragranskoj
trgovini.

Idikatori tehnološke konkurentnosti identificiraju grane u kojima određena država ima
prednosti prema ostalim gospodarstvima. Pokazatelj usporednih prednosti (RCA)
Wolfmayr-Schnitzer (1998), u kombinaciji s metodama Leglera (1982), Schulmeistera
(1990), i Schulmeistera i Boescha (1987) svrstava grane u četiri temeljne skupine, te
nekolicinu podskupina. Hrvatska pokazuje izrazite prednosti u radno intenzivnim
djelatnostima i ograničene prednosti u resursno intenzivnim djelatnostima, dok
djelatnosti s intenzivnim korištenjem ljudskog kapitala i kapitalno intenzivne
djelatnosti pokazuju izrazite ne-prednosti. Glavnina hrvatskoga izvoza je
koncentrirana u granama s prednostima, uz značajan porast udjela izvoza roba
intenzivnih ljudskim kapitalom i smanjenje udjela izvoza proizvoda resursno
intenzivne osnove.

CEPII indeks identificira jake i slabe strane gospodarstva, klasificirajući djelatnosti u
petnaest skupina. Na primjeru Hrvatske, najizrazitije prednosti ima odjeća, a slijede
drvna industija, prehrambena industrija, te kožni proizvodi. Grane s ne-prednostima
su neelektrični strojevi, mineralne sirovine i potrošačka elektronika.

Strukturalni aspekt vanjskotrgovinskih tokova mjeren udjelom "osjetljivih" proizvoda
u izvozu pokazuje relativan pad udjela izvoza tekstilnih proizvoda u kontinuitetu,
međutim, uz apsolutni porast, stabilan udio poljoprivrednih proizvoda, te pad izvoza
čeličnih proizvoda. Udio brodogradnje je promjenjiv zbog strukturnih problema, ali i
mijenjanja metodologije vođenja statistike, no očekuje se daljnji porast izvoza.

Analiza regionalne koncentracije ukazuje na izrazitu izloženost kretanjima na tržištu
EU, koje apsorbira glavinu hrvatskoga izvoza. S obzirom da samo četiri države
članice, Njemačka, Italija, Slovenija i Austrija čine 51,37% izvoza 2002. godine
izrazita je ovisnost o kretanjima na njihovom tržištu.

Generalna je ocjena hrvatske vanjskotrgovinske politike sadržana u kretanju tekućeg
računa platne bilance od 1993. do 2003. godine, od uravnoteženog do ispod
polovičnog pokrića uvoza izvozom. Nekritička liberalizacija, bez zaštite propulzivnih
sektora, dovela je do specijalizacije u zaštićenim granama u svjetskim okvirima –
tekstilnoj i poljoprivrednoj industriji, brodogradnji. Argument zaštite "mladih
industrija" nije inauguriran u hrvatskom primjeru i rezultat je očit – dominatne
izvozne grane su iz sektora "osjetljivih" industrija, a u isto vrijeme se nije prometnula

86
u značajniju izvoznu granu niti jedna netradicionalna proizvodnja. Istodobno, najjače
su izvozne grane ispravno određene, ali je njihov izvoz nedostatan za pokriće rastućeg
deficita. Propulzivne su jedino na različite načine zaštićene grane, što govori o potrebi
redefiniranja vanjskotrgovinske politike Hrvatske uz aktivnije korištenje dozvoljenih
mjera zaštite dogovorenih WTO-om, odnosno pretpristupnim aktivnostima prema EU.
Uz to, potrebno je smanjiti izloženost prelijevanja negativnih utjecaja sa samo jednog,
izuzetno kompetitivnog tržišta razumnim disperziranjem na nekad tradicionalnu
prisutnost hrvatskih proizvoda na Mediteranu i Bliskom istoku.

Prezentirani podaci ukazuju na potrebu prihvaćanja prikladne legislacije,
institucionalizacije i izobrazbe kako bi Hrvatska bila osposobljena za izvoz proizvoda
na tržište EU-a i sposobna obraniti se ili barem proceduralno korektno nositi se sa
mogućim vanjskotrgovinskim mjerama protiv njezina izvoza ili otkloniti primjenu
zaštitnih mjera protiv hrvatskoga izvoza, a u uvoznom segmentu osigurati neophodnu
zaštitu domaćih industrija. Nepoznavanje ovih mjera moglo bi smanjiti i poništiti
pogodnosti liberalizacije i pridruživanja, dok će njihova pravilna primjena omogućiti
ravnopravan i djelotvoran sustav interveniranja.

LITERATURA I IZVORI

1.
Aćimović Mihajlo: Ekonomija pogranične suradnje, Privredni vjesnik, Zagreb,
(1988)., 308 str.
2.
Babić Mate, Babić Ante: Međunarodna ekonomija. Zagreb: Mate, (2000), 469
str.
3.
Balassa Bela, Tariff Reduction and Trade in Manufactures Among the Industrial
Countries, The American Economic Review, (1966), str. 466-473
4.
Balassa Bela: Trade Liberalization and ‘Revealed’ Comparative Advantage, The
Manchester School of Economic and Social Studies, (1965), str. 99-123.
5.
Barro Robert, Grilli Vittorio: European Macroeconomics. London: The
MacMillan Press, (1994), 483 str.
6.
Beck Ulrich: Was ist globalisierung? Műnchen, Suhrkamp, (2001), 389 str.
7.
Begović Dubravka: Carinska tarifa za 2002. godinu. Carinski vjesnik, Zagreb, 9
(2001), str. 48-55.
8.
Begović Dubravka: Prijelomne promjene u Carnskoj tarifi. Carinski vjesnik,
Zagreb, 11 (2001), str. 30-32.
9.
Begović Dubravka: Uredba o Carinskoj tarifi za 2003. Carinski vjesnik, Zagreb,
11 (2002), str. 51-56.

87
10. Brčić Stipčević Vesna: Zaštita potrošača – gospodarski aspekti. Prilagodbe
politikama unutarnjeg tržišta EU: očekivani učinci, Zagreb, (2002), 14 str.
11. Brülhart Marius, Marginal Intra-Industry Trade: Measurement and Relevance for
the Pattern of Industrial Adjustment, Weltwirtschaftliches Archiv, 130, (1994),
str. 600-613
12. Castells Manuel: The Information Age - Economy, Society and Culture. Oxford,
Blackwell Publishers, (1998), 583 str.
13. Castells Manuel: The Information Age - Power of Identify. Oxford, Blackwell
Publishers, (1999), 466 str.
14. Cukrov Oskar: Posebni porezi. Carinski vjesnik, Zagreb, 1 (2002), str. 28-36.
15. Čilić Davor: Europska preferencijalna pravila o podrijetlu robe. Carinski vjesnik,
Zagreb, 9a (2000), str. 6-9.
16. Dominis Željko: Primjena Zakona o državnom inspektoratu u carinskom
postupku. Carinski vjesnik, Zagreb, 6 (2000), str. 34-39.
17. Falvey Rodney E., Commercial Policy and Intra-industry Trade u Lloyd Peter,
Grubel Herbert G.: Intra-industry Trade, Edward Elgar Publishing Inc,
Massachusetts, (2003), str. 143-159
18. Fidrmuc Jarko, Fidrmuc Jan: Integration, Desintegration and Trade in Europe:
Evolution of Trade Relations During the 1990's, Center for European integration
Studies – Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn, (2000), str. 1-26
19. Futo Peter, Cuculić Judita, Lukšić Toni, Štritof Ivona: Metodološki priručnik za
izradu analize učinka uvođenja propisa Europske unije. Zagreb, Ministarstvo za
europske integracije, (2002), 116 str.
20. Galinec Davor, Analiza efektivne carinske i necarinske zaštite hrvatskog
gospodarstva, Ekonomski fakultet Zagreb, (1996), 136 str.
21. Galinec Davor, Jurlin Krešimir: Kako potaknuti hrvatski robni izvoz nakon
višegodišnje stagnacije? Carinski vjesnik, Zagreb, 1 (2003), str. 3-20.
22. Galinec Davor: Prilagodba carinskoga sustava europskome i svjetskome.
Carinski vjesnik, Zagreb, 8 (2000), str. 44-50.
23. Galinec Davor: Učinak nove Carinske tarife na razinu nominalne i efektivne
zaštite po djelatnostima. Carinski vjesnik, Zagreb, 9 (2000), str. 38-49.
24. Galinec Davor: Uloga carinske službe u suzbijanju neslužbenog gospodarstva.
Carinski vjesnik, Zagreb, 4 (2002), str. 40-53.
25. Gandolfo Giancarlo: International Economics. Berlin: Springer Verlag, (1986).
467 str.
26. Gligorov Vladimir: Trade and Investment in the Balkans, WIIW Research Report
No. 250, Vienna Institute for International Economic Studies, Vienna, (1998),
str. 1-24
27. Gliha Igor: Intelektualno vlasništvo. Prilagodbe politikama unutarnjeg tržišta
EU: očekivani učinci, Zagreb, (2002), 21 str.
28. Greenaway David, Milner Chris,  Trade and Industrial Policy in Developing
Countries, The MacMillan Press, London, (1993)

88
29. Grossman Gene M., Helpman Elhanan: Outsourcing in a Global Economy,
(2003)
30. Grubel Herbert J., Intraindustry Specialization and the Pattern of Trade,
Canadian Journal of Economics and Political Science, (1967), str. 374-388
31. Helpman Elhanan, Krugman, Paul: Market Structure and Foreign Trade,
Cambridge MA, MIT press, (1985), 271 str.
32. Helpman Elhanan, Melitz Marc J., Yeaple Stephen R.: Export versus FDI with
Heterogenous Firms (2003)
33. Heršak Emil, Globalizacija i hrvatski kod, Globalizacija i njezine refleksije u
Hrvatskoj, Ekonomski institut Zagreb, (2001), str. 83-95
34. Jokić Tonka, Soić Ivana: Carinske mjere zaštite prava intelektualnog vlasništva.
Carinski vjesnik, Zagreb, 7 (2003), str. 3-14.
35. Jokić Tonka: Uvoz i izvoz robe na temelju dozvola. Carinski vjesnik, Zagreb, 2
(1999), str. 3-5.
36. Jurlin Krešimir, Galinec Davor: Liberalizacija trgovinskog režima RH i reforma
carinskog sustava. Carinski vjesnik, Zagreb, 10 (2002), str. 3-12.
37. Jurlin Krešimir, Galinec Davor: Liberalizacija vanjskotrgovinske politike.
Carinski vjesnik, Zagreb, 9 (2001), str. 11-28.
38. Jurlin Krešimir, Galinec Davor: Pravila i postupci što mogu ograničavati
razmjenu robe i usluga. Carinski vjesnik, Zagreb, 11 (2001), str. 58-69.
39. Jurlin Krešimir: Hrvatska i CEFTA, Carinski vjesnik, (1997), br. 2
40. Kandžija Vinko, Host Alen: Debt Adjustment of the Republic of Croatia, Brno
Conference, (2001), 6 str.
41. Kandžija Vinko, Bezić Heri: The EU commercial policy towards third countries.
Economic System of European Union and Accession of the Republic of Croatia,
Rijeka, (2001). str. 128-139.
42. Kandžija Vinko, Hadjina Branko: Effects of Accession of the Republic of
Croatia to the European Union. Economic System of European Union and
Adjustment of the Republic of Croatia, Rijeka, (1997). str. 3-17.
43. Kandžija Vinko: Gospodarski sustav Europske unije. Rijeka: Ekonomski fakultet
Rijeka, (2003), 447 str.
44. Karačić Stanko: Primjena carinske tarife u 2001. godini. Carinski vjesnik,
Zagreb, 1-2 (2001), str. 25-27.
45. Karačić Stanko: Transakcijska vrijednost te utjecaj ograničenja rodbinski
poslovno povezanih stranaka pri određivanju carinske vrijednosti. Carinski
vjesnik, Zagreb, 9 (2000), str. 17-23.
46. Kaufman Damir: Ustrojavanje novoga sustava državnih potpora u Republici
Hrvatskoj. Državne potpore i europske integracije: iskustva za Hrvatsku, Zagreb,
Vlada Republike Hrvatske, (2003), 101-121. str.
47. Khor Martin: Rethinking Globalisation - Critical Issues and Policy Chices. New
York, Zed Books, (2001), 138 str.

89
48. Kindleberger Charles: International Economics. Massachusetts Institute of
Technology, (1963), 489 str.
49. Kjeldsen-Kragh Soren: International Trade Policy, Copenhagen Business School
Press, (2001), 282 str.
50. Kojima K., The Pattern of international Trade Among Advanced Countries',
Hitotsubashi Journal of Economics, (1964), str. 16-36
51. Kokta, Robert M., Weisert Natascha: Technological Development and a “New
Economy” in Eastern Europe, Advanced Studies Program in International
Economic Policy at the Kiel Institute of World Economics, (2001), 27 str.
52. Kovaček Snježana: Novi carinski zakon – još jedan korak prema Europi!
Carinski vjesnik, Zagreb, 7 (1999), str. 3-5.
53. Kovačić Marinko: Ustanove za poticanje izvoza SAD-u. Carinski vjesnik,
Zagreb, 6 (2000), str. 52-58.
54. Krugman Paul R., Obstfeld Maurice: International Economics, Addison-Wesley,
Boston, (2003), 754 str.
55. Kumar Andrej (ur.), Zunanjetrgovinska politika Slovenije, študija: analitičke
podlage, Ekonomska fakulteta, Ljubljana, (2002), 237 str.
56. Kumar Andrej, Zajc Katja: Selected Integration Potential Indicators for Slovenia
and Croatia. Economic System of European Union and Adjustment of the
Republic of Croatia, Rijeka, (1997). str. 78-99.
57. Kumar Andrej: Integration Potential Indicators for CEFTA Countries and
Republic of Croatia. Economic System of European Union and Adjustment of
the Republic of Croatia, Rijeka, (1997). str. 21-27.
58. Kumar Andrej: Mednarodna ekonomika. Ljubljana: Ekonomska fakulteta,
(2001). 258 str.
59. Legler, H.: Zur Position der Bundesrepublic Deutschland im internationalen
Wettbewerb, Forschungsberichte des Niedersächsischen Instituts für
Wirtschaftsforschung, (1982)
60. Lekočevič Lea, Rudolf Mesarič Jana: Slovensko iskustvo u primjeni
zakonodavstva na području državnih potpora. Državne potpore i europske
integracije: iskustva za Hrvatsku, Zagreb, Vlada Republike Hrvatske, (2003), 45-
80. str.
61. Liszt Marijana: Pravni okvir kontrole državnih potpora u Španjolskoj. Državne
potpore i europske integracije: iskustva za Hrvatsku, Zagreb, Vlada Republike
Hrvatske, (2003), 13-44. str.
62. Margan Melita: Inicijativa za suradnju u jugoistočnoj Europi. Carinski vjesnik,
Zagreb, 11 (2002), str. 31-36.
63. Markusen James R., Melvin James R., William H. Kaempfer, Keith E. Maskus:
Internatonal Trade – Theory and Evidence, McGraw-Hill, Inc., New York
(1995), 472 str.
64. Markusen James R., Melvin James R.: The Theory of Internatonal Trade, Harper
and Row Publishers, New York (1988), 342 str.

90
65. Matasović Miroslav: Normizacija, mjeriteljstvo, ovlašćivanje i ocjena
sukladnosti. Prilagodbe politikama unutarnjeg tržišta EU: očekivani učinci,
Zagreb, (2002), 27 str.
66. Matić Božo, Lazibat Tonći: Od GATT-a do WTO-a. Ekonomski pregled,
Zagreb, 52 (2001), br. 5-6, str. 693-707.
67. Mijatović Nikola: Trošarine u državama OECD-a. Carinski vjesnik, Zagreb, 11
(2002), str. 20-30.
68. Mikić Mirela: Intelektualno vlasništvo pod zaštitom WTO-a. Carinski vjesnik,
Zagreb, 10 (2000), str. 67-76.
69. Mimica Neven: Uloga i značaj WTO-a u međunarodnoj trgovini. Carinski
vjesnik, Zagreb, 7 (1999), str. 6-16.
70. Mlikotin-Tomić Deša: Damping i zaštitna klauzula. Prilagodbe politikama
unutarnjeg tržišta EU: očekivani učinci, Zagreb, (2002), 23 str.
71. Mlikotin-Tomić Deša: Transition Countries Between EU and WTO Trade
Policies: Problem or Advantage? Economic System of European Union and
Adjustment of the Republic of Croatia, Rijeka, (1997). str. 495-500.
72. Nežić Ljerka: Gospodarske posljedice krivotvorenja proizvoda i mjere protiv
povrede žiga. Carinski vjesnik, Zagreb, 5 (2000), str. 32-39.
73. Nežić Ljerka: Zaštita prava intelektualnog vlasništva. Carinski vjesnik, Zagreb, 8
(2003), str. 48-56.
74. Nežić Ljerka: Značaj Međunarodne klasifikacije patenata za unapređenje
međunarodne suradnje i povećanje izvoza. Carinski vjesnik, Zagreb, 2 (2002),
str. 46-50.
75. Pauković Želimir: Državne potpore. Prilagodbe politikama unutarnjeg tržišta EU:
očekivani učinci, Zagreb, (2002), 19 str.
76. Pavletić Župić Mirna: WTO: Urugvajski krug pregovora i postulati prava i
politike konkurencije. Ekonomski pregled, Zagreb, 52 (2001), br. 7-8, str. 906-
924.
77. Petrović Siniša: Tržišno natjecanje – pravni aspekti. Prilagodbe politikama
unutarnjeg tržišta EU: očekivani učinci, Zagreb, (2002), 22 str.
78. Pomfret Richard: International Trade – An Introduction to Theory and Policy,
Blackwell Publishers, Cambridge, (1993), 280 str.
79. Pomfret Richard: The Economics of Regional Trading Arrangements, Oxford
University Press, (2001), 442 str.
80. Porter, Michael: Competitve Advantage of Nations'. New York, The Free Press,
(1990), 855 str.
81. Rice Patricia, Stewart Martin, Venables Anthony J.: The geography of intra-
industry trade: empirics, Part of the Globalisation Programme of the UK
Economic and Social Research Council funded Centre for Economic
Performance, London School of Economics, (2002), 31 str.
82. Ružić Tatjana: Tržišno natjecanje– gospodarski aspekti. Prilagodbe politikama
unutarnjeg tržišta EU: očekivani učinci, Zagreb, (2002), 32 str.

91
83. Schulmeister, S., Bösch, G.: Das techologische Profil der österreichischen
Wirtschaft im Spiegel des Aussendhandels, u Aiginger, K. (ed.), Die
internationale Wettbewerbsfähigkeit Österreichs, Österreichische
Strukturbericterstattung, WFIO, Beč, (1987)
84. Schulmeister, S.: Das technologische Profil des österreichischen Aussenhandels,
WIFO- Monatsberichte, Beč, (1990), broj 63(12), str. 663-675.
85. Soić Ivana: Carinski aspekti zaštite prava intelektualnog vlasništva.
Računovodstvo, revizija i financije, Zagreb, (2003), br. 9, str. 101-105.
86. Spevec Olgica: Novosti u trgovini sa zemljama EU. Carinski vjesnik, Zagreb, 9a
(2000), str. 3-5.
87. Stasiak Mikolaj: Državne potpore - poljsko iskustvo. Državne potpore i europske
integracije: iskustva za Hrvatsku, Zagreb, Vlada Republike Hrvatske, (2003), 81-
100. str.
88. Stiglitz Joseph E.:Whither socialism?, MIT press Cambridge/London, (1995),
338 str.
89. Škuflić Lorena, Vlahinić-Dizdarević Nela: Hoće li liberalizacija trgovinske
politike EU prema zemljama jugoistočne Europe utjecati na značajniji rast
njihova izvoza? Ekonomski pregled, Zagreb, 52 (2001), br. 1-2, str. 79-100.
90. Švaljek Lidija: Javne nabave. Prilagodbe politikama unutarnjeg tržišta EU:
očekivani učinci, Zagreb, (2002), 29 str.
91. Teodorović Ivan: Tranzicijski proces u globalnoj okolini, Zagreb, Globalizacija i
njezine refleksije u Hrvatskoj, (2001), str. 133-148.
92. Thurow Lester: European Competitiveness in a Global Economy u: P.F. Dijck
and G. Faber (ed.), The external economic dimension of the European Union,
The Hague, Kluwer Law International, (2000)
93. Tomašić Josip: Carinska tarifa za 2001. godinu. Carinski vjesnik, Zagreb, 4
(2001), str. 67-70.
94. Trlin Vladimir: Međunarodna ekonomija. Ekonomski fakultet Mostar -
Ekonomski institut Zagreb, (1999), 416 str.
95. Trošt Ferdinand: Zunanjetrgovinska politika Slovenije (splošni del): zapiski
predavanj, Ekonomska fakulteta Ljubljana, (1998), 339 str.
96. Tuđen-Hrastnik Branka: Dedukcijska (izvedena), izračunana i alternativna
metoda utvrđivanja carinske vrijednosti robe. Carinski vjesnik, Zagreb, 5 (2003),
str. 29-45.
97. Tuđen-Hrastnik Branka: Transakcijska vrijednost: najznačajnija metoda
utvrđivanja carinske vrijednosti. Carinski vjesnik, Zagreb, 5 (2002), str. 3-20.
98. Vajda Alan: CARDS-program Europske komisije. Carinski vjesnik, Zagreb, 3
(2001), str. 40-43.
99. Verdoorn P.J., The Intra-Bloc Trade of Benelux, u Robinson E.A.G.(ed.)
Economic Consequences of the Size of Nations, MacMillan, London, (1960)
100. Veselica Vladimir: Globalizacija i nova ekonomija. Ekonomija, Zagreb, 10
(2003), 1, str. 23-59.

92
101. Vlahinić-Dizdarević Nela: Countries in Transition and Their Trade Policies in
the Framework of EU Enlargement. Economic System of European Union and
Adjustment of the Republic of Croatia, Rijeka, (1997). str. 256-263.
102. Walter Ingo, Areskoug Kaj: International Economics, John Wiley and Sons,
(1981), str. 168.
103. Winters Alan L.: Perspectives on Trade and Trade Policy, u International Trade
and Global Development – Essays in Honour of Jagdish Bhagwati, Routledge,
(1991), str. 43-61.
104. Wolfmayr-Schnitzer Yvonne: Trade Performance of CEECs According to
Technology Classes, u The Competitiveness of Transition Economies, Beč,
OECD, (1998), str.41-69.

IZVORI

1.
Izviješće o ostvarivanju Plana provedbe Sporazuma o stabilizaciji i
pridruživanju između Republike Hrvatske i Europskih zajednica i njihovih
država članica za razdoblje listopad-prosinac 2001. Zagreb: Vlada Republike
Hrvatske 2001, 53 str.
2.
2002 - godišnje izvješće. Zagreb: Ministarstvo za europske integracije, 2001,
87 str.
3.
Agreement On Subsidies And Countervailing Measures,
[URL:http://www.wto.org/english/docs_e/legal_e/24-scm.pdf], 28.02. 2004.
4.
Carinski zakon (Narodne novine RH, 78/99, 94/99, 117/99, 73/00, 92/01,
47/03).
5.
Damijan Jože P.: Mednarodna menjava - zapiski predavanj, Ekonomska
fakulteta Ljubljana, Ljubljana, 2000, 179 str.
6.
Europa u Hrvatskoj. Zagreb: Ministarstvo za europske integracije, 2001, 75 str.
7.
Komunikacijska strategija za informiranje hrvatske javnosti o približavanju
Republike Hrvatske europskim integracijama. Zagreb: Ministarstvo za
europske integracije, 2001, 21. str.
8.
Mjesečni statistički prikaz br. 68, Ministarstvo financija RH, lipanj 2001
9.
Plan integracijskih aktivnosti Republike Hrvatske. Zagreb: Vlada Republike
Hrvatske, 1999, 566 str.
10.
Plan provedbe Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Republike
Hrvatske i Europskih zajednica i njihovih država članica = Implementation
Plan for the Stabilisation and Association Agreement between the Republic of
Croatia and the European Communities and their Member States. Zagreb:
Ministarstvo za europske integracije, 2002, 113 str.

93
11.
Protokol o pristupanju Republike Hrvatske Marakeškom ugovoru o osnivanju
Svjetske trgovinske organizacije (Međunarodni ugovori RH, 13/00, 14/00).
12.
Protokol o pristupanju Republike Hrvatske Marakeškom ugovoru o osnivanju
Svjetske trgovinske organizacije, Narodne novine Međunarodni
ugovori br. 13/2000.
13.
Smjernice  za vođenje pregovora za sklapanje Sporazuma o stabilizaciji i
pridruživanju između Republike Hrvatske, na jednoj strani, i Europskih
zajednica i njihovih država članica koje djeluju u okviru Europske unije, na
drugoj strani. Zagreb: Vlada Republike Hrvatske, 2002, 25 str.
14.
Smjernice Europske unije:89/665/EEZ,92/13/EEZ,92/50/EEZ,93/36/EEZ,
93/37/EEZ i 93/38/EEZ
15.
Sporazum o malograničnom prometu između Federativne Narodne Republike
Jugoslavije i Republike Italije, Međunarodni ugovori FNRJ 68/56 – Dodatak
Službenom listu 7/56
16.
Sporazum o subvencijama i kompenzacijskim mjerama, koji je sastavni dio
Marakeškog ugovora o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije, Narodne
novine - Međunarodni ugovori, broj 13/2000 i 14/2000.
17.
Statistički ljetopis Hrvatske 2003., Državni zavod za statistiku, Zagreb, 2004,
808 str.
18.
Strategija razvitka brodogradnje, Ured za strategiju razvitka Republike
Hrvatske, Zagreb, 2002, 75 str.
19.
Što Hrvatskoj donosi sporazum o stabilizaciji i pridruživanju? Ministarstvo za
europske integracije, Zagreb, 2001, 50 str.
20.
Ugovor o pristupanju Republike Hrvatske Srednjeeuropskom ugovoru o
slobodnoj trgovini (Međunarodni ugovori RH, 4/03).
21.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Bosne i
Hercegovine (Međunarodni ugovori RH, 9/01).
22.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Republike
Mađarske (Međunarodni ugovori RH, 4/01, 8/01, 13/01).
23.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Republike
Makedonije (Međunarodni ugovori RH, 9/97, 7/03, 10/03).
24.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Republike Poljske
(Međunarodni ugovori RH, 15/01, 6/02).
25.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Republike Slovenije
(Međunarodni ugovori RH, 22/97, 2/00, 3/00, 2/01, 8/01, 13/01, 2/02).
26.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i Slovačke Republike
(Međunarodni ugovori RH, 6/02).
27.
Ugovor o slobodnoj trgovini između Republike Hrvatske i zemalja EFTA-e
(Međunarodni ugovori RH, 12/01, 7/02, 9/02).
28.
[URL:http://www.bsi.si/html/publikacije/letna_porocila/letno_porocilo_2003.p
df], 08.06.2004.

94
29.
[URL:http://www.odci.gov/cia/publications/factbook/geos/si.html#Econ],
02.03. 2004.
30.
[URL:http://www.hbor.hr], 22.03.2004.
31.
[URL:http://www.intracen.org/countries/toolpd99/hrv_3.pdf], 12.03.2004.
32.
[URL:http://www.hnb.hr/publikac/prezent/spf-cro.ppt], 14.03.2003.
33.
[URL:http://www.europa.eu.int], 17.2.2004.
34.
[URL: http://www.mei.hr/default.asp?ru=117&gl=200110120000001&sid=
&jezik=1],7.6.2004.
35.
[URL:http://www.mei.hr/default.asp?mode=1&gl=20040420000002&jezik=1
&sid], 15.06.2004.
36.
[URL:http://www.wto.org], 8.6.2004.
37.
Venables Anthony J.: International trade; regional economic integration u
"International Encyclopedia of Social and Behavioral Sciences" article 3.4 34
38.
Zakon o carinskoj tarifi (Narodne novine RH, 61/00, 117/00).
39.
Zakon o državnim potporama, NN 47/03
40.
Zakon o javnoj nabavi (Narodne novine RH, 117/01).
41.
Zakon o nabavi roba, usluga i ustupanju radova, Narodne novine, br.142/97 i
32/01
42.
Zakon o normizaciji, (Narodne novine RH, 55/96)
43.
Zakon o normizaciji, (Narodne novine RH, 55/96)
44.
Zakon o obveznim odnosima (NN 53/91., 73/91., 111/93., 3/94., 112/99)
45.
Zakon o općoj sigurnosti proizvoda, NN 158/03
46.
Zakon o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između
Republike Hrvatske i Europskih zajednica i njihovih država članica, NN MU
14/01
47.
Zakon o ratifikaciji evropskega sporazuma o pridružitvi med Republiko
Slovenijo na eni strani in Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami
članicami, Ur. list MP 13/97, 24/07/97
48.
Zakon o slobodnim zonama, NN 44/96
49.
Zakon o trgovini, (Narodne novine RH, 49/03)
50.
Zakona o zaštiti potrošača, NN 96/03
51.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 116/01
52.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 134/99
53.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 141/97
54.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 153/00
55.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 154/02
56.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 167/98
57.
Zakonu o izvršavanju državnoga proračuna Republike Hrvatske, NN 31/04

95
POPIS TABLICA

stranica
1.1
Klasifikacija necarinskih mjera prema namjeri i načinu djelovanja
8
4.1
Grubel-Lloydov indeks na različitim stupnjevima agregacije od
1998. do 2003. godine
59
4.2
Intragranska trgovina industrijskih grana (SITC 5-8) s udjelom
većim od 1% ukupnog izvoza 2003. godine u 1997, 2000. i 2003.
godini
60
4.3
Marginalna intragranska trgovina od 1994. do 2003. godine za
industrijske grana (SITC 5-8) s udjelom većim od 1% ukupnog
izvoza 2003. godine
66
4.4
Usporedne prednosti (RCA) Hrvatske od 1997. do 2003. godine
po tehnološkim granama za industrijske proizvode (SITC 5-8),
vagani prosjek
71
4.5
Industrijske grane (SITC 5-8) s udjelom većim od 0,5% u
hrvatskom izvozu 2003. godine i pripadajuće usporedne prednosti
(RCA) 1995., 2000 i 2003. godine prema tehnološkim razredima
74

POPIS GRAFIKONA

stranica
1.1
Udio carinskih prihoda u državnom proračunu Republike
Hrvatske od 1999. do 2003. godine.
4
1.2
Utjecaj carina na promjenu optimalne pozicije gospodarstva
5
1.3
Stolper-Samuelsonov teorem
6
1.4
Djelovanje subvencija na izvozne tokove
9
1.5
BDP zemalja CEFTE 2002. godine prema PPP u USD
13
1.6
Izvoz i uvoz Hrvatske s državama CEFTE 1998. i 2001. godine u
000 USD
14
2.1
Malogranična robna razmjena prema Sporazumu o
malograničnom prometu između Hrvatske i Italije od 1994. do
2003. godine u USD
40
2.2
Izvoz roba prema zemlji namjene 2001. godine
41
2.3
Uvoz roba prema zemlji podrijetla 2001. godine
41
4.1
Odnos inozemnog duga i BDP-a Hrvatske i Slovenije od 1997. do
2003. godine u %
52
4.2
Grubel-Lloydov indeks Hrvatske od 1993 – 2003. godine,
aritmetički prosjek
58

96
4.3
Grubel-Lloydov indeks Hrvatske od 1993 – 2003. godine, vagani
prosjek
58
4.4
Indeks granskih prednosti za industrijske proizvode (SITC 5-8) u
izabranim godinama od 1994. do 2003.
61
4.5
Vagani prosjek indeksa granične intragranske trgovine za
Hrvatsku i Sloveniju za sve proizvode (SITC 1-9), industrijske
proizvode (SITC 5-8) te pojedine industrijske sektore u razdoblju
od 1994. do 1998. godine
67
4.6
Usporedne prednosti (RCA) Hrvatske od 1997. do 2003. godine
po tehnološkim granama za industrijske proizvode (SITC 5-8),
vagani prosjek
72
4.7
Struktura uvoza i izvoza Hrvatske prema tehnološkim razredima
od 1997. do 2003. godine
73
4.8
RCA u Hrvatskoj prema CEPII formuli za 2002. godinu
76
4.9
Udio grupa "osjetljivih" proizvoda u hrvatskom izvozu od 1994.
do 2003. godine u %
78
4.10
Izvoz i uvoz Republike Hrvatske prema skupinama država 1998. i
2002. godine u 000 USD
80
4.11
Najvažnije države partneri u izvozu Republike Hrvatske 1994,
1998. i 2002. godine (u 000 USD)
81
4.12
Najvažnije države partneri u uvozu Republike Hrvatske 1994,
1998. i 2002. godine (u 000 USD)

81