MOGUĆNOSTI
GAZDOVANJA
I OČUVANJA
POPLAVNIH ŠUMA
MOGUĆNOSTI
GAZDOVANJA
I OČUVANJA
POPLAVNIH ŠUMA
Ljubljana, 2021
Studia Forestalia Slovenica, 174
ISSN 0353-6025
ISBN 978-961-6993-63-0
Izdavač: Slovenački šumarski institut, Silva Slovenica izdavački centar, Ljubljana 2021
Naslov: Mogućnosti gazdovanja i očuvanja poplavnih šuma
Urednici: Marcus Sallmannshofer, Silvio Schüler, Marjana Westergren
Tehnički urednici: Silvija Krajter Ostoić, Peter Železnik
Prevod: Saša Orlović
Dizajn i štampa: Klinger d.o.o.
Izdanje: 1. izdanje
Cena: besplatno
Tiraž: 50
Elektronsko izdanje: http://dx.doi.org/10.20315/SFS.174
Finansiranje: Danube Transnational Programme projekat „Resilient riparian forests as ecological corridors
in the Mura Drava Danube Biosphere Reserve” (DTP2-044-2.3 – REFOCuS). Projekat je sufinansiran iz
fondova Evropske Unije (ERDF, IPA).
Zahvalnica: Želeli bismo da se zahvalimo projektu „Celebrating Biodiversity Governance” (BIOGOV
PGI04824) za smernice o participativnim pristupima koji se koriste za izradu ove knjige.
CIP - Kataložni zapis o publikaciji
Narodna in univerzitetna knjižnica, Ljubljana
630*26(035)
        MOGUĆNOSTI gazdovanja i očuvanja poplavnih šuma / [urednici Marcus Sallmannshofer, Silvio Schüler,
Marjana Westergren ; prevod Saša Orlović]. - 1. izd. - Ljubljana : Slovenački šumarski institut, Silva Slovenica izdavački
centar, 2021. - (Studia Forestalia Slovenica, ISSN 0353-6025 ; 174)
ISBN 978-961-6993-63-0
COBISS.SI-ID 55654147
Perspectives for forest and conservation management in riparian forests is licensed under a Creative Commons
Attribution 4.0 International License.
AUTORI
Kerstin Böck9
Gregor Božič2
Thomas L. Cech1
Debojyoti Chakraborty1
György Csóka7
Maarten de Groot2
László Demeter8
Andreas Fera4
Thomas Geburek1
Gernot Hoch1
Thomas Kirisits4
Alen Kiš6
András Koltay1
Heino Konrad1
Marko Kovač2
Gyula Kovács7
Silvija Krajter Ostoić3
Katharina Lapin1
Aleksander Marinšek2
László Nagy7
Janine Oettel1
Nikica Ogris2
Predrag Pap5
Werner Ruhm1
Markus Sallmannshofer1
Hannes Schönauer1
Silvio Schüler1
Katharina Schwanda1
Srdjan Stojnić5
Imola Tenorio-Baigorria7
Gregor M. Unger1
Viktoria Valenta1
Marjana Westergren2
Mirjana Zavodja5
Milica Zlatković5
1 Austrian Research Centre for Forests BFW, Austria
2 Slovenian Forestry Institute, Slovenia
3 Croatian Forest Research Institute, Croatia
4 Institute of Forest Entomology, Forest Pathology and Forest Protection, Department of Forest- and Soil Sciences, University of Natural
Resources and Life Sciences, Austria
5 Institute of Lowland Forestry and Environment, University of Novi Sad, Serbia
6 Institute for Nature Conservation of Vojvodina Province, Srbija
7 University of Sopron, Forest Research Institute, Hungary
8 Institute of Ecology and Botany, Centre for Ecological Research, Hungary
9 WWF Austria, Austria
DOPRINOSNICI
Lajos Gyergyák1
Zoltán Puskás2
Herbert Tiefenbacher3
1 Zalaerdő PLtd., Hungary
2 SEFAG Forest Management and Wood Industry Share Co., Hungary
3 Forest Estate Grafenegg, Austria
GRAFIČKI MATERIJAL
Markus Sallmannshofer, sve slike osim:
Gregor Božič (Figures 3.1.1-1, 3.1.1-3 a, b, 3.1.3-2, Coverpage 3.3.2)
Thomas Cech (Figures 3.3.1-3, 3.3.3-2, 3.3.3-3, 3.3.6-1, 3.3.6-2)
Jim Connel (Figure 3.3.3-1)
György Csóka (Figure 3.3.1-1)
László Demeter (Figure 3.2.5-2)
Andreja Ferreira (Figure 2.2-1)
Zoran Galić, (Figure 1.3-1)
Gernot Hoch (Figure 3.3.1-1)
Dušan Jurc (Figure 3.3.2-3)
András Koltay (Figures 3.3.2-1, 3.3.2-5, 3.3.2-7)
Aleksander Marinšek (Figures 3.1.1-2, 3.1.1-3 c)
Predrag Pap (Figure 3.3.2-4)
Janine Oettel (Figures 3.2.7-1, 3.2.7-2)
Leopold Poljaković-Pajnik (Coverpage 2.5, Figure 3.3.1-2)
Werner Ruhm (Figures 3.2.2-3, 3.2.6-2)
Gerald Schnabel (Figures 2.3-1, 2.3-2, 3.1.5-1, 3.1.5-2, 3.2.2.-4)
Katharina Schwanda (Figures 3.2.5-7, 3.3.4-1, 3.3.4-2)
Thomas Thalmayr (Figure 3.3.5-1)
Gregor M. Unger (Figures 3.3.5-2, 3.3.5-3)
Viktoria Valenta (Infographics in chapter 4)
Mirjana Zavodja (Figure 1.3-2)
Milica Zlatković (Figures 3.3.2-2, 3.3.2-6, 3.3.2-7)

5

SADRŽAJ
1. UVOD. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 7

1.1 Svrha priručnika, ciljne grupe i faze pripreme. .  .  .  . . . . 7

1.2 O projektu REFOCuS i Rezervatu biosfere

Mura-Drava-Dunav. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 8

1.3 Studija slučaja: Perspektive zainteresovanih strana za .

upravljanje i očuvanje plavnih šuma u prekograničnom . . .

rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav. .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 10
2. PLAVNE ŠUME. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 17

2.1 Značaj i ugroženost plavnih šuma. .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 17

2.2 Gazdovanje plavnim šumama.
 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 22

2.4 Tipovi šumskih staništa. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . 31

2.5 Načini gazdovanja plavnim šumama . .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 36
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA.39

3.1 Obnova šuma i genetika. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 39

3.1.1 Izbor između prirodne ili veštačke obnove?. .  . . 39

3.1.2 Podrška adaptaciji šuma izborom

odgovarajućeg šumskog reproduktivnog materijala . . 49

3.1.3 Genetička konzervacija za praktičare. .  .  .  .  . . . . . 55

3.1.4 Prirodna obnova sastojina hrasta

lužnjaka setvom žira . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . 60

3.1.5 Dodatno obogaćivanje, obnavljanje i podizanje

hrastovih sastojina veštačkom obnovom. .  .  .  .  .  . . . . . . 66

3.2 Upravljanje šumama i konzervacijom. .  .  .  .  .  .  . . . . . . . 71

3.2.1 Ciljevi upravljanja biodiverzitetima i

konzervacijom. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 71

3.2.2 Optimizacija  proizvodnje drveta visokog

kvaliteta u sastojinama tvrdih lišćara. .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 80

3.2.3  Izazovi klimatskih promena. .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 86

3.2.4 Kako gazdovati sa divljači i zaštititi

šume od oštećenja. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 90

3.2.5 Upravljanje alohtonim vrstama . .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 97

3.2.6 Gazdovanje zasadima topola uz

očuvanje diverziteta. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . 106

3.2.7 Mrtvo drvo u gazdovanju šumama. .  .  .  .  . . . . . 111

6

3.3 Zdravlje šuma. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . 116

3.3.1 Šumske štetočine i bolesti u svetu koji

se menja: Važnost njihovog ranog otkrivanja. .  .  . . . 116

3.3.2 Bolesti topola i njihovih hibrida sa

posebnim akcentom na preporuke za

prevenciju i kontrolu . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . 126

3.3.3 Propadanje hrasta - primer uzročno-

posledičnih veza između različitih agenasa stresa. . 134

3.3.4 Sušenje jasena kao glavna pretnja

diverzitetu plavnih šuma. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . 139

3.3.5 Jasen u nevolji: programi konzervacije i

oplemenjivanja na otpornost prema bolesti sušenja

Fraxinus excelsior u Austriji.
 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 146

3.3.6 Mere sprečavanja širenja

Phytophthora u plavnim šumama. .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 152
4. PRILOZI. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 157

4.1 Rasprostranjenje vrsta drveća i promet semena. .  . 157

4.1.1 Verovatnoća rasprostranjenja vrsta u

svetlu klimatskih promena. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 157

4.1.2 Zone prometa semena danas i sutra. .  .  .  .  . . . . 157

4.2 Opis vrsta . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 159

4.2.1 Autohtone vrste drveća.
 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . 159

4.2.2  Alternativne vrste drveća i klonovi. .  .  .  .  . . . . . 169

4.3 Rečnik pojmova. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . 173

4.4 Reference po poglavljima . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 175

7
1. UVOD
Markus Sallmannshofer, Silvio Schüler, Marjana Westergren
1.1 Svrha priručnika, ciljne grupe i faze pripreme
Poplavne šume su među najugroženijim kopnenim ekosistemima,
iako zahvaljujući bogatom biodiverzitetu imaju značajan
potencijal da doprinesu razvoju lokalnih zajednica. One pružaju
višestruke ekosistemske usluge, uključujući staništa za divlje
životinje i jedinstvene životinjske i biljne zajednice, drvne i
nedrvne šumske proizvode, rekreaciona područja za stanovnike
i sve veći broj turista, vezivanje ugljenika i još mnogo toga.
Prostirući se duž velikih rečnih tokova, mnoge poplavne šume
dragoceni su ekološki koridori za ugroženu faunu. Uzimajući
u obzir veliko interesovanje za ova područja, razvoj održivog
gazdovanja šumama i očuvanja biodiverziteta, predstavljaju
osnovu za održivost poplavnih šuma.
Svrha ovog priručnika je da osobama koje se aktivno i
profesionalno bave šumarstvom i zaštitom prirodnih resursa
u Rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav i šire, pruži vodič za
upravljanje poplavnim šumama. Priručnik pokriva teme kao
što su opšti opis poplavnih šuma i njihovih tipova staništa,
najbolje prakse za obnovu šuma, genetiku, upravljanje šumama i
očuvanjem i zaštitu šuma. Namenjen je šumarima i stručnjacima
za zaštitu prirode, ali, takođe, uključuje i odeljke koji mogu biti
od interesa za nevladine organizacije, građanske inicijative,
proizvođače sadnog materijala i kreatore politika.
Proces izrade priručnika započet je 2018. godine radionicom
koja je održana u Sloveniji, a na kojoj se razgovaralo o različitim
pogledima šumara, stručnjaka za zaštitu prirode, proizvođače
sadnog materijala i lovaca vezano za gazdovanje šumama unutar
Rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav. Radionici je prisustvovalo
37 učesnika iz javne administracije, malih i srednjih preduzeća,
nevladinih organizacija i istraživačkih institucija iz Austrije,
Hrvatske, Mađarske, Srbije i Slovenije. Diskusija je rezultirala
zajedničkom listom relevantnih tema o poplavnim šumama,
koja je poslužila kao obrazac za dalji razvoj ovog priručnika.
Tokom čitavog trajanja projekta REFOCuS tražena su rešenja za
postavljena pitanja u okviru identifikovanih tema, kroz različite
aktivnosti i rezultate. Ova rešenja su sumirana u sklopu priručnika
i o njima se ponovo razgovaralo sa zainteresovanim stranama na
internet radionici održanoj 2020. godine. Konačno, priručnik je
8
1. UVOD
završen zajedničkim radom predstavnika projektnih partnera,
stručnjaka iz oblasti šumarstva i zaštite životne sredine, javne
uprave, malih i srednjih preduzeća i nevladinih organizacija. Ishod
procesa je priručnik o mogućnostima gazdovanja i očuvanja
poplavnih šuma, dostupan na šest jezika (engleski, hrvatski,
nemački, mađarski, srpski i slovenački). Priručnik je razvijen
imajući u vidu Rezervat biosfere Mura-Drava-Dunav, ali teme
obuhvaćene priručnikom univerzalne su za sve poplavne šume,
što daje priručniku mnogo širi geografski opseg.
1.2 O projektu REFOCuS i Rezervatu biosfere Mura-
Drava-Dunav
Projekat “Resilient riparian forests as ecological corridors in
the Mura-Drava-Danube Biosphere Reserve – REFOCuS” deo
je Interreg Dunavskog transnacionalnog programa u sklopu
prioritetne ose “Environment and culture responsible Danube
region”. Projekat je posvećen merama koje promovišu održivo
gazdovanje i očuvanje poplavnih šuma u rezervatu biosfere i
šire. Akademske i šumarske institucije, organizacije za zaštitu
prirode, kao i nacionalne vlasti iz pet zemalja: Austrije, Hrvatske,
Mađarske, Srbije i Slovenije, koje dele Rezervat  biosfere Mura-
Drava-Dunav, udružile su snage u rešavanju pitanja održivog
gazdovanja šumama, očuvanja i usmerenog korišćenja šumskih
genetičkih resursa i zaštite šuma. Više informacija o projektu
REFOCuS i njegovim rezultatima možete naći na sledećem linku:
http://vvv.interreg-danube.eu/refocus.
Partneri na projektu su: Slovenački šumarski institut (Slovenija
- koordinator projekta), Federalni centar za istraživanje i obuku
u šumarstvu (Austrija), Hrvatski šumarski institut (Hrvatska),
Univerzitet u Šopronu (Mađarska) i Univerzitet u Novom
Sadu, Institut za nizijsko šumarstvo i životnu sredinu (Srbija).
Pridruženi partneri na projektu, koji podržavaju rad prethodno
pomenutih institucija su: Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva
i hrane (Slovenija), Slovenačke državne šume d.o.o., OE Murska
Sobota (Slovenija), Kancelarija Štajerske pokrajinske vlade,
uprava okruga jugoistočne Štajerske (Austrija), Javna ustanova
za upravljanje zaštićenim prirodnim područjima u Okrugu
Koprivnica, Križevci (Hrvatska), Ministarstvo poljoprivrede,
šumarstva i vodoprivrede, Uprava za šume (Srbija) i Mecsek
Forestry Co. Ltd. (Mađarska).
9
1. UVOD
Slika. 1.2-1: Konzorcijum projekta uključujući autore nekoliko poglavlja sadržanih u ovoj knjizi.
Rezervat biosfere Mura-Drava-Dunav pokriva površinu od oko 8.300 km2, predstavljajući najveći zaštićeni
rečni sliv u Evropi. U narednim godinama postaće prvi UNESCO rezervat biosfere koji će se prostirati duž
pet država (Austrija, Slovenija, Mađarska, Hrvatska i Srbija). Novi rezervat biosfere bogat je biodiverzitetom i
sadrži visoku ekološku i kulturnu raznolikost i nasleđe. Stoga privlači interese različitih zainteresovanih strana i
interesnih grupa. Šume pokrivaju površinu od 2.250 km2, što je 27% ukupne površine rezervata i 61% njegovog
jezgra. One pružaju višestruke ekosistemske usluge, uključujući stanište za divlje životinje, jedinstveni
biodiverzitet, drvne i nedrvne šumske proizvode, područja za rekreaciju za stanovnike i sve veći broj turista,
vezivanje ugljenika i još mnogo toga.
Austria
Hungary
Croatia
Mura
Serbia
Slovenia
Transboundary Mura-Drava-
Danube Biosphere Reserve
Drava
Danube
Slika. 1.2-2: Mapa Rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav.
10
1. UVOD
1.3 Studija slučaja: Perspektive zainteresovanih strana za
upravljanje i očuvanje plavnih šuma u prekograničnom
rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav
Srdjan Stojnić, Silvija Krajter Ostoić, Mirjana Zavodja
Projekat REFOCuS je uključio brojne zainteresovane strane od
samog početka i olakšao razmenu znanja između nauke i privrede
pomoću radionica kojima su prisustvovali brojni akteri. Rezultati
dve radionice sažeti su u ovom poglavlju. U obe radionice učestvovali
su predstavnici šumarske struke, stručnjaci iz oblasti konzervacije
prirode, naučni radnici, privatni šumovlasnici i lokalno stanovništvo,
odnosno predstavnici svih zainteresovanih strana koje su direktno
ili indirektno povezane sa Rezervatom biosfere Mura-Drava-Dunav
(TBR MDD).
Politike vezane za šume
UNESCO-ovi rezervati biosfere, uključujući TBR MDD, trebali
bi da se razvijaju po održivom modelu koji uključuje i upotrebu
i očuvanje staništa. U tom smislu, potrebno je da organizacije
za upravljanje nacionalnim rezervatima biosfere razviju planove
upravljanja kako bi se postigli ovi ciljevi. Postojeće politike
vezane za šume stvaraju zakonodavni okvir za aktivnosti očuvanja
i upravljanja plavnim šumama. Ovaj mozaik veoma kompleksnih
politika često stvara zabunu u tumačenju i njegovoj primeni. Stoga,
u praksi često dolazi do oprečnih stavova između zainteresovanih
strana kako je potrebno upravljati šumama unutar TBR MDD
(Tabela 1.3-1).
Tabela 1.3-1: Zajedničke karakteristike prekograničnog Rezervata Biosfere Mura-Drava-
Dunav (TBR MDD) uočene kroz prizmu politika, pravnih akata i propisa.
Država
Odsustvo
specifičnih
regulativa
vezanih za
(šume) TBR
MDD
Marginalna
uloga TBR
MDD (šume)
TBR MDD
šuma / rezervat
kao susret
različitih
sektora
Austrija
++
++
++
Hrvatska
++
++
++
Mađarska
++
+
++
Slovenija
++
++
++
Srbija
++
+
++
Legenda: (++) U potpunosti, (+) delimično.
11
1. UVOD
Konflikti interesa između zainteresovanih strana
Kada se diskutuje o prioritetnim ciljevima vezanim za upravljanje
šumama, zainteresovane strane iz različitih sektora imaju
drugačije stavove. Na primer, prioritetni cilj šumarskog sektora
je proizvodnja drveta (orijentacija ka tržištu) koja je često u
suprotnosti sa prioritetima sektora za zaštitu prirode (fokus na
očuvanju prirode). Ovo se posebno odnosi na gusto naseljene
poljoprivredne predele povezane sa područjima sa raznolikim
biodiverzitetom, poput plavnih šuma u TBR MDD. Ovaj sukob
je predstavljen na primeru Koviljsko-Petrovaradinskog rita,
smeštenog u Vojvodini, Srbija (Slika 1.3-1).
Na ovom području korisnici šuma su vlasnici šuma (država/
pokrajina i privatni šumovlasnici), zaposleni u šumarstvu,
preduzeća/institucije i meštani. Analiza interesnih grupa
(korisnika šuma) pokazala je postojanje dve konfliktne zone
(Slika 1.3-2). U sklopu prve zone, prvu interesnu grupu čine
korisnici (vlasnici šuma i šumska gazdinstva) čiji je interes
usmeren na korišćenje šuma i čiji je glavni cilj profitabilna
seča drveta, dok se druga interesna grupa sastoji od vrlo snažnih
interesa vezanih za zaštitu prirode, a koju zastupaju kompanije/
institucije i građani. Druga zona sukobljenih interesa otkriva
sukob unutar Javnog preduzeća Vojvodinašume, zaduženog za
gazdovanje šumama u Autonomnoj pokrajini Vojvodini, koje je
vrlo snažno zainteresovano za profitabilnu proizvodnju drveta s
jedne strane, i za zaštitu prirode sa druge strane. Da bi se uskladili
ovi oprečni interesi, kako zahteva zakonski okvir, preduzeća imaju
prednost jer imaju mogućnost da interno traže najprihvatljivije
rešenje. Trenutni udeli zona zaštite (stroga zaštita 6 %, aktivna
zaštita 29 % i isplativa upotreba šuma 65 %) odražavaju stvarni
kompromisni paket između vlasnika šuma i interesa preostalih
njenih korisnika. Potencijalne promene mogu izazvati sukobe,
na primer sa drvnom industrijom, ako bi se povećao udeo zona
stroge i aktivne zaštite, ili sa zaštitom prirode ukoliko bi se
podstakla seča drveta.
Slika 1.3-1: Prirodni rezervat Koviljsko-Petrovaradinski
rit u Srbiji.
12
1. UVOD
Analitički pristup kakav je predstavljen u primeru pruža snažnu
osnovu za aktivniju komunikaciju između sektora šumarstva i
zaštite prirode kako bi se tražila ravnoteža između sukobljenih
interesa i ciljeva.
Shvatanja zainteresovanih strana za glavna pitanja upravljanja
i očuvanja plavnih šuma i preporuke za upravljanje njima
Organizovane radionice pružile su važan uvid u pet aktuelnih
tema u okviru TBR MDD, kao što su: opadanje nivoa podzemnih
voda, bolesti i štetočine, prirodna obnova, planiranje gazdovanja
šumama i dostupnost šumskog reproduktivnog materijala za
obnovu šuma:
•
Opadanje nivoa podzemnih voda je čest problem u zemljama
partnerima na projektu, posebno u slučaju šuma hrasta
lužnjaka. Sušenje hrasta je česta pojava unutar TBR MDD,
kako u zrelim sastojinama, tak i na podmladnim površinama.
Zatim, klimatske promene su prepoznate kao dodatni
problem, jer se predviđa da će negativno uticati na sastojine
Legenda: horizontalno – korisnici šuma, vertikalno – interesi korisnika, na njihovom preseku (okrugla polja) prikazuje nivo intenziteta interesa korisnika:
veoma jak (+++), jak (++), srednje jak (+), postoji (•), ne postoji (/); ZS – Zona Sukoba; IP – Interesno polje)
Slika 1.3-2: Shematski prikaz - korisnici šuma, interesovanja, interesna polja i zone sukobljenih interesa, predstavljene na primeru rezervata prirode
Koviljsko-Petrovaradinski Rit
13
1. UVOD
hrasta lužnjaka i održivu proizvodnju drveta.
•
Uzimajući u obzir bolesti i štetočine, pored uobičajeno
prisutnih problema u TBR MDD, poput odumiranja jasena,
Phytophthora sp., vetroizvala i vetroloma, problem u Srbiji
predstavlja i prisustvo hrastove mrežaste stenice (Corithucha
arcuata), kao i prisustvo veoma kompleksne bolesti u
plantažnim zasadima topole (bakterijski rak kore, koja je
izazvana pod strane Lonsdalea populi).
•
Dostupnost
šumskog
reproduktivnog
materijala
(ŠRM), generalno, ne predstavlja ograničavajući faktor
za pošumljavanje u TBR MDD. Na primer, u Sloveniji tri
rasadnika ispunjavaju zahteve za ŠRM u celom regionu TBR
MDD. Međutim, većina zemalja je naglasila da neredovan
urod žira kod hrasta lužnjaka ponekad može da napravi
problem da se zadrži kontinuitet proizvodnje. Pored toga,
eksperti iz Austrije ukazuju na važnost uspostavljanja novih
trgovinskih veza sa zemljama jugoistočne Evrope, s obzirom
da se seme uvezeno iz zapadne Evrope nije dobro pokazalo u
lokalnim uslovima. U tom smislu, pojedine preporuke su da
rasadničari treba da budu više orijentisani na međunarodnu
trgovinu kako bi proširili tržište van granica svojih zemalja,
te uspostavili regionalno tržište.
•
Što se tiče ŠRM alohtonih vrste drveća (NNTS), smatra se
da Juglans nigra i evroameričke topole imaju potencijal da se
koriste u TBR MDD u svrhu pošumljavanja, iako je njihova
upotreba u određenim zemljama ograničena. Međutim,
primećene su određene kontradikcije u tretmanu NNTS-a
između različitih zemalja. Na primer, u Srbiji i Mađarskoj
rasadnici godišnje proizvedu velike količine sadnica klonskih
topole za potrebu osnivanja plantažnih zasada komercijalnog
karaktera, dok se u Sloveniji novi zasad osnivaju samo za
eksperimentalne svrhe.
•
Sve zemlje imaju planove gazdovanja šumama koji u
različitom stepenu razmatraju očuvanje šuma, upravljanje
vodama i mnoge druge ciljeve. Eksperti iz Slovenije
smatraju da plantaže topola i vrba treba da se osnivaju
na napuštenom zemljištu, odnosno da ne bi trebalo da
se dozvoli privatnim vlasnicima da ih podižu na malim
površinama, jer potencijalno mogu da izazovu veće
probleme, poput hibridizacije sa autohtonim vrstama drveća.
Karakteristično za Austriju je veliki broj malih šumskih
poseda i prema tome, izuzetno raznoliko gazdovanje, često
ciljano samo na proizvodnju ogrevnog drveta. Akteri iz
14
1. UVOD
Srbije, kako iz sektora konzervacije prirode, tako i iz sektora
šumarstva, istakli su nepostojanje planskog pristupa
gazdovanju šumama u skladu sa predviđanjima vezanim
za klimatske promene, s obzirom da je proizvodnja drveta
u komercijalne svrhe i dalje dominantna u TBR MDD.
Takođe, većina ovih šuma je ujednačene starosti, što može
uticati na njihovu povećanu osetljivost na negativne
faktore koje ove promene nose. Predstavnici sektora za
zaštitu prirode ističu da su potrebne zakonske promene
kako bi se ublažili negativni efekti klimatskih promena
na šumske ekosisteme.
•
Pirodna obnova šuma se izuzetno teško postiže zbog
gustog sklopa prizemne vegetacije i stoga zahteva ljudsku
intervenciju. Prizemna vegetacija je prepoznata kao jedan
od ograničavajućih faktora uspešnog obnavljanja šuma. U
slučajevima kada prizemna vegetacija nije gusta, predlažu se
intervencije koje imaju za cilj prirodnu obnovu šuma.
•
Postoji velika zabrinutost da li će domaće vrste drveća
moći da se prilagode na intenzivne klimatske promene.
Nekoliko potencijalnih vrsta je odabrano kao podobno
za pošumljavanje u Austriji, a to su hrast kitnjak, od
autohtonih, i crni orah i bagrem, od alohtonih vrsta, iako
postoji zabrinutost za njihovu potencijalnu invazivnost.
Zatim, strategije očuvanja šuma treba razmotriti i sa aspekta
klimatskih promena koje su postale ozbiljan problem i rizik
za šumarstvo u proteklim decenijama.
•
Nedostatak prirodne regeneracije je veoma izražen
u Mađarskoj i Srbiji, mada dokumentovano je da se
određene vrste uspešno spontano obnavljaju čak i na
nekarakterističnim zemljištima (poput hrasta lužnjaka koji
raste na peščanim nanosima ili zaslanjenom zemljištu).
Stoga, uprkos problemima sa prirodnom regeneracijom,
ipak je ne treba u potpunosti zanemariti i ignorisati.
Takođe, velike površine pod plantažama hibridnih topola i
vrba u gore pomenutim zemljama, kao i uticaj divljači takođe
predstavljaju prepreku prirodnoj regeneraciji u TBR MDD.
15
1. UVOD
Zemlja
Opadanje
nivoa
podzemnih
voda
Bolesti i
štetočine
Problemi sa
prirodnom
obnovom
Planiranje
gazdovanja
šumama
Dostupnost šumskog
reproduktivnog materijala
Autohton
Alohton
Austrija
++
++
+
-
++
-
Hrvatska
+
++
+
-
++
-
Mađarska
++
++
++
-
+
-
Slovenija
++
++
++
-
++
+
Srbija
++
++
++
+
+
-
Legenda: (++) jako prisutno, (+) djelomično prisutno, (-) nije prisutno
Tabela 1.3-2: Glavna pitanja u vezi sa gazdovanjem i očuvanjem plavnih šuma u Rezervatu Biosfere Mura-Drava-Dunav (TBR MDD), kako je procenjeno
tokom radionice u Novom Sadu (april 2019), a dopunjeno od predstavnika zemalja tokom onlajn radionice održane 15. oktobra 2020.
16

17
2. PLAVNE ŠUME
Marko Kovač, Markus Sallmannshofer
2.1 Značaj i ugroženost plavnih šuma
Nizijski plavni šumski ekosistemi pružaju važne ekosistemske
usluge; one funkcionišu kao prirodni tamponi duž reka
pružajući zaštitu od pretnje od poplava uz fizičku, hemijsku i
biološku zaštitu zemljišta. Karakterišu ih visok biodiverzitet i
produktivnost i igraju važnu ulogu u održavanju raznolikosti vrsta.
Njihova rekreativna i estetska vrednost je sve više prepoznata
tokom poslednjih decenija. Uprkos tome, plavne šume su pod
pritiskom istorijskog i trenutnog neodgovarajućeg gazdovanja,
velikih ekoloških promena i globalizacije. Istovremeno, potreba
za plavnim šumama dobrog zdravstvstvenog stanja se povećava
jer se, na primer, u većoj meri očekuju klimatski povezane rizične
situacije kao što su nabujali rečni tokovi izazvani vremenskim
nepogodama. Visokoproduktivne šume mogu značajno da
doprinesu ublažavanju klimatskih promena .
Istorijske transformacije plavnih šuma
Uticaj čoveka na reke i na pojavu poplava je poznat od davnina.
Uprkos međusobnom dugotrajnom uticaju ljudi na reke i obrnuto,
transformacije u plavnim šumama su se dešavale postepeno a u
skladu sa razvojem društva. Prvo i možda najznačajniji uticaj
na plavne šume čovek je uradio u 7. veku kad je kolonizacija
diktirala seču i uklanjanje velike količine šuma radi obezbeđivanja
dovoljne količine poljoprivrednog zemljišta za ishranu. Do 17.
veka korišćenje šuma je bilo umereno, za izgradnju kuća, grejanje
i lov. Sledeći talas promena, sa prelazom iz 17. u 18. vek doveo
je do isušivanja i regulisanja vodotokova. Navedene aktivnosti,
izvedene preusmeravanjem i produbljivanjem vodotokova, kao
i promenom režima plavljenja (nivo podzemnih voda može se
smanjiti i za nekoliko metara), značajno su narušile dugotrajne
ekološke uslove plavnih šuma i vremenom dovele do izumiranja.
Paralelno sa ekstenzivnim aktivnostima korišćenja zemljišta,
gazdovanje šumama je dovelo je do građevinskih radova
(npr. izgradnju šumskih puteva i pruga, kanaliziranje potoka,
premošćavanje vodotokova), i seče na većim površinama u do
tada samo umereno korišćenim  šumama (Slika 2.1-1). Sledeća
što se dogodilo je je postupna zamena domaćih vrsta drveća
stranim. Posebno su bile popularne brzorastuće vrste drveća
18
2. PLAVNE ŠUME
poput topola, crnog oraha, hrastova, jasena...U nastojanju da se
obezbedi proizvodnja kvalitetnog drveta osnivane su plantaže od
brzorastućih vrsta drveća do priznatih klonova. Kako su ove vrste
zahtevale slične ekološke uslove, plantaže su često kombinovane
sa poluprirodnim plavnim šumama. Intenzivna poljoprivredna
proizvodnja je uništila 90% šuma plavnih područja Evrope tokom
prošlog veka. Širom sveta, krčenje šuma, fragmentacija i zaštita
prirodnih plavnih šuma i dalje su glavni problemi.
Promenjena dinamika reke
Na početku 17. i 18. veka došlo je do obimnog isušivanja reka i
prve legislative o vodosnabdevanju u rečnim plavnim predelima
(Slika 2.1 -2). Do  danas, rečni sistemi su promenjeni u velikom
obimu kako bi se podržala plovidba i omogućila proizvodnja
energije u hidroelektranama. Ove modifikacije su regulisale rečne
tokove i zajedno sa odvodnjavanjem dovele do povećanog rizika
od poplava u donjim delovima vodotokova. Uzvodno, posledice
promenjene dinamike vodotokova su uglavnom ekološke prirode.
Usled ugroženosti od poplava izgrađeni su nasipi za zaštitu, što je
dovelo do ponovne izmene ekosistema i fragmentacije i prekida
veze između vodotoka i šuma zavisnih od plavljenja. Regulacije
rečnih vodotokova ometaju prirodnu dinamiku poplava sa
periodičnim pojavljivanjem i prekidaju lateralno snabdevanje
hranljivim materijama. To je značajno ugrozilo i izmenilo ekološke
uslove, dovelo do gubitka šuma mekih lišćara i drastično smanjilo
prirodnu obnovu tipičnih šumskih vrsta kao što su vrbe  ili crna
topola (Slika 2.1-3). Hidroelektrane u kombinaciji sa povećanom
brzinom protoka vode i skraćenjem sedimentnog transporta
uzrokuju brzo usecanje korita reke i snižavanje vodostaja.
Pored toga, intenzivna korišćenje podzemnih voda snižava nivo
njihovog pojavljivanja. Ovakva izmenjena dostupnosti vode čini
vrste drveća plavnih šuma ranjivim na sušu, čije se pojavljivanje
očekuje sve češće u izmenjenim klimatskim uslovima.
Slika 2.1-1: Velike seče šuma promenile su šumski
predeo i dovele do pojave nejednakih šumskih jedinica
za gazdovanje
Slika 2.1-2: Promene u vidu izmeštanja vodotokova i korišćenja zemljišta duž reke Mure između 1829. i 2020. godine (u blizini Bistrice, Prekomurje,
Slovenija).

19
2. PLAVNE ŠUME
Klimatske promene
Poremećaji u šumama su sastavni deo šumskih ekosistema,
naročito u plavnim šumama gde su periodične poplave važne
za očuvanje karakterističnih vrsta za ove šume. Klimatske
promene, zagrevanje, izmenjeni režim padavina, učestalost i
jačina ekstremnih klimatskih pojava su u interakciji sa negativnim
promenama u šumama i imaće posledice na plavne šume. Došlo
je do promene staništa i ranjivost zajednice plavnih šuma je
povećana. Usled promena staništa očekuje se prisustvo novih
patogena (bolesti i štetočina). Pored toga, očekuje se da će
sposobnost prilagođavanja biti veća za štetočine i bolesti nego za
vrste koji su im domaćini zbog kraćeg trajanja životnog ciklusa.
Kao posledica toga, interakcije između abiotičkih stresnih pojava
Sl. 2.1.-3: Izmene rečnih vodotokova dovele su do gubitka  odgovarajućih staništa za šume
mekh lišćara i drastično smanjili prirodnu obnovu  tipičnih vrsta plavnih šuma kao što je
vrba (Salix  sp.) ili crna topola  (Populus nigra)
20
2. PLAVNE ŠUME
i biotičkih faktora, će verovatno postati glavni pokretači pojave
šteta prouzrokovane štetočinama i bolestima. Slično štetočinama
i bolestima, širenje alohtonih i invazivnih vrsta može da se poveća
što će rezultirati većim pritiskom na autohtone biljne zajednice .
Globalizacija
Od praistorije  pa do danas, prisutna je razmena biljaka i životinja
na međunarodnom nivou kako u šumarstvu tako i u poljoprivredi
i hortikulturi. Pored toga, globalizacija sa međunarodnom
trgovinom i putovanjima danas snažno doprinosi slučajnom
širenju alohtonih vrsta. To može rezultirati povećanim brojem
štetočina i bolesti koje nisu karakteristične za autohtone vrste
kao i povećanim prisustvom alohtonih biljnih vrsta. Plavne šume
naročito su podložne invaziji alohtonih biljnih vrsta zbog velike
količine dostupnih hranljivih materija, čestih promena koje
izazivaju povoljne svetlosne uslove kao i prirode reka koje deluju
kao prenosioci semena i vegetativnog biljnog materijala.
Alohtone štetočine i patogeni se mnogo lakše šire nenamerno
nego biljnim materijalom zbog njihove male veličine i/ili
aktivnog kretanja. Authotone vrste nemaju otpornost na strane
patogene i obično su osetljivije nego vrste drveća u autohtonim
staništima ovih štetočina i patogena. Kroz svoju patogenost,
alohtone štetočine i patogeni imaju veliki potencijal da promene
sastav i strukturu šumskih sastojina.
Invazivne biljke koje nisu autohtone, štetočine ili patogeni mogu
da promene sastav i strukturu šumskih vrsta što može imati
snažan uticaj kroz izmenu ekosistemskih usluga plavnih šuma.
Plavne šume u strateškim dokumentima
Zbog njihovog značaja, i nepovoljnog statusa očuvanja
prirodnih resursa (Slika. 2.1-4), plavne šume su nacionalno i
međunarodno prepoznate što potvrđuju brojna dokumenta, kao
što su Ramsarska konvencija (Ramsar Convention), proces Šume
Evropa (Forest Europe process), strategija EU o biodiverzitetu (EU
Biodiversity strategy) i Direktiva o staništima (Habitats Directive).
Svi ovi dokumenti pozivaju odgovorne nacionalne agencije,
službe i rukovodioce da njima upravljaju na održiv način uz
ravnotežu dugoročnog razvoja i ekosistemskih usluga.

21
2. PLAVNE ŠUME
Slika 2.1-4:  Sušenje drveća u plavnim šumama na reci Dravi, Hrvatska.
22
2. PLAVNE ŠUME
2.2 Gazdovanje plavnim šumama
Uspostavljanje ravnoteže u razvoju plavnih šuma i ekosistemskih
usluga zahteva uključivanje novih pristupa u koncept održivog
gazdovanja šumama. Dva pristupa su pejzažna (predeona)
perspektiva (od suštinskog značaja u upravljanju ekosistemom)
i koncept ekološkog integriteta. Da bi se uspostavila ravnoteža,
prvi pomenuti pristup treba shvatiti kao integrisano, holističko
upravljanje šumama na predeonom nivou a drugo kao sposobnost
plavnih šuma da podrži i održi svoje predeone, strukturne,
kompozicione i funkcionalne komponente .
Sa predeone tačke gledišta, plavna šuma se može posmatrati kao
šumska matrica, sastavljena od različito oblikovanih šumskih
delova (kompleksa) i koridora. U većini slučajeva, oba predeona
elementa su heterogena imajući u obzir njihovu strukturu jer se u
okviru njih nalaze različiti tipovi i podtipovi šumskih staništa, sa
različitim veličinama osnovnih i zaštitnih zona. Uzimajući u obzir
neke od efekata izolovanosti kao što su: I) šumsko stanište koje
je široko raspoređeno na svom prirodnom staništu je otpornije
od staništa koja su rasparčana, II) veće šumsko stanište sa većim
jezgrom je superiornije od onog manjeg, III) granično šumsko
stanište je otpornije na uticaje okoline nego ono rasparčano
na manje delove, postaje sasvim jasno da se ekološki integritet
šumskih staništa povećava sa veličinom i kompaktnošću sastojina.
Takvo posmatranje plavnih šuma ima neke prednosti u odnosu
na trenutne prakse gazdovanja šumama; posmatraju se plavne
šume u celini umesto da se smatraju zbirom delova, uvode se nove
alternative u gazdovanje šumama i čini da gazdovanje šumama
doprinosi očuvanju prirode i većem integritetu šumskog staništa.
Trenutna rasprostranjenost plavnih šuma (Slika 2.2-1) pokazuje
da se uspostavljanjem većih kompleksa gazdinskih jedinica
može postići boljim planiranjem uz bolju raspodelu starosnih
klasa i razvojnih faza. Ovo nije primenljivo na podtipove rečnih
staništa, koji se nalaze duž vodotokova, čije uzdužno prostiranje
(Slika 2.3-1) često onemogućava stvaranje osnovnih jedinica.
Shodno tome, ove podtipove staništa treba efikasno pratiti i njima
gazdovati (npr. individualni i grupni sistemi selekcije, strukturno
razređivanje) kako bi se sprečila njihova dezintegracija. Kao što
se pretpostavljalo, gazdovanje kompleksima šuma podrazumeva
premeštanje plantaža i rasadnika daleko od osnivnih jedinica i
zaštitnih zona kako bi se izbegao potencijalni prodor invazivnih
vrsta i neželjenih efekata (npr. oprašivanje).
23
2. PLAVNE ŠUME
Uz ova dva pristupa, veći napori treba da se utroše na bolje
razumevanje biodiverziteta, hipotezama   promena i uticaju
na prakse gazdovanja šumama. U vezi sa hipotezama promena
vredi istaći posredne promene i hipotezu osiguranja. Prethodno
podrazumeva da je biodiverzitet najveći između dve uzastopne
promene, samo ako je period između te dve uzastopne promene
dovoljno dugačak (ne predugačak, ni prekratak). Ova hipoteza
dobro funkcioniše u mnogim šumama, uključujući plavne šume.
Njen ishod se lako može otkriti duž dela koji se proteže između
vodenog kanala i van granice poplave (poglavlje “Struktura i
ekologija rečnog plavnog pejzaža”). U ovom delu, pionirske
sukcesivne sastojine, mogu se naći u blizini vodenih tokova gde
su promene najčešće i najteže. Nasuprot tome, najnaprednije
sastojine plavnih šuma, šume hrasta lužnjaka, se obično javljaju
u zoni plavljenja. Kao takve i dalje zavise od vodnog režima, ali su
zaštićene od čestih promena.
Hipoteza osiguranja se odnosi na postojeće sastojine vrsta
drveća i njihovo funkcionisanje. Vrste, koje su trenutno suvišne
Slika 2.2-1: Gazdovanje zasnovano na gazdinskim jedinicama (Tipovi staništa Murska Šuma)
24
2. PLAVNE ŠUME
u funkcionisanju šumskog staništa, mogu u određenom trenutku,
npr. nakon novonastalih promena, preuzeti neke funkcije koje su
ranije obavljale izumrle ili isčezle vrste. Ova činjenica je značajna
za razumevanje tipova i podtipova šumskih staništa i sastava
vrsta drveća, koje ne treba shvatati kao trajne i fiksne, već kao
privremene i koje se razvijaju u vremenu i prostoru. Hipoteza
o osiguranju može igrati značajnu ulogu u budućim plavnim
šumama. Razlog za to je što mnoge dominantne vrste drveća
aktuelnih šumskih zajednica pate od raznih bolesti i uticaja
na životnu sredinu i tako može doći do njihovog nestajanja na
određenim lokalitetima (poglavlje “Podrška adaptaciji šuma
izborom odgovarajućeg šumskog reproduktivnog materijala”, i
poglavlja “Zdravlje šuma”).
Plavne šume su složeni ekosistemi koji su izloženi i zavisni od
mnoštva prirodnih i čovekovih uticaja. Zbog njihove krhkosti i
verovanja da bi efekti štetnih radnji mogli da imaju uticaj dalje od
većih delova rečnog plavnog predela, ovim šumama se upravlja u
različitim prostornim razmerama i u skladu sa dobrim praksama i
razvijenim ekološkim znanjem. Oni koji gazduju plavnim šumama
se ohrabruju da sprovedu odgovarajuće pristupe pri gazdovanju,
uključujući odgovarajući prostorni raspored vrsta karakterističnih
za tipove i podtipove staništa plavnih šuma (prostorno planiranje)
sa jasnom svešću o rizicima koje predstavlja izmena vodotokova,
klimatske promene, štetočine i bolesti i invazivne vrste kako bi se
održao ekonomski potencijal i ekološka vrednost ovih šuma za
buduće generacije.

25
26
2. PLAVNE ŠUME
Struktura i ekologija rečnog plavnog pejzaža
Dinamičan odnos vode i zemljišta je glavni proces koji proizvodi
i održava različite vrste rečnih plavnih predela (Tabela 1) i stvara
mnoštvo staništa koja naseljava biljni svet, prilagođava se i opstaje.

Tabela 1: Vrste plavnih predela
•
Neuravnoteženi plavni predeli: npr. bujične vode, kanalisane
kroz uske vodotokove
•
Uravnoteženi plavni predeli: ravničarska područja, voda
koja vijuga kroz nekohezivni sedimentni materijal, javljaju se
promene predela
•
Plavni predeli sa stabilnim plavnim režimom: ravničarska
područja, voda koja vijuga kroz kohezivni sedimentni
materijal, neznačajne promene predela
Plavni predeo se sastoji od 4 grupe predeonih elemenata, dodatno
podeljenih na ekotope i eko-elemente. Prva i najznačajnija grupa
obuhvata stajaće i tekuće vode. Međusobno povezane mrežom
kanala, voda olakšava biljkama naseljavnje raznovrsnih staništa
(mnoge od njih se smatraju biljkama za pripremu staništa za
dolazak šumskih pionirskih vrsta), da opstanu i razvijaju se, tako
što im donose grube i fino zrnaste materije, zemljište i hranljive
materija.
Druga grupa elemenata predstavlja podzemne vode koje su
deo kompleksnijeg sistema nazvanog podzemni vodeni akviferi
(ibid.). Pored tekuće vode, podzemne vode su drugi izvor
vlage za plavne šume i postaju najvažniji faktor tokom sušnih
perioda. Mreža podzemnih voda koja teče takođe stvara i održava
sopstvena staništa, nazvana močvarne šume.
Treća grupa elemenata plavnih predela, od suštinskog značaja
za zajednice biljaka plavnih područja je grupa geomorfnih
karakteristika. Međusobna povezanost vodenih tokova u rečnom
plavnom pejzažu dovodi do stvaranja meandara i različitih mreža
kanala koji stvaraju usečene obale,  ostrva, nasipe i ravnice sklone
poplavama, bogate udolinama i grebenima (ibid.; Van der Molen
et al. 2003), a sve su to potencijalna staništa šumskih biljaka i
malih i velikih šumskih zajednica (Slika. 2.3-1).
27
2. PLAVNE ŠUME
Poslednja grupa elemenata plavnih predela predstavlja vegetativnu
prostirku, u našem slučaju plavne šumske biljne zajednice (ibid).
Granice šumskih biljnih zajednica u plavnim  predelima nisu uvek
tako primetne kao u predelima sa mnogo jasnijim ekološkim
zonama (npr. planinski predeo, predeo visokog karsta), ali plavne
šumske zajednice u velikoj meri zavise od njih. Nesumnjivo
najznačajniji za njihovo postojanje su periodi plavljenja, makro i
mikro morfološki promene, padavine i tipovi zemljišta .
Navedeni faktori omogućavaju razlikovanje tri glavna tipa šuma
plavnih predela duž lateralnog preseka koje povezuje vodeni
kanal sa granicom plavljenja, tačnije visoke plavne šume, plavne
i močvarne šume (Slika. 2.3-2).
Slika 2.3-1:  Šema potencijalnih plavnih staništa sa usečenom obalom, ostrvima, nasipima i ravnicom
28
2. PLAVNE ŠUME
Najniža i najbliža vodi su staništa na obalama, grebenima i
ostrvima, kao i na nanosima, koje su pogođene izmenama
vodostaja, a prekrivena su šumama. Iako su ova staništa sposobna
da izdrže konstantne promene nivoa vode, dugotrajna izloženost
plavljenju i uticaj vodenih struja, često su nestabilna. Do
nestabilnosti dolazi zbog struja koje menjaju strukturu obale reke,
transportuju aluvijalni materijal u rečna korita, spiraju i olakšavaju
kolonizaciju novih staništa. Plodnost zemljišta na ovim mestima
je slaba zbog dugotrajnog zasićenja vodom i znatno nerazvijenim
zemljištem. Topola (Populus sp.), jasen (Fraxinus sp.), vrba (Salix
sp.) i brest (Ulmus sp.) rastu na dobro dreniranim, stabilnim
lokacijama. Nasuprot tome, pionirske vrste vrba (Salix eleagnos,
S. purpurea, S. caprea, S. cinerea, S.alba) i siva i crna jova (Alnus
incana, A. glutinosa) se javljaju na mestima pored vode (npr.
obalama, nanosima i ostrvima).
Slika 2.3-2: Lateralni presek sa karakterističnim tipovima šumama plavnih predela
Slika 2.3-3: a) Naseljavanje novih rečnih staništa na ostrvima, b) stabilna zemljišta mogu podneti konstantne promene nivoa vode , ali erozija rečnih obala
je suštinska komponenta sistema c) plavna oblast naseljena vrbama (Salix).
a
b
c
29
2. PLAVNE ŠUME
Druga vrsta su visoke plavne šume koje su van domašaja
promena toka reka, ali su i dalje u granicama redovno plavljenih
područja. Ova mesta su uglavnom naseljena tipičnim vrstama
za plavne šume kao što je brest (Ulmus laevis),  hrast ljužnjak
(Quercus robur), grab (Carpinus betulus) i jasen (Fraxinus
excelsior, F. angustifolia) i povremeno gorski javor i klen (Acer
pseudoplatanus, A. campestre), koji zahtevaju dobro drenirano
zemljište i veoma kratkotrajno plavljenje. Osim javora i pratećih
vrsta, kao što su lipa i divlja trešnja (Acer sp., Tilia sp., Prunus
avium), ostale vrste naseljavaju redovno plavljena područja sa
ponekad isušenim zemljištem. Ipak, za razliku od plavnih šuma,
koje su veoma tolerantne na vlagu i dugotrajno plavljenje, šume
na ovim područjima preferiraju redovne sezonske poplave. Kako
ove šume takođe naseljavaju mesta daleko od vodenih kanala,
gde su periodi poplava znatno kraći, više zavise od podzemnih
voda i padavina. Padavine su posebno važne u suvljim periodima
pre listanja drveća jer je nekim vrstama, kao što je hrast lužnjak,
potrebno dovoljno vode za sprovođenje vode i rastvorenih
hranljivih materija od lišća do korena.
Poslednja vrsta plavnih šuma su močvarne šume. Ove šume
naseljavaju male i velike depresije pod vodom, kod kojih su
hidrična zemljišta slabo drenirana zbog visokih nivoa mreža
podzemnih voda i dugotrajnog plavljenja. Za razliku od visokih
i tipičnih plavnih šuma, ove šume su sposobne da prežive na
mestima sa čestim anaerobnim uslovima zbog stagnirajuće
vode. Glavna vrsta ovih šuma je crna jova (Alnus glutinosa).
Međutim, zbog talasastih terena (često do visine jednog metra),
manje plavljenje lokacije često su nastanjena brestom, hrastom
lužnjakom i jasenom (Ulmus laevis, Quercus robur, Fraxinus sp.).
Što se tiče rečnog plavnog predela u celini, ravnice sklone
poplavama su mesta gde se najveći obim hranljivih materija
proizvodi, skladišti i raspada i transportuje na druga manje plodna
mesta pri dolasku poplava.
Slika 2.3-4:  Više plavne šume sa F. excelsiorom, U.
laevisom i  Q. robur van domašaja izmene vodotokova, ali i
dalje u granicama redovno plavljenih područja
Slika 2.3-5: Močvarne  šume sa  Alnus glutinosom.
30
31
2. PLAVNE ŠUME
2.4 Tipovi šumskih staništa
Uvod
Plavne površine duž reka Mura, Drava i Dunav su šumska staništa.
Da bi se sačuvala, deo njih je uključen u mrežu Natura 2000.
Najznačajnije sa ekološkog, ekonomskog i socijalnog aspekta su
*91E0 Aluvijalne šume sa Alnus glutinosa i Fraxinus excelsior (Alno-
Padion, Alnion incanae, Salicion albae), 91F0 Plavne mešovite
šume Quercus robur, Ulmus laevis i Ulmus minor i Fraxinus excelsior
ili Fraxinus angustifolia, duž velikih reka (Ulmenion minoris), 91L0
Ilirske šume hrasta i bresta (Erythronio-Carpinion) i 91L0 Sub-
atlanske i evropske šume hrasta i bresta - Carpinion betuli.
Prema ekotipu, postoje četiri tipa šumskih staništa. Prvi i
najheterogeniji *91E0 tip šumskog staništa obuhvata različite
podtipove, koji se mogu grupisati u dve grupe,koji su iz praktičnih
razloga nazvani grupa vrba i crne jove. Vrbe su tipični predstavnici
obalnih šuma koje su vlažne, često plavljene, ali dobro drenirane
lokacije uz rečno korito (Slika 2.4-1). Nasuprot tome, podtip
šumskog staništa crne jove obično nastanjuju vlažna i slabo
aerisana staništa u poplavnom delu gde se formiraju močvarne
šume. Njihova mesta često karakterišu anaerobni uslovi izazvani
dugotrajnim poplavama i stajaćom vodom i teškim sabijenim
zemljištem.
Preostala tri tipa šumskih staništa naseljavaju poplavna područja,
što ih karakteriše da se tako i zovu - tipične plavne šume. Njihova
dominantna vrsta je hrast lužnjak. Međutim, za razliku od
močvarnih šuma crne jove, šume hrasta lužnjaka u velikoj meri
zavise od redovnih plavljenja tekućim i podzemnim vodama, ili
padavinama. Razlike u sastavu imeđu pomenutih tipova staništa
su često teško primetne i posledica su minimalnih promena i
mikrolokaciji.
Slika 2.4-1 Prirodna sastojina vrbe u Bavarskoj, Nemačka.
32
2. PLAVNE ŠUME
Tip šume: *91E0 Aluvijalna šuma Alnus glutinosa i Fraxinus
excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae)
Ovaj tip šumskog staništa sadrži tri podtipa. Prvi podtip, koji
obuhvata sastojine vrba, obično se razvija kao dva sukcesivna
tipa. Prilično je nestabilna pionirska sastojina koja naseljava
staništa uz izvore vode kao što su obale reka i ostrva, a sastoji se
od nižih i žbunastih vrba i jova (Salix sp., Alnus sp.). Nasuprot
tome, razvijeniji tip sastojine se sastoji od odraslih primeraka vrba
(Salix sp.), jova (Alnus sp.), bresta (Ulmus sp.) i jasena (Fraxinus
sp.). Obično se nalazi na stabilnim i ravnim staništima uz korito
reka koje su često izložene redovnom plavljenju usled promenom
vodostaja.
Plodnost zemljišta je u oba slučaja slaba zbog sedimentnog
zemljišta, sačinjenog od grubog i finog šljunka, peska i mulja. Na
ovakvom staništima, pojavljuju se i hidromorfna zemljišta.
Drugi podtip staništa karakterišu malati uz obale reka, uglavnom
sastavljene od bele vrbe (Salix alba) i crne topole (Populus nigra).
Obe vrste formiraju pojedinačne manje grupe. Mesta su dobro
do umereno isušena i često se sastoje od umereno dubokih do
dubokih glinovitih staništa.
Poslednji podtip staništa predstavljaju močvarne šume crne jove
(Alnus glutinosa). Ovaj podtip staništa naseljava najniže nivoe
terena u plavnim područjima koje se sastoje od zemljišta koja
su bogata humusom i glinoom, a takođe su često zabarena zbog
padavina i podzemnih voda tokom većeg dela godine. Crna jova
formira čiste i mešovite sastojine. U slučaju mešovitih šuma,
formiraju se močvarna i vlažna staništa, koje najčešće čine hrast
lužnjak (Quercus robur), brest (Ulmus laevis), jasen (Fraxinus
excelsior) i njima sličnim vrstama.
Ovaj tip staništa je bogat vrbom, topolom, brestom, jasenom
i mnogim žbunastim vrstama,a obuhvata veliki broj različitih
fitocenoza.
Obnova ovog tipa se razlikuje od lokaliteta. Rečna šumska staništa,
uz vodotokove sa prožetim kanalima se mogu lako regenerisati
prirodnim putem. Nasuprot tome, staništa vrba, topola kao i crna
jova mogu se regenerisati veštačkim putem (na primer: Polanske
šume crne jove, koja se nalazi između sela Mala Polana i Mostje/
Banuta, Slovačka). Glavni razlog je invazivna prizemna vegetacija
koja guši i ometa (ili čak inhibira) klijanje semena.
Ovo šumsko stanište ima veliki ekološki značaj. Ono kombinuje
kopnenu i akvatičnu vegetaciju, a u njemu se nalaze brojne biljne
i životinjske vrste. Takođe ima veoma značajnu zaštitnu ulogu
33
2. PLAVNE ŠUME
jer reguliše vodni režim i vodeni ciklus i na taj način doprinosi
povećanju bezbednosti od poplava. Takođe je zapažena značajna
uloga ovog tipa staništa sa stanovišta gazdovanja šumama.
Poznato je da crna jova, bela vrba i topola proizvode kvalitetno i
brzorastuće drvo koje se koristi u drvnoj industriji.
Dosta podtipova rečnih šumskih staništa je osetljivo i veoma
podložno degradiranju. Faktori, koji utiču na njihovo dalje
očuvanje i opstanak u ovom okruženju su njihova retkost
pojavljivanja, struktura njihovih staništa, kompatibilnost sa
kompaktnijim šumskim tipovima i ljudskim aktivnostima. Prva
dva faktora su čisto ekološka. Iako se retkošću ne može upravljati,
oblici staništa se mogu održati i poboljšati održavanjem stabilnih
i oslobođenih od konkurentnijih autohtonih i alohtonih vrsta
drveća koje ih ugrožavaju. Aktivnosti kao što je fragmentacija
staništa, kontrola poljoprivrednog zemljišta, konverzija korišćenja
zemljišta treba pažljivo isplanirati, nadgledati i regulisati
adekvatnim zakonskim okvirom.
91F0 Plavna mešovita šuma Quercus robur, Ulmus laevis, Ulmus
minor i Fraxinus excelsior ili Fraxinus angustifolia, duž velikih
reka (Ulmenion minoris), 91L0 Ilirska šuma hrasta i bresta
(Erythronio-Carpinion) i 9160 Sub - atlanska i srednje evropska
šuma hrasta ili hrasta i bresta
Tipovi staništa sa šiframa 91F0, 91L0 i 9160 imaju slične ekotipove
i često se mogu razlikovati samo u smislu specifičnih faktora kao
što su odvodnjavanje i vrsta zemljišta, vlaga, padavine i prisustvo
podzemnih voda. Sa sukcesivne tačke gledišta, ovi tipovi plavnih
šumskih staništa smatraju se najrazvijienijim od svih rečnih
tipova staništa. U tom kontekstu vredi pomenuti da se šumski tip
staništa 9160 često smatra samo drugačije klasifikovanim tipom
staništa od 91F0.
Zbog neravnomerno raspoređenog zemljišta, alavijalni nanosi
nisu ravni. Njihove modulacije na nivou mikroreljefa stvaraju
mnoštvo različitih staništa (što je niže ono je vlažnije i obrnuto)
za mešovitu vegetaciju, žbunje i vrste drveća koje se razlikuju u
pogledu njihove tolerancije na vlagu. Mesta su uglavnom slabo
aerisana sastavljena od umereno dubokih ili dubokih glinenih, pa
čak i sedimentnih čestica i skeleta.
Kod njih dominira hrast lužnjak (Quercus robur) koji je pomešan
sa brestom (Ulmus laevis), jasenom (Fraxinus angustifolia, F.
excelsior) i još nekim pratećim vrstama. Međutim, ako je tlo
dovoljno izdignuto i samim tim manje izloženo dugotrajnim
plavljenjima,u njemu se takođe pojavljuje i grab (Carpinus
betulus), mleč (Acer platanoides) i još neke vrste koje podnose
34
2. PLAVNE ŠUME
veoma vlažna zemljišta. Znatno kraće plavljenje kao i manje vlage
su stoga velika razlika između 91F0/9160 i 91L0 tipova šumskih
staništa. Ipak, sva tri tipa staništa prisutna su na različitim tiovima
terena.
Poreklo ovih vrsta plavnih šumskih staništa u velikoj meri
varira. Iako ovi tipovi deluju identično sa stanovišta obnove
šuma, posebno veliki kompleksi se često uspostavljaju pomoću
podsejavanja žira. Prirodna obnova hrasta lužnjaka je izazovna i
često neuspešna. Glavni faktori su nedostatak svetlosti, prisustvo
mnogih vrsta sisara, nedovoljno plodonošenje, agresivna
prizemna vegetacija(poglavlje “Prirodna i semenska regeneracija
hrasta lužnjaka”).
Potencijal upravljanja plavnim šumama kod 91FO i 91E0 tipova
staništa je ogroman. Kao i svi tipovi plavnih šumskih staništa,
doprinosi režimu vodosnabdevanja i plovidbe i stanište je mnogih
biljnih i životinjskih vrsta. Pored toga, stabla hrasta lužnjaka
i pratećih vrsta kao što su brest i jasen su dragocena za drvnu
industriju pošto se drvo koristi u proizvodnji drvne građe, dasaka
i nameštaja (poglavlje “Optimizacija proizvodnje drveta visokog
kvaliteta u sastojinama tvrdih lišćara”).
Kako sva tri tipa šumskih staništa naseljavaju ekološki slična
mesta, svi su oniugroženi od istih stresnih faktora, kao i od bolesti,
prodora alohtonih i invazivnih vrsta drveća kao i fragmentacije
i konverzije zemljišta. Ubedljivo najštetniji faktori su, čini se,
biljne bolesti, kojima podležu neke drvenaste vrste i niski nivo
podzemnih voda zbog isušivanja susednog poljoprivrednog
zemljišta.

35
36
2. PLAVNE ŠUME
2.5 Načini gazdovanja plavnim šumama
Iako se čini da su plavne šumske zajednice na prvi pogled stabilne,
one su izložene raznim smetnjama. Shodno tome, staništa pored
vode su više izložena izmenama vodostaja, poplavama, jakim
strujama i fizičkom transportu i naslagama koje se ispoljavaju
na oštećenim i oborenim stablima, ranama na stablu, ispranim
organskim materijama iz zemljišta zajedno sa opalim semenom i
sejancima. Očekivano je da sve šume povremeno budu pogođene
prirodnim nepogodama (šumski požari, jaki vetrovi i snežne
oluje, što rezultira spaljenim, oborenim i polomljenim stablima na
većim područjima), ali su vrste plavnih šuma posebno prilagođene
ovakvim ekološkim uslovima koje su često pogođene poplavama.
Da bi se prilagodili uslovima životne sredine koji se stalno
menjaju, dreveće i žbunje je razvilo dva  mehanizma, mehanizam
obnove i razmnožavanja; vegetativno razmnožavanje, u
gazdovanju šumama koje su poznate kao izdanačke i klonirane, i
generativna obnova iz semena. Poznato je da su izdanačke šume,
najstarija poznata metoda za vegetativno razmnožavanje kojom se
formiraju niske šume i u kojima se proizvode sortimenti manjih
dimenzija.
Niske i visoke sastojine dva najčešća tipa plavnih šuma. Zbog
nestabilnih uslova izdanačke šume su veoma rasprostranjen tip
rečnih šuma. Njihova najčešća staništa su zasečene obale i ostrva
odmah pored vodenog toka, kao i rečne terase. Većina ovih
mesta je naseljena vrbom, jovom i drugim vrstama drveća, dok
su topola, jasen, brest i hrast vrste koje se javljaju u stabilnijim i
suvljim staništima.
Kao veoma čest oblik šume, izdanačke šume se takođe javljaju
u tipičnim plavnim područjima daleko od tekućih voda. Ipak,
zbog različitih ljudskih potreba i prioriteta pre oko 200 godina,
velike površine pod izdanačkim šumama zamenjene sa visokim
šumama, nastalim kroz prirodnu obnovu i setvu žira  (Slika 2.5-
1). Glavni razlog za tu promenu bila je potreba visokokvalitetnog
drveta za drvnu industriju. Najčešće vrste drveća koje formiraju
visoke šume su hrast, brest i jasen. Pored toga, bela vrba, i evropska
crna topola kao i hibridi takođe se koriste u uspostavljanju velikih
šumskih kompleksa.
Poslednji, takođe veoma čest tip šume koja je skoro nestao iz
plavnih šuma, je srednja šuma, poznata i kao izdanačka šuma
sa standardima. Ovaj oblik podseća na odlike oba pomenuta
oblika koga čine određeni broj velikih i visokih stabala, uglavnom
hrasta i jasena koji dominiraju u gornjem sloju drveća i izdanačke
37
2. PLAVNE ŠUME
šume koje dominiraju u donjem sloju. Visoko drveće, koje se
tradicionalno uzgajalo, često se naziva standardima (Vild et al.
2013). Donji sprat se seče i vegetativno regeneriše više puta
dok standardi ne sazru. Ovaj sistem primenjuje u dva različita
proizvodna ciklusa. U pogledu organizacije seče standardi mogu
biti veoma slični izboru jednog stabla i grupe (“Plenterung”)
mera gazdovanja.
Sva tri oblika imaju važnu ulogu u očuvanju plavnih šuma. I dok
je potencijal visokih šuma koje doprinose poboljšanju genetičkog
diverziteta, drvne biomase i proizvodnje visokokvalitetnog
drveta znatno  istražen, studije koje se bave izdanačkim i srednjim
šumama još uvek su u toku. Nedavne studije u mnogim različitim
šumskim sredinama pokazuju da su njihove vrste drveća generalno
raznovrsnije u poređenju sa strukturom visokih šuma i da one
mogu značajno doprineti očuvanju nekih manje zahtevnih vrsta.
Pored toga, obe varijante izdanačke šume su veoma stare tehnike
gazdovanja šumama koje su značajno doprinele društvenom
razvoju u mnogim evropskim regionima širom sveta tokom
poslednjih vekova i tako bi trebalo da zaslužuju da budu očuvane
kao kulturno nasleđe. Na kraju, za razliku od konvencionalnog
sistema za proširenje šuma (“Femelschlag”) koji je veoma
pogodan za upravljanje većim šumskim površinama, oba oblika
izdanačke šume, posebno onaj sa standardima, veoma su pogodni
za male šumovlasnike jer mogu da ih snabdeju raznim drvnim
sortimentima (npr. drva za ogrev).
Slika 2.5-1: Istorijska fotografija usamljenog stabla
jasena ispred velike obnovljene površine u Vinkovcima
(Slavonija, Hrvatska).
38

39
3. SMERNICE ZA
GAZDOVANJE
PLAVNIM ŠUMAMA
3.1 Obnova šuma i genetika
3.1.1	Izbor između prirodne ili veštačke obnove?
Marjana Westergren, Gregor Božič, László Nagy
Uvod
Obnova je najvažniji deo životnog ciklusa šume. To je faza kroz
koju šuma može da se prilagodi izmenjenim uslovima životne
sredine prirodnom selekcijom.
Prirodna i veštačka obnova imaju važnu ulogu u održivosti plavnih
šuma. Kada je to moguće, prirodnu obnovu treba podstaći jer:
•
prirodna selekcija je već uticala na potomstvo tokom
klijanja i ranog razvoja sadnica što za rezultat ima dobro
prilagodjavanje;
•
odabir vrsta se može bazirati na autohtonim vrstama drveća;
•
niži troškovi
Međutim, prirodna obnova često nije moguća u plavnim šumama
jer je sastav sastojine već značajno izmenjen, mešovita vegetacija
(često se sastoji od alohtonih biljnih vrsta) je veoma gusta i može
narušiti uslove svetlosti i vlage, itd. U takvim slučajevima rešenje
je veštačka obnova. Uz veštačku obnovu, vlasnik šume takođe
može manipulisati sastavom vrsta drveća i očekivanim drvnim
sortimentima kako bi ostvario veću novčanu dobit. Obogaćivanje
sadnje je oblik veštačke obnove, gde se prirodna obnova
veštački dopunjuje kako bi se poboljšale ekološke, društvene ili
produktivne performanse šuma.
Veštačka obnova se može sprovesti setvom semena (npr. hrastovi)
ili sadnjom sadnica, reznica, ožiljenica i sl. (vrbe, evropska crna
topola, crna jova).
Najbolja opcija za veštačku obnovu je sadnja visokokvalitetnog
šumskog reproduktivnog materijala sa povećanom tolerancijom
na biotički i abiotski stres. Proizvodnja takvog materijala
podrazumeva odgovarajuću metodu izbora semena, zatim
prikupljanje i obradu semena, uz podsticanje genetske raznolikosti
40
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
i dobrih uslova u rasadnicima koji takođe podstiču i prisustvo
mikorize. Sa tačke konzervacije genetske varijabilnosti, to znači
da seme treba sakupljati sa određenog broja odraslih stabala,
najčešće ne manje od 25, optimalno 50, prostorno udaljenih
stabala koja su prilagođena sadašnjim ili potencijalnim budućim
uslovima staništa. Upotreba sertifikovanog i testiranog šumskog
reproduktivnog materijala obično će imati najviši genetski kvalitet
i dati najveću dodatnu vrednost za šumarstvo.
Prirodna i veštačka šuma su važne za plavne šume prekograničnog
rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav. Prema proceni stručnjaka
u okviru projekta REFOCuS, prirodna obnova je dominantna
u Srbiji (64%) i Hrvatskoj (80%), dok u Mađarskoj, Sloveniji
i Austriji veštačka obnova preovladava sa 80%, 75% i 60% od
ukupne obnove šuma u rezervatu biosfere. Na ove procente utiču
dominantni šumski tipovi i tehnike obnove. Prirodna obnova je
najbolja za obnovu hrasta, ali daje manji uspeh drugim vrstama
iz plavnih šuma.
Vodeći principi za obnovu plavnih šuma
I prirodna i veštačka obnova treba da slede principe koji se
zasnivaju na stanišnim uslovima prirodnim procesima plavnih
šuma i da razmotre biologiju i ekologiju svake od prisutnih vrsta
drveća. Vodeći principi su:
•
Izbor vrste i provenijencije treba da se zasniva na uslovima
šumskih staništa. Na taj način se obezbeđuje upotreba
vrsta i provenijencija koje su dobro prilagođene određenim
uslovima staništa i stoga mogu da se odupru biotičkom
i abiotičkom stresu u isto vreme kao i da postignu veliki
prirast.
Slika 3.1.1-1: Obnova šuma mekih lišćara duž reke Mure u Sloveniji. A: Prirodna obnova. B: Rezultat veštačke obnove bele vrbe na aluvijalnom
nanosu.
a
b
41
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
•
Pretpostavka je da su autohtone vrste drveća i bolje
prilagođene lokalnim uslovima. S obzirom da su se u
određenom regionu razvijale sa drugim biljnim i životinjskim
vrstama, ovaj region predstavlja najbolje stanište za njih. U
slučaju većih promena u životnoj sredini može se dogoditi
da je šumski reproduktivni materijal iz susednih regiona
prikladniji (pogledati poglavlje 3.1.2 “Podrška adaptaciji
šuma izborom odgovarajućeg šumskog reproduktivnog
materijala”).
•
Alohtone vrste drveća treba saditi samo ako nisu invazivne
i u situacijama kada je to ekonomski opravdano ili ako sve
autohtone vrste drveća odumiru pri čemu one treba da imaju
što manji udeo u šumi.
•
Uvođenje bilo koje invazivne vrste može poremetiti
ravnotežu unutar staništa i može rezultirati smanjenim
biodiverziteta. Tamo gde prisustvo invazivnih vrsta ima
nepovoljan uticaj, njihovo uklanjanje pre ili tokom prirodne
ili veštačke obnove je neophodno.
•
Zaštita retkih i ugroženih vrsta drveća mora biti uključena u
proces obnove tako što će im se dati prioritet.
•
Brojnost divljači mora da bude u ravnoteži sa održivim
kapacitetom staništa.
Prirodna obnova
Kada je to moguće, prioritet treba dati prirodnoj obnovi šume.
Da bi prirodna obnova bila uspešna i podstakla očuvanje genetske
raznolikosti, treba sakupiti seme sa najmanje 50 vitalnih stabala,
koja su  međusobno udaljena najmanje 30 m. Nakon uspešnog
sakupljanja reproduktivnog materijala, zrela stabla sa lokaliteta
moraju biti posečena tako da se omogući odgovarajući svetlosni i
vodni uslovi neophodni za rast i razvoj ciljnih vrsta drveća.
Prirodna obnova je najbolja za hrast uz pogodnu dinamiku
padavina, dostupnosti hranljivih materija i podzemnih voda.
Plavna područja sa nedostatkom kiseonika nisu povoljna.
Ako je uspeh prirodne obnove nizak, površine se mogu dopuniti
veštačkom obnovom.
Proređivanje krošnji
Kako bi se podstakla prirodna obnova, proređivanje krošnji
stimuliše zrela stabla da proizvode seme i osigurava dovoljno
svetlosti na površini. Međutim, prejako proređivanje krošnji
42
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
može negativno uticati na pojavu gustog prizemnog sloja biljaka,
sprečavajući prirodnu obnovu. Takođe, moguće je stvoriti različite
svetlosne uslove koji stvaraju uslove za različite vrste biljaka.
Priprema terena
Za crnu topolu i vrbu potrebno je porozno zemljište na peščanom
nanosu za uspešnu prirodnu obnovu generativnim putem. Za
druge vrste drveća, ako je potrebno, žbunje i prizemni sloj biljaka
treba ukloniti i to krajem leta pre opadamka osipanja semena.
U nekim slučajevima, zemljište mora biti obrađeno kako bi se
podstaklo klijanje semena.
Kontrola ispaše
Uspešna obnova, naročito u šumama koje obiluju sa jelenima i
divljim svinjama, zavisi od kontrole njihove populacije. Područja
obnove moraju biti ograđena, a ogradu treba zakopati najmanje
30 cm kako bi se sprečio prodor divljači.
Slika 3.1.1-2: Prirodna obnova tvrdih lišćara.
43
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Veštačka obnova
Veštačka obnova se koristi u situacijama kada prirodna regeneracija
nije moguća ili dovoljna. Ona uključuje, ali nije ograničena na:
potrebu za promenom sastava vrsta, nedostatak odgovarajućih
svetlosnih uslova zbog gustog sklopa drveća (koja se često sastoji
od alohtonih biljnih vrsta), depresije u kojima se zadržava voda
koja sprečava prirodnu regeneraciju ili kada postoje specifične
ekosistemske usluge koje treba uzeti u obzir. Veštačka obnova
se uglavnom koristi za obnovu starih plavnih šuma, za obnovu
degradiranih staništa usled bolesti, štetočina ili vetroloma, kao
i za uspostavljanje novih plavnih šuma na čistim lokalitetima
(rotiranje plantaža) i za obezbeđivanje genetske raznolikosti i
podsticaj prirodnih procesa koji dovode do stvaranja otpornih
sastojina.
Priprema tla
Pre sadnje ili setve, većina drvnih ostataka od posečenih stabala
kao što su panjevi ili grane moraju biti uklonjeni. Deo šumskog
otpada trebalo bi da ostanu zbog zaštite biodiverziteta jer
obezbeđuju stanište brojnim životinjama i gljivama (videti
poglavlje 3.2.7 „Mrtvo drvo u gazdovanju šumama“). Ako je
prisutna Rubus sp., šiblje ili alohtone biljke, treba ih ukloniti pre
sadnje ili setve (Slika 3.1.1-4).
Upotrebu teških mašina treba izbegavati kod osetljivih zemljišta,
kao što su močvarna područja i mala rečna korita, jer izaziva
oštećenje i kompresiju zemljišta.
Izbor šumskog reproduktivnog materijala
Postoje četiri kategorije šumskog reproduktivnog materijala:
poznatog porekla, odabran, kvalifikovan i testiran. Genetički
kvalitet i kontrola karakteristika veštački obnovljenih sastojina
se povećava izborom ovakvog sadnog materijala. Generalno,
kvalifikovani i testirani reproduktivni materijal proisteći će iz
semenskih plantaža, matičnih biljaka, klonova ili klonalnih
testova dok reproduktivni materijal poznatog porekla moze biti
iz semenskih sastojina i odabranog reproduktivnog materijala
sa šumskih površina koje pokazuju vizuelnu superiornost u
značajnim karakteristikama.
Kada je to moguće, treba koristiti kvalifikovani ili testirani šumski
reproduktivni materijal. Kada to nije moguće, odabrani materijal
je poželjniji iz izvora koji je identifikovan. Međutim, kvalifikovani
i testirani šumski reproduktivni materijal često je rezultat
intenzivnih aktivnosti uzgoja, koje podrazumevaju smanjenje
44
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
genetske raznovrsnosti.
Nacionalno zakonodavstvo o poreklu šumskog reproduktivnog
materijala koji će se koristiti se mora poštovati u potpunosti.
Izbor vrsta
Različite vrste se preporučuju za veštačku obnovu plavnih
šuma, u zavisnosti od staništa. (1) Sastojine vrbe su pionirska
vegetacija koja se posebno razvija na obalama reke; povezane
su sa većim rekama i često formiraju uzak pojas između rečnog
korita i šuma mekih lišćara. Vrbe, obično zauzimaju područja u
kojima nedostaje površinska drenaža gde se stvaraju bare. (2)
Plavne šume koje rastu na nižim plavnim delovima, higrofilne,
vrbe i topole dominiraju šumama i dalje su redovno plavljene.
(3) Plavne šume tvrdih lišćara javljaju se na uzvišenim delovima
plavnih područja ili bivših plavnih područja u nizijama i širokim
dolinama. (4) Prelazne šume uključuju teško transformisane,
veštačke sastojine ili intenzivno gazdovane plantaže.
Vrsta
Žbunaste vrbe
Meki lišćari
Tvrdi lišćari
Tranzicije
Acer campestre
X
X
Acer pseudoplatanus
X
X
Alnus glutinosa
X
X
X
Alnus incana
X
X
X
Carpinus betulus
X
X
Fraxinus angustifolia
X
X
Fraxinus excelsior
X
X
Juglans nigra
X
Malus sylvestris
X
X
Prunus avium
X
X
X
Prunus padus
X
X
X
Populus alba
X
X
X
Populus hybrids
X
Populus nigra
X
X
X
X
Populus x canescens
X
X
Pyrus pyraster
X
X
Quercus robur
X
X
Salix alba
X
X
X
Salix fragilis
X
X
X
ostale Salix spp.*
X
Tilia cordata
X
X
Ulmus glabra
X
X
Ulmus laevis
X
X
Ulmus minor
X
X
Tabica 3.1.1-1: Vrste drveća koje se preporučuje koristiti za umjetnu obnovu u poplavnim šumama, ovisno o vrsti staništa.
*uključujući S. cinerea, S. elaeagnos, S. purpurea, S. triandra, S. viminalis, S. dafnoides, S. fragilis, S. petandra,
45
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Kada je upotreba alohtonih vrsta drveća opravdana i dozvoljena
zakonom, mogu se koristiti i alohtone vrste iz roda Populus sp. i
njihovi hibridi, kao i Juglans nigra. Svaku odluku treba pažljivo
doneti i dobro isplanirati. Robinia pseudoaccacia i Quercus
rubra, su dve vrste koje su česte u plavnim šumama, ponekad
su konkurentnije od autohtonih vrsta i njihovo nekontrolisano
širenje može dovesti do gubitka biodiverziteta. Iako su crna jova
i crni orah važne vrste drveća koje nisu domaće treba izbegavati
plantaže ovih vrsta u neposrednoj blizini šumskih rezervata i
ugroženih staništa kako bi se sprečila dalja invazija.
Sadnja novih vrsta drveća u plavnim šumama moguća je samo
ako je to dozvoljeno relevantnim zakonima koji se odnose na
šumarstvo i zaštitu prirode.
Setva i sadnja
U plavnim šumama setva i sadnja na većim otvorenim prostorima
ima bolji uspeh. Veličina prostora za sadnju je ispod 1ha
promoviše kolonizaciju invazivne vegetacije. Međutim, u nekim
zemljama sadašnji zakoni diktiraju primenu otvorenog prostora
za sadnju (što je često premalo za optimalan uspeh).
Sadnju treba sprovoditi između oktobra i marta kada su
sadnice potpuno uspavane i najbolje tolerantne na stres izazvan
rukovanjem, skladištenjem, transportom i samom sadnjom.
U zavisnosti od rastojanja između sadnica koje se kreću od 2 do 3
m, potrebno je između 1100 i 2500 sadnica za površinu od 1 ha.
Za većinu vrsta plavnih područja, najbolji tip sadnog materijala je
1 + 2, kada su sadnice stare tri godine. Sadnice crne topole i vrbe
treba da budu visoke između 2,0 i 4,0 m i zasađene u duboke rupe
od 0,8 do 1,0 m.
Ponekad, setva hrasta može biti bolje rešenje nego sadnja zbog
manjeg fizičkog rada i postizanja identičnih rezultata. Na ravnim
površinama setva žira u proleće specijalizovanom mašinom koja
nagće zemljište i seje žir istovremeno se pokazala uspešnom
(videti poglavlje 3.1.4 „Prirodna obnova sastojina hrasta lužnjaka
setvom žira“). Na brdovitom terenu, setva dva do četiri žira u
proleće u male rupe nakon ručne pripreme zemljišta pokazalo se
takođe uspešnim.
Uklanjanje korova
Uklanjanje korova oko biljke je neohodno najmanje jednom u
toku vegetacionog perioda. Preživljavanje biljaka se povećava sa
46
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
svakim narednim uklanjanjem korova. Uklanjanje korova treba
sprovoditi sve dok biljke ne budu više od okolne vegetacije. Kod
topola, uklanjanje korova je potrebno raditi jednom godišnje, 2-4
godine pošto sadnice postanu više od opkolne vegetacije, kako
bi se uklonila konkurencija za raspoloživom vodom i hrabljivim
materijama, te ubrzao rast stabala.
Orgađivanje
Ograđivanje velikih površina je najbolja mera zaštite sadnica i
mladih stabala od brsta. Ogradu treba ubaciti u zemljište dubine
najmanje 30 cm kako bi se sprečilo da je uklone životinje. Može
da se koristiti i individualna zaštita sadnica (poglavlje 3.2.4 “Kako
gazdovati sa divljači i zaštititi šume od oštećenja”).
Slika 3.1.1-3: Veštačka obnova u Sloveniji. A: Rast hrasta lužnjaka u prvoj fazi. B: Potreban je veliki rad kako bi se oslobodile zasađene sadnice crne jove. C:
Individualna zaštita evropske crne topole odmah nakon sadnje je neophodna mera za zaštitu sadnica
a
b
c
Izdanačke šume i izdanačke šume sa standardima
Izdanačke šume se često nalaze u plavnim delovima, najčešće su
to sastojine topole, vrbe, hrasta, jasena i jove. Izdanačka šuma
se zasniva na brzoj obnovi nakon seče drveća, omogućavajući
obnovu već nakon par godina.
Izdanačka šuma se vegetativno obnavlja iz izbojaka iz panja
i korena. Dovoljno svetlosti mora prodreti do zemlje da bi bila
uspešna. Zbog toga treba istovremeno poseći dovoljno velik
deo izdanačke šume, odnosno 0,1 do 0,2 ha. Nakon nekoliko
proizvodnih ciklusa gubi se izdanačka moć i nije moguća obnova
na ovaj način. Topole i vrbe, posebno na siromašnim staništima,
često su preguste. Zbog toga se povremeno mora omogućiti priliv
novih sadnica proizvedenih generativnim putem. Izdanačka šuma
može poslužiti kao koristan način za in situ konzervaciju ili, ako je
ciljano smanjenje intenziteta gazdovanja.
47
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Rezime
Kroz obnovu, šuma se može prilagoditi izmenjenim klimatskim
uslovima. Prirodna i veštačka obnova igraju važnu ulogu u
održivom šumarstvu plavnih šuma. Prvoj treba dati prioritet,
jer omogućava prilagođavanje prirodnom selekcijom i jeftinija
je, ali često nije ni moguća u sastojinama umanjene vitalnosti i
u nedostatku semena. Tada se koristi veštačka obnova, kroz koju
je takođe moguće prilagođavanje izmenjenim uslovima. Izbor
vrsta i provenijencije, u skladu sa budućom klimom, neizbežan
su korak prilikom veštačke obnove. U šumama je za prirodnu
regeneraciju često potrebna ljudska intervencija, regulacijom
količine svetlosti, pripremom zemljišta, negom sadnica i zaštitom
od životinja, slično kao i za zasađene sadnice.
Zahvalnica
Autori se zahvaljuju sledećim kolegama: Silvija Krajter Ostoić,
Markus Sallmannshofer and Marko Kovač na pomoći pri izradi
poglavlja.
Slika 3.1.1-4: Agresivna divlja loza prerasta pomladak u progali među krošnjama uz Dravu, Mađarska
48
49
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.1.2 Podrška adaptaciji šuma izborom odgovarajućeg
šumskog reproduktivnog materijala
Markus Sallmannshofer, Silvio Schüler
Ograničenje nacionalnog prenosa semena i provenijeničnih
regiona
Rasprostranjenost šumskih ekosistema u Evropi i Podunavlju,
kao i rasprostranjenost vrsta drveća nisu ograničeni nacionalnim
granicama. Lokalno prilagođavanje vrsta drveća prati prilično
topografske strukture (npr. planinski lanci) i klimatske zone,
a zatim nacionalne ili regionalne granice. Međutim, propisi za
upotrebu i očuvanje šumskog reproduktivnog materijala razvijeni
su uglavnom na nacionalnom, u nekim slučajevima čak i na
regionalnom nivou.
Na nacionalnom nivou, priobalne šume često čine samo mali
deo šumskih ekosistema u jednoj državi. Ovo dovodi do
nedostatka pogodnog sadnog materijala dobro prilagođenog
priobalnim šumama kada se bez razmatranja transnacionalne
povezanosti priobalnih šuma, šumski reproduktivni materijal
može biti regulisan u skladu sa zakonodavstvom, ali netačno
pripisan ekološkim uslovima priobalnih šuma. Na primer,
šumski reproduktivni materijal nerečnih šuma iste nacionalne
provenijencije može biti neprilagođen i generalno neprikladan
za sadnju u priobalnim šumama što rezultira nižom stabilnošću
šuma, većom stopom zaraženosti štetočinama i nižom otpornošću
šuma.
Klimatske promene kao pokretači abiotičkih stresnih faktora
Očekuje se da će klimatske promene rezultirati promenom uslova
životne sredine u svim tipovima šuma, uključujući i priobalne.
Klimatske promene uključuju ne samo porast temperature, već
i promene učestalosti i sezonske raspodele padavina, kao i sve
veću učestalost i intenzitet ekstremnih klimatskih događaja,
poput oluja, suša i poplava. U južnoj Evropi učestalost suše
raste, posebno u proleće i leto, dok se u južnoj i istočnoj Evropi
očekuje smanjenje poplava. Kao posledica klimatskih promena,
rasprostiranje drvenastih vrsta i šuma se menjaju - prateći
promene u njihovoj podobnosti za stanište.
Posledice i interakcije klimatskih promena sa biotičkim
stresnim faktorima
Očekuje se da će se uticaj biotičkih faktora povećavati sa
50
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
izmenjenim intenzietom i vrstama štetočina i patogena kao i vrsta
drveća. Na primer, više zimske temperature mogu pozitivno uticati
na stopu preživljavanja štetočina i bolesti i rezultirati njihovim
potencijalnim širenjem opsega, dok se osetljivost domaćina može
povećati. Pored toga, očekuje se da će sposobnost prilagođavanja
biti veća za štetočine i bolesti nego za drveća zbog bržeg prometa
generacije. Slično štetočinama i bolestima, distribucija alohtonih
biljaka može se povećati što će rezultirati većim pritiskom na
autohtone biljne zajednice.
Zaostajanje u adaptaciji i potpomognute migracije
U poređenju sa drugim organizmima, životni ciklusi drveća su
dugi. Dakle, sposobnost prilagođavanja i sposobnost migracije
šumskog drveća manja je od brzine klimatskih promena,
narušavajući vezu između klime i lokalnih adaptacija. Ovo
dovodi u pitanje paradigmu „lokalno je najbolje“. Očekuje se da
će se kod mnogih šumskih drveća pojaviti takozvani „zaostatak u
adaptaciji“. Očekuje se da će kašnjenje u adaptaciji, uzrokovano
brzo promenljivim uslovima životne sredine, dovesti do ozbiljnog
problema u šumskim ekosistemima.
Predlaže se veštački prenos šumskog reproduktivnog materijala
sa odgovarajućih lokacija kako bi se ubrzali procesi adaptacije
i smanjilo zaostajanje u adaptaciji. Ne samo da bi se stopa
preživljavanja mogla potencijalno povećati, već postoji i šansa
za povećanje performansi u rastu. Stoga se šumarski stručnjaci
suočavaju sa izazovom pronalaska dobro prilagođenog sadnog
materijala za pošumljavanje budućih šuma.
Uputstvo kako se koriste REFOCuS zone prenosa semena i
modeli distribucije vrsta sa promenljivom klimom
Da bi se podržalo planiranje pošumljavanja u priobalnim
šumama,
razvijeni
su
modeli
distribucije
vrsta
i
zone
prenosa
semena
za
zemlje
projekta
REFOCuS

(http://www.interreg-danube.eu/approved-projects/refocus/outputs).
Sa
klimatskim promenama koje su u toku, ove zone će takođe
dinamički promeniti svoj prostorni opseg. Razvijeni alat
omogućava menadžerima šuma i zaštite da odaberu šumski
reproduktivni materijal koji je pogodan za buduće klimatske
uslove datog područja.
Rezultati su dati u vidu prekograničnih karata (opisi i linkovi u
dodatku) za sedam vrsta priobalnih stabala prisutnih u Austriji,
Hrvatskoj, Mađarskoj, Srbiji i Sloveniji, kao i delovima susednih
51
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
zemalja. Da bi se identifikovao šumski reproduktivni materijal
koji će se saditi, u tri koraka treba koristiti dve vrste karata:
1.
Treba proveriti buduće klimatske uslove.
2.
Ako su uslovi u budućnosti prihvatljivi za te vrste drveća
na planiranom mestu sadnje, bira se poreklo semena koje
je pogodno za njih. Da bi se pronašlo ovo poreklo, mora
se identifikovati zona porekla semena koja će se verovatno
pojaviti u budućnosti na mestu setve.
3.
Posle toga, karta zone porekla semena koja će se pojaviti u
budućnosti na mestu sadnje mora biti smeštena u trenutnoj
klimatskoj zoni. Zona porekla semena u trenutnoj klimi
predstavlja područje iz kojeg će se nabavljati šumski
reproduktivni materijal za setvu.
Dostupni su skupovi mapa kako za ekstremni (RCP 8.5) tako i za
umeren scenario klimatskih promena (RCP 4.5).
Slika 3.1.2-1: Uzoran prenos prema modelovanim zonama prenosa semena REFOCuS.
Primer (A)
Preduzeće za gazdovanje šumama, koje se nalazi u zapadnoj Austriji (crveni krst na mapi, slika 3.1.2-1)
suočava se sa propadanjem njihovih glavnih vrsta koje je uzrokovano klimatskim promenama. Nakon provere
pogodnosti Quercus robur u budućim klimatskim uslovima sa RCP 4.5 i 8.5 za lokaciju parcele (oba sa 0,8-1,0
verovatnoće za tu vrstu), rukovodstvo odlučuje da posadi ovaj Q. robur (korak I). Odabrana provenijencija
mora biti prilagođena relevantnim klimatskim uslovima koji će se verovatno pojaviti u budućnosti. Prema
tome, utvrđeno je da je zona za prenos semena „CL4“ prisutna na lokaciji preduzeća oko 2100. godine (korak
II). Konačno, šumski reproduktivni materijal porekla koji već danas pokazuje iste klimatske uslove, pa je
sadašnja zona „CL4“ izabrana za prenos (korak III).
52
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Ograničenja
Mape su savremeni alat za podršku praktičarima. Ipak, postoje
neka ograničenja koja treba uzeti u obzir prilikom korišćenja
mapa:
•
Modeli uključuju samo klimatske promenljive. Upravljači
šumama moraju uzeti u obzir ostale biotičke i abiotičke
faktore na osnovu svog znanja o lokalnim uslovima (npr.
Snabdevanje i nivo podzemne vode, zemljište, oluje, štetočine
i bolesti...). Publikacija Sallmannshofer et al. (2021)
„Modeli distribucije vrsta drveća na celom kontinentu
mogu dovesti u zabludu regionalne odluke o upravljanju
bez primene lokalnih uslova lokaliteta“ pokazuje poređenje
sa regionalnim predviđanjima za Centralnu i Jugoistočnu
Evropu sa proširenim setom promenljivih životne sredine.
•
Sposobnost vrsta drveća da se prilagode promenljivim
klimatskim uslovima je teško kvantifikovati za sve vrste
drveća i pojedinačne populacije. Stoga se obim „zaostajanja
u adaptaciji“ ne može precizno kvantifikovati. Ipak pažljiv
Slika: 3.1.2-2: Uzoran prenos prema modelovanim zonama prenosa semena REFOCuS.
Primer (B)
Šumsko preduzeće ima za cilj obnavljanje i očuvanje postojeće vegetacije u Rezervatu biosfere Mura-Drava-
Dunav na hrvatsko-mađarskoj granici (crveni krst na mapi, slika 3.1.2-2). Ulmus laevis je vrsta od interesa.
Trenutni klimatski uslovi su odlični (verovatnoća pojave 0,8-1,0, nije prikazana u nastavku), ali klimatski uslovi
i sa RCP 4,5 i 8,5 predviđaju da će lokacija postati manje pogodna za U. leavis. Predviđena verovatnoća pojave
pod RCP 8.5 je ispod 0,2 (korak I). Ipak, u svrhu očuvanja menadžeri se odlučuju da posade Ulmus laevis
računajući i na jedno i na drugo
•
prirodna sposobnost vrsta drveća da se prilagode budućim uslovima i
•
odabir porekla klimatskih uslova koji će se verovatno pojaviti u budućnosti.
Stoga je utvrđeno da je zona za prenos semena „CL5“ prisutna na lokaciji oko 2100. godine (korak II). Konačno,
šumski reproduktivni materijal poznatog porekla koji trenutno pokazuje iste klimatske uslove, pa je sadašnja
zona „CL5“
53
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
prenos FRM uzimajući u obzir i navodne negativne efekte
(npr. Povećanje osetljivosti na mraz) je za neke vrste drveća
najbolja opcija za prevazilaženje zaostajanja u adaptaciji.
•
Scenariji klimatskih promena su neizvesni zbog kojih su
predviđanja takođe neizvesna.
•
Interpolirani i uprosečeni klimatski podaci se možda ne
uklapaju u lokalne uslove na (mikro) lokalitetu od interesa ili
poreklo koje treba preneti.
•
Sadašnja pojava drveća, osnova za treniranje modela, je bila
je pod snažnim uticajem ljudi.
54
55
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.1.3 Genetička konzervacija za praktičare
Gregor Božič, Marjana Westergren, Marko Kovač
Šumsko drveće mora da se izbori sa raznim abiotičkim (npr.
klimatskim) i biotičkim faktorima stresa tokom svog života. Stoga,
suština šumske etike koja prati profesionalni rad u šumarstvu mora
biti održivo upravljanje šumama, uz dužno poštovanje principa
genetičke održivosti. Samo to će osigurati sve trenutne prednosti šume
za budućnost. Šumske vrste drveća rastu pod raznovrsnim ekološkim
uslovima kojima su se prilagodile putem prirodne (ponekad i
veštačke) selekcije. U proseku, šumske vrste drveća imaju visok
genetički diverzitet unutar populacije. Ova visoka raznolikost unutar
populacije čini šumske zasade otpornijim na razne abiotičke i biotičke
faktore stresa, jer genetičke razlike među drvećem mogu da omoguće
nekima da prežive i razmnožavaju se, dok drugima to uskraćuju, čime
omogućavaju kontinuiranu adaptaciju na nove uslove sredine putem
evolutivnih promena.
Genetički diverzitet drveća nije lako posmatrati i kvantifikovati.
Obično posmatramo i proučavamo kroz:
•
Fenološki diverzitet,
•
razlike u rastu,
•
oblik debala,
•
stepen otpornosti na biotičke i abiotičke negativne efekte,
•
alelni polimorfizam (molekularni markeri) unutar i među
populacijom.
Očuvanje i održivo korišćenje genetičke raznolikosti šuma je
neophodan, ali ne i lak zadatak. U prošlosti (i u većem delu sveta),
šuma, ekosistemske usluge koje pruža, i njeni genetički resursi
nemaju mnogo vrednosti u praksi. Globalno, glavne pretnje
šumskim genetičkim resursima su:
•
šumarska industrija koja koristi materijale sa uskom
genetičkom osnovom,
•
gubitak staništa usled gubitka šuma, fragmentacije,
urbanizacije i požara,
•
zamena autohtonih šuma sa plantažama drveća koje nisu
autohrone,
•
neprikladna i nekontrolisana upotreba šumskog
reproduktivnog materijala,
•
gubitak lokalnih i autohtonih populacija,
•
invazivne vrste,
•
klimatske promene.
Međutim, brzina klimatskih promena i njeni nepredvidivi obrasci
u lokalnim razmerama nalažu, kao meru predostrožnosti, očuvanje
genetičkog diverziteta i njihovu elastičnost, uključujući adaptivni
56
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
potencijal šuma. Ove teme postaju jedan od najvažnijih zadataka
šumske nauke, politike i prakse.
Regeneracija šuma je ključna faza u prosleđivanju genetičkih
informacija starih sastojina na nove. Međutim, šumski genetički
resursi mogu biti ugroženi uprkos prirodnoj regeneraciji, u zavisnosti
od korišćenih šumarskih praksi i broja drveća koje prenosi svoje gene
na sledeću generaciju. Ponekad je potrebna veštačka regeneracija
da bi se sastojina obogatila novim genetičkim varijantama. Kada
se bira provenijencija očuvanje genetičkog diverziteta i stabilnosti
moraju biti prioritet. Šumski reproduktivni materijal iz programa
oplemenjivanja ima superiorni kvalitet rasta, ali je često smanjenje
genetičke varijabilnosti. S druge strane, genetička varijabilnost se
obično povećava u  semenskim sastojinama, gde je više zastupljeno
unakrsno oprašivanje i razmena gena među drvećem. Nova oblast
koja se sve više razvija je oplemenjivanje u cilju povećane otpornosti
na bolesti kao što je to  slučaj kod sušenja jasena. Rezervoar velikog
genetičkog diverziteta mora postojati, da obogati programe
oplemenjivanja novim genetičkim varijetetima, kada se pojave novi
faktori stresa.
Genetički resursi mogu biti očuvani putem statičke i dinamičke
konzervacije, ex situ  ili  in situ. Prihvaćeno je mišljenje da je dinamička
in situ konzervacija u takozvanim jedinicama za očuvanje gena
najpogodnija za održavanje evolutivnih procesa u populacijama drveća,
a samim tim najpovoljnija i za adaptivni potencijal šumskog drveća.
Jedinice za očuvanje gena su šumske sastojine koje su se prilagodile
specifičnim uslovima životne sredine ili imaju različite karakteristike.
Obično se nalaze u šumama kojima se upravlja za višestruku upotrebu,
zaštićenim područjima ili semenskim sastojinama, te njihovo
upravljanje ima za cilj održanje i poboljšanje dugoročnog evolucionog
potencijala ovih drvnih populacija. Obično se regenerišu prirodno,
a povremeno takođe sa šumskim reproduktivnim materijalom
prikupljenim na istim sastojinama ili u njihovoj blizini, odnosno u istoj
Slika 3.1.3-1: Crna topola (Populus nigra) u in-situ
konzervacijskoj jedinici i semenskoj sastojini u Hrvatskoj.
Slika 3.1.3-2: Biljna proizvodnja crne topole (Populus nigra) u Hrvatskoj iz semena.
57
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
populaciji  (Slika 3.1.3-1).
Statička ex-situ konzervacija sastoji se uglavnom od kolekcija i živih
arhiva, npr. kolekcija klonova, semenskih plantaža i provenijencija i
testova potomstva, osnovanih izvan šuma. Takve kolekcije i arhivi
su često obeleženi i ograđeni na način da se spreči neovlašćen
pristup (Slika 3.1.3-2).
Izdvajanje
semenskih
sastojina
i
proizvodnja
šumskog
reproduktivnog materijala (ŠRM) mora da teži ne samo
ekonomskim interesima (npr. za poboljšanje kvaliteta drveta)
već i održavanju genetičkog diverziteta i poboljšanju otpornosti
populacija šumskog drveća. Stoga, dovoljan broj reproduktivnih
stabala (dominantna i ko-dominantna stabla koja cvetaju i oprašuju
jedni druge) mora biti prisutan u semenskoj sastojini te da budu
na dovoljnoj udaljenosti da bi se izbegle ukrštanje u srodstvu
(inbreeding). Pored razmnožavanja drveća, ŠRM treba sakupiti i
sa dovoljnog broja drveća kako bi se osigurala adekvatna genetička
varijabilnost. Poreklo ŠRM takođe igra važnu ulogu. Upotreba
lokalnog ŠRM se i dalje smatra najpoželjnom, ali za više informacija
pogledajte i poglavlje 3.1.2 “Podrška adaptaciji šuma izborom
odgovarajućeg šumskog reproduktivnog materijala”.
Praktične mere pri konzervaciji šumskih genetičkih resursa u
poplavnim područjima
Razvoj poplavljenih šuma je uslovljen vodom. U neposrednoj blizini
vodenih tokova, šume su izložene svakodnevnim oscilacijama
tekuće vode, neprekidnom kretanju materijala i produženim
plavnim periodima. Suprotno tome, šume koje se nalaze dalje od
vodenog toka su manje ometane; poplave i kretanje materijala su
sezonski, a podzemne vode imaju ogroman uticaj. U zavisnosti
od udaljenosti od vodenog toka, drveće je razvilo različite
strategije prirodne regeneracije. Tamo gde dolazi do svakodnevnih
fluktuacija, vegetativna propagacija (od samog drveta ili spranog
biljnog materijala) je najefikasnija usled velikih smetnji. Seksualna
reprodukcija preko semena se obično javlja u oblastima manje
izloženim stalnim fluktuacijama vode. Usled šumskih poplava i
otežane regeneracije šuma, preporučuju se sledeće mere za očuvanje
šumskih genetičkih resursa:
•
Obnova izdanačkih šuma pionirskim vrstama koje rastu
direktno duž vodenih toka treba da bude postepena.
•
Obrazovanje sastojina treba da se zasniva na uklanjanju
oštećenog i nevitalnog drveća ili njihovih delova. Sve
autohtone vrste vrbe (Salix sp.), topole (Populus sp.) i jove
(Alnus sp.) treba podržati.
•
U izdanačkim šumama treba izbegavati sečenje drveća iznad
određenog prečnika debla, s obzirom da se na taj način uklanja
najvitalnije i najkvalitetnije drveće, a samim tim i genetička
58
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
varijabilnost ovih stabala unutar sastojine. Siromašna i manje
vitalna stabla bi, međutim, trebalo da budu uklonjena, dok bi
kvalitetna i vitalna trebalo da budu ostavljena da puste seme i
razmnožavaju se.
•
Tamo gde je prirodna obnova moguća, treba je podržati i
sprovesti kroz stvaranje ne-homogenih svetlosnih uslova
putem seče stabala odraslih. Ako su prisutne vrste drveća koje
vole sunce, potrebno je obezbediti dovoljnu količinu svetlosti
kako ni se izbegao tzv. plagiotropski rast (npr. u hrastu). Dok
se brine o sastojini, pionirska vrsta drveća bi trebalo da bude
iskorišćena.
•
U oblastima gde je prirodna regeneracija poremećena, treba
koristiti obogaćivanje ciljane vrste drveća lokalnih porekla. Da
bi se sprečila fragmentacija sastojina sa poplavama, treba uzeti
u obzir odgovarajuću minimalnu širinu i površinu sadnje.
•
Tamo gde je prirodna obnova šuma planirana ili u toku,
treba sprečiti ispašu stoke i ovaca. Gustina populacije
takođe bi trebalo da bude regulisana, kako bi se omogućilo
uspostavljanje dovoljne količine mladica po hektaru. Ako se
to ne može osigurati, obnova bi trebalo da se odvija unutar
ograđenih oblasti.
•
U vreme obnove (i na drugi način) treba sprečiti uspostavljanje
invazivnih
biljaka
(poglavlje
“Upravljanje
alohtonim
vrstama”).
•
Duž vodenih tokova, žbunje i druge biljke koje čine staništa
za životinje treba ostaviti da raste. Ukoliko je primećeno
prisustvo dabara, vrste mekog drveta (Salix sp., Populus sp.,
Alnus sp.) treba posaditi ili ostaviti duž vodenog toka da bi se
izbegla oštećenja.
Kad god se koristi sadnja, potrebno je obezbediti odgovarajuće
rukovanje šumskim reproduktivnim materijalom. Na primer, uprkos
visokim finansijskim troškovima za pripremu zemljišta, sadnju,
zaštitu prilikom sadnje, radovi mogu biti uzaludni ako zasađeno
drvo neće moći dobro da opstane i lepo raste u svojoj zasađenoj
sredini ili ukoliko neće biti prilagođeno budućim uslovima.
Rezime i sažetak
Očuvanje i zaštita šumskih genetičkih resursa ne isključuje
gazdovanje šumama; to samo znači da svaka mera mora biti
razmotrena imajući u obzir njene efekte na genetički diverzitet
i strukturu populacija. Ukoliko se tako ne postupi, gazdovanje
šumama može imati dugotrajne negativne posledice na genetičke
resurse.
Preporuka sajta
EUFORGEN: www.euforgen.org

59
60
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.1.4 Prirodna obnova sastojina hrasta lužnjaka setvom
žira
Gyula Kovács, Markus Sallmannshofer
Uvod
Prirodna obnova hrastova je veoma povoljno rešenje sa ekološke
tačke gledišta i stanovišta očuvanja prirode. Ekonomska prednost
ovog metoda je u tome što se koristi lokalni reproduktivni
materijal, što je prilično jevtino. Osnovna mana je to što nema
dovoljno žira svake godine. Zbog klimatskih promena u poslednje
vreme teško je odrediti pravi momenat za obnovu šuma što je
rezultiralo da suše postanu učestalije i intenzivnije. U slučaju
hrasta lužnjaka, još važniji faktor je smanjenje nivoa podzemnih
voda. Važan preduslov za dobar rod žira je i veličina krune drveta
kako bi se proizvela odgovarajuća količina žira. U slučaju male
krune, povoljni uslovi na terenu su uzaludni ako ne postoji
adekvatan potencijal prinosa. Ovo mora biti uzeto u obzir tokom
tržišnog upravljanja akcijama.
Nadalje, velika kompeticija među populacijama, mala potražnja
za hrastom lužnjakom, jaka kompeticija korova i kompeticija
invazivnih biljnih vrsta (Acer negundo, Fraxinus pennsylvanica,
Robinia pseudoacacia, Ailanthus altissima) znatno otežavaju
prirodnu obnovu.
Nedostatak
žira
se
može
nadoknaditi
takozvanom
“podsejavanjem”, koja oponaša prirodnu obnovu. Prednost ove
metode je u tome što reproduktivni materijal sa boljim genetičkim
svojstvima može biti upotrebljen. To povećava vrednost šumskih
akcija, ali ova tehnika je skuplja od prirodnog prirasta.
Na primer u Mađarskoj, u plavnim postojinama, hrast se gotovo
isključivo obnavljao veštački u prošloj i sadašnjoj praksi, sadnjom
ili setvom žira. Ovo poslednje je poželjno u šumarskoj praksi jer
se izbegavaju troškovi proizvodnje sadnica i negativni efekti šoka
presadnje. Međutim, nije moguće svake godine dobiti adekvatnu
količinu i kvalitet žira, a sadnju sadnicama je lakše planirati.
Setva žira je praksa vekovima. Danas je svest o pravilnom izboru
šumskog reproduktivnog materijala koji odgovara ciljevima
gazdovanja, posebno budućim uslovima životne sredine, mnogo
veća.
Upravljanje prirodnom obnovom
U plavnim sastojinama hrasta prirodna obnova je zahtevan
i ozbiljan profesionalni izazov. Period trajanja obnove je
61
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
određen velikim zahtevima sadnica hrasta lužnjaka prema
svetlšću. Prirodno nastali podmladak stoga može biti u zaseni
1-2 (maksimalno 3) godine, ali samo uz značajno smanjenje
pokrovnosti, koji treba da iznosi do oko 50%. Takođe nije
preporučljivo odlaganje poslednje seče preostale sasatojine jer
postoji opasnost od intenzivnog razvoja izbojaka na preostalim
stablima.
Koraci za uspostavljanje prirodne obnove šuma
Priprema sastojina za urod žira. Smanjenje pokrovnosti: uklanjanje
jedinki sa malim krunama, sa lošom genetičkom predispozicijom,
potisnute i loše formirane jedinke kako bi se izbegla njihova
reprodukcija. Ako je prisutan gust sloj drveća ili žbunja, mora se
delimično iseći da bi se omogućilo uspostavljanje obnove.
Nakon pojave ponika potrebno je postaviti puteve za izvoz drveta,
nakon čega sledi konačna seča u roku od 1-2 (3) godine.
Za sadnju se koriste sadnice iz šumskih rasadnika. Ovde je moguće
uključiti i ostale vrste, ali se one često prirodno pojavljuju i
nadrastu hrastove već u početnoj fazi. Dinamiku rasta treba pratiti
i uključiti u planiranje prostorne raspodele različitih vrsta unutar
jedne sastojine (videti poglavlja 3.2.6 “Gazdovanje zasadima
topola uz očuvanje diverziteta” i 3.2.2 “Optimizacija proizvodnje
drveta visokog kvaliteta u sastojinama tvrdih lišćara”).
Suzbijanje korova je potrebno vršiti 3-4 godine. Ovo se obično
radi mehanički, a ponekad je hemijski tertman jedina šansa za
uspešnu kontrolu korova i drugih stranih  biljaka. Takvi problemi
nastaju naročito na vlažnim mestim sa sve većom pojavom stranih
vrsta (npr. Impatiens glandulifera kod Mure i Drave). Posebno je
važno ukloniti invazivne vrste drveća (npr.  Acer negundo, Fraxinus
pennsylvanica;  poglavlje 3.2.5 “Upravljanje alohtonim vrstama”).
Obnova ovih vrsta drveća pojavljuje se u velikom broju na
nekim mestima (npr. Dunav Gemenc), što čini prirodnu obnovu
hrastova nemogućim ili se može postići samo uz velike troškove.
Prirodne metode obnove šume
•
Jednokratna (čista seča) obnova: u slučaju velikog uroda
žira sa sečom 2-3 godine nakon pojave obnove.
•
Postepena obnova (“seča pod zasenom”): kontinuirana
metoda u više koraka, primenljiva na homogena debla, ovo
je najčešća procedura u velikim hrastovim sastojinama kao
što je pronađeno u Slavoniji, Hrvatska.
•
Grupna obnova: Može se koristiti u heterogenim
sastojinama i ima najduže trajanje. Međutim, kod ove
62
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
metode teško je postići zahteve za svetlošću hrasta lužnjaka.
Ovaj metod stvara strukturni diverzitet i omogućava
menadžerima da uključe i druge vrste drveća kontrolišući
raznovrsnost svetlosnih uslova.
•
Obnova progala: Slična je grupnoj obnovi, ali u manjem
obimu, do jedne dužine stabla. Jednom kada obnova unutar
razmaka bude stara 2-3 godine, razmak se širi u skladu sa
rastom obnove.
a
b
Slika 3.1.4-1: a) U seči pod zasenom plus stabla hrasta ostaju u šumskoj sastojini za proizvodnju žira do konačne seče, b) Kombinovano hrastovo deblo
dužine 23,4 metara ispred sistema za seču pod zasenom  u poslednjoj fazi sečenja.
Praktična primena
Duž Drave na mađarskoj strani, oprobana metoda koja se
primenjuje kada velik urod žira je takozvana oplodna seča. Čista
seča se obavlja zimi odmah posle seče žira. Cilj ovoga je da se
uhvati velika količina obnove koja neće biti u senci matičnog
drveća na ovaj način.
U slučaju normalnog useva žira, smanjenje zatvaranja krošnji
(postepena obnova) od 40-60% obavlja se u godini sakupljanja
žira. Istovremeno, vrste tolerantne na hlad, podstojni sprat drveća
i sloj žbunja se uklanjaju pre nego što se konačno sečenje obavi
u roku od najviše 2 godine. Minimalna gustina potomaka za
adekvatnu obnovu je 3-4 biljke po kvadratnom metru. Ako nije
zabranjeno, hemijska kontrola korova u godini useva žira može
značajno da podrži obnovu šume.
Podsejavanje
Procedura je hibrid između prirodne i veštačke obnove šuma.
Ovim postupkom, slab urod žira može se dopuniti do 300-400
kg/ha žira. Prednost ove metode je u tome što se uspostavlja
obnova sa boljim genetičkim kvalitetom žira od postojeće šumske
sastojine. U slučaju setve u linijama kontrola korova može da se
mehanizuje. Očekivana gustina sadnice je takođe 3-4 biljke po
63
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
kvadratnom metru.
Veštačka obnova setvom žira
Na plavnim hrastovim sastojinama, veštačka obnova je tipična
praksa gde se primenjuje sadnja sadnica ili setva žira na velikim
površinama (videti poglavlje 3.1.5 „Dodatno obogaćivanje,
obnavljanje i podizanje hrastovih sastojina veštačkom obnovom
„). Setva je poželjna kada ima dovoljno žira na raspolaganju; stoga
je u Austriji sadnja (po mogućstvu u grupama) česta pojava.
Veštačka obnova hrasta količinom od 300-400 kg/ha žira, nakon
kompletne ili delimične pripreme zemljišta mehaničkim ili ručnim
sejanjem sa razmakom reda od 1,5-1,8 m pokazala se uspešnom u
Mađarskoj. Zemljište se priprema plugom ili mulčerom da podrži
pojava ponika.
Ostali problemi i preporuke
Poslednjih godina, klimatski uslovi kao što su sušne zime
praćene sušama u toplom aprilu i avgustu inhibiraju obnovu.
U prvim godinama posle klijanja, izuzetan problem predstavlja
pepelnica. Pretpostvalja se da infestacija starih hrastova od
strane severnoameričke hrastove stenice (Corythucha arcuata)
utiče na proizvodnju semena (Slika 3.1.4-3; poglavlje  3.3.1
“Šumske štetočine i bolesti u svetu koji se menja: značaj njihovog
ranog otkrivanja”). Kontrolu pojave gundelja je najbolje uraditi
veštačkom obnovom. Nakon uklanjanja preostalih panjeva stare
sastojine, zemljište se može potpuno pripremiti, a hemijska
Slika 3.1.4-2: Podmladak hrasta lužnjaka oštećen od strane hrastove pepelnice (Erysiphe
alphitoide, listovi levo) i hrastove mrežaste stenice (Corythucha arcuata, listovi desno)
64
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
dezinfekcija zemljišta može se izvršiti okretanjem gornjih slojeva
pri dubini od 30-50 cm. Ubrizgavanjem insekticida u zemljište je
obično manje uspešno, može se primeniti u obnovi sa povećanim
i već primetnim oštećenjima. Jedan od najvažnijih problema je
negativan uticaj divljih životinja na  obnovu. Glodari i papkari
takođe mogu napraviti ozbiljna oštećenja prilikom obnove.
Trenutno se od papkara i divljači šume mogu efikasno braniti
samo izgradnjom ograda (poglavlje 3.2.4 “Kako gazdovati sa
divljači i zaštititi šume od oštećenja”). Ipak, u većini oblasti i
nezavisno od primenjene tehnike obnove, ograđivanje divljači je
apsolutno potrebno za uspešno pošumljavanje.
Rezime
Obnova hrasta zahteva da razvijeno šumarsko znanje i praktične
veštine. I u veštačkoj i u prirodnoj obnovi, usled nadzemne
kompeticije korova i invazivnih drvenastih vrsta (Acer negundo,
Fraxinus pennsylvanica, Robinia pseudoacacia, Ailanthus altissima)
neophodno je korov kontinuirano uklanjati i neophodna je jaka
zaštita, kako bi se podržala obnova hrastovih sastojina. Već poznati
i novi specifični problemi čine ovaj pristup još komplikovanijim
i skupljim. Svakako, na raspolaganju su nam znanja i iskustva o
tome kako se ova vrsta pravilno obnavlja.
Zahvalnica
Autori se zahvaljuju kolegama Lajos Gyergyák i Zoltán Puskás na
pomoći prilikom izrade poglavlja.

65
66
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.1.5 Dodatno obogaćivanje, obnavljanje i podizanje
hrastovih sastojina veštačkom obnovom
Silvio Schüler, Hannes Schönauer, Werner Ruhm, Gyula Kovács
Priobalne šume, one kojima upravlja i one kojima ne upravlja čovek
su konstantno podložne promenama. U priobalnim područjima,
kojima čovek ne upravlja promene se dešavaju izmenom vodnog
režima, plavljenjem i izmeštanjem vodotokova što može rezultirati
pojavom praznih kanala i muljeva na područjima prethodnih
vodotokova. Upravo zbog toga, prethodna staništa mekih lišćara
nisu odgovarajuća većini karakterističnih pionirskih vrsta i
prolaze promenu u zajednice tvrdih lišćara. Ljudske regulacije
vodotokova su ubrzale ovaj proces. Danas, mnoge šume mekih
lišćara su izolovane od rečnih staništa i obe, autohtone i plantažne
vrste mekih lišćara doživljavaju slabiju vitalnost i postaju
neprikladne u modifikovanim staništima. Dodatno, invazivne
alohtone vrste drveća, kao i bolesti i štetočine su dodatni izazovi
za ove vrste ugrožavajući ekosistemske usluge koje pružaju
priobalne šume.
Hrast lužnjak, karakteristična vrsta priobalnih šuma tvrdih
lišćara pokazuje dosta jaku otpornost na bolesti i štetočine
i zbog toga je okarakterisan kao glavna targetirana vrsta za
poboljšanje ekoloških i ekonomskih vrednosti priobalnih šuma.
Ipak, prirodno razmnožavanje hrastova zavisi i od prisutnosti
starijih sastojina u blizini, dovoljnog broja semena, kompeticije
sa ostalom vegetacijom kao i od načina gazdovanja šumama.
Stoga, veštačke sastojine hrasta će možda biti neizbežna opcija
i za restoraciju šuma tvrdih lišćara i u područjima konzervacije
i tokom stvaranja sastojina za proizvodnju visokokvalitetnih
sadnica. Tipično gazdovanje hrastovim šumama je produkcija 60-
80 trupaca visokog kvaliteta najmanjeg prečnika od 60 cm u visini
grudi za 80-150 godina. Proizvodnja takvih stabala zahteva visoku
gustinu u početnom stadijumu rasta i razvoja da bi se negovalo
prirodno smanjenje razgranatosti, i dostigla dovoljna visina čistih
trupca.
Da bi se takva sastojina realizovala, veštačka regeneracija hrasta se
može sprovesti u dva oblika sadnje: sadnja u redove sa visokom
gustinom sa najmanje 5000 sadnica po hektaru ili grupnom/
klasterskom sadnjom sa 60 80 grupa sa 25 sadnica se sadni na
hektar sa razmakom od 10-13 m. Razmak između grupa približno
oslikava buduću željenu razdaljinu između da bi se omogućio
optimalan razvoj krošnje. Oba načina sadnje imaju prednosti i
mane, i izbor načina sadnje mora biti u skladu sa karakteristikama
Slika 3.1.5-1: Grupimična sadnja 18-25 sadnica Quercus
robur, sa razmakom od 1 m se danas široko koristi u
Austriji.
67
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
područja sadnje i mogućnosti upravljanja. Treći način regeneracije
je takozvana gnezdo sadnja, gde se 20-30 sadnica sade veoma
blizu, sa razmakom od oko 0,2 m. Gnezdo sadnja, je pokazalo
slabiju stopu preživljavanja sadnica, rasta i kvaliteta. Stoga, se ne
može preporučiti s obzirom na prethodna loša iskustva tokom
poslednjih decenija.
Sadnja u redove
Sadnja u redove je konvencionalniji način sadnje. U ovom slučaju,
sadnice se sade u redove sa razmakom od 1-2 m između redova i
1 m unutar reda. Prethodno je razmak između redova bio 1 m što
je rezultiralo brojem od 8000-10.000 sadnica po hektaru, dok je
međuredna sadnja sa razmakom od 2 m  pokazala da garantuje
dovoljan kvalitetan razvoj i zato se koristi u velikoj meri tokom
poslednje decenije. Tokom sadnje u redove, hrast može da se
kombinuje sa pratećim vrstama kao što je grab (Carpinus betulus)
ili sa drugim vrstama koje tolerišu senku. U tom slučaju, 3 reda
hrasta treba da prate 2 reda pratećih vrsta, da bi se omogućila
odgovarajuća kompeticija.
Sadnja u redove ima prednosti u slučaju kad se radi o velikim
površinama i održavanju, zbog toga što razmak između redova od
2 m dozvoljava efektivno uklanjanje korova sa malim mašinama
i tako smanjuje troškove održavanja. Ovo je naročito važno u
priobalnim šumama gde već postojeća kompetitivna vegetacija
lako preraste sadnice hrasta koje zahtevaju dosta svetlosti.
Takođe, ukoliko je redukcija korova rađena ručno, redovi hrasta
mogu lako da se identifikuju od strane radnika što rezultira malim
gubicima sadnica.
Slika 3.1.5-2. Dva načina sadnje za hrastovu sadnju u redove. Sa leve strane: čisto pošumljavanje hrastom; Desno; sastojina hrasta sa pratećim vrstama
drveća koje su tolerantne na senku, koje bi trebalo da imaju slabiju kompeticiju u odnosu na hrast.
a
b
68
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Grupna ili klaster sadnja
Ovaj način sadnje podrazumeva sadnju sadnica hrasta, za potrebe
pošumljavanja, na mesta gde je potencijalno buduće, odnosno
targetirano, drvo potrebno. Prostorna distribucija grupa zavisi
od razmaka između lokacija planiranih jedinki, a obično je 10-
13 m. Svaka grupa se sastoji od 20-25 sadnica sa razmakom od 1
m. Grupe mogu biti u obliku kvadrata ili u 2-3 kruga sa rastućim
prečnikom. Ovo drugo se često naziva klasterskom sadnjom. U
slučaju klasterseke sadnje, dodatni krug sa pratećim vrstama se
preporučuje.
Prateće vrste, tolerantne na senku se mogu saditi između klastera
i/ili grupa. Ipak, ako prirodna regeneracija jedne ili više vrsta je
moguća, mogu služiti kao buduće prateće vrste.
Prednosti grupne ili klaster sadnje su sledeće:
•
Grupe hrastova i potencijalno targetirano drveće se nalaze
tamo gde su neophodni, omogućavajući pošumljavanje
takodje i na malim i srednjim površinama
•
Zbog malog razmaka među hrastovima kvalitet, rast i razvoj,
kao i stopa preživljavanja je sličan ili čak bolji u odnosu na
sadnju u redove, kao što su pokazale uporedne analize u
Centralnoj Evropi.
•
Manja cena koštanja zbog manje količine sadnica (1500/
ha) kao i zbog kontrolisanja korova samo u okviru grupa ili
klastera.
•
Idealna za naknadna pošumljavanja da bi se povećala
raznovrsnost vrsta u obezbedila potpuna iskorišćenost
prirodne regeneracije bez gubitka produktivnosti.
Mane gupne sadnje su minimalne i podrazumevaju:
•
Zahteva striktnu kontrolu kompeticije u okviru kontaktne
linije grupe hrastova sa delovima prirdone regenracije šume
da bi se izbeglo preovladavanje drugih vrsta nad hrastom.
•
Kontrolisanje rasta korova zahteva više ručnog rada kao i
sposobnu i voljnu radnu snagu da bi se mogle identifikovati
grupe hrasta i izbeći gubitak sadnica. Stoga, svaka sadnica ili
bar vanjski red grupe ili klastera treba biti obležen da bi se
lakše identifikovale sadnice tokom tretiranja korova.
69
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Zaključak i rezime
Veštačka regeneracija hrasta je važna tehnika za obnovu hrastovim
šuma za konzervaciju i proizvodnju visokokvalitetnih hrastovih
trupaca. U zavisnosti od uslova staništa i mogućnosti upravljanja,
oba načina sadnje, u redove i grupna sadnja mogu se uspešno
primenjivati. Oba načina sadnje zahtevaju, kao i tokom prirodne
regeneracije hrasta, kontinuirano uklanjanje korova i invazivnih
vrsta kao i zaštiti u procesu kompeticije. Prednost grupne ili
klasterske sadnje jeste u tome što zahteva manje ekonomskih
sredstava, kao i integracija prirodne regeneracije što rezultira
većom raznovrsnošću vrsta. Stoga, grupna sadnja je takođe
preferirano rešenje da bi se obogatile postojeće šume sa hrastom
ili potencijalno nekom drugom vrednom vrstom.
a
b
Slika 3.1.5-3. Dva načina sadnje za sadnju hrasta u grupama (levo) ili klasterima (desno). Ukoliko je moguće, prirodna regeneracija treba biti iskorišćena da
se popuni prostor između grupa/klastera hrastova. Ipak, ukoliko to nije mogućem umesto prirodne regeneracije bilo koja vrsta drveća tolerantna na senku
ili više njih se može saditi uz manju gustinu sadnica.
70
71
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2 Upravljanje šumama i konzervacijom
3.2.1 Ciljevi upravljanja biodiverzitetima i konzervacijom
Katharina Lapin, Janine Oettel, Kerstin Böck, Maarten de Groot,
Alen Kiš, Marjana Westergren
Ugroženost biodiverziteta u plavnim šumama
Biodiverzitet je varijabilnost među živim organizmima
uključujući terestrične, morske i druge vodene ekosisteme i
ekološke komplekse čiji su deo; to uključuje raznolikost unutar
i između vrsta ili ekosistema. Plavne šume pružaju višestruke
ekosistemske usluge i staništa koja čine veliki deo terestričnog
biodiverziteta u Evropi. Međutim, biodiverzitet plavnih šuma je
ugrožen. Glavne pretnje  plavnim šumama su degradacija staništa,
klimatske promene, regulacija reka i invazivne vrste (poglavlje
“Značaj i pretnje riparskim šumama”).
U cilju prevazilaženja globalne krize biodiverziteta 21. veka,
šumski biodiverzitet označen je u  internacionalnim, regionalnim
i lokalnim strategijama. Naime, Strateški plan Ujedinjenih nacija
za šume 2030. godine u delu Global Forest Goal 2 predviđa
doprinos svih vrsta šuma u povećanju očuvanja biodiverziteta do
2030. godine. Održivo upravljanje šumama, koje poštuje genetički
biodiverzitet i biodiverzitet vrsta kao i sve ekosistemske usluge,
ključno je sredstvo za  postizanje tog cilja. U ovom poglavlju
predstavljene su mere za očuvanje i promovisanje biodiverziteta
u plavnih šumama (Slika 3.2.1-1).
Indikatori biodiverziteta
Očuvanje biodiverziteta jedan je od ključnih ciljeva održivog
gazdovanja šumama. Preduslov za njegovo integrisanje i
gazdovanje šumama je poznavanje stanja biodiverziteta, koje se
može dobiti monitoringom. Monitoring biodiverziteta je izuzetno
zahtevan i skup, naročito za retke vrste i staništa. U Evropi, pod
pokroviteljstvom procesa Evropske šume, biodiverzitet u okviru
održivog gazdovanja šumama periodično se prati kroz održavanje,
očuvanje i poboljšavanje biološke raznolikosti u šumskim
ekosistemima. Ovaj kriterijum uključuje 10 indikatora: raznolikost
drvenastih vrsta, regeneraciju, prirodnost, introdukovane vrste
drveća, uginulo drveće, genetske resurse, fragmentaciju šuma,
ugrožene šumske vrste, zaštićena područja i uobičajene vrste
šumskih ptica. Podaci se prikupljaju Nacionalnim inventurama
šuma, na unapred definisanoj kvadratnoj mreži stalnih oglednih
Slika 3.2.1-1: Biodiverzitet se može izraziti kao
bogatstvo vrstama, ali i kao raznolikost staništa, predela i
genetičke raznovrsnosti
72
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
površina na standardizovan način. Pošto su plavne šume male po
površini, nema mnogo tačaka koje opisuju stanje biodiverziteta
u njima.
Mere očuvanja biodiverziteta
Adaptivno gazdovanje šumama
Sistemi gazdovanja značajno utiču na biodiverzitet. Zasadi
jedne vrste obezbeđuju neprekidno zatvoren sklop koji je važan
za mnoge organizme koji zavise od zasene u šumi i rezultira
neravnomernom strukturom na nivou sastojine. Mešoviti zasadi
daju mogućnost kontrole dostupnosti svetlosti i uključivanje
mnoštva različitih vrsta drveća i žbunja. Sanitarna seča obično
generiše ravnomerno mlade šume. Ona uklanja velike delove
združene krošnje i ima efekat koji je sličan onom koji nastaje
tokom prirodnih nepogoda kao što su šumski požari ili vetroizvale.
To može dovesti do brzih promena staništa, razvoja uniformnog
staništa u dužem vremenskom periodu, iskorišćenja hranljivih
materija i brže mineralizacije humusa. Zato je važno razmotriti
prostorni raspored i veličine jedinica za gazdovanje kako bi se
stvorile sastojine različitih starosnih struktura za održavanje
populacije ugroženih vrsta.
Ekonomski i ekološki profitabilni oblici održivog gazdovanja
treba da se kreiraju i za plavne šume. Opcija može biti konverzija
postojećih zasada u poluprirodne šume sa kontinuiranim šumskim
pokrivačem    sadnjom autohtonih ili alohtonih, neinvazivnih
vrsta drveća kojima će odgovarati buduća klima. Razvojem novih
tehnika upotreba pesticida mogla bi biti smanjena. Posebnu
pažnju treba posvetiti pravičnim merama kompenzacije za
vlasnike šuma kada zaštita biodiverziteta postane primarni cilj
upravljanja. To bi moglo da se postigne konstantnom saradnjom
između službi za gazdovanje šumama i službi za zaštitu prirode.
Rizici za biodiverzitet u plavnim šumama u okviru prekograničnog Rezervata biosfere Mura-Drava-
Dunav
Plavne šume u zaštićenim oblastima u okviru Rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav su staništa za nekoliko
zaštićenih i ugroženih biljnih i životinjskih vrsta. Ekološki neodržive prakse gazdovanje šumama, invazivne
vrste, promena klime, građevine i nedostatak saradnje između različitih donosioca odluka predstavljaju rizik
za biodiverzitet ovih šuma.
Intenzivni šumski zasadi kao što su čisti zasadi topola menjaju kvalitet staništa i biodiverziteta. Proseke
velikih razmera dovode do brzog i velikog gubitka staništa, biljaka i životinja i stoga imaju znatan uticaj na
biodiverzitet. Sa stanovišta  zaštite prirode, visoka raznolikost autohtonih vrsta (biljaka i životinja),   njihova
starost i prirodni procesi su važni i treba da budu podržani šumarskim praksama.
73
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Obezbediti horizontalnu i vertikalnu strukturalnu
heterogenost
Strukturna heterogenost se odnosi na diferencijaciju u
prsnom prečniku (dbh) i visini drveća. Njime se obezbeđuje
uspostavljanje raznovrsnost strukture šuma sa drvećem različitih
dimenzija i uzrasta. Povećanje strukturne heterogenosti je
važno sredstvo za uspostavljanje stabilnih šuma koje su otporne
na prirodne opasnosti. Heterogenost stvara ekološke niše sa
različitim biotičkim i abiotičkim uslovima, obezbeđujući stanište
mnogim vrstama. Ipak, obezbeđivanje takvih uslova unutar
monokulturnih šumskuh zasada može smanjiti raznolikost vrsta
konstantnom zasenčenošću šumskog tla.
Prilagoditi sastav vrsta drveća
Sastav vrsta drveća može se prilagoditi selektivnim očuvanjem
jedne ili grupe ciljnih vrsta drveća, sečenjem ili uklanjanjem
drugih vrsta. Na taj način će se udeo odabranih vrsta u šumskoj
sastojini povećati, a sastav vrsta drveća može biti usmeren
u željenom pravcu. Dodatno, mešovite sastojine drveća
treba da budu ostavljene tokom seče  kako bi se dugoročno
osigurala njihova prirodna obnova. Sastav vrsta drveća može se
prilagoditi i (obogaćivanjem) sadnjom odgovarajućeg šumskog
reproduktivnog materijala u smislu vrsta i genetike (poglavlje 3.1.1
“Izbor između prirodne ili veštačke obnove?”  i 3.1.2 “Podrška
adaptaciji šuma izborom odgovarajućeg šumskog reproduktivnog
materijala”). Ne manje važno, kada postoje poželjne vrste drveća
koje se obnavljaju iz semena, prednost treba dati prirodnoj obnovi
kako bi se održala genetska raznolikost unutar vrste. Treba imati
na umu da više nije uvek bolje i ponekad je manja raznovrsnost
bolja za određenu šumsku lokaciju, u zavisnosti od uticaja
okoline. Takođe, potrebno je ciljati funkcionalnu raznolikost za
sadašnje i buduće uslove.
Mnoštvo odgovarajućih vrsta drveća zajedno sa strukturnom
i genetskom heterogenošću generalno povećava biodiverzitet
šumskih područja. One povećavaju pridruženi biodiverzitet,
stvarajući više staništa za ptice, insekte, biljke, gljive i druge vrste
u šumama.
74
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Službe koje upravljaju i vrše konzervaciju šuma treba da razmotre
i aktivno promovišu prirodna staništa i poželjne vrste (Slika 3.2.1-
2). Poželje vrste mogle bi da budu neka vrsta zaštite vrstama koje
su regionalno izabrane za zaštitu, jer njihova zaštita podrazumeva
zaštitu mnogih drugih vrsta koje grade ekološku zajednicu
odgovarajućeg staništa (npr.  Dendrocopos medius, Ficedula
albicollis, Felix sylvestris bi mogle da pokriju i nizijska i brdovita
šumska staništa u TBR MDD).
Primeri za ciljane akcije očuvanja vrsta mogli bi da budu
ograničavanje šumarskih radova tokom sezone razmnožavanja
npr. zatvaranje odabranih šumskih puteva u vreme mresta i
migracije vodozemca, odnosno izgradnja prolaza ispod puteva.
Većina akcija zahtevala bi subvencije iz nacionalnih/lokalnih
fondova ili budžeta za zaštitu životne sredine. Drugi pristup
finansijskoj stimulaciji je sporazum koji bi mogao da bude
postignut uz saradnju i ugovore između šumskih gazdinstava i
službi za zaštitu prirode. Kroz obnovu reka, prirodna regeneracija
mogla bi da se poboljša vraćanjem prirodnih pionirskih
Slika 3.2.1-2: Gak (Nycticorax nycticorax) je tipična vrsta koja se može naći u riparskim
šumama koje su bogate strukturalnom raznolikošću.
Vlasništvo nad šumskim zemljištem, pravo njegove upotrebe, prava lokalnog stanovništva da ga koristi, veličina
sastojine i pravo nasleđivanja imaju centralne uloge za šume duž reka Mura, Drava i Dunav. U uzvodnim TBR
MDD delovima, postoji mnogo vlasnika šuma manjeg obima koji su nasledili parcele sa neautohtonim i
delimično neplavnim vrstama (kao što su Robinia pseudoaccacia L. ili Picea abies L.). Za te šumovlasnike može
biti korisno pronalaženje alternativnih sastava vrsta koje mogu da smanje rizike od gubitaka i da daju adekvatne
prihode i dodatno promene strukturu njihovih šuma prigodnije određenom području.
 Generalno, biće potrebne različite metode za izgradnju mešovitih i otpornih šuma. Pomoćne mere za dalji
razvoj upravljanja šumama trebalo bi da budu napravljene u zajedničkim naporima vlasnika šuma, vlasti i
zainteresovanih službi za upravljanje šumama. To bi moglo da se postigne od uspostavljanja konsultantskih
službi do davanja bespovratnih sredstava za konverziju. Pored toga, trebalo bi favorizovati i specijalizovane
šumske rasadnike za proizvodnju autohtonih vrsta drveća, velike novčane ili ekološke vrednosti (uključujući
njihove lokalne/regionalne adaptacije i raznovrstane gentičke vrednosti).
75
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
staništa. Time bi se prirodnije stanje ekosistema moglo dostići
vrlo efikasno hvatanjem u koštac sa jednim od glavnih razloga
degradacije staništa u riparskih šuma.
Promocija kvantiteta i kvaliteta suvog drveta
Promocija suvog drveta znači povećanje u kvantiteta i kvaliteta
suvog drveta. Kvalitet suvog drveta je definisan njegovom
akumulacijom, rasprostranjenošću, dimenzijama, raspadanjem
i vrstom, koja se može razlikovati u zavisnosti da li je suvo drvo
stojeće, ležeće ili panj. Ovo poslednje je često prisutno zbog čestih
mera seče drveća. Na taj način mnoge saproksilne vrste poput
insekata i ptica mogu da prežive u riparnim šumama (poglavlje
3.2.7 “Mrtvo drvo u gazdovanju šumama”).
Konzervacija staništa drveća i starog drveća
Stabla staništa su ili živa ili mrtva stabla visoke ekološke vrednosti.
Ona imaju raznovrsne tipove rupa, trule delove, mnoštvo velikih
grana, epifitnu vegetaciju kao što su mahovine ili lišajevi, ili su
samo retka vrsta drveta u okolnoj šumi. Ovo su stabla koja su
starija od ostatka šume (Slika 3.2.1-3). Ostavljanjem takvih
stabala u zasadima, čak i onim sa kratkim periodima rotacije,
obezbeđuje se potencijalno stanište i dozvoljen je njegov prirodni
razvoj.  Održavanje jednog ili grupe ovakvih stabala značajno
povećava diverzitet.
U okviru Akcionog plana TBR MDD koji je pripremio WWF4 predlaže se program povezivanja mrtvog  drveta
u poboljšanju šumskih staništa. Cilj takvog programa bio bi podizanje kvantiteta i kvaliteta staništa suvog
drveta (stojećeg ili ležećeg), kako bi se stvorila pogodna staništa za vrste koje zavise od zastupljenosti suvog
drveta (npr. lišajeva, gljiva, detlića, slepih miševa ili insekata). Tipične “kišobrane” (vrste čijom se zaštitom štite
i druge vrste) vrste koje treba ciljati i nadgledati mogu biti npr.  Osmoderma ili Cucujus cinnaberinus. Predlaže
se da se povećanje količine mrtvog drveta u šumama TBR MDD uradi ili povećanjem procenta šuma u kojima
se ne vrši gazdovanje ili povećanjem procenta mrtvog drveta ostavljenog posle seče u šumama. Praćenje ove
dve opcije trebalo bi da da nagoveštaj koliko je mrtvog drveta neophodno ostavljati u šumama u kojima se
vrši gazdovanje da bi se postiglo što prirodnije obilje i raznolikost vrsta čije je stanište mrtvo drvo. Pored toga,
naročito u slučajevima velikih monokultura, linijski pojasevi prirodne sukcesije mogli bi da se uvedu u vreme
pošumljavanja. Ove pojaseve bi trebalo ostaviti bez gazdovanja i nekontrolisane, da bi se tokom vremena
moglo formirati sloj mrtvog drveta koji će pozitivno uticati na diverzitet vrsta koje žive u mrtvom drvetu.
76
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Slika 3.2.1-3. Masivna stara crna topola (Populus nigra L.) na Muri, duž Mađarsko-Hrvatske
granice.
Obezbediti negazdovane šumske fragmente
Zajednički pristup koji omogućava prirodi da se razvija i raste na
prirodan neometan način je definicija oblasti u koje se ne ulazi kao
i izrada plana upravljanja konzervacijom. Posebno su koridorske
(galerijske) pokazatelji prirodnih rečnih sistema i prioritetno
su prirodna staništa. Prirodni razvoj može uključivati njihovo
moguće uništenje usled meandriranja reke. Kako su plavne šume
pod pritiskom i prirodni razvoj možda neće dovesti do stadijuma
šuma planiranih u merama konzervacije,  verovatno je da će biti
potrebne određene aktivnosti u upravljanju, kao što je borba
protiv alohtonih vrsta (poglavlje 3.2.5 “Upravljanje alohtonim
vrstama”), da bi se sačuvale autohtone zajednice drveća (Slika
3.2.1-4).
Povećati trajanje ophodnje
Trajanje ophodnje se odnosi na period od osnivanja do seče. Za
šume neujednačene starosti odnosi se na starost pojedinačnog
drveta pre nego što bude posečeno. Povećanje proizvodnog
ciklusa ide zajedno sa višim stadijumom zrelosti, ali i sa većim
rizikom od štetočina, bolesti i izumiranja. Stoga, povećanje
starosti sastojine obezbeđuje staništa za vrste koje zavise od zrelih
šuma i omogućavaju obezbeđivanje velikog količine mrtvog
drveta.
Izbegavajti fragmentaciju šuma i obezbedite heterogenost na
predeonom nivou
Na predeonom nivou, strukturna raznolikost šuma odnosi se
na različit sastav po vrstama drveća, klase starosti i faze razvoja.
To može da uključuje praznine sa niskim šumskim pokrivačem
Slika 3.2.1-4: Invazivne alohtone vrste kao što je bagrem
(Robinia pseudoacacia) napadaju šumske ekosisteme
77
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
ili različitim intenzitetima upravljanja i sistemima upravljanja.
Gubitak šuma, čista seča i izgradnja šumskih puteva mogu dovesti
do fragmentacije šuma. Smanjenje broja i upotreba postojećih
barijera unutar prirodnih ili skoro prirodnih šuma ponovo
povezuje prirodni rečni tok i njeno područje erozije i doprinosi
postizanju prirodnije šume. To se može uraditi npr. uklanjanjem
postojećih veštačkih konstrukcija sa kanala, otvaranjem kanala
izgradnjom mostova ili velikih cevi umesto zatvorenih brana.
Na taj način životinje i biljke imaju mogućnost da održe
metapopulacije ugroženih vrsta, dajući im mogućnost migracije
u drugu populaciju i dovoljno velike oblasti u kojima populacija
može da preživi.
Uspostavljanje aktivnog monitoringa
Aktivni monitoring u šumama odnosi se na kontinuirano
posmatranje različitih vrsta i procesa. To je osnova za otkrivanje
promena tokom vremena. Gazdovanje se može prilagoditi u
skladu sa ovim promenama. Praćenje se dalje koristi za procenu
uspešnosti transformacije i mera prilagođavanja.
Takođe u pogledu zaštite prirode, potreban je konstantni nadzor
i inspekcija zaštićenih područja kako bi se osiguralo poštovanje
postojećih zakona i propisa. U tom smislu mogla bi da se uspostavi
služba rendžera koja bi kontrolisalo poštovanje trenutnih propisa i
kontrola sprovođenja mera. To bi doprinelo da stanovništvo bude
svesnije postojećih propisa. Nadgledanje je takođe potrebno da
bi se identifikovale nefunkcionalne ili nedovoljne mere kako bi se
one prilagodile i unapredile.
Implementacija šema sertifikacije šuma
Proizvodnja drveta i drugih prirodnih dobara sa sertifikacijom
može dovesti do pogodnosti na tržištu. Svest među šumarskim
kompanijama u vezi sa označavanjem i sertifikatima kao
minimalnim standardom za održivu proizvodnju drveta je u
porastu. Pored biodiverziteta, upravljanje šumama na ovaj način
može dugoročno da sačuva ili unapredi socijalno i ekonomsko
blagostanje zaposlenih radnika u šumskom sektoru kao i
lokalnog stanovništva kao i da stekne ekonomske prednosti.
Podrška procesu sertifikacije treba da se uspostavi u zavisnosti
od mogućnosti u različitim zemljama. Primeri  dobre prakse
su  plaćanje  troškova za prvu sertifikaciju od strane lokalnog ili
prekograničnog projekta, podrška od različitih nosilaca sertifikata
onima koji ga sprovode ili zajednička promocija šumarskih
kompanija koje rade na zajedničkom  postavljenju standarda.
Dalju implementaciju će morati da sprovode šumski menadžeri.
78
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Oznaka UNESCO Biosphere Reserve pogodna je za marketinške
svrhe sve robe proizvedene u okviru TBR MDD regiona. Za
dalju sertifikaciju, zajednički pregovarački proces, koji uključuje
važne aktere šumarske i konzervacijske struke iz celog TBR MDD
regiona, postojećih šema sertifikacije šumarstva ili standard, (npr.
FSC, PEFC, ProSilva, ...) treba da proceni pogodnost ovih šema
za upotrebu u tranzicionim i tampon zonama rezervata biosfere.
Ovo bi moglo da uskladi upravljanje unutar zona preko granica.
Podsticanje i implementacija saradnje između sektora
(integrativno planiranje) na regionalnom i prekograničnom
nivou
Saradnja između zainteresovanih strana i vlasti različitih sektora
na nacionalnom i prekograničnom nivou i razmatranje različitih
interesa pomaže da se poveća razumevanje potreba, međusobno
poštovanje, poverenje i efikasnost. Takva saradnja trebalo bi
da uključuje sektor šumarstva, očuvanja prirode, stanovništvo,
poljoprivredu i vodoprivredu. Ona ima potencijal da poveća
znanje, razumevanje i poverenje između sektora i može da stvori i
nove sinergije koje pomažu u očuvanju biodiverziteta.

79
80
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2.2 Optimizacija  proizvodnje drveta visokog kvaliteta u
sastojinama tvrdih lišćara
Markus Sallmannshofer, Werner Ruhm, Hannes Schönauer
Prirodne poplavne šume tvrdih lišćara karakterišu nepravilne
kratkotrajne poplave. Ovi šumski ekosistemi imaju zemljišta sa
višim sadržajem humusa u poređenju sa šumama mekih plavnih
šuma. Posebni uslovi zemljišta, koji obezbeđuju visok nivo
hranljivih materija, dobro snabdevanje vodom, kao i aeraciju
zemljišta, omogućavaju visok prirast plavnih šuma tvrdih lišćara.
Od izgradnje rečnih nasipa štete usled dugih poplava retko se
javljaju. Posebna svojstva takvih površina čine ih idealnim za
uzgoj visokokvalitetnog drveta. Visokokvalitetna stable najbolje
uspevaju na zemljištu koje je dobro snabdeveno hranljivim
materijama i vodom. Sa vrstama hrasta moguće je proizvesti
visokokvalitetno drvo na suvljim, manje hranljivim lokacijama.
Evidentna je višedecenijsku potražnju za visokokvalitetnim
drvetom. Ciljno orijentisano gajenje šuma, podrazumeva
odgovarajuće podizanje zasada i negu kako bi se povećao prinos
visokokvalitetnih trupaca (Slika 3.2.2-1). Genetska predispozicija
(pravilna provenijencija) takođe određuje smernice održivih
karakteristika rasta u budućnosti. Tradicionalno, zasadi od tvrdog
lišćara su podizani sa velikim brojem biljaka i gazdovanje je bilo
usmereno na dobijanje dužih trupaca bez čvorova.
Zbog neophodnih investicija, moderno upravljanje proizvodnjom
drveta se fokusira na individualne karakteristike pojedinačnih
stabala, a s obzirom da mali broj postojećih stabala ima potencijal
da postane vredan, ulaganja su opravdana samo za ta stabla.
Vrednost se određuje na osnovu paramentara prečnika stabla
i kvalitetom drveta Uz pravi izbor mesta, genetskog potencijala
i mera gazdovanja, oba parametra mogu biti kontrolisana. Što
se tiče tvrdog drveta kolektivni izraz “kvalitetno drvo” odnosi
se na deblo koje se odlikuje čistim presekom, bez čvorova ili
sa najmanjim mogućim unutrašnjim čvorovima, cilindričnim
oblikom, pravošću, niskom tenzijom drvenih vlakana i sa
dovoljnim dimenzijama debla. Ovaj ideal će verovatno ostati
nepromenjen u budućnosti, jer značajno određuje prinos i
profitabilnost prateći korake proizvodnje.
Dužinu debla bez grana
Većina tvrdih lišćara su takozvani odbacivači mrtvih grana. Sa
ovim vrstama drveća, željena dužina debla bez čvora može se
postići prirodnim procesima čišćenja čvorova u gustim šumskim
Slika 3.2.2-1: Visokokvalitetni trupci željenih dimenzija,
kvaliteta i kvantiteta zahtevaju planiranje gazdovanja za
ceo proizvodni ciklus
81
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
zasadima. U slučaju držača mrtvih grana (topola, sremza) ili u
slučaju širokih šumskih zasada bez sekundarnog rasta, orezivanje
je od suštinskog značaja kako bi se izbegao gubitak kvaliteta.
S obzirom na to da visina stabla prvenstveno zavisi od uslova
staništa, relativna vrednost ukupne visine potpuno izraslih stabala
može se preporučiti kao željena dužina debla bez grana. Da bi
se dobila dovoljno zelena kruna za brzi rast debla bez čvorova,
otprilike 25 do 30% se pokazalo kao idealno za dužinu debla
bez čvorova. To znači da na veoma dobrom zemljištu sa visinom
odraslih stabala oko 32 m ciljna dužina debla bez zelenog čvora
dužine od 8 do 10 m.
Pored toga, znanje o unutrašnjim čvorovima dodatno podržava
proizvodnju relativno kratkog debla očišćenog od zelenih grana.
Predpostavlja se da se unutrašnji čvorovi javjaju kao posledica
odumrlih grana. S obzirom na to da ovo unutrašnje jezgro sa
granama, slično obliku šargarepe (Slika 3.2.2-2), zauzima sve
više prostora sa sve većom visinom i samim tim vredni slojevi
drveta bez čvora postaju mlađi i manji, nema ekonomskog smisla
održavati gustinu sastojine i dodatno smanjiti dužinu krune.
Međutim, na užem kraju debla, vredno drvo bez čvora treba da
bude najmanje 2/3 prečnika.
Podizanje sastojina
Pod pretpostavkom da se više od 80 odsto ukupne vrednosti
obično realizuje završnim sekom, trebalo bi da se stvore najbolji
mogući uslovi za rast drveća koje će ostati do završnog seka. Cilj je
što ravnomernija raspodela stabala što se može postići samo ako
je željena konačna prostorna raspodela već uključena u početnu
fazu planiranja.
Kad god je to moguće i prirodna obnova treba da se koristi kako
bi se smanjili troškovi i podržala adaptacija. Vrste drveća, kao što
su jasen, gorski javor i crni orah, često i dovoljno plodonose. Sa
druge strane hrast lužnjak je inferioran u poređenju sa ostalim
lišćarskim vrstama, naročito u mlađem stadijumu, pa stoga zahteva
odgovarajuće mere kako bi se izborio sa konkurencijom. Snažan
sprat žbunja je često prisutan u mnogim plavnim šumama. Stoga,
prirodna obnova zahteva mnogo opreznosti u vezi sa šumarskim
intervencijama. Pored sistema zasene, sistem odabiranja grupa
sa stalnim proširenjem otvora za obnovu pokazao se kao veoma
uspešan.
U nedostatku prirodne obnove, neophodna je sadnja (poglavlje
1m
2m
3m
4m
5m
6m
7m
8m
9m
10m
11m
12m
13m
14m
15m
16m
17m
18m
Slika 3.2.2-2:  Šematska ilustracija unutrašnjeg jezgra sa
granama (zelenim) je sličnog obliku šargarepe. Povećava
se sa visinom, što dovodi do manjeg i mlađeg vrednog
drvenog sloja (braon).
82
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.1.1 “Izbor između prirodne ili veštačke obnove?”). Izborom
razmaka sadnje mogu se optimizovati troškovi i koristi.
Preporučuje se malčiranje i sadnja u redovima. U cilju smanjenja
troškova, razmak između redova se bira prema željenoj veličini
krune u poslednjoj fazi sastojine. Velike krune omogućavaju
snažan rast debla u prečniku. Razmak između redova od 10 do 12
m sa razmakom od 1 m u redu dovoljan je za zasade tvrdog lišćara.
To znači da postoji dovoljan broj stabala na raspolaganju u redu
kako bi bilo dovoljno najbolje formiranih stabala.
Da bi se sprečilo da kruna postane prevelika u ranom uzrastu,
a istovremeno i da bi se stimulisao rast u visinu, neophodn je
veća gustina tokom ranih faza razvoja. Mešavina vrsta drveća
koja se prirodno javlja (uglavnom vegetativna obnova) na većini
mesta koja su pogodna za uzgoj visokokvalitetnog tvrdog drveta
može se koristiti za sekundarni zasad. Međuvrsna konkurencija
može da zameni pozitivne efekte intraspecijske konkurencije. U
takvim konceptima, potrebno je razmotriti konkurentske uslove
specifične za lokaciju i ako pritisak između kruna postaje prejak,
pravovremeno kontrolisati intervencije kako bi se sprečili visoki
odnosi prečnika visine.
U slučaju nedovoljnog sekundarnog rasta od prirodne obnove,
preporučljivo je da se između redova visokokvalitetnog tvrdog
drveta zasade redovi topole kako bi se postigle funkcionalne,
privremeno ograničene mešavine (Slika 3.2.2-3). Topole imaju
pozitivan uticaj na kvalitativni razvoj tvrdog drveta i koriste se
industrijsko drvo kada imaju oko 10 godina. Druga mogućnost
je da se uvede određena mešavina (na primer sremza, siva jova ili
klen), koja ostaje u sastojini kao trajna sastojina tokom vremena.
Održavanje kultura
Korovi i žbunje mogu biti jaka konkurencija mladim stablima.
Gore opisani dizajn uštede resursa niske gustine optimizovan
je za konačni zasad. Novčana ušteda stečena ovim pristupom
omogućava da se sprovedu mere održavanja koje su skuplje. U
velikim šumskim preduzećima, mehaničko suzbijanje korova je
povoljno u pogledu troškova. Razmak između redova mora biti
čist najmanje 3 do 4 godine nakon sadnje. Duž reda preporučuje
se seča rotacionom kosilicom, a trimerom u redu. Puzavice se
mogu ukloniti makazama, zajedno sa opcionim oblikovanjem
krošnje drveća koje ima dobre izglede za razvoj. Uklanjanjem
sporednih i debelih grana stimuliše se razvoj dovoljno dugačkog,
pravog debla.
Slika 3.2.2-3:  Red javora sa sekundarnim zasadom
topole u međuprostoru. Međuspecijska konkurencija
može da zameni pozitivne efekte intraspecijske
konkurencije kako bi se smanjili troškovi sadnje, iako
je pažljivo posmatranje odnosa sa rastom od suštinskog
značaja. Topole imaju pozitivan uticaj na kvalitativni
razvoj tvrdog drveta i seku se kao industrijsko drvo kada
imaju oko 10 godina.
83
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Dok se ne dostigne željena dužina debla bez čvorova, ne
preporučuju se druge intervencije na mladim sadnicama kako
se ne bi prekidali procesi diferencijacije i čišćenja čvorova koji
su ključni za visok kvalitet. Intervencija u sastojini je neophodna
kada željene vrste nisu dovoljno dominantne. Konkurencija
usporava rast u debljinu, smanjuje širenje čvorastog jezgra unutar
debla i stimuliše rast u visinu. U zavisnosti od starosne strukture
i prostorne raspodele mladog drveća, mogu biti neophodne
selektivne intervencije. Kasne intervencije mogu rezultovati ne
samo prirodnim smanjenim broja glavnih vrsta, već i kod veoma
tankih, neuravnoteženih biljaka koje često leže pod zimskim
snegom i trajno gube pravu osovinu donjeg i najvrednijeg dela
stabla. Slično se može desiti i u kratkotrajnim poplavama ili
smrznutim barama.
Proreda
Kada drvo dostigne visinu koja odgovara željenoj dužini
oslobođenoj zelenih grana, bira se najboljih 70-100 stabala
po ha, trajno obeležava i obezbeđuje im se više prostora. Ovaj
skup odabranih stabala sada se stimuliše da raste u prečniku
stimulacijom rasta krune. Postoji bliska veza između razvoja
širine krune i rasta stabla u prečniku: ako je kruna pod pritiskom,
donje grane krune počinju da izumru i baza krune se pomera
naviše. Za željeni razvoj odabranog, visokokvalitetnog drveća,
okolni prostor se mora stalno širiti kako se osnova kruna ne bi
dalje pomerala na više (Slika 3.2.2-4).
Nekoliko
selektivnih
intervencija
sa
ciljem
podrške
najkvalitetnijim stablima dovodi do konačnog zasada. Stimulacija
razvoja krune povećava rast debla u prečniku, skraćuje vreme
rotacije za dati ciljni prečnik, smanjuje udeo proizvedenih tankih
debala i smanjuje rizik od devalvacija vezanih za starost (trulež,
obojena jezgra). Preporučuju se intervencije koje će se sprovoditi
samo na području odabranih najboljih stabala. U međuprostoru,
intervencije su preporučljive samo ako je intervencija potrebna
da bi se održala stabilnost sastojine. “Obezglavljivanjem” ili
orezivanjem, moguće je kontinuirano širiti prostor dok se
senčenje debla održava do određene visine ili se polako smanjuje
sa vremenom.
Rastojanje između odabranog drveća zavisi od kruna, što je
neophodno da bi se postigao određeni ciljni prečnik. Da bi se
dostigli ciljni prsni prečnici od 50 - 90 cm , potrebne su krune
od oko 100 - 150 m2.  Za vrste drveća sa velikim kapacitetom
proširenja krune kao što su hrast lužnjak, jasen ili crni orah, biraju
Slika 3.2.2-4: Za željeni razvoj odabranog ekonomski
vrednog drveta, prostor se mora stalno širiti kako bi se
dobila dovoljno razvijena kruna za brz rast debla bez
čvorova i da se baza krune više ne pomera naviše.
84
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
se veće prosečne razdaljine drveća od približno 12 m, što znači
da ima mesta za najviše 70 odraslih stabala po ha. Za vrste drveća
sa srednjim kapacitetom proširenja krune, kao što su sremza,
brekinja i javori, bira se najviše 100 stabala po ha sa prosečnim
razmakom od oko 10 m.
Rezime
Objašnjeni
pristup
pomaže
optimizaciji
proizvodnje
visokokvalitetnih i vitalnih stabala kako bi se maksimalno
povećao profit. Resursi se čuvaju prilikom uspostavljanja zasada
i fokusiranja samo na jedno stablo i prinosi se povećavaju zbog
većeg kvaliteta. U literaturi, takav koncept je opisan sa terminima
“kvalifikacija” (faza 1 kao čišćenje grana do izbora i razređivanja
Z-drveta) i “dimenzionalnost” (faza 2) kao dvosmečni koncept za
proizvodnju tvrdog drveta.

85
86
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2.3  Izazovi klimatskih promena
Katharina Lapin, Maarten de Groot, Debojyoti Chakraborty
Uvod
Klimatske promene su jedan od najvećih izazova našeg vremena.
Zaštićena područja širom sveta pomažu u ublažavanju i
prilagođavanju klimatskim promenama. Međutim, tradicionalni
način izdvajanja zaštićenih područja možda neće funkcionisati u
budućnosti zbog transnacionalne prirode klimatskih promena.
Prepoznajući značaj kritičnih staništa, biodiverziteta i kulturnih
predela, širom sveta su izdvojene različite vrste zaštićenih ili
konzervacionih područja. Međutim, usled delovanja klimatskih
promena, efikasnost ovih zaštićenih područja u ispunjavanju
svojih ciljeva postala je predmet debata. Veliki broj studija se
bavio posledicama klimatskih promena na zaštićena područja,
fokusirajući se uglavnom na gubitak staništa i biodiverzitet.
U Evropi su efekti klimatskih promena na zaštićena područja
intenzivno proučavani.
Zaštićena područja skladište 15% zemljišnog ugljenika i
pružaju ekosistemske usluge u vidu smanjenja katastrofa,
vodosnabdevanja, hrane za stanovništvo i poboljšanja javnog
zdravlja. Skoro 30 miliona ha evropskih šuma je pod zaštitom.
Stoga šumski ekosistemi imaju važnu ulogu u očuvanju ekoloških
funkcija. Na primer, između 2005. i 2015. godine, prosečna
godišnja količina vezanog ugljenika u šumskoj biomasi iznosila
je 719 miliona tona CO2. Međutim, klimatske promene su
takođe među najvećim izazovima za zaštićena područja. Najveće
aktuelne pretnje prirodnoj svetskoj baštini UNESKO-a su, na
primer, invazivne vrste, klimatske promene i uticaj turizma. U
proceni Outlooka iz 2014. godine navedeno je da su klimatske
promene najbrže rastuća pretnja prirodnoj svetskoj baštini.
Poplavni šumski ekosistemi spadaju u najzaštićenije oblasti u
Evropi. One su od posebnog značaja za akumuliranje zaliha
ugljenika, brzo vezivanje ugljenika u kratkom roku i za pružanje
ekosistemskih usluga, iako pokrivaju samo 0,5 do 1% globalne
površine zemljišta. Razumevanje uticaja klimatskih promena na
poplavne šumske ekosisteme pomaže u njihovom prilagođavanju
na novonastale uslove, kao i povećavanju otpornosti poplavnih
šuma na promenu klime u budućnosti.
U ovom poglavlju navedeni su glavni izazovi koje klimatske
promene donose šumarskoj praksi i zaštiti šuma, kao i kratak
pregled strategija usmerenih ka adaptivnom gazdovanju i
ublažavanju neželjenih efekata klimatskih promena u poplavnim
87
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
šumama.
Abiotički uticaji
Nedavna zapažanja ukazuju na promenljive odgovore šuma na
klimatske promene. Abiotički izazovi uključuju velike požare
i vetrolome, sušu, smanjenje padavina i promene u njihovoj
raspodeli. Klimatska predviđanja u Evropi pokazuju geografski
raznovrsnu sliku promena, uključujući povećanje ekstremno
visokih temperatura, suše i velike padavine. Ekstremni vremenski
događaji prouzrokovaće smanjenje produktivnosti i vitalnosti
šuma. Primera radi, u južnoj Evropi predviđa se povećanje
učestalosti šumskih požara, dok se u centralnoj Evropi predviđaju
štete od vetroloma.
Biotički uticaji
Biotički uticaji su snažno povezani sa abiotičkim uticajima.
Međutim, mnogi abiotički uticaji izazivaju promene biotičkih
uticaja što predstavlja pretnju šumskim ekosistemima. Štete u
šumama Evrope najčešće su uzrokovane biotičkim uticajima.
Klimatske promene izazivaju povećanje biotičkih uticaji, koje su
izuzetno izazovni zbog njihove nepredvidivosti. Biotički izazovi
uključuju nedavno primećene promene u prirastu, fenologiji,
sastavu, pomeranju rasprostranjenja vrsta i povećanom prisustvu
štetočina i bolesti. Distribucija štetočina i bolesti u šumama će se
vrlo verovatno pomeriti sa jugozapada na severoistok i povećati
štetu u šumskim ekosistemima usled klimatskih promena.
Pored toga, povećanje zimskih temperatura utiče na mogućnost
preživljavanja nekih štetočina i vremenskog perioda tokom kog
vrsta može da utiče na drveće. Posledično, opseg biotičkih pretnji
može dovesti do promene glavnih tipova vegetacije u Evropi.
Adaptivno upravljanje šumama
Izazovi klimatskih promena zahtevaju kako kratkoročne, tako i
dugoročne mere gazdovanja. U nastavku je navedeno nekoliko
primera adaptivnog gazdovanja koji za cilj imaju da unaprede
otpornost poplavnih šuma na faktore stresa, kako bi se očuvale
njihove ekosistemske funkcije.
Integrativno prostorno planiranje
Otpornost zaštićenih područja može biti unapređena integracijom
mera adaptacije u prostorno planiranje. U tom smislu, planiranje
korišćenja zemljišta vršilo bi se na nivou pojedinačnih predela,
88
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
čime bi se prevazišla međusektorska ograničenja.
Sistemi ranog upozoravanja
Uspostavljanje sistema ranog upozoravanja na biotičke i abiotičke
pretnje, intergrisane u međunarodni transdisciplinarni okvir, od
ključnog je značaja za uspeh programa nadzora.
Mere adaptivnog gazdovanja
Adaptivno gazdovanje šumama kroz primenu odgovarajućih
uzgojnih mere ima za cilj „pretvaranje“ šuma u otporne
ekosisteme u pogledu lokalnih uslova staništa, potreba, rizika i
ciljeva upravljanja. Kraći periodi rotacije, na primer, snižavaju
rizik od vetroloma, dok duži periodi mogu da promovišu
prirodnu regeneraciju zbog uslova senke. Drugi pristup je
usmereno korišćenje prirodnih procesa sukcesije i migracije
vrsta . Povećanje raznolikosti drveća učiniće šume otpornijim na
napade štetočina i bolesti kao posledice klimatskih promena.
Izbor vrsta drveća i provenijencija
Odgovor šuma na klimatske promene veoma zavisi od
provenijencija, potencijala regeneracije i sastava vrsta drveća.
Upotreba dobro prilagođenih autohtonih vrsta drveća i
provenijencija je široko prihvaćena adaptivna mera. Takođe, pre
unošenja alohtonih vrsta drveća potrebno je izvršiti procenu
rizika od njihovog širenja i uticaja na autohtonu vegetaciju.
Alohtone vrste drveća koje se već smatraju invazivnim ne mogu
biti korišćene za pošumljavanje (poglavlje 3.2.5 “Upravljavanje
invazivnim vrstama”).
Restauracija ekosistema
Poplavni šumski ekosistemi su veoma modifikovani od strane
ljudi. Preusmeravanje vodotokova dovelo je do promena u nivou
podzemnih voda i režima poplava, kao i do smanjenja povezanosti
vodenih i kopnenih ekosistema. Međutim, obnova plavnih
područja doprinosi ekološkoj adaptaciji na klimatske promene
(poglavlje “Izbor prirodne ili veštačke obnove?”).
Osvrt i rezime
Klimatske promene utiču na zaštićene poplavne oblasti širom
sveta. Glavni izazovi klimatskih promena uključuju povećanje
ekstremno visokih temperatura, suša i velikih padavina, kao i
biotičke pretnje, poput širenja štetočina i bolesti u šumama. Mere
gazdovanja šumama mogu da pomognu u unapređenju otpornosti
šuma u cilju očuvanja njihovih ekosistemskih funkcija.

89
90
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2.4 Kako gazdovati sa divljači i zaštititi šume od
oštećenja
Markus Sallmannshofer, Silvio Schüler
Načini gazdovanja divljači i zaštitne metode
Autohtone vrste divljači su izvorni stanovnici šuma. Fragmentisana
staništa, prekinuti migracioni putevi, saobraćajnice i druge
ljudske aktivnosti primorali su divljač da se koncentriše u mirnim
oblastima sa dobrom zaštitom. Kao rezultat toga, ove vrste su danas
jače povezane sa šumskim ekosistemima nego što su bile ranije.
Poplavne šume se karakterišu raznovrsnošću staništa i biljnih vrsta
što ih čini privlačnim za mnoge vrste krupne divljači (slika 3.2.4-1,
slika 3.2.4-2). Na privlačnost šumskog staništa za divljač utiče kako
raznovrsnost hrane, tako i drugih uslova, kao što su sklonište, klima
i minimalno uznemiravanje. Pored toga, jelen i mouflon su uvedeni
u neke oblasti radi lova, jer je, istorijski gledano, veliki izbor divljači
bilo zadovoljstvo plemićkih zemljoposednika, a danas se lov smatra
važnim izvorom prihoda za preduzeća koja se bave gazdovanjem
šumama.
Biotički kapacitet šuma za divljač označava koliko velika populacija
divljači može da raste u datoj sredini s obzirom na kvalitet staništa,
odnsno njegov kapacitet da omogući divljači hranu, vodu i druge
resurse. Ekonomski kapacitet opisuje veličinu populacije divljači
koja ne utiče na ciljeve gazdovanja šumama. Ukoliko se on
nalazi ispod biotičkog kapaciteta, uticaj štete od strane divljači
na regeneraciju šuma i zalihe drveta mogao bi smanjiti važne
ekosistemske funkcije. Negativne posledice uključuju probleme
sa regeneracijom šuma, infekcijom stabala gljivama, sa posledicom
smanjenja njihove vrednosti, gubitkom godišnjeg prirasta i
ukupnim padom vitalnosti šuma i biodiverziteta (slika 3.2.4 -3).
Stoga je neophodan kompromis između ekonomskih benefita
od lova i gubitaka u proizvodnji drveta. U proračunima ukupnih
troškova gubici prihoda prouzrokovani oštećenjem šuma od strane
divljači često premašuju prihode od zakupa zemljišta za lov.
Šteta od divljači i njena procena
Šteta od divljači se može proceniti upoređivanjem projektovanog
i sadašnjeg stanja šuma. Projekovani uslovi u šumama se izvode
iz nekoliko kriterijuma, uključujući potrebu za obnovom
šuma, raspodelu ciljanih vrsta drveća i očekivano vreme do
uspostavljanja prirodne obnove. Trenutno stanje šuma moguće je
efikasno proceniti trajnim ili privremenim nasumičnim odabirom
ključnih indikatora. Takvi pokazatelji su količina mladog drveća
Slika 3.2.4-2: Divlja svinja
Slika 3.2.4-1: Jelen
91
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
po hektaru, stepen oštećenja, kao i udeo različitih vrsta drveća i
tipovi mešavitosti u različitim spratovima, odnosno starosnim ili
visinskim klasama. Pored prirodne obnove potrebno je proceniti
starosnu strukturu, na primer u odnosu na stepen guljenja kore sa
stabala. Različiti kriterijumi procene moraju biti u vezi sa tipom
šume, režimom upravljanja, prisutnim vrstama divljači, ciljanom
funkcijom šume i očekivanim ekosistemskim uslugama.
Međutim, štete od divljači nisu jedini uzrok problema sa obnovom.
Drugi faktori koje treba uzeti u obzir su ispaša stoke, nedostatak
svetlosti zbog gustih slojeva krošnji, gusti biljni slojevi, odsustvo
roditeljskog drveća ili fruktifikacija, kao i potencijalni nedostatak
tendiga  (poglavlje 3.1.1 “Izbor prirodne ili veštačke obnove?”).
Standardna procedura procene uticaja divljači na obnovu šuma
podrazumeva uspostavljanje malih ograđenih kontrolnih oblasti
za praćenje i upoređivanje prirodne obnove sa zaštitom i bez nje.
Takve oblasti mogu biti male (3x3 m), ali ih treba ponavljati kroz
celu šumu.
Povećani jaz između biotičkog i ekonomskog kapaciteta nosivosti,
utiče na povećan pritisak divljači na prisutnu vegetaciju i obnovljene
površine, te se povećava potreba za primenom dodatnih akcija za
gazdovanjem divljači.
Ekološko-prostorno gazdovanje u cilju izbegavanja šteta od
divljači
Ekološko-prostorno planiranje gazdovanja divljači, sa ciljem
zaštite staništa i izbegavanja štete od divljači u šumama, smatra
se pogodnim instrumentom za integrisanje divljih životinja u
šire kontekste gazdovanja šumama. Njegova implementacija u
velikom obimu zahteva angažovanje svih zainteresovanih strana
iz šumarstva, lova, poljoprivrede, turizma i slično. Ekološko-
prostorno upravljanje divljim životinjama trebalo bi da ima za cilj
bolju prostornu raspodelu njihovih populacije, kako bi se izbegla
šteta na odraslim stablima i obnovljenim površinama. Moguće
mere mogu uključivati  identifikaciju (sezonskih) staništa, ponovno
povezivanje biotopa i koordinaciju i modifikaciju lovnih aktivnosti.
Smanjenjem relativnog kvaliteta staništa (npr. atraktivnost staništa
za divljač u odnosu na okolnu sredinu) u ugroženim oblastima,
može se kontrolisati prostorna raspodela divljači.
Regulacija brojnosti divljači i lovno-uzgojne mere
Da bi se smanjila atraktivnost staništa, trebalo bi potencirati
uznemiravanje
u
prioritetnim
oblastima,
na
primer
92
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
koncentrisanjem lovnih aktivnosti unutar prioritetnih oblasti.
To zahteva jasno razgraničenje oblasti (preporučuje se do 100
ha) i dosledno sprovođenje mera. Istovremeno, potrebno je
smanjiti uznemiravanje izvan oblasti prioriteta. Lov u određenim
intervalima, kao što je vreme lova svedeno na nekoliko intenzivnih
nedelja, može da smanji uznemiravanje, dok bi napori za
smanjenjem populacije trebalo da se redukuju (pošto će divljač biti
manje plašljiva). Pored toga, divljač može biti usmerena ka drugim
oblastima niske ugroženosti, povećanjem kvaliteta njihovog
biotopa, kroz podizanje livada, namenskih površina za ishranu ili
obimnim prihranjivanjem. Hranjenje smanjuje smrtnost divljači
tokom zime i povećava stopu reprodukcije. Ishrani je potrebna
koordinacija velikih razmera i profesionalno snabdevanje hranom
(kvalitet, količina i intervali ishrane prilagođeni ciljanim vrstama
divljači). Regulacija brojnosti divljači treba da bude zasnovana
na kvantitativnim i kvalitativnim propisima, uzimajući u obzir i
odnos polova. Na primer, regulacija broja ženskih individua ima
najjači uticaj na rast populacije. Tokom regulisanja brojnosti
divljači potrebno je uzeti u obzir i tzv. nevidljive delove populacije,
a ne samo prebrojane jedinke (npr. do 50% populacije jelena se
često propušta tokom brojanja). Razgraničenje lovnih područja
potrebno je sprovesti radi efikasnosnije kontrole brojnosti divljači.
Neophodni su odgovarajući lovački objekti i infrastruktura.
Neophodno je profesionalno osoblje u lovištima, sa visokom
svešću o problemima. Fleksibilni ugovori o zakupu sa godišnjim
opcijama za odustajanje i ugovaranje jednokratnog lova su poželjni.
Mere gazdovanja
Stepen ugroženost sastojina od divljači značajno zavisi od mere
gazdovanja kao što su: sistem gazdovanja šumama, vrsta obnove
i period obnove, kao i struktura, mešavitost i gustina sastojina.
Šumari su odgovorni da objektivno kontrolišu uspeh uzgojnih
mera, da iniciraju tehničke mere zaštite, itd.
Poljoprivredne mere
Sastavni delovi poljoprivrednih površina oko šuma treba da budu
planirani da se omogući da divljač napusti šumu, ali da i dalje bude
zaštićena, naročito u zimskom periodu. Livade treba prepustiti
ispaši tokom zime kako bi se smanjio pritisak ishrane na šume.
Upravljanje posetama lovnim područjima
Uznemiravanje divljači u lovnim područjim može se sprečiti kroz
93
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
kontrolu poseta ovim oblastima, kao i poštovanje određenih
propisa od strane posetioca. Takođe, potrebno je insistirati na
šetanju isključivo ograničenim delovima, obaveznoj upotrebi
povoca za pse, edukaciji posetilaca i izbegavanju zadržavanja u šumi.
Posetioci moraju da budu privremeno i prostorno koncentrisani u
manje ugroženim oblastima.
Zaštita oblasti
Tip
Jelen
Divlje svinje
Prednosti
Mane
Čelična žica sa
drvenim stubovima
Sigurno
Sigurno
Izuzetno snažne
Visoki troškovi
postavljanja
Žica sa drvenim
stobovima
Sigurna
Samo ako je ukopana
u zemlji
Snažne
Visoki troškovi
postavljanja
Drvene ograde
Sigurno
Sigurno
Lako postavljanje
Lako se popravlja u
slučaju oštećenja
Moguća ponovna
upotreba
Nije potrebno
uklanjanje
Pripremni radovi i
troškovi
Plastična žica sa
drvenim stubovima
Ne
Ne
Dovoljno protiv
jelena
Jeftino i lako za
postavljanje
Kratkotrajnost
Individualna zaštita stabla
Žičana mreža
Sigurno od
uklanjanja
Druga svrha
Otvara se samo sa
rastom prečnika
Neophodna visina
biljke je 2-3 metra
Plastične navlake sa
drvenim stubovima
Suviše kratko da bi se
zaštitilo
Druga svrha
Jednostavno
postavljanje
Efekti staklene bašte
mogu da izazovu
prerano nicanje
Tehnička zaštita stabla
Usled čestog prisustva velikih populacija divljači, u prekograničnom Rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav
uobičajena je praksa da se vrši tehnička zaštiti prirodno i veštački obnovljenih površina (Slika 3.2.4-3). Izbor
zaštite zavisi od vrste divljači i dobra koje se štiti. Najčešće zaštite su rezimirane u sledećoj tabeli:
U Mađarskoj, Hrvatskoj i Srbiji dominantna vrsta divljači koja nanosi štetu u pošumljavanju je jelen. S obzirom da jelen može da preskoči
niže ograde, visina ograde mora biti najmanje 230-250 cm. Kada je neophodno zaštititi samo žir od divljih svinja, dovoljne su ograde
visine 120-130 cm. (Pogledajte  poglavlje “Gazdovanje zasadima topole uz očuvanje diverziteta”)
94
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Konzervacija
Oblasti u kojima se ne sprovode mere gazdovanja, kao što su
pojedine zone nacionalnih parkova, veoma su atraktivne za
divljač. U odnosu na okolna staništa takva područja su često mirna
i ostavljaju utisak da su bezbedna. Divljač će se koncentrisati u
takvim oblastima u gustim populacijama koje prevazilaze prirodni
nivo održivosti. Posledica toga je visok pritisak na raspoložive
biljke koje divljač koristi u ishrani. U zavisnosti od ciljeva
gazdovanja, potrebno je sprovesti dodatne mere gazdovanja u
područjima visoke konzervacione vrednosti kako bi se omogućila
koegzistencija divljači sa raznovrsnim biljnim zajednicama, što se
posebno važno ukoliko su u pitanju ugrožene biljne zajednice i
staništa, čija je zaštita neophodna. Nasuprot tome, ako se štite
prirodni procesi, uticaj divljači bi se mogao smatrati delom
Slika 3.2.4-3: Tehničke instalacije za zaštitu stabla različitih jačina i troškova
95
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
prirodnog sistema koji na kraju modifikuje prirodnu vegetaciju i
budući sastav šumskih zajednica.
Sažetak
Cilj odgovarajućeg gazdovanja divljači i lovnim područjima jeste
da se omogući koegzistencija raznovrsnog šumskog drveća i
biljnih zajednica sa populacijama divljih životinja, i da se ostvare
održivi prihodi kako od šumarstva, tako i lovnih aktivnosti.
Divljač je neizostavni deo poplavnih šuma i po prirodi ne nanosi
štetu biljnim zajednicama. Poslednjih decenija intenzivna
tehnička zaštita postala je neophodna u šumarstvu. Kompromis
između prihoda od lova i gubitaka, odnosno troškova zaštite u
šumarstvu i upravljanja biodiverzitetom potreban je kako bi se
postigli dugoročni ciljevi očuvanja i upravljanja šumama.
Zahvalnica
Autori se zahvaljuju Prof. Dr. Reimoser, čiji je rad na Univerzitetu
prirodnih resursa i primenjenih životnih nauka u Beču pružio
osnovu za ovo poglavlje. Takođe se zahvaljuju kolegama: Gyula
Kovač i Silvija Krajter Ostoić na njihovim komentarima.
96
97
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2.5 Upravljanje alohtonim vrstama
Katharina Lapin, Aleksander Marinšek, Maarten de Groot, László
Demeter, László Nagy, Marjana Westergren
Uvod
Strane ili alohtone biljne vrste su vrste unesene izvan
rasprostranjenosti te vrste n adatom području. Ako alohtona
biljna vrsta postane problematična, ona se naziva invazivnom
alohtonom biljnom vrstom. Jednom kada se invazivna alohtona
biljna vrsta nastani na novom području, ona može imati
negativne ekološke, socijalno-ekonomske posledice i uticaj na
ljudsko zdravlje. Danas su invazivne alohtone biljne vrste jedna
od glavnih pretnji globalnom i lokalnom biodiverzitetu. Obalne
šume su bogate hranjivim materijama, a svrstavaju se među
najugroženije šume za invaziju alohtonih biljaka. U priobalnim
šumama visoki sadržaj hranjljivih materija i česte prirodne i
veštačke smetnje olakšavaju naseljavanje alohtonih vrsta, dok
reke dodatno služe kao vrlo efikasni koridori za širenje invazivnih
alohtonih biljaka. Stoga je upravljanje invazivnim alohtonim
biljkama u priobalnim područjima izuzetno važno za očuvanje i/
ili obnavljanje biodiverziteta i ostvarivanje ekosistemskih usluga
ovog ugroženog ekosistema.
Ovo poglavlje priručnika za upravljanje šumama i očuvanje
za priobalne šume ima za cilj prikupljanje i pružanje sintezu
praktično orijentisanih informacija o merama gazdovanja,
primenljivim za svaku fazu biološke invazije, od prve pojave
invazivnih vrsta do njihovog uspešnog širenja na novom području.
Iako smo nameravali da objedinimo mere gazdovanja što je
moguće sveobuhvatnije, treba naglasiti da svaku predstavljenu
meru upravljanja treba prilagoditi lokalnim uslovima ugroženog
područja. Dalje, moramo primetiti da na određene mere
uklanjanja vrste mogu snažno uticati fenologija i druge ekološke
karakteristike svake pojedine alohtone biljne vrste. Zbog toga
uvek preporučujemo istraživanje biologije invazivne alohtone
biljne vrste pre planiranja i sprovođenja mera gazdovanja.
Pored toga, važno je poštovati lokalno zakonodavstvo kada se
sprovode hemijske mere suzbijanja invazivne vrste. Svrha ovog
poglavlja je da pomogne prikupljanjem ovih podataka kako bi
se sprečilo naseljavanje i širenje invazivnih alohtonih biljnih
vrsta u priobalnim šumama vašeg analiziranog područja. Takođe,
poglavlje nudi mere prevencije koje se trebaju primeniti u cilju
suzbijanja invazivnih vrsta.
98
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Mehanizni uticaja i njihova procena
Pretnje izazvane invazivnim alontonim biljnim vrstama u šumskim
ekosistemima uključuju hibridizaciju, prenos bolesti i kompeticiju
između vrsta. Konkurencija za resurse, na primer da se alohtona
biljka takmiči sa autohtonim taksonima za resurse (svetlost, voda,
prostor), najčešći je prijavljeni mehanizam uticaja, koji dovodi
do štetnog uticaja na domaće vrste u priobalnim šumama. Na
primer, primećeno je nadmetanje za svetlost invazivnih vrsta
poput Solidago gigantea, Impatiens glandulifera i Coniza canadensis
sa autohtonim vrstama u priobalnim mešovitim šumama tvrdih
lišćara hrast-brest-jasen uz velike reke.
Drugi mehanizam uticaja invazivnih sa autohtonim biljnih vrsta
su hemijski uticaji, kao što je sposobnost alohtonih biljaka da
promene hemijska svojstva tla, što zauzvrat može prouzrokovati
promene u diverzitetu autohtonih vrsta iznad i ispod zemlje.
Na primer, invazivna alohtonabiljna vrsta Impatiens glandulifera
menja gljivične i bakterijske zajednice u zemljištu. Dalje, hemijski
sastav biljnih ostataka od alohtonih biljaka kao što je alohtona
invazivna vrsta Robinia pseudoacacia može prouzrokovati visok
nivo azota u gornjim nivoima tla, vršeći tako uticaj na regeneraciju
autohtonih drvenastih vrsta.
Postoji nekoliko politika i zakona koji regulišu širenje invazivnih
alohtonih biljnih vrsta radi ublažavanja negativnog uticaja na
šumske ekosisteme. Kako su finansijski resursi za upravljanje
invazivnim alohtonim vrstama obično ograničeni, preporučujemo
davanje prioriteta sadašnjim i potencijalno novim alohtonim
vrstama prema uticaju alohtonih vrsta na životnu sredinu.
Međunarodno usvojena metodologija protokola o klasifikaciji
alohtonih taksona na životnu sredinu (EICAT) može se efikasno
primeniti za kategorizaciju i kvantifikovanje uticaja svih alohtonih
vrsta u čitavoj taksonomskoj klasi na osnovu sistematskog
pregleda literature (Slika 3.2.5-1).
EICAT procena invazivnih alohtonih vrsta (insekata, gljiva i
biljaka) u prekograničnom rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav
otkrila je da su alohtone biljne vrste Amorpha fruticosa, Fallopia
japonica i F. sachalinensis, Heracleum persicum, Humulus japonicus
i Impatiens glandulifera koje imaju najintenzivniji negativan uticaj
na životnu sredinu u priobalnim šumama.
Preventivne mere
Veliki broj ljudskih aktivnosti podstiče unošenje i širenje
Slika 3.2.5-1. EICAT kategorije prikazane u šemi
procesa procene koja grupiše alohtone vrste u jednu
od pet kategorija, prema intenzitetu štetnih uticaja na
životnu sredinu.
99
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
invazivnih alohtonih biljaka u priobalne šume. Mere prevencije,
čiji je cilj da identifikuju i usvoje ove ljudske aktivnosti, kao i
puteve introdukovanja invazivnih alohtonih biljnih vrsta, su među
najefikasnijim merama upravljanja. Na primer, u priobalnim
šumama, seča, a posebno seča visokog intenziteta menja svetlosne
uslove i raspoloživost resursa na načine koji favorizuju alohtone
vrste biljaka. To su obično heliofiti, prilagođeni staništu sa vrlo
intenzivnom osunčanošću, zbog izgradnje sopstvene strukture
i specifičnog metabolizma. Dalje, izgradnja šumskih puteva i
pešačkih staza može da podstakne širenje semena alohtonih
biljaka kretanjem kontaminiranog supstrata i građevinskog
materijala. Zbog toga ne treba potcenjivati rizik da šumski putevi
funkcionišu kao putevi za prenos invazivnih vrsta. Stočna hrana
koja se koristi u za ishranu divljači tokom zime može biti izvor
zaraze.
Pored toga, sposobnost identifikacije alohtonih biljnih vrsta je
značajno za otkrivanje invazivnih alohtonih biljaka u ranoj fazi
širenja u priobalnom šumskom području. Materijal za obuku
specifičan za ovu ciljnu grupu može pomoći u povećanju znanja
o opasnosti od invazivne vrste. Naučni programi, kao što su alati
DanubeForestHealth, takođe nude veliki set tehničkih alata za
interakciju sa javnošću radi identifikovanja invazivnih alohtonih
biljnih vrsta.
Mere prevencije takođe uključuju pravno obavezujuće i
neobavezujuće mere koje sprečavaju uspostavljanje invazivnim
alohtonim vrstama na nekom području. Uredba Evropske unije
(br. 1143/2014) o sprečavanju i upravljanju unošenjem i širenjem
invazivnih alohtonih vrsta, koja je stupila na snagu 1. januara 2015.
godine, na primer, ograničava namerno ili iz nehata unošenje
invaživnih vrsta u Evropsku uniju, reprodukcija, uzgoj, transport,
kupovina, prodaja, upotreba, razmena, čuvanje i puštanje u
promet invazivnih alohtonih vrsta koje se tiču EU. Trenutna lista
invazivnih alohtonih vrsta koje su zabranjene u Uniju sadrži 36
biljnih vrsta, a mnoge od njih se javljaju u priobalnim područjima,
poput kiselog drveta (Ailanthus altissima), japanskog hmelja
(Humulus scandens) ili impatiens (Impatiens glandulifera) ( EU-
ENV, 2020).
Procena rizika
Ponekad se alohtone biljke, kao što su drveće ili bilje u
mešavinama livadskog semena, planski koristi u šumarstvu
ili obnavljanju ekosistema. U ovim slučajevima namerne
upotrebe stranih vrsta, preporučujemo da se izvrši procena
100
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
rizika specifičnog za lokaciju. Minimalni standardi za procenu
rizika uključuju sledeće: (1) osnovni opis vrsta; (2) verovatnoća
naturalizacije ili invazije; (3) distribucija, širenje i uticaj; (4)
procena puteva introdukcije; (5) procena uticaja na biodiverzitet
i ekosistem; (6) procena uticaja na ekosistemske usluge; (7)
procena socijalno-ekonomskih uticaja; (8) razmatranje statusa
vrsta (ugroženog ili zaštićenog) ili staništa pod pretnjom; (9)
procena budućih uticaja klimatskih promena; (10) Procena je
moguća čak i kada nedostaje informacija; (11) dokumentovanje
izvore informacija; (12) daje rezime u doslednom i razumljivom
obliku; (13) ¬ uključuje neizvesnost; (14) uključuje osiguranje
kvaliteta. Međutim, preporučujemo da kontaktirate nacionalnog
stručnjaka kako biste vam pružili detaljnije informacije o proceni
rizika u vašem području i za alohtone vrste koje vas zanimaju.
Monitoring
Rano otkrivanje i brzo uklanjanje u ranoj fazi invazije je isplativa
mera za zaustavljanje širenja invazivnih alohtonih biljaka, koje
obično uslede nakon uspešnog otkrivanja populacije invazivne
strane biljke u monitoringu. Tokom proteklih nekoliko
decenija implementirano je mnogo različitih sistema praćenja
na lokalnom, regionalnom i nacionalnom nivou. Osnovni
princip invazivnog monitoringa alohtone biljke je ponavljano
posmatranje sistematski lociranih parcela na zabrinjavajućem
mestu tokom nekoliko godina. Nadzor zahteva inspektora i
identifikacioni formular za identifikaciju. Razvijeni su i drugi
tehnički alati za pojednostavljivanje i poboljšanje procesa
praćenja: DNK u životnoj sredini (eDNA), na primer, može se
koristiti za istraživanje genetskog materijala dobijenog direktno
iz uzoraka vode ili sedimenta.
Mehanička kontrola
Mere mehaničke kontrole uključuju ručno čupanje, seču,
malčiranje, prstenovanje... uključujući upotrebu različitih alata
kao što su kosilice ili trimeri, alata za vađenje celih biljaka sa
korenom, seču, zakopavanje ili spaljivanje čitavih invazivnih
alohtonih biljaka ili njihovih delova.
Uspešnosti manuelnih metoda održavanja, kao što je čupanje,
zavisi od morfologije invazivnih alohtonih biljaka vrsta i veštine
i tehnike obučenog osoblja. Za većinu biljnih vrsta važno je
u potpunosti ili više puta ukloniti korenov sistem kao i ostale
delove biljke, ako je vrsta sposobna za vegetativno razmnožavanje.
101
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Ponekad je potrebno nekoliko godina da biljka bude uspešno
uklonjena ili oslabljena (npr. Solidago gigantea/canadensis,
Fallopia japonica, F. x bohemica, Acer negundo, Ailanthus altissima,
Amorpha fruticosa). U ovom slučaju, potrebna je istrajnost i
doslednost. Posebnu pažnju treba obratiti i na rukovanje biljnim
ostacima. Oni se moraju sakupljati pomoću plastičnih podloga i
transportovati u plastičnim kesama, kako se seme, plodovi i drugi
delovi biljaka (mogućnost vegetativne propagacije!) ne bi dalje
širili u drugim oblastima. Ostaci biljaka treba da se osuše, slegnu
ili predaju nadležnim službama koje se bave takvim otpadnim
materijalom.
Seča i ispaša su efikasna rešenja za uklanjanje zeljastih i drvenastih
invazivnih vrsta. Preporučuje se sprovesti mere sečenja i ispaše
pre cvetanja i proizvodnje semena. Ispaša zahteva manju količinu
radne snage i smatra se da ima pozitivne ekološke efekte. Na
primer, u skladu sa lokalnim zakonodavstvom, ispaša stokom,
konjima, domaćim svinjama i ovcama može se efikasno koristiti
za sprečavanje širenja invazivnih alohtonih vrsta šiblja u plavnim
šumama (Slika. 3.2.5-2, slika 3.2.5-3). U slučaju da se u potpunosti
formiraju ove invazivne vrste šiblja (2-5 godina nakon klijanja),
njihovo potpuno uklanjanje zahteva strpljenje i trajnu ispašu u
plavnim šumama (npr. na plantažama topola).
a
b
Slika 3.2.5-2:  (Levo) Redovne aktivnosti uklanjanja  sprečavaju potpuno formiranje i širenje invazivnih vrsta šiblja na plantažama topola duž reke Temišvar
u Srbiji. (Desno)  Gusta Amorpha fructicosa  i  Fraxinus pennsylvanica  u netretiranoj  plantaži topole.
Slika 3.2.5-3:  Ispaša konja u močvarnom rezervatu
prirode Isola Della Cona u Friuli-Venezia Giulia,
severoistočna Italija
102
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Malčiranje je relativno nedestruktivan metod kontrole invazivnih
vrsta, koji smanjuje prodor svetlosti i inhibira klijanje i fotosintezu,
a postiže se prekrivanjem proklijalih biljaka slamom, korom,
ostacima rezidbe sečenjem, plastičnim materijalima ili papirom.
Ova mera se obično koristi u poljoprivrednoj proizvodnji za
kontrolu uglavnom jednogodišnjih korovskih biljaka. Malčiranje
se uspešno koristi za kontrolu Impatiens glandulifera.
U zavisnosti od oblasti koja se tretira preporučujemo informisanje
o ograničenjima delovanja i reproduktivnosti biljnih vrsta.
Generalno gledano, upotreba mera mehaničke kontrole zahteva
planiranu strategiju koja uključuje nadzor, suzbijanje, tretiranje
i propratne mere za procenu uspešnosti. U mnogim slučajevima
mere mehaničke kontrole su izvodljive samo u početnim fazama
invazije. S jedne strane, cilj mehaničke kontrole se retko ostvaruje
bez velikih napora i troškova. Stoga se mere mehaničke kontrole
obično koriste u malim jasno definisanim oblastima. S druge
strane, mere mehaničke kontrole, ako se pravilno primenjuju,
manje su štetne po životnu sredinu i autohtoni ekosistem u
odnosu na hemijske mere. To čini mehaničke mere kontrole
veoma korisnim za zaštićena područja, gde hemijska ili biološka
kontrola nije opcija ili je zakonski zabranjena. U plavnim šumama
uspešno su korišćene mere mehaničke kontrole za iskorenjivanje
malih zajednica nedirka (Impatiens glandulifera), kiselog drveta
(Ailanthus altissima), medveđe šape (Heracleum sp.) ili ciganskog
perja (Asclepias syriaca).
Hemijska kontrola
Mere hemijske kontrole odnose se na selektivno i lokalizovano
prskanje ili razmazivanje proizvoda za zaštitu bilja (PZB).
Primena herbicida, naročito primene glifosata, su isplative mere
hemijske kontrole koje pomažu da se izbegne remećenje strukture
površine zemljišta i naknadno klijanje invazivnih alohtonih
biljaka, ali negativno utiče na ne-ciljane biljne vrste i životnu
sredinu. Tretirane lokacije treba pratiti narednih godina kako bi se
procenio uspeh i negativni, neželjeni efekti sprovedenih tretmana.
Povremeno, tretiranje treba ponoviti u narednim godinama.
Upotreba hemijskih tretmana u cilju kontrole invazivnih vrsta
se naročito ne preporučuje u ekosistemima plavnih šuma. Osim
toga, zakonska ograničenja često zabranjuju upotrebu herbicida u
šumskim ekosistemima.
103
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Biološka kontrola
Mere biološke kontrole odnose se na uvođenje živih organizama
(biološkog agensa) kako bi se smanjila konkurentska sposobnost
invazivne alohtone biljne vrste. Ove mere mogu imati negativne
dugoročne efekte i zahtevaju konsultacije sa lokalnim ekspertima
pre implementacije. Potrebno je poštovati nacionalno i lokalno
zakonodavstvo, kao i definisati odgovarajuću procenu rizika pre
bilo kakvog uvođenja bioloških agenasa. U praksi primena mera
biološke kontrole obuhvata širok spektar organizama:
Ispaša zečeva, na primer, korišćena je za kontrolu ciganskog perja
(Asclepias syriaca) u Nacionalnom parku Kiskunság, Mađarska.
U eksperimentalnim studijama specifične gljive rđe (Puccinia
komarovii var. glanduliferae) su korišćene za kontrolu Impatiens
glandulifera (Slika 3.2.5-4). Štaviše, gljive iz roda  Verticillium
spp., kao što je izolat Verticillium nonalfalfae, trenutno se smatraju
najefikasnijim biološkim agensom protiv Ailanthus altissima.
Adaptacija gazdinskih mera
Preporuke koje se odnose na adaptaciju gazdinskih mera
uključuju preventivne radnje kao što je sadnje autohtonih
vrsta drveća. Pored toga, neprekidno održavanje pokrivenosti
zemljišta drvećem i duži periodi rotacije preporučuju se tamo
gde je moguće održavanje zasenjenih uslova. Totalnu seču treba
izbegavati naročito kada je područje redovno plavljeno, jer se
vegetativni i generativni materijal invazivnih vrsta lako može
transportovati vodom do drugih, pogodnih zemljišta, gde mogu
imati dovoljno svetlosti za klijanje i rast. Blago razređivanje
šumskih područja treba izbegavati kako bi se smanjio rizik od
izmena gazdovanja koje može funkcionisati kao put za uvođenje
alohtonih biljnih vrsta u šumu. Granične delove šuma treba
sačuvati jer gusta, višeslojna krošnja može sprečiti ili usporiti
ulazak invazivnih vrsta iz okruženja. Redovno košenje koridora
duž šumskih puteva je efikasno gazdovanje ovim delovima šuma.
Konačno, alternativni režimi seče do jednostavne totalne seče,
kao što su sistemi selekcije ili sistemi skloništa koji se primenjuju
u uslovima neprekidne pošumljenosti zemljišta, su poželjni.
Slika 3.2.5-4:  Invazija nedirka (Impatiens glandulifera) i falopije (Fallopia Sachalinensis)
Slika 3.2.5-5: Nedirak (Impatiens glandulifera) je rodom
iz Azije
104
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Obnova oštećenih ekosistema
Dugoročna otpornost plavnih šuma može se poboljšati
sprovođenjem odgovarajućih mera restauracije za potporu
oporavka ekosistema koji je degradiran, oštećen ili uništen
invazivnim, alohtonim biljkama ili drugim  invazivnim
organizmima (na primer insektima ili gljivama). Troškovi bilo
kakvih kontrolnih mera mogli bi da budu visoki i nesrazmerni
prednostima restauracije. Međutim, u nekim slučajevima
tradicionalna praksa korišćenja zemljišta, kao što je ispaša u
šumama, može da bude isplativo sredstvo za restauraciju.
Slika 3.2.5-6: Vinobojka (Phytolacca  americana) je
rodom  iz Severne Amerike i širi se Evropom
Slika 3.2.5-7: Kontrolna lista  invazivnih alohtonih biljaka

105
106
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2.6 Gazdovanje zasadima topola uz očuvanje
diverziteta
Markus Sallmannshofer, Werner Ruhm
Uvod
Plavne šume su posebno bogate raznovrsnošću vrsta zbog visoko
produktivnog zemljišta i lokalno promenljivih ekoloških uslova.
Mnoge biljne i životinjske zajednice zavise od ovih staništa.
Tipične vrste mekih lišćara, kao što su vrbe, crne i bele topole,
posebno su prilagođene visoko dinamičnoj geomorfologiji
nastaloj taloženjem reka. Kao vrste koje ne podnose senku,
uspevaju na zemljištima bez vegetacije, na pesku i šljunku i mogu
podneti poplave bolje od drugih vrsta drveća. Zbog regulacije
reka, ova prirodna dinamika je izgubljena, a tipične vrste mekih
lišćara se retko generativno obnavljaju i preusmeravaju na
sekundarne lokacije kao što su šljunkare. Sve manja učestalost
plavljenja duž regulisanih reka takođe promoviše konkurentnu
vegetaciju i sazrevanje šumskih zajednica što rezultira negativnim
efektima na pojavu tipičnih vrsta mekih lišćara.
Oplemenjivanje topola
U drugoj polovini 19. veka započeto je sa uzgajanjem i sortama
topola sa posebnim svojstvima poput otpornosti na bolesti.
Uzgoj hibridnih topola počeo je početkom 20. veka: posebno
brzorastući hibridi između različitih vrsta topola postali su
popularni u šumarstvu. Nedostatak drveta izazvan Drugim
svetskim ratom rezultirao je osnivanjem istraživačkih instituta za
topole u mnogim zemljama.
Brzorastuće sorte topola odabrane su zbog svog oblika i otpornosti
prema bolestima, čime se smanjuje vreme rotacije i povećava
kvalitet drveta. Na nekim lokalitetima, topola ima bolji prinos
od bilo koje druge vrste drveća - zbog čega su mnoga šumska
preduzeća nepokolebljiva u njihovom korišćenju. Danas su
aluvijalne šume mekog drveta i prelazno područje do poplavnog
područja tvrdog drveta preovlađujuća područja za uzgoj topola.
Sa savremenim klonovima visokih performansi može se upravljati
sa periodima rotacije kraćim od 30 godina na odgovarajućim
lokacijama.
Upravljanje i konzervacija šuma
Intenzivna zaštita prirode upućuje na to da treba izbegavati
monokulture topola (Slika 3.2.6-1). U današnje vreme troškovi
107
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
gazdovanja šumama rastu, dok prihodi od prodaje drveta
kontinuirano opadaju. U ovom poglavlju opisan je pristup koji
uzima u obzir biologiju i ekologiju topola kako bi se povećala
biološka raznolikost sastojina topola na efikasan način uz
istovremeno smanjenje troškova.
Osnivanje zasada topola
Topole se sade na velikom međusobnom rastojanju pošto su
to vrste koje ne podnose senku. Sadnja topola sa međurednim
razmakom od 8 metara omogućava prirodni porast drugih stabala.
U zavisnosti od lokaliteta, bele topole (Populus alba), vrbe (Salix
sp.), jove (Alnus sp.) i sremza (Prunus padus) često se prirodno
pojavljuju iz korena ili iz panja. Ako se takve korisne mešovite
vrste drveća prirodno ne pojave, raznolikost se može povećati
sadnjom drveća ili grmlja između redova topola (Slika 3.2.6 -2).
U zavisnosti od lokacije, postoji potreba za malčiranjem pre
sadnje topola. Sadnja se može obaviti plugom ili  kopanjem rupa.
Uglavnom se koriste dvogodišnje, velike sadnice od oko 2,5 m
ili više. Na samom početku redovi zasađenog drveća često imaju
negativan vizuelni efekat na posetioce šume, ali omogućavaju
racionalan tok rada kako za sadnju, tako i za neophodne radove
na održavanju.
Topola se razmnožavaju u rasadnicima. Prostorna i vremenska
mešavina nekoliko sorti povećava genetsku raznolikost i osigurava
diversifikaciju. Podatak da je u mešavini zasađen kultivar/klon
(npr. mape sadnje) osnovni je uslov za kasnije poređenje sorti.
Slika 3.2.6-1: Monokulture topola osnivaju se iz
ekonomskih razloga
Slika 3.2.6-2: Stabla javora između redova topola
108
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Specifična zaštita kultura
Ako je prisutana samo srna, sloj boje na deblu je dovoljan da se
zaštiti od oštećenja. Protiv jelena neophodna je zaštita oko samog
stabla ili oko čitavog područja. U Srbiji je razvijen metod gde
se sadnice topole obmotavaju žičanim mrežom tokom procesa
sadnje (Slika 3.2.6-3). Problemi nastaju kada jelen pase preko
ograde i na taj način oštećuje biljku (Slika 3.2.6-4; poglavlje 3.2.4
“Kako gazdovati sa divljači i zaštititi šume od oštećenja”).
Održavanje kultura
Poplave koje se javljaju odmah nakon sadnje redovno podižu
biljke koje još nisu imale dovoljno vremena da se ukorene. Takvo
iskorenjivanje zahteva popravku. Prve 1-2 godine nakon sadnje
poželjno je rotirajućim rezačem poseći vegetaciju duž redova
topola. Ako je potrebno u prve dve godine nakon sadnje, mora
se izvršiti uklanjanje penjačica ručnim makazama, jer čupanje
divljeg hmelja ili klematisa oko topola može usporiti rast ili čak
oštetiti mladu biljku.
Orezivanje
Za proizvodnju kvalitetnog drveta topole potrebno je orezivanje,
koje se obično vrši u tri faze do visine od 6 metara. Sekundarni
sastojak mešovitih vrsta drveća može doprineti smanjenju rasta i
debljine grana. Tako se mogu izostaviti neke faze orezivanja.
Proreda
U intervalu od sedam do 10 godina starosti stabla, gustina drveća
se obično šematski smanjuje na konačnu gustinu sastojine
Slika 3.2.6-3: Zaštita sadnica korišćenjem žice.
Slika 3.2.6-4: Kada se jelen savije prema mladim topolama radi ispaše izdanaka, oni se često
lome (takođe iznad ograde).
109
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
proređivanjem (npr. na ramaku od 4 metara u redu uklanja se
svaka druga topola). Proređivanje osim benefita za topolu od
velike je koristi i za sekundarne vrte drveća.
Rezime
Zasnivanje sastojina sa širokim raspredom može povećati rast
i stabilnost pojedinačnih stabala topola, dok razmak između
stabala topola omogućava uspostavljanje sekundarne sastojine
mešovitih drvenastih vrsta prirodnom sukcesijom. Na ovaj način
se mogu smanjiti troškovi sadnje i orezivanja. To omogućava
sprovođenje ekonomskih i ekoloških poboljšanja bez odstupanja
od proizvodnje topola.
Zahvalnica
Autori se zahvaljuju Herbert Tiefenbacher na doprinosu pri izradi
poglavlja.
110
111
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.2.7 Mrtvo drvo u gazdovanju šumama
Janine Oettel
Uvod
Stvaranje, održavanje i upravljanje mrtvim drvetom je ključna
komponenta poboljšanja ekološkog stanja šuma. Karakteristike
mrtvog drveta korišćene su kao indikatori šumske prirodnosti,
pružanje ekosistemskih usluga  i stanja šumskog biodiverziteta.
Međunarodne inicijative kao što su Konvencija o biološkoj
raznolikosti (CBD), Šume Evrope (nekada Ministarska
konferencija o zaštiti šuma u Evropi) i projekat Evropske agencije
za životnu sredinu “Biodiversity Baseline” uključuju mrtvo drvo
kao ključni indikator održivog upravljanja šumama. Nakon
toga, sertifikacione šeme (FSC, PEFC) uvele su mrtvo drvo u
svojim standardima sa ciljem očuvanja biodivrziteta i ekoloških
vrednosti.
Mrtvo drvo doprinosi funkcionisanju ekosistema u šumama
promenom mikroklime, kao što je vlaga zemljišta, povećanjem
kapaciteta za skladištenje vode i povećanjem dostupnosti
hranljivih materija . Dalje, mrtvo drvo olakšava prirodno
obnavljnje drveća, posebno u šumama u hladnim klimatskim
uslovima kao što su umerene planinske šume . Štaviše, 25%
šumskih vrsta zavisi od mrtvog drveta . Na primer, mrtvo drvo
obezbeđuje osnovne resurse za saproksilne (od mrtvo drveta
zavisne) vrste poput nekih gljiva, lišajeva, mahovina, ptica i slepih
miševa.
Važnost mrtvog drevta za zaštitu vrsta je prilično dobro
objašnjena kod buba. Prema Evropskoj crvenoj listi saproksiličnih
tvrdokrilaca , 18% od 688 istraženih vrsta smatra se ugroženim,
dok se 13% smatra skoro ugroženim u Evropi. Saproksilni
tvrdokrilci su zavisni od mrtvog drveta i starog drveća u toku
svog razvoja. Zbog toga je neophodno zasnivati pejzaže i šume sa
raznolikošću vrsta i dovoljnim brojem stabala koja omogućavaju
mikrostaništa, kao i dovoljnom količinom mrtvog drveta u
različitim fazama razgradnje.
Dok je u prirodnim umerenim šumama, zastupljenost mrtvog
drveta velika, šumama kojima se gazduje mrtvo drvo je ozbiljno
smanjena šumska komponenta. U skladu sa tim, u Evropi
mnoge zajednice zavise od mrtvog drveta – naročito vrste koje
zavise od velike količine mrtvog drveta u velikoj meri su opale u
gazdovanim šumama i često su svedene na izolovane populacije.
Dobro je poznato da na zapreminu i sastav mrtvog drveta utiče
širok spektar faktora (npr. starost sastojina, prirodna smrtnost
112
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
drveta, sastav vrsta drveća), i da je to povezano sa gazdovanjem
šuma. Müller i Bütler (2010) predlažu osnovni opseg od 20–50
m³ po ha za zapreminu mrtvog drveta, što se može posmatrati kao
minimalni uslov za evropske šume. Stvarne prosečne zapremine
su, međutim, znatno niže u severnoj Evropi sa 8 m³ po ha dok je
nešto bolje u centralnoj i zapadnoj Evropi sa 20 m³ po ha.
Plavne šume
Staništa plavnih šuma su staništa koja su često visoko produktivna
i predstavljaju područja sa visokim biodiverzitetom. Visoka
produktivnost često rezultira visokim unosom mrtvog drveta.
Rezultati istraživanja pokazuju da se zapremina mrtvog drveta
može razlikovati. Na primer, u Austriji zapremina mrtvog drveta
je 51 m3 po ha, u Poljskoj se zapremena kreće u rasponu vrednosti
od 22 do 88 m3 po ha, od 36 do165 m3 po ha u Sloveniji, dok
zapremina mrtvog drveta u Italiji doštiže i vrednost od čak 206
m3 po ha. U zavisnosti od lokacije i blizine reke, mrtvog drveta se
može odneti poplavama ili akumulirati na određenim lokacijama .
Istraživanja u u Austriji su pokazala da se u plavnim šumama
nalazi 242 vrsta insekata koje žive u mrtvom drevetu. Ovako
visoka vrednost jasno ukazuje na vrednost očuvanja plavnih
šuma. Rezultati istraživanja pokazuju da na zastupljenost
saproksilnih vrsta utiču na zapremina i prečnik mrtvog drveta.
Detaljnije, Della Rocca et al. (2014) su utvrdili da je za popolavne
šume vrednost prsnog prečnika (dbh) za mrtvo drvo od 22 cm
i zapremine od 32 m3 po ha granična ispod koje se bogatstvo
Slika 3.2.7-1: Prosečna zapremina mrtvog drveta 30-50 m3ha-1 u poplavnoj šumi u Austriji.
113
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
saproksilnih vrsta znatno smanjuje. Pored toga, dostupnost
mrtvog drveta u naprednim fazama razgradnje je pozitivno
povezana sa bogatstvom vrsta.
Načini gazdovanja u cilju povećanja učešća mrtvog drveta
Osobine mrtvog drveta utiču na bogatstvo vrsta. Aktivna
promocija i integracija mrtvog drveta u gazdovanju šumama
od velike je važnosti i primenljivana je u različitim konceptima
gazdovanja poslednjih decenija. Razni koncepti gazdovanja na
sličan način prepoznaju vrednost starog i mrtvog drveta i uključuju
njegovu promociju kroz različite mere, poput (1) uspostavljanja
šumskih rezervata ili (2) povećanje broja starih stabala u cilju
prirodne dezintegracije. Pored toga, (3) nedostatak stabala sa
šupljinama ili gnezdima, i (4) povećanje količine ležećeg drveta,
će očuvati populaciju saprokslinih vrsta i ojačati njihovu brojnost.
Preporuke za povećanje mrtvog drveta u plavnim šumama
uključuju (a) ostavljanje drvnih ostataka posle seče, (b) stvaranje
veštačkih panjeva visine od 0,5 do 1 m i (c) uklanjanje kore na
mestima gde je stablo izloženo svetlosti kako bi se vestački stvorilo
mrtvo drvo. Štaviše (5) produžavanjem proizvodnog ciklusa
može se osigurati kontinuirano snabdevanje i dostupnost mrtvog
drveta u kasnijim fazama razgradnje. Istraživanja su pokazala da
broj stabala po ha varira od 5 do 10, a u tom slučaju zapremina
mrtvog drveta varira od 20 do 40 m3 po ha.
Mrtvo drvo može predstavljati pretnju i uticati na bezbednost
saobraćaja i bezbednost na radu u šumama. Duž i oko javnih
Slika 3.2.7-2: Gomila mrtvog drveta posle seče. Ostavljanjem grana, debla i panjeva sa
malom ili nikakvom ekonomskom vrednošću tokom procesa seče, promoviše se integracija
mrtvog drveta u redovno gazdovanje.
114
puteva, železničkih pruga, staza i drugih infrastrukturnih
objekata bezbednost saobraćaja je prioritet. Generalno, važno
je periodično procenjivati rizik od ostavljanja mrtvog drveta
i po potrebi ga ukloniti. Mere u pogledu bezbednosti na radu i
saobraćaju uključuju krčenje panjeva koliko je potrebno da bi se
izbegao rizik. Izdvajanjem grupa stabala koje predstavljaju mrtvo
drvo rizik je koncentrisan na manje područje.
Rezime
Mere za integrisanje mrtvog drveta u redovno gazdovanje šumama
uključuju određivanje šumskih rezervi, isključivanje pojedinačnih
ekološki vrednih stabala iz gazdovanja i aktivno obezbeđivanje
dubećeg i ležećeg mrtvog drveta. To se može realizovati tokom
seče ostavljanjem grana, stabljika i panjeva male ili nikakve
ekonomske vrednosti. Pokazalo se da mrtvo drvo zapremine 30
m3 po ha i prečnikom od 20 cm imaj pozitivan efekat na neke vrste
insekata. Aspekti zaštite i bezbednosti moraju se uzeti u obzir u
svakom slučaju. Neophodne mere treba svesti na minimum,
uz istovremeno osiguravanje bezbednosti i izbegavajući rizike.
Čineći to, izvodljivo je integrisati upravljanje mrtvim drvetom u
gazdovanje šumama.
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA

115
116
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3 Zdravlje šuma
3.3.1 Šumske štetočine i bolesti u svetu koji se menja:
Važnost njihovog ranog otkrivanja
Maarten de Groot, Thomas Cech, Gernot Hoch, Nikica Ogris,
György Csóka
Epidemijske štetočine i bolesti, stvarni problem za plavne
ekosisteme
Globalna trgovina i klimatske promene vrše snažan pritisak
na plavne šume u centralnoj Evropi. Globalna trgovina daje
mogućnost invazivnim vrstama da budu donešene iz svog
prirodnog staništa u evropske šume. Iako je većina ovih vrsta
bezopasna, neke imaju potencijal da postanu invazivne i stoga
mogu da nanese veliku štetu šumama, biodiverzitetu, ekonomiji
i ljudskom zdravlju. S druge strane, u poslednjoj deceniji došlo
je do povećanja globalne temperature i učestalosti ekstremnih
vremenskih događaja – efekata aktuelnih klimatskih promena.
Ova povećanja globalne temperature i ekstremnih vremenskih
događaja slabe šumsko drveće i čine područje pogodnijim za
određene (autohtone) štetočine i bolesti, koje mogu biti praćene
izbijanjem gradacija i epifitocija. Ove vrste se nazivaju i eruptivne
štetočine i bolesti.
Plavne šume su posebno u veoma ranjivom položaju jer su
uglavnom u niskim predelima sa često visokim temperaturama,
pod uticajem poplava koje znače potencijalni stres, ali i pod
izrazitim uticajem ljudskih aktivnosti poput monokulturnih
zasada ili preko eksploatacije u pogledu rekreacije. Skoro sve
vrste drveća u centralnoevropskim plavnim šumama trenutno
su ugrožene različitim štetočinama i bolestima. Na primer, udeo
jasena (Fraxinus excelsior  i  F. angustifolia) se smanjuje poslednjih
decenija zbog sušenja stabala (Hymenoscyphus fraxineus, poglavlje
3.3.4 “Sušenje jasena kao glavna pretnja diverzitetu plavnih
šuma”), dok hrastovi pate od kompleksa faktora koji uzrokuju
propadanje hrasta (poglavlje 3.3.3 “Propadanje hrasta - primer
uzročno-posledičnih veza između različitih agenasa stresa”) ili
izbijanje gradacija gubara (Lymantria dispar) i žutotrbe (Euproctis
chrysorrhoea). Takođe, jova je pod pritiskom  Phytophthora alni,
Armillaria  sp. i  Neonectria sp. kompleksa koji dovode do njenog
sušenja. Ovo su samo štetočine i bolesti koje su već ovde, dok
još ima drugih koji dolaze. Smaragdni jasenov krasac (Agrilus
planipennis) polako se širi iz Rusije i Ukrajine na zapad i ovim
tempom će verovatno biti ovde za nekoliko decenija što će imati
117
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
za posledicu intenzivno sušenje jasena. Takođe, azijske  strižibube
(Anoplophora glabripennis) i (Anoplophora chinensis) još uvek nisu
prisutne u plavnim šumama, ali napadaju lišćare, te potenijalno
predstavljaju veliku pretnju po ove šumske ekosisteme.  Da bi se ovi
šumski zdravstveni problemi ublažili, treba pripremiti adekvatne
mere gazdovanja ovim ugroženim šumskim ekosistemima.
Kako ublažiti uticaj epidemijskih štetočina i bolesti?
Rano upozoravanje i brzo reagovanje su najbitniji preduslovi za
efikasno upravljanje šumskim štetočinama i bolestima. U slučaju
eruptivnih autohtonih vrsta to znači da šumar može da preduzme
mere pre nego što dođe do epidemije, dok bi potencijalno
invazivna vrsta trebalo da bude pronađena što je pre moguće
nakon njenog dolaska kako bi mogla da bude iskorenjena.
Ključno je otkriti epidemiju i identifikovati invazivnu štetočinu
ili bolest, pre nego što se proširi. Cilj ovog poglavlja je podrška
šumarskim stručnjacima u njihovim aktivnostima na otkrivanju
štetočina ili bolesti pokazivanjem metoda i davanjem informacija
o karakteristikama određenih štetočina i bolesti.
Metode detekcije štetočina
Kada su šumske štetočine u pitanju fokus će biti uglavnom na tri
pristupa: vizuelnom pregledu na simptome, metodama hvatanja i
drugim metodama otkrivanja.
Prvi način za otkrivanje potencijalnih gradacija štetočina i
invazivnih vrsta insekata je da se pažljivo promatra tokom
boravka u šumi kao i znanje o tome šta da se traži. Prepoznavanje
simptoma i znakova štetočina je stoga od najveće važnosti. Često
sama štetočina neće biti prva stvar sa kojom ćemo se susresti
dok se simptomi već prepoznaju sa neke distance. Najočigledniji
simptom može biti da se celo stablo ili delovi krune suše  ili su bez
listova ili da pokazuju promenu boje lišća. Ovo su dobri razlozi
da izbliza pogledate stablo. Štetni insekti se dele u četiri različite
grupe: oni koji se hrane korom ili drvetom, defolitori,  sisači i oni
koji prave gale (Slika 3.3.1-1).  Insekti koji se hrane korom ili
drvetom su često insekti ili moljci koji se hrane kao larve u kori
ili ispod kore. Jedna važna grupa su i potkornjaci (Coleoptera:
Curculionidae: Scolytinae), koji prave veoma lako uočljive i
za vrstu specifične galerije. Krasci (Coleoptera: Buprestidae)
često prave cik-cak šaru ispod kore, a izlazni otvor je okrugao
ili u obliku latiničnog slova D. Defolijatori  imaju sposobnost
da potpuno obrste drvo. Većina defoliatora su larve leptira
118
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
(Lepidoptera), larve osa listarica (Hymenoptera: Symphyta)
ili bube listare (Coleoptera). Pojedini insekti su vezani samo
za odeđenog domaćina i mogu imati specifičan način ishrane
npr. neke vrste se hrane samo unutar lista ili četine (mineri).
Međutim, iako oštećenja od insekata mogu dati smernicu ka
dijagnostici, često neće biti moguće utvrditi štetočinu na osnovu
simptoma; stoga treba pronaći insekta koji je izazvao oštećenje.
Ybog toga se, kada su defolijatori u pitanju savetuje da se stabla
pregledaju kada primetite brst na njima. U nekim slučajevima
prisustvo  nekih simptoma (npr. jajna legla, gusenična gnezda)
mogu pomoći u identifikaciji defolijatora.  Insekti sisači su
insekti koji sisaju biljne sokove lišća, izbojaka, grana pa čak i
stabala. Oštećenja su vidljiva po hlorozi listova i četina. U nekim
slučajevima kod veoma jakog napada cela kruna stabala može da
bude hlorotična i da se javi prevremeno opadanje listova (Slika
3.3.1-2). Četvrtu grupu čine grinje (Acari), muve galice (Diptera:
Cecidomyiidae), vunaste vaši (Homoptera: Adelgidae) i ose
šišaruše (Hymenoptera: Cynipidae) koje dovode do stvaranja
specifičnih izraslina (gala). Ove vrste polažu jaja na različite
delove stabala i njihove larve koje se razvijaju izazivaju stvaranje
gala na biljnim tkivima. Iako pojedinačno nisu štetne, u velikom
broju mogu da utiču na fotosintezu ili da omoguće patogenima
ulazak u stablo. Gale se mogu naći na lišću, granama i semenkama.
Za više informacija o štetama koje izazivaju šumski insekti možete
pronaći u našoj preporučenoj literaturi kao i na brojnim sajtovima
(npr. www.invasive.org, www.skodcoviadrevin.sk, www.evportal.hu).
U mnogim slučajevima, insekt koji nanosi određenu štetu biće
u fazi larve (npr. gusenice koje se hrane lišćem, larve drvotočaca
koje se razvijaju ispod kore). Generalno odrasle insekte uglavnom
Slika 3.3.1-1: Različite vrste oštećenja izazvane insektima: a) galerije velikog brestovog potkornjaka (Scolytus scolytus), b) defolijacija bresta od brestove
lisne zolje (Aproceros leucopoda), c) oštećenje od hrastove mrežaste stenice (Corythucha arcuata), d) gale na javoru (Pediaspis aceris).
a
c
b
d
119
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
nije lako pronaći. Zbog toga vam je potrebna pomoć različitih
metoda. Jedan od metoda je da se koriste zamke i mamci. Postoji
niz klopki, koje su specifične za određene vrste ili za određene
grupe insekata, a koje koriste metod privlačenja. Primer
nespecifičnih klopki jesu zamke za presretanje letova. Ove zamke
su postavljene u šumi ili na ivici šume i hvataju sve što proleti.
Problem je međutim u tome što ima mnogo vrsta koje dolaze u
klopku. Za leptire koji su aktivni tokom noći, dobar način da ih
detektujete jeste sa svetlosnim zamkama. Neke vrste insekata
poput lisnih vašiju i krasaca privlače određene boje. Smaragdnog
jasenovog krasca na primer, privlače zelene i ljubičaste zamke.
Obojene zamke se često kombinuju sa lepljivim površinama.
Pored boje, insekte mogu privući i mirisi, kakve su isparljive
materije koje emituju stabla ili feromoni. Privlačenje prvog tipa je
opštije i zasniva se na isparljivim materijama koje emituje stablo
domaćina, te takve zamke privlače sve vrste insekata koje privlači
baš taj domaćin. Feromoni su isparljiva jedinjenja koje proizvode
sami insekti i selektivni su; privući će uglavnom jednu vrstu.
Problem je međutim u tome što sintetički feromon nije razvijen
za sve vrste štetočina.
Na raspolaganju je još nekoliko metoda, ali jedan metod detekcije
koji je takođe veoma obećavajući je upotreba pasa za detekciju.
Psi su se pokazali veoma preciznim za otkrivanje ivazivnih vrsta
kao što su azijske strižibube i smaragdni jasenov krasac, ali su
još uvek u fazi ispitivanja i uvođenja u praksu. Psi za detekciju su
takođe korišćeni za gradogene vrste kao što je Ips typographus.
Iako mogu da budu veoma efikasni, psi moraju prvo da se obuče
da identifikuju određenu vrstu.
Slika 3.3.1-2: Hrastova sastojina u Srbiji napadnuta hrastovom mrežastom stenicom
(Corythucha arcuata) okružena topolom i vrbom.
120
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Poslednjih godina daljinska detekcija postala je sve važnija za
otkrivanje sušenja šuma. Takve metode mogu biti od pomoći
u prikupljanju informacija o obimu ili širenju štete. Međutim,
u većini slučajeva neće biti moguće utvrditi uzročnika štete.
Slike koje su snimili dronovi sa manje pristupačnih šumskih
mesta mogu da pruže rano upozorenje o diskoloraciji listova ili
defolijaciji.
Metode detekcije bolesti
Bolesti drveća i žbunja uglavnom su uzrokovane gljivama, a ređe
bakterijama, virusima i organizmima nalik virusima. Većina vrsta
proizvodi samo mikroskopske strukture, što ometa odgovarajuću
dijagnozu na terenu.
Identifikacija simptoma koji je gljivičnog/bakterijskog ili virusnog
porekla na terenu zasniva se na poznavanju specifičnih simptoma
i/ili nalazu i identifikaciji reproduktivnih struktura patogena. U
dijagnostičkoj literaturi simptomi se obično grupišu prema biljnim
organima na koje utiču: lišće/četine, izbojci/grančice/grane,
stabla, korenje i cvetovi/plodovi. Slično štetočinama patogeni
su često ograničeni u svojim aktivnostima na jednu ili nekoliko
vrsta biljnih organa. Stoga je prvi korak nakon prepoznavanja
simptoma identifikovanje i razgraničenje opsega organa na koje
simptom utiče: bolesti (uglavnom gljivične prirode) koje utiču na
lišće ili četine obično su prilično specijalizovane i često ograničene
na ove organe. Pored toga, simptomi su nekada specifični kada su
u pitanju određeni patogeni (npr. Rhytisma acerinum). Međutim,
postoje patogeni koji su u stanju da inficiraju različite biljne
organe, npr. Hymenoscyphus fraxineus, uzrokovač sušenja jasena,
izazivajući pege na listovima, diskoloraciju peteljke, nekroze na
izbojku/grančici/grani, korenu i stablu.
Kada su nekrotične lezije gljivičnog porekla u pitanju, često se
u okviru lezije razvijaju plodonosna tela gljiva, obično vidljiva
kao “sitne pustule” na površini kore. Njihovo prisustvo ukazuje
na gljivično poreklo lezije, međutim identifikacija vrste zahteva
mikroskopske i molekularne analize dijagnostičke laboratorije.
Tako npr. kod lezija koje izaziva H. fraxineus, gljivična plodonosna
tela koja se pojavljuju u okviru lezija su uvek od sekundarnih
gljiva koje se hrane predhodno ubijenim tkivom. Plodonosna tela
H. fraxineus obrazuju se isključivo na opalim lisnim peteljakama
na zemlji i nikada u okviru nekrotičnih lezija.
Nasuprot ovome, patogeni koji proizvode krupna plodonosna
tela se lako mogu uočiti. Ovi patogeni pripadaju filumu
121
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Basidiomycota gde gljive proizvode krupna plodonosna tela
zvana pečurke, obično izazivaju trulež dveta i u većini slučajeva u
stablo prodiru kroz rane (tzv. paraziti rana). Neke od njih mogu
da identifikuju specijalisti na terenu prema morfologiji i veličini
plodonosnih tela.
Nesumnjivo najteža grupa za otkrivanje (a još više za
identifikaciju) su oboljenja korena. Praktikant se oslanja na
prisustvo simptoma u kruni ili na stablu koji ukazuju na probleme
na korenu: to su obično istovremeno i naglo sušenje cele sastojine
i krošnje,  pojava plodonosnih tela gljiva i curenje iz kore stabala
kao posledica reakcije na stres ili patogene. Kombinacija pojave
curenja eksudata na stablu i sušenje krune sa vrha obično se
odnosi na infekcije korena i pridanka stabla uzrokovanim gljivama
sličnim organizmima iz roda Phytophthora. Međutim, neki drugi
patogeni ili čak abiotički faktori stresa mogu da izazovu slične
simptome.
Za otkrivanje patogena na terenu, sve simptome bolesti
uključujući različite faze razvoja simptoma treba pažljivo i
sveobuhvatno dokumentovati (fotografije i opisi). Uzorkovanje
za laboratorijsku potvrdu i dijagnozu trebalo bi da prati
posebne zahteve ciljne vrste, ali generalno uzorci bi trebalo da
budu značajni i obilni i trebalo bi da odražavaju različite faze
pogoršanja stanja pogođenih tkiva (uzimanje uzoraka samo od
mrtvog materijala uglavnom neće rezultovati izolacijom ciljnog
organizma već skupom sekundarnih agenasa). Simptomatično
lišće sa nekrozama treba nakon uzorkovanja čuvati u frižideru i
istog dana poslati u laboratoriju a ukoliko je to nemoguće i ukoliko
su na listovima vidljiva plodonosna tela lišće možete osušiti i
ispresovati pre slanja. Lišće mora biti u papirnoj kesi, nikako u
plastičnoj kako bi se izbeglo stvaranje buđi! Uzimanje uzoraka
kada su u pitanju Phytophthora vrste sastoji se od dve različite
tehnike. Ako su na stablu prisutne nekrotične lezije ovi patogeni
mogu biti izolovani direktno iz lezija. Procedura uzorkovanja
za to je demonstrirana na Slici 3.3.1-3. Ako nedostaju nekroze
kore ali simptomi u kruni ukazuju na propadanje korena, uzorke
zemljišta treba uzeti iz rizosfere: na 4 mesta oko stabla, organski
sloj zemljišta treba ukloniti do dubine od oko 10 cm. a zatim uzeti
uzorak iz dela tla koji sadrži fino korenje (po rupi 1 lopata). Ova
četiri uzorka se mogu i pomešati. Uzorak treba da je ukupne težine
oko 1 kg. Ovakav uzorak se može čuvati u laboratoriji nekoliko
meseci u suvim uslovima.
Osim toga, prisustvo gljivičnih patogena se može detektovati
hvatačima za spore. Hvatači za spore kao tehnika uzorkovanja jesu
122
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
najbrži metod za prikupljanje spora koje se prenose vazduhom.
Ovaj metod je prikladan za identifikaciju, ali i kvantifikaciju
gljivičnih spora prisutnih u vazduhu. Na tržištu postoji nekoliko
modela hvatača spora.
Neke gljive prenose insekti koji su u tom slučaju vektori bolesti.
Takvi insekti često nose spore gljive u posebnim organima na
svojim telima (“mikangija”). Primeri za bolesti izazvane insektima
su bolest zvana hiljadu rakova, izazvana patogenom gljivom
Geosmithia morbida  čiji je vektor insekt Pityophthorus juglandis,
holandska bolest bresta uzrokovana gljivama Ophiostoma ulmi  i
O. novo-ulmi, a koju prenose brestovi potkornjaci (Scolytus sp.),
sušenje borova koje izaziva nematoda Bursaphelenchus xylophilus
koju prenose strižibube iz roda Monochamus. Za rano otkrivanje
bolesti šumskog drveća koje prenose insekti koristimo tehnike
klopki zajedno sa specifičnim feromonima kao što je gore opisano.
Slika 3.3.1-3: Phytophtora – uzorkovanje nekroza u 3 koraka
123
Preporuke za otkrivanje invazivnih vrsta i eruptivnih
šumskih štetočina
•
Sistem nadzora treba da bude adekvatan i sa dovoljnim
brojem i lokacijom klopki
•
Treba koristiti ispravne metode za određene vrste. Pre nego
što započnete otkrivanje, saznajte šta trebate da pronađete.
•
Počnite rano da nadgledate potencijalne invazivne vrste ili
eruptivne štetočine pre nego što nastane velika šteta.
•
Potrebno je primeniti kampanje podizanja svesti o ovim
štetnim insektima i patogenima; i uključiti javnost u ranu
detekciju štetočina ili pojavu invazivnih vrsta
•
Konsultujte stručnjake za savet, u mnogim slučajevima
takva saradnja pruža obostranu korist:
•
Dobijte povratne informacije za metode koje primenjujete
•
Dobijte podršku na terenu
•
Redovno učestvujte na kursevima i obukama jer se stalno
pojavljuju nove štetočine i bolesti
•
Koristite identifikacionu podršku informacionog sistema
DunavForestHealth (www.danubeforesthealth.eu) i prijavite
štetočine i bolesti što pre
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
124
Pregled i rezime
Štetni insekti i bolesti mogu u mnogome ugroziti plavne šume,
te je rano otkrivanje njihovog prisustva od presudnog značaja
za smanjenje štete. U okviru projekta REFOCuS pripremljen  je
informacioni sistem pod nazivom DunavForestHealth  (Sl. 3.3.1-
4). U ovom poglavlju smo opisali simptome i metode detekcije
štetočina i bolesti. Najbolje metode detekcije insekata su provera
postojanja simptoma na terenu, korišćenje klopki, ali i metode
kao što je daljinska detekcija. Kada su bolesti u pitanju, takođe
je bitna detekcija simptoma, ali je za mnoge vrste potrebna
potvrda identifikacije u laboratorijskim uslovima. Druge metode
su hvatači spora i uzorkovanje vektorskih organizama poput
insekata. Sve predhodno opisane metode detekcije služe kao
polazna osnova za davanje preporuka za prevenciju i kontrolu
bolesti i eradikaciju insekata.
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Slika 3.3.1-4:  Primena mobilne aplikacije
Danubeforesthealth tokom  posmatranja simptoma na
terenu.

125
126
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3.2 Bolesti topola i njihovih hibrida sa posebnim
akcentom na preporuke za prevenciju i kontrolu
Milica Zlatković, Predrag Pap, Imola Tenorio-Baigorria, András
Koltay, Nikica Ogris, Thomas Cech
Bolesti lišća
Rđa lišća
Simptomi bolesti
Rđa lišća koju izazivaju patogene gljive iz roda Melampsora je najčešća
bolest topole, naročito u rasadnicima i zasadima starosti dvadeset i
više godina gde može dostići razmere lokalnih epifotocija. Ova bolest
je jedan od ključnih problema u topolarstvu. Tipičan simptom bolesti
je fini, žućkasto-narandžasti “prah” koga čini masa spora gljive a koji se
javlja na naličju lišća (Slika 3.3.2-1 i Slika 3.3.2-2). Do infekcije dolazi u
Slika 3.3.2-1: Rđa lišća Populus  ×  euramericana.
Slika 3.3.2-2: Rđa lišća i smeđa pegavost lišća Populus  ×  euramericana.
127
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
proleće, ali tipični simptomi su najočigledniji leti kada bolest može da
dovede do prerane defolijacije stabala.
Smeđa pegavost lišća
Simptomi bolesti
Smeđa pegavost lišća uzrokovana patogenom gljivom Drepanopeziza

brunnea  (Ellis &  Everh.) Rossman & W.C. Alen se uglavnom javlja
u rasadnicima i mladim zasadima topole (starosti do deset godina).
Tipičan simptom bolesti je pojava smeđih pega na lišću (Slika 3.3.2-2
i Slika 3.3.2-3). U poodmakloj fazi razvoja bolesti lišće najpre požuti,
zatim dobija bronzanu nijansu, a može doći i do preranog opadanja
lišća. Klonovi Populus  ×  euramericana posebno su osetljivi na napad
ove bolesti (Slika 3.3.2-3).
Ekologija i ekonomski značaj bolesti lišća
Gljive koje izazivaju bolesti lišća su obično “primarni paraziti” koji
mogu da inficiraju zdrave biljke. Ukoliko se ne suzbiju na vreme, bolesti
lišća, naročito u intenzivnim zasadima topole mogu da utiču na rast
biljaka, a time i na proizvodnju drveta. Jake infekcije mogu smanjiti
potencijal rasta smanjenjem površine lista neophodne za fotosintezu.
Ožiljci koji na biljci nastaju nakon prevremenog opadanja lišća tokom
sezone vegetacije predstavljaju savršeno mesto za ulazak sekundarnih
patogena. Ponovljene infekcije i prerana defolijacija kod osetljivih
klonova slabe biljke i čine ih podložnim drugim biotičkim i abiotičnim
stresnim faktorima, kakvi su npr. prouzrokovači bolesti stabla (npr.
gljiva Dothichiza  populea), insekti, visoke temperature i suša. Ovi “drugi
stresovi” su često pogubni po biljku. Matičnjaci su posebno podložni
bolestima lišća jer su u njima biljke često gusto zasađene, relativna
vlažnost vazduha je velika, a ovi uslovi su povoljni za pojavu i razvoj ovih
bolesti. Bolesti lišća jesu jedan od najčešćih neprijatelja topolarstva i zato
ne bi trebalo da ih zanemari ni oplemenjivač tokom procesa selekcije
klonova, a ni uzgajivač tokom osnivanja i podizanja zasada topole.
Preporuke za prevenciju i kontrolu bolesti
Najefikasniji način prevencije bolesti lišća jeste sadnja otpornih ili
barem tolerantnih klonova topole.
Gljive iz reda Pucciniales (tzv. rđe) imaju složenu ekologiju i često
zahtevaju dva domaćina da završe svoj životni ciklus. Drugi domaćin
zavisi od vrste rđe. Uzgajivač topole mora da ima dovoljno znanja o
sekundarnim domaćinima da bi izbegao osnivanje zasada topola u
njihovoj neposrednoj blizini ili da bi pokušao da ih iskoreni u slučaju da
rastu u neposrednoj blizini zasada.
Slika 3.3.2-3: Smeđa pegavost lišća topole izazvana
patogenom gljivom Drepanopeziza  brunnea: jak napad na
lišću osetljivog klona Populus  ×  euramericana  “I-214” sa
desne strane; otporni klon na levoj strani.
128
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Ako gore navedene preporuke nisu moguće, fungicidi (npr. fungicidi
na bazi bakra i karbamidi) mogu se koristiti za preventivno tretiranje
biljaka, naročito u rasadnicima, ali se moraju primeniti pre pojave
infekcije.
Patogeni lišća mogu da prežive i završe svoj životni ciklus na opalom
lišću, pa je neophodno ukloniti svo opalo lišće iz zasada pre početka
naredne vegetacione sezone ili ga makar prekriti zemljom.
Jedan od načina za prevenciju pojave bolesti lišća jeste i sadnja biljaka na
odgovarajućem razmaku i uništavanje konkurentne korovske vegetacije
kako bi se izbegla visoka relativna vlažnost vazduha koja favorizuje
pojavu i razvoj bolesti.
Stalni monitoring na prisustvo bolesti lišća treba da bude sastavni
deo integralne zaštite biljaka od patogena u zasadima topole. To je
neophodno zbog toga što ne samo da se mogu pojaviti novi agresivni
sojevi i patogeni, već populacija date patogene gljive može da se
promeni tokom vremena te ranije otporni klonovi mogu postati osetljivi
na napad patogena.
Bolesti lišća su prisutne i u prirodnim šumama topole u kojima visoka
vlažnost vazduha favorizuje razvoj  bolesti. Budući da je verovatnije
da će se bolest preneti između genetski sličnih individua, održavanje
genetski raznovrsnih populacija topola je najbolji način borbe protiv
bolesti lišća u plavnim šumama.
Bolesti grana i stabla
Bolesti izazvane gljivama
Dothichiza rak stabla
Simptomi bolesti
Dothichiza rak stabla uzrokovan patogenom gljivom Dothichiza  populea
Sacc. predstavlja jednu od najčešćih i najrasprostranjenijih bolesti
topole. Ova bolest je bila glavni razlog neuspeha masovne proizvodnje
nekoliko klonova i kultivara topola uprkos njihovom dobrom prirastu i
drugim dobrim karakteristikama. Do infekcije uglavnom dolazi krajem
jeseni ili zime kada je biljka domaćin u fazi mirovanja, mada su moguće i
prolećne infekcije. Jedna od najopasnijih osobina ovog patogena ogleda
se u tome što ima dug period inkubacije koji traje i do godinu dana, pa
samim tim do infekcije može doći u tekućoj godini, ali simptomi bolesti
mogu da se pojave tek naredne godine. Ovoj bolesti najpodložnija su
stabla pod stresom u rasadnicima i mladim zasadima i to najčešće ukoliko
se topole sade na previše peskovitom zemljištu sklonom periodičnom
nedostatku vode.
Prvi tipičan simptom bolesti je pojava crnih nekrotičnih lezija (Slika
Slika 3.3.2-4. Dothichiza rak stabla Populus ×
euramericana  sa plodonosnim telima gljive (piknidima).
129
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3.2-4) na kori. Kako bolest napreduje površina lezije postaje ulegnuta,
a na njenim obodima se kod snažnih biljaka koje mogu da razviju
odbrambene reakcije formira kalusno tkivo jer domaćin nastoji da
zaustavi širenje lezije, i izoluje gljivu od okolnog zdravog tkiva, obrazujući
tako “rak ranu”. Međutim, ukoliko je biljka slaba gljiva nastavlja da
se dalje širi u kortikalnom tkivu topole prstenujući celi obim kore. U
okviru lezije (tj. kortikalnim zonama bez kalusa) dolazi do formiranja
crnih plodonosnih tela gljive koja se nazivaju piknidi (Slika 3.3.2-4) i to
u redovima ili koncentričnim krugovima oko mesta infekcije.  Patogen
prodire u biljku kroz rane i prirodne otvore te se lezije obično pojavljuju
na mestima formiranja ožiljaka koji nastaju kao posledica odvajanja
lišća, i ozlede kore. Biljke koje prežive infekciju obično polomi vetar ili
je njihovo drvo slabijeg kvaliteta u poređenju sa zdravim biljkama.
Cytospora rak stabla
Simptomi bolesti
Cytospora rak stabla čiji su uzročnik gljive iz roda Cytospora je česta bolest
u prirodnim šumama, zasadima i rasadnicima topole. Ovi patogeni
dovode do pojave ulegnutih rak rana na stablu sličnih onima koje
nastaju usled infekcije  D. populea. Međutim,  Cytospora plodonosna tela
su vidno manja u poređenju sa plodonosnim telima D. populea, na kori
su nasumično raspoređena, i oslobađaju mase narandžastih, žućkasto-
belih ili crvenkastih spora koje isflekaju koru stabla (Slika 3.3.2-5).
Cytospora spp. najčešće inficiraju biljke koje su već oslabljene nekom
vrstom abiotičkog ili biotičkog stresa. Ove gljive inficiraju biljke svih
strarosti, a najčešće su na stablima koja se suše sa vrha (eng. die-back)
usled infekcije nekim drugim patogenom, obično D. populea. Reznice
topole koje ne uspeju da se ožile često ubrzo nakon sadnje stradaju od
strane Cytospora vrsta (Slika 3.3.2-6).
Slika 3.3.2-6: Beličasti crvuljci spora Cytospora sp. koji
se izlučuju iz piknida obrazovanih na mrtvoj kori reznice
Populus × euramericana.
Slika 3.3.2-5: Narandžaste mase spora Cytospora sp. ekstrudirane iz plodonosnih tela
(piknida) na površini mrtve  kore  Populus  ×  euramericana.
130
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Bolesti izazvane bakterijama
Lonsdalea rak stabla
Simptomi bolesti
Bakterijski rak koji izaziva Lonsdalea  populi  je izuzetno ozbiljna bolest
Populus  ×  euramericana  u Evropi. Bolest je najčešća u rasadnicima i
mladim zasadima topola. Tipični simptomi bolesti javljaju se tokom
leta i jeseni kada je klima topla i vlažna a ogledaju se u pojavi rak rana
na granama i stablu sa pukotinama u kori i proizvodnji velike količine
lepljivih i često penušavih eksudata sa mirisom truleži koji se izlučuju iz
pukotina (Slika 3.3.2-7  a, b). Izloženi vazduhu eksudati tamne i dovode
do pojave fleka na kori (Slika 3.3.2-7  B). Štaviše, eksudati privlače razne
insekte, uključujući bubamare i smrdljive martine za koje se spekuliše
da deluju kao vektori bolesti i šire je na obližnje drveće. Ponekad, kora
Slika 3.3.2-7: Simptomi bakterijskog raka Populus  ×  euramericana u Srbiji i Mađarskoj čiji je uzročnik Lonsdalea  populi. A) Beli, penušavi eksudati koji
izbijaju iz pukotina u kori. B) Rak rana sa eksudatima koji boje koru stabla. Stablo je prethodno oštećeno od strane  Sciapteron  tabaniformis. C) Kora se ljušti
izlažući beli, kremasti eksudat i trulo drvo sa mirisom fermentacije. D) Proizvodnja  eksudata prestaje u jesen, ali stablo se lomi pod uticajem jakog vetra.
a
c
b
d
rak rane se ljušti izlažući trulo drvo sa mirisom fermentacije i kremastom
masom belih eksudata (Slika 3.3.2-7  c). U poodmakloj fazi bolesti, rak
rane mogu da dovedu do sušenja krune sa vrha, a zaražena stabla suše se
u roku od nekoliko nedelja. Rak rane mogu biti dužine nekoliko metara,
i mogu se pojaviti na bilo kom delu stabla. U retkim prilikama, drvo se
brani proizvodnjom ogromne količine kalusnog tkiva i rak rane mogu
da zarastu. Međutim, drvo je beskorisno za dalju preradu u pilanama ili
fabrikama za proizvodnju peleta i stabla se tokom jeseni i zime obično
lome pod uticajem jakog vetra (Slika 3.3.2-7  d).
Ekologija i ekonomski značaj bolesti grana i stabla
Bolesti stabla dovode do strukturnih promena u drvetu i samim tim
131
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
utiču na značajan gubitak njegovog kvaliteta. Gljive koje dovode
do pojave bolesti na granama i stablu su obično “paraziti rana” i
“oportunistički patogeni” koji prodiru u stablo kroz rane ili prirodne
otvore u kori i inficiraju biljku kada je pod stresom. Ovi patogeni stoga
mogu da za ulazak u stablo iskoriste čak i male slučajne povrede nastale
tokom različitih radnih operacija u zasadima i rasadnicima ili usled
lošeg gazdovanja, uključujući preranu defolijaciju izazvanu patogenima
lišća, prethodne napade insekata i klimatske ekstreme (npr. dugoročna
stagnacija vode zbog intenzivnih kišnih događaja, nedostatak vode u
zemljištu zbog dugotrajne suše i/ili sadnja topola na neadekvatnom
zemljištu, “topli talasi”). Kombinacija i sukcesija bolesti česta je kako u
prirodnim šumama, tako i u intenzivnim višegodišnjim zasadima topola.
Preporuke za prevenciju i kontrolu bolesti
•
Selekcija otpornih ili barem tolerantnih klonova trenutno se smatra
najboljim rešenjem za kontrolu bolesti  Dothichiza i Lonsdalea raka
stabla.
•
Dobar način prevencije pojave ovih bolesti jeste održavanje
vitalnosti stabla kroz različite proizvodne prakse uključujući
đubrenje, zalivanje (naročito leti radi sprečavanja stresa zbog suše)
i izbegavanje mehaničkih povreda.
•
Inficirane grane sa rak ranama ili nekrotičnim lezijama treba
odstraniti kako bi se sprečio ulazak patogena u stablo. Orezivanje
treba uraditi tako da sek bude ispod rak rane, a mesto preseka
treba premazati kalemarskim voskom ili tretirati protektivnim
fungicidom (koji poseduje i baktericidni efekat, npr. nekim
fungicidom na bazi bakra). Orezivanje bi trebalo obaviti u periodu
mirovanja vegetacije, a kada su već zaražena stabla u pitanju alat za
sečenje grana treba sterilisati pre orezivanja zdravih stabala.
•
Biljke treba pravilno zaštititi od napada štetnih insekata jer oni
mogu da oslabe biljke, rašire zarazu i stvore rane koje patogeni
mogu da koriste za ulazak u stablo.
•
Takođe je važno da uzgajivači topola primenjuju smernice dobre
proizvodne prakse pogotovu one koje se odnose na smanjenje
mogućnosti infekcije biljaka patogenima lišća, zatim kontrolu
korova i održavanje optimalne gustine biljaka.
•
Dobra proizvodna praksa takođe podrazumeva sadnju klonova
topola otpornih ili tolerantnih na bolesti lišća kao i sadnju klonova
koji su adekvatni srazmerno staništu na kom se uzgajaju.
•
Rasadnici i zasadi moraju da se podignu na staništu pogodnom za
gajenje topola kako bi se sprečio gubitak vitalnosti biljaka.
•
Reznice treba praviti samo od zdravih biljaka, i treba ih pikirati u
132
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
zemlju u periodima povoljne vlage i  temperature kako bi se stres
sveo na najmanju moguću meru.
•
Patogeni koji izazivaju rak rane grana i stabla mogu da prežive na
drvenastom biljnom materijalu koji leži na zemlji, pa je posebno
važno ukloniti sve posečene grane i drugo mrtvo drvo i ležavinu
iz zasada.
•
Jako zaražena stabla sa rak ranama i/ili bakterijskim eksudatima
treba poseći pre nego što rak rane smanje kvalitet i potencijal
prirasta i treba ih što pre ukloniti iz zasada kako bi se usporilo
širenje bolesti.
•
Zemljište koje potiče iz oblasti u kojoj je prisutan bakterijski rak
ne sme da se prenese u nezaražena područja, ni preko biljnog
materiala ni preko opreme za rad.
Selekcija i oplemenjivanje na otpornost na bolesti smatra se najboljim
rešenjem za kontrolu bolesti grana i stabla u prirodnim šumama topole.
Bolesti korena
Bolesti korena topole uglavnom uzrokuju gljive i gljivama slični
organizmi. Vrste iz roda Armillaria  spp.,  Phytophthora  spp.,  Pythium

spp., i Phytopythium  spp. uzrokuju sušenje krune sa vrha i trulež korena
Populus  spp. u prirodnim šumama, zasadima i rasadnicima. Prirodne
šume topole javljaju se u aluvijalnim ravnicama duž velikih reka gde
vlažni uslovi zemljišta i sezonsko plavljenje stvaraju povoljne uslove
za širenje, infekciju i opstanak gljivama sličnih organizama, uključujući
vrste iz roda Phytophthora. Mere prevencije i kontrole bolesti izazvane
Phytophthora vrstama detaljno su opisane u poglavlju “Mere za
sprečavanje širenja  Phytophthora vrsta u plavnim šumama”.
Zaključci
Zbog preferencijalne sadnje visoko produktivnih “superiornih” klonova
na velikim površinama i posledično niske genetičke raznovrsnosti,
intenzivni zasadi topole su posebno podložni napadima patogena.
Zbog toga su programi za poboljšanje topole koji konstantno traže
nove klonove koji su otporni ili barem tolerantni na bolesti, prilagođeni
lokalnoj klimi i sa optimalnim kapacitetom rasta poželjna strategija
gazdovanja intenzivnim zasadima topole. Štaviše, kad god je to moguće
u obzir treba uzeti i ekološki prihvatljive opcije biološke kontrole, kao
i dobru proizvodnu praksu koja stvara minimalne uslove za infekciju
patogenima.

133
134
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3.3 Propadanje hrasta - primer uzročno-posledičnih
veza između različitih agenasa stresa
Thomas L. Cech
Propadanje hrasta (eng. oak decline) je kompleksan proces koga
uzrokuje veći broj faktora biotičke i abiotičke prirode, a sam
fenomen je prisutan u Evropi i Severnoj Americi već više od
100 godina (Forestry Commission 2020). Pojava se ogleda u
proređivanju krošnje, odumiranju grana i grančica sa vrha (eng.
die-back) i konačno, sušenju stabla, kao posledice interakcije
abiotičkih i biotičkih faktora (Slika 3.3.3-1). U Evropi se
poslednja epizoda propadanja hrastovih šuma odigrala od kraja
sedamdesetih do početka devedesetih godina prošlog veka.
Jedna od hipoteza bila je da su ovu pojavu izazvale isključivo
određene gljive izazivači vaskularnog sušenja (Ophiostoma spp.),
iako za to nije bilo čvrstih dokaza. Otkrivanje brojnih faktora
povezanih sa propadanjem hrastovih šuma pokrenulo je i brojna
multidisciplinarna istraživanja u kojima su učestvovali naučnici
iz različitih naučnih oblasti. Iako se razmere negativnog uticaja
pojedinačnih uzročnika i način njihove interakcije sa drugima
agensima nisu uvek mogli identifikovati, propadanje hrasta
se generalno vezivalo za kombinaciju negativnih uticaja usled
prisustva insekata i patogena uzročnika truleži korena i pridanka
(npr. Phytophthora, Gymnopilus fusipes,  Armillaria  spp.), te
kasnih prolećnih mrazeva, stresa od suše i antropogenih uticaja.
Primera radi, smanjenje sadržaja vode u zemljištu se u pojedinim
evropskim zemljama vezuje za intenzivnu eksploataciju vode za
potrebe poljoprivredne proizvodnje, kao i isušivanje močvara,
odnosno nestajanje manjih površina pod šumama. Primećeno je
da krajem devedesetih godina prošlog veka dolazi do smanjenja
razmere ove pojave, što je pozitivno uticalo na oporavak mnogih
hrastovih šuma.
Intenzivno propadanje hrasta koje je aktuelno poslednjih godina
u Velikoj Britaniji, opisano i kao “Akutno propadnje hrasta“
(AOD), karakteriše curenje ekskudata iz stabala (Slika 3.3.3-2),
kao i kombinovani uticaj pojedinih vrsta bakterija (Brenneria spp.
i drugih) i krasaca (Agrilus spp.).
Otkrivanje i potvrda
Obzirom na to da simptomi propadanja hrasta mogu znatno
da variraju u skladu sa različitim agensima, otkrivanje faktora
koji tome doprinose je prvi preduslov u razdvajanju fenomena
propadanja od pojedinačnih negativnih uticaja (npr. razređivanje
Slika 3.3.3-1: Simptomi propadanja hrastova - proređena
kruna i odumiranje grana sa vrha
Slika 3.3.3-2: Curenje ekskudata iz kore stabla hrasta.
135
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
krune kao posledice defolijacije od insekata). Simptomi
propadanja stabala obično utiču na čitavu krošnju: lišće postaje
proređeno i manjih dimenzija, kao i hlorotičnog izgleda.
Izbojci su kratki (zakržljali rast) sa gusto pakovanim lišćem na
grančicama. Ovi simptomi su obično praćeni progresivnim
odumiranjem grančica i pojedinačnih većih grana. Kao posledica
opisanog, dolazi do narušavanja stanja krune, koja se nakon
nekoliko godina karakteriše prisustvom brojnih mrtvih grana.
Obično drveće reaguje proizvodnjom epikormičnih izbojaka,
koji se takođe mogu javiti i kao posledica naglog izlaganja stabala
sunčevoj svetlosti nakon sprovedenih mera prorede. Kao konačan
ishod ovog fenomena uglavnom dolazi do sušenja stabala, iako
je u određenom broju slučajeva primećeno da je dolazilo i do
njihovog oporavka.
Simptome propadanja potrebno je pratiti osmatranjem krošnji
staba (npr. veličina listova, boja), kao i određivanjem indeksa
proređenosti. Krošnju treba pažljivo proveriti da li postoji
prisustvo defolijacije od strane insekata, pepelnice ili drugih
patogena lista, što se uglavnom čini osmatranjem uz pomoć
dvogleda. Pored toga, listove do kojih se može doći sa zemlje
treba pregledati na prisustvo insekata i gljiva, kao i uzorkovati za
laboratorijsku dijagnozu.
Mrtve grane treba ispitati na prisustvo vidljivih mehaničkih
oštećenja. Veće rane (kao što su rane od oluja, udara groma,
orezivanja ili oštećenja od divljih životinja) koje se nalaze u
osnovama mrtvih grana ili na stablima ispod njih, nisu simptom
propadanja hrasta, obzirom da one same mogu dovesti do sušenja
grane. Pukotine, s druge strane, mogu ukazivati na abiotski stres
(najčešće mraz i sušu): pukotine mogu podsećati na mehanička
oštećenja, stoga ih treba proveriti u različitim fazama razvoja.
Inspekciju stabala treba obaviti pažljivom pretragom na prisustvo
nekrotičnih lezija čiji uzročnici mogu biti patogene gljive npr.
Biscogniauxia mediterranea, Fusicoccum quercus, Stereum rugosum,
Pezicula cinnamomea. Štaviše, curenje katranastih eksudata je još
jedna značajna karakteristika koja ukazuje na prisustvo najčešće
gljivama sličnih organizama iz roda Phytophthora i bakterija u
tkivima kore. Hrast najčešće inficira Phytophthora cinnamomi
i u ređim slučajevima P. ramorum, koja je uzročnik fenomena”
Iznenadnog propadanja hrasta“ (Suden oak decline-SOD) u
Severnoj Americi. Stoga, ukoliko su velike nekroze kore prisutne i
šire se od osnove stabla naviše, pri čemu nema prisustva insekata
koji se hrane drvetom (npr. Buprestidae), potrebno je uzeti
uzorke kore kako bi se ispitalo prisustvo (i uradila identifikacija)
136
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Phytophthora vrsta.
Ukoliko su na stablu prisutne katranaste mrlje u kombinaciji samo
sa malim (5-10 cm) lezijama za koje ne možemo reći da se nakon
skidanja kore šire od osnove naviše u vidu plamena ili jezička (što
je tipično za Phytophthora vrste) ali možemo videti ubušne otvore
sa galerijama krasca (npr. hrastov krasac Agrilus biguttatus), u tom
slučaju biljni sok koji ističe iz stabala treba uzorkovati pomoću
sterilnog štapića sa pamučnim vrhom (kompleta za uzimanje
uzoraka za forenzičko-genetičku analizu), kog treba poslati u
dijagnostičku laboratoriju radi izolacije i identifikacije bakterijske
vrste.
Ukoliko postoje simptomi u kruni (npr. proređena krošnja, listovi
male veličine), koji ukazuju na odumiranje korenovog sistema,
ali nema nekrotičnih lezija na stablu, treba uzeti uzorke zemljišta
kako bi se ispitalo prisustvo Phytophthora vrsta u zoni tzv. finog
korenja (korenja prečnika manjeg od 2 mm): brojne Phytophthora
vrste utiču na fino korenje hrastova, uzrokujući progresivni pad
vitalnosti celog stabla.
Dve parazitske gljive posebno profitiraju od stresa od suše
u sastojinama hrasta. Armillaria spp., koja inficira brojne
vrste drveća, može se lako otkriti po prisustvu crnih vrpci
vidljivih ispod kore (tzv. rizomorfe), bele lepezaste micelije i
karakterističnih plodonosnih tela-pečurki, koje se pojavljuju u
jesen. Uticaj vrsta iz roda Armillaria se generalno povećava posle
sušnih perioda, kao i biotičkih faktora stresa. Obično patogen
brzo ubije ceo korenov sistem. Gljiva Gymnopus fusipes napada
grubo korenje. Proizvodi plodonosna tela-pečurke od sredine
leta i izaziva tipične narandžaste mrlje na inficiranom korenu.
Ovaj patogen postaje sve važniji zbog izuzetno suvih i vrelih leta
poslednjih godina.
Nakon procene prisustva štetočina i patogena na pojedinačnim
stablima ili u čitavoj sastojini, potrebno je sakupiti klimatske
podatke za proteklih 10 do 20 godina sa najbliže meteorološke
stanice i analizirati pojavu perioda ekstremnih suša, toplotnih
talasa ili mrazeva.
Strategije gazdovanja
Nakon što su se stekli dokazi o prisustvu složenog poremećaja
zdravstvenog stanja hrasta na nekoj lokaciji, a na osnovu
pretpostavke da je bilo koja pojava propadanja u osnovi
posledica stresa, u obzir treba uzeti bilo koju meru koja ima za cilj
poboljšanje vitalnosti stabala. Pri tome, svaku aktivnost koja vodi
137
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
isušivanju zemljišta ili smanjenju nivoa podzemnih voda treba
strogo izbegavati.
Na lokalitetima koji su sve više izloženi vremenskim ekstremima
potrebno je da pojedinačna stabla hrasta budu sposobna da izdrže
ove krajnosti. To se može postići odgovarajućim gazdinskim
merama, kao što su pravovremena proreda, prevođenje čistih
hrastovih sastojina u mešovite, ali i kontrolom prisustva i
brojnosti divljači i stoke. U mešovitim sastojinama, brojnost
svake vrste drveća je mnogo manja nego u čistoj sastojini, pa
su usled toga štetočine i patogeni koji imaju predilekcije prema
određenim vrstama manje efikasni u smislu prenamnoženja i
pojave epifitocija.
Hrastove sastojine treba obnavljati odgovarajućim sadnim
materijalom prilagođenim lokalnim stanišnim uslovima – i
imajući u vidu tekuće klimatske promene. Na hrastove sastojine
koje nisu u dovoljnoj meri adaptirane mogu uticati različiti
patogeni; npr. nedavni slučajevi propadanja crvenog hrasta u
Austriji i Češkoj pod uticajem G. fusipes: Q. rubra  je posebno
ostljiv na G. fusipes, ukoliko se sadi na alkalnim zemljištima i
nalazi pod uticajem stresa (Slika 3.3.3-3).
Sažetak
Propadanje hrasta je složen fenomen izazvan interakcijom
više abiotičkih i biotičkih agenasa. Za otkrivanje i  tumačenje
potrebna je pažljiva procena faktora koji mu doprinose, kao
i analiza klimatskih uslova na pogođenim lokalitetima. Osim
specifičnih mera borbe (suzbijanja) pojedinačnih štetočina i
patogena, propadanje hrasta može se sprečiti ili umanjiti samo
uzgojnim merama usmerenim ka jačanju vitalnosti stabala. Sa
apsekta upravljanja stanišnim uslovima, potrebno je obnoviti i
zagarantovati prirodno snabdevanje vodom hrastovih sastojina.
Slika 3.3.3-3:  Gymnopus fusipes na stablu crvenog hrasta (Quercus rubra L.)
138
139
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3.4 Sušenje jasena kao glavna pretnja diverzitetu
plavnih šuma
Thomas L. Cech, Katharina Schwanda
Uvod
Sušenje jasena (sušenje krune sa vrha, eng. die-back) je značajna
bolest nekoliko vrsta iz roda Fraxinus (Slika 3.3.4-1) koju uzrokuje
patogena gljiva Himenoscyphus fraxineus. Ova bolest se u Evropi
javila početkom 1990-ih. Pojavila se u baltičkim zemaljama,
Poljskoj i Skandinaviji sredinom 2000-ih, a nakon toga i u u
srednjoj Evropi gde je okarakterisana kao jedna od najozbiljnijih
bolesti jasena. H. fraxineus može inficirati sve starosne klase
jasena. Međutim, veću štetu izaziva na mlađim stablima, za razliku
od odraslih stabala gde ova bolest dobija hroničan karakter.
Međutim, čak i stara stabla na kraju podlegnu bolesti zbog
ponovljenih infekcija sekundarnim patogenima. Ovaj pathogen
napada najrasprostranjenije vrste iz roda jasena u Evropi, i to beli
jasen (F. excelsior) i poljski jasen (F. angustifolia). U istočnoj Aziji,
odakle i dolazi ovaj pathogen, nanosi minimalne štete autohtonim
vrstama jasena. Način introdukovanja ove bolesti u Evropu
još uvek nije u potpunosti razjašnjen, ali se predpostavlja da je
bolest uneta trgovinom i prometom zaraženih biljaka i biljnog
materijala. Jasen ima važnu ekonomsku i ekološku ulogu. Drvo je
izuzetno cenjeno u proizvodnji nameštaja, furnira, parketa, alata i
sportske opreme. Zatim, lišće može da se koristi kao stočna hrana
u ruralnim područjima tokom sušnih perioda. Dalje, kora sadrži
aktivne supstance značajne za upotrebu u  medicinske svrhe
Slika 3.3.4-1: Sušenje jasena je ozbiljna bolest koju uzrokuje patogen Hymenoscyphus
fraxineus i koja ugrožava nekoliko vrsta iz roda Fraxinus.
140
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
(npr. ima antimalarijska svojstva). Ekološka vrednost je izuzetna:
stabla jasena su stanište velikog broja insekata, gljiva, lišajeva i
mahovina.
Stoga, može se očekivati da sušenje jasena predstavlja veliku
opasnost za biodiverzitet, posebno u plavnim šumama, koje su
već značajno osiromašene gubitkom brestova, jova i hrastova
kao posledice holandske bolesti brestova, Phytophthora alni i
drugih Phytophthora vrsta. Gubitak velikog broja stabala jasena
verovatno će imati niz ekoloških efekata na ekosistemske usluge
i biodiverzitet šuma. Prekomerni gubitak jasena, posebno u
plavnim šumama, značio bi praznine koje bi mogle da popune
invazivne zeljaste vrste, ali i invazivne drvenaste vrste kao što su
Acer negundo, Ailanthus altissima ili Juglans nigra.
Infekcija i razvoj bolesti
Hymenoscyphus fraxineus inficira sveže listove jasena pomoću
askospora koja prezimljavaju na opalom lišću (Slika 3.3.4-2). Prvi
simptomi bolesti su nekarakteristične smeđe pege na listovima.
Nakon infekcije, gljiva prorasta kroz lisnu ploču sve do peteljke,
a zatim prelazi kroz izbojak u drvenasta tkiva stabla i gde izaziva
promenu boje drveta u nijansama od sive do smeđe boje. Na
grančicama i granama se pojavljuju nekrotične lezije koje ih
prstenuju i dovode do njihovog sušenja, a kada je mlada biljka
u pitanju lezija se preko grane širi i u samo stablo koga može
prstenovati te dovesti do njegovog sušenja. Zaraženi listovi u jesen
opadaju i gljiva prezimljava prvenstveno na glavnim nervima i
peteljci, ali moguće je i prezimljavanje na bočnim lisnim nervima.
Narednog proleća i leta, tako prezimela gljiva razvija mala bela
plodonosna tela-apotecije (2 – 7 mm). Askospore se oslobađaju
od kraja juna do septembra, u zavisnosti od lokalnih klimatskih
uslova i tada ciklus bolesti sušenja jasena ponovo započinje.
Slika 3.3.4-2: Plodonosna tela (apotecije) Hymenoscyphus fraxineus koja se formiraju na opalim lisnim peteljkama.
141
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Za proizvodnju plodonosnih tela gljive neophodna je visoka vlaga.
Na vlažnom tlu bela plodonosna tela gljive se brzo pojavljuju.
Stoga se maksimalna proizvodnja plodonosnih tela postiže na
mestima sa konstantno visokom vlažnošću vazduha u blizini tla.
Crna stroma gljive je izuzetno plodna: na jednoj lisnoj peteljci
mogu se stvarati apotecije tokom čitavog vegetacionog perioda,
pa čak i nekoliko godina uzastopno. Uzimajući u obzir da se spore
gljive oslobađaju tokom nekoliko meseci, samo produženi periodi
suše mogu značajno da redukuju bolest. Dalje, spore H. fraxineus
mogu da prodru i u osnovu stabla i korenov vrat preko lenticela
uzrokujući promenu boje drveta i nekrotične lezije na kori. To
dalje stvara povoljne uslove za napad sekundarnih kolonizatora,
poput Armillaria spp., što narušava vitalnost i dovodi do sušenja
jasena. Usled napada gljiva truleži korena, u nekoliko zemalja se
sve češće primećuju lomljenje stabala i vetroizvale (Slika 3.3.4-
3). Bolest značajno smanjuje stabilnost stabla zbog čega se mnoga
stabla moraju poseći, posebno duž puteva i pešačkih staza iz
bezbednosnih razloga.
Strategije gazdovanja
Plavne šume pružaju povoljne uslove za razvoj patogena (visoka
vlažnost, sabijen supstrat koji sprečava  aeraciju). Stoga ova bolest
Slika 3.3.4-3: Infekcija sekundarnih kolonizatora, uglavnom uzročnika truleži korena i
pridanka stabla poput Armillaria spp., ubrzava odumiranje stabala i njihovo izvaljivanje.
142
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
uzrokuje najveće gubitke jasena upravo u ovim šumama. U blizini
velikih vodenih površina vlažnost vazduha je visoka a dodatno
je uzrokovana gustom prizemnom vegetacijom. Sa druge strane,
gusta prizemna vegetacija takođe može sprečiti da oslobođene
spore dođu do zelenih listova u krošnji. Poplave takođe mogu
imati ograničavajući efekat na inokulum; naslagani slojevi blata
mogu prekriti opalo lišće jasena i na taj način sprečiti rasejanje
spora. Ova pojava je primećena na oglednim lokalitetima u
Austriji. Trenutno su na raspolaganju dve strategije za borbu
protiv odumiranja jasena:
•
Genetski nasleđena otpornost ili tolerancija malog broja
stabala jasena na H. fraxineus.
•
Higijenske i šumsko-uzgojne mere.
Podsticanje prirodne otpornosti
Sušenje jasena je očigledan fenomen u srednjoevropskim
šumama; sastojine sa velikim udelom zaraženih stabala nisu retke,
posebno u plavnim šumama gde se često javljaju čiste sastojine
jasena. Međutim, pojedina stabla koja ne pokazuju nikakve
simptome ili imaju samo neznatne simptome mogu se primetiti
čak i u veoma zaraženim sastojinama. Ovaj fenomen označen
je kao nasledna otpornost ili tolerancija na bolest, i proučavan
je u nekoliko zemalja. U toku su oplemenjivački programi za
proizvodnju sadnog materijala otpornog na infekciju H. fraxineus.
Pored ovoga, selekcija otpornih stabala u sastojinama jasena
takođe može povećati otpornost populacija. To zahteva selektivno
očuvanje stabala koja ne pokazuju nikakve ili samo minimalne
simptome kao i sprovođenje mera koje pospešuju njihovu
regeneraciju. Stoga se u šumama gde ovaj patogen ugrožava stabla
jasena preporučuje ograđivanje područja oko stabala jasena koja
ne pokazuju simptome kako bi se data stabla zaštitila od stoke i
divljači, kao i sprovođenje mera za sprečavanje negativnog dejstva
konkurentske vegetacije.
Higijenske i šumsko-uzgojne mere za smanjenje intenziteta
sušenja jasena u plavnim šumama
Intenzitet bolesti u sastojinama jasena u korelaciji je sa gustinom
i starošću sastojine, pa je pojava novih zaraza veća u gušćim i
mlađim sastojinama. Suprotno tome, veći udeo drugih drvenastih
vrsta smanjuje verovatnoću novih infekcija. Stoga bi proces
prirodne selekcije trebao da osigura razvoj mešovitih sastojina sa
malim do umerenim udelom jasena. Štaviše, otvorene sastojine
143
pružaju manje pogodne uslove za razvoj zaraze, jer su one sušnije
i obično toplije od zatvorenih sastojina sa slabijom cirkulacijom
vazduha. Međutim, uzimajući u obzir činjenicu da se spore
ovog patogena rasejavaju vazdušnim putem, svaka higijenska
mera usmerena na smanjenje inokuluma na datoj lokaciji treba
da bude deo regionalnog plana gazdovanja, jer se spore mogu
naći na udaljenosti i do nekoliko stotina metara u odnosu
na okolne sastojine kojima se ne gazduje a koje predstavljaju
izvor inokuluma. Nekoliko studija potvrdilo je uticaj strukture
sastojine na intenzitet bolesti. Ovo se može objasniti bržom
razgradnjom zaraženih peteljki u različitim šumskim prostirkama.
Na primer, lisna prostirka lipe (Tilia spp.) značajno je ubrzala
biološku razgradnju zaraženih peteljki jasena. Prema studiji koja je
sprovedena u Republici Češkoj iz 2013. godine, intenzitet sušenja
jasena negativno je povezan sa udelom četinara (uglavnom Abies i
Pinus) primešanih sa jasenom.
Strategije koje se odnose na sekundarne štetočine i patogene
Tokom protekle decenije postala je očigledna intenzivnija
aktivnost sekundarnih patogena stabala jasena koja su zaražena sa
H. fraxineus. To se pre svega odnosi na patogene truleži korena,
poput medonosne gljive (Armillaria spp.). Dejstvo Armillaria
vrsta je dodatno podstaknuto različitim stresnim faktorima
koji negativno utiču na zaražena stabla, a najčešće je to stres
izazvan sušom. Stabla jasena koja su dugi niz godina pogođena
odumiranjem krošnje, a posebno stabla pogođena lezijama
na bočnim granama, oslabljena su i postaju sve više izložena
napadima Armillaria spp. i drugih patogena korena i pridanka
stabla. Ovaj fenomen je postao čest poslednjih godina, a u
nekoliko zemalja Evrope plavne šume su bile prve sastojine jasena
kod kojih je ustanovljeno značajno sušenje uzrokovano upravo
ovim patogenima (npr. duž Dunava u Austriji). Tamo gde šume
jasena pružaju višestruke ekosistemske usluge, zbog bezbednosti
na radu, bezbednosti saobraćajnica i ljudi koji ih posećuju,
vitalnost ovih šuma je od izuzetnog značaja, te se razvijaju različiti
dijagnostički alati za procenu stabilnosti stabala. Što se insekata
tiče, Hylesinus fraxini je okarakterisan kao nova sekundarna
štetočina jasenovih šuma u procesu sušenja i za sada se javlja samo
u sukcesiji sa H. fraxineus. Sveobuhvatno posmatrano, detaljna
procena zdravstvenog stanja stabala neophodna je pre donošenja
odluke o mogućim opcijama za kontrolu sušenja u šumama
jasena.
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
144
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Rezime
Zamena stabala jasena koja su u odmakloj fazi sušenja usled
infekcije H. fraxineus drugim lišćarima kao što su Prunus avium,
Quercus spp. ili Juglans regia, kao i držanje jasena u niskom
procentu u mešovitim sastojinama smatra se najboljom opcijom
za smanjenje rizika od ukupnog gubitka jasena u plavnim
šumskim ekosistemima. Pored toga, selekcija zdravih stabala
u prirodnim sastojinama, a zatim i programi oplemenjivanja
usmereni ka otpornosti biljaka na H. fraxineus mogu dodatno
obezbediti odgovarajući sadni materijal u nadolazećim godinama.
U šumama u kojima je cilj očuvanje staništa treba omogućiti
prirodnu sukcesiju vegetacije. Sve pomenute mere usmerene
na smanjenje inokuluma u zaraženim sastojinama jasena treba
sprovoditi u okviru regionalnog koncepta, jer je Hymenoscyphus
fraxineus patogen čije se spore prvenstveno šire vetrom na velike
udaljenosti.
Slika 3.3.4-4: Različite faze sušenja stabala jasena (Fraxinus excelsior) u Štajerskoj.

145
146
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3.5 Jasen u nevolji: programi konzervacije i
oplemenjivanja na otpornost prema bolesti sušenja
Fraxinus excelsior u Austriji
Gregor M. Unger, Heino Konrad, Katharina Schwanda, Thomas
L. Cech, Gernot Hoch, Andreas Fera, Thomas Kirisits, and Thomas
Geburek
Austrijski Istraživački Centar za šume (BFV) je 2015. godine
u saradnji sa Univerzitetom za prirodne resurse i nauke, Beč
(BOKU) započeo projekat „Esche in Not“ („Esche in Not“, http:
//vvv.esche -in-not.at/). Ciljevi su bili mapiranje potencijalno
otpornih stabala jasena u zaraženim šumskim sastojinama širom
Austrije, kako bi se utvrdila otpornost na bolest sušenja jasena,
na osnovu otpornosti njihovih potomaka koji su bili izloženi
visokom nivou prirodnog inokuluma patogena Hymenoscyphus
fraxineus u poljskim uslovima, kako bi se izvršio odabir
superiornih genotipova za dalje oplemenjivanje. Obe vrste jasena,
i to obični jasen (Fraxinus exelsior) koji je važna vrsta šumskog
drveća u celoj Evropi i poljski jasen (F. angustifolia) koji se javlja
na severoistoku Austrije (uglavnom u plavnim šumama duž reke
Morave), vrlo su podložni bolesti sušenja jasena koju uzrokuje

invazivna patogena gljiva H. fraxineus (poglavlje 3.3.4 „Sušenje
jasena kao glavna pretnja diverzitetu plavnih šuma“).
Od 2005. godine patogen se proširio širom Austrije što je
rezultiralo značajnim promenama u sastavu i ekologiji šuma
tvrdih lišćara zbog velikog oštećenja i sušenja stabala jasena. Sada
je ukinuto proaktivno gazdovanje jasenom, jer se stara stabla sve
više obaraju, a regeneracija je oskudna. Međutim, u intenzivno
pogođenim sastojinama konstantno se primećuje mali udeo
minimalno degradiranih stabala, a pretpostavlja se da je otpornost
na patogene u slučaju jasena naslednog karaktera.
Potvrde različitih nivoa otpornosti F. exelsior na H. fraxineus u
Austriji uglavnom potiču iz osmatranja tri klonska ogleda koja
su uspostavljena u periodu od 1993. do 2000. godine i sastoje
se od 50 do 70 kalemljenih klonova sa selektovanih plus stabala.
Procene štete u zasadima jasena od 2009. do 2011. godine, koje je
sprovodio Univerzitet BOKU, ukazale su na velike razlike među
klonovima u rasponu od minimalnih (<5 %) do ozbiljnih sušenja
jasena. Iako se sušenje jasena naknadno povećalo i zdravstveno
stanje mnogih klonova se znatno pogoršalo, do 2018. godine
pojedini genotipovi su ostali minimalno zaraženi. Ova zapažanja,
kao i nekoliko drugih evropskih studija pružili su dokaze da
je otpornost jasena na H. fraxineus genetski određena i da ima
147
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
visoku heritabilnost. Selekcija na otpornost je stoga odabrana kao
obećavajuća strategija za održivost jasena kao jedne od glavnih
vrsta iz grupe tvrdih lišćara za šumarstvo, ali i za zaštitu prirode
u Austriji.
Prva faza projekta „Jasen u nevolji“ (2015-2019) otkrila je visok
potencijal za povećavanje otpornosti i zaštitu jasena ex situ
konzervacijom. U ovom projektu definisani su strogi kriterijumi
za odabir šumskih sastojina i pojedinačnih stabala: razmatrane
su samo sastojine sa visokim nivoom zaraze (što ukazuje na
visok lokalni infektivni pritisak) i odabrana su stabla jasena koja
ne pokazuju lezije na kori i imaju samo zanemarljivo oštećenje
krošnje. Isto tako, odabirana su stabla sa prsnim prečnikom (dbh)
od 20-25 cm (ne većim od 30 cm).
Na osnovu pomenutih kriterijuma, ukupno 716 potencijalno
otpornih pojedinačnih stabala širom Austrije odabrano je
za sakupljanje semena u 2015. i 2017. godini. Nakon uzgoja
potomstva selektovanih stabala, četiri ogleda sa ukupno 35.718
sadnica su posađena su u periodu od 2017. do 2020. godine u
Istraživačkom oglednom dobru BFV u Tullnu (Donja Austrija;
ispitivanja otpornosti R1 do R4; Slika 3.3.5-1), gde su biljke
podvrgnute prirodnim infekcijama gljive H. fraxineus. Takođe,
potomstvo sa veoma oštećenih matičnih stabala je uključeno kao
kontrola u ovom ogledu.
Na osnovu sakupljanja semena u 2015. i 2017. godini i klijanju
i rastu tokom perioda od naredne 4 godine, ogled je postavljen
Slika 3.3.5-1: Slika poljskog ogleda snimljena dronom u rasadniku BFV u Tulnu, koja je
postavljena u okviru projekta
148
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
na četiti odvojene površine, koje su organizovane za ispitivanje
otpornosti, R1 do R4 (fotografija snimljena 08.05.2020.).
Da bi se definisali nivoi otpornosti sadnica u ogledima, vizuelnim
pregledima i to korišćenjem šest klasa oštećenja procenjivan je
na godišnjem nivou intenzitet odumiranja drvenastih delova
sadnica jasena (glavna stabljika, bočne grančice, korenov vrat)
u skali od 1 = 0 % oštećenja do 6 = 100 % oštećenja (Slika 2).
Udeo vitalnih sadnica na oglednoj površini R1 (osnovana 2017.
godine) se značajno smanjio od 2018. do 2020. godine (Slika
3.3.5-2). Prilikom prve procene 2018. godine 82,4 % (4.970 od
6.030) sadnica nije bilo zaraženo, zatim taj udeo se još smanjio na
57,6 % u 2019. godini, dok je 2020. godine on iznosio samo 24,0
% biljaka. Nekoliko half-sib linija je bilo značajno slabije zaraženo
u poređenju sa ostatkom. Isto tako, intenzitet oštećenja sadnica
se značajno razlikovao između sadnica u odnosu na stepen
zaraženosti matične biljke, što je u potpunosti u skladu sa genetski
uslovljenom, naslednom, otpornošću F. excelsior na H. fraxineus.
Drugo ogledno polje R2 (osnovano 2018. godine, dve procene
2019. i 2020. godine) pokazalo je sličan trend razvoja bolesti kao i
kod prvog oglednog polja R1, zatim ogledno polje R3 (osnovano
2019. godine) ocenjeno je samo jednom do sada (2020. godine),
a ogledno polje R4 (osnovano 2020. godine) biće prvi put
ocenjivano 2021. godine. Visok intenzitet sušenja jasena na
oglednom polju R1 sugeriše na visok uticaj infekcije H. fraxineus u
Istraživačkom rasadniku BFV, što osigurava da se za proizvodnju
odaberu samo superiorni genotipovi. Iako se intenzitet bolesti
Slika 3.3.5-2: Razvoj intenziteta odumiranja jasena u testu otpornosti 1 (R1) od 2018.
do 2020. Stubići pokazuju relativni udeo sadnica jasena u šest klasa oštećenja (R1 je
uspostavljen 2017. godine sa 6.330 sadnica).
149
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
može vremenom dodatno povećavati (ali verovatno sporije),
očekuje se da će značajan deo zdravih, odnosno minimalno
zaraženih, primeraka jasena i dalje imati superiornije performanse
u poređenju sa prirodnom populacijom.
Druga faza projekta (2019-2024) će biti usredsređena na
karakterizaciju i odabir superiornih genotipova u poljskim
uslovima. Zdravi primerci će biti odabirani između potomstva
matičnih stabala koje je u proseku otpornije (Slika 3.3.5-3).
Takođe, odabrani primerci će biti analizirani na molekularnom
nivou, pomoću molekularnih markera u cilju testiranja na
otpornost prema pomenutom patogenu. Na kraju, odabrani
primerci na osnovu ovih karakteristika će biti testirani veštačkom
inokulacijom sa H. fraxineus i Armillaria spp. (medenjača), koji je
sekundarni, ali važni patogen u procesu sušenja jasena. Paralelno
će se testirati različite metode rasadničke proizvodnje za
optimizaciju razmnožavanja običnog jasena ožiljavanjem reznica
i pomoću kalemljenja. Na kraju Faze II predviđa se postavljanje
poljskih ogleda koji obuhvataju sadnju selektovanih primeraka
jasena (ukoliko je moguće razmnoženih putem reznica),
kao i uspostavljanje jednog ili više semenskih zasada jasena.
Postavljanje ovakvih zasada jasena sa velikim udelom lokalno
prilagođenih i izuzetno otpornih klonova trebalo bi da prevaziđe
glavni problem za razvoj otpornosti u prirodnim populacijama
gde raštrkana pojava nekoliko preostalih visoko otpornih stabala
čini ukrštanje između njih malo verovatnim i tako predstavlja
poteškoće u prenošenju njihovih osobina u vezi otpornosti na H.
fraxineus.
Pored inicijative za konzervaciju običnog jasena, projekat
„QEsche“ koji je pokrenut 2018. godine se takođe bavi uzgojem
otpornih genotipova Fraxinus angustifolia, sledeći identičan
pristup. Unutar prirodnih populacija F. angustifolia u Austriji,
oštećenja su manje vidljiva na zrelim stablima, ali pojava sušenja
jasena značajno utiče na prirodnu i veštačku regeneraciju šuma.
Stoga su kriterijumi za odabir otpornih stabala modifikovani tako
da uključuju posebno mlada stabla sa prečnikom na prsnoj visini
manjim od 20 cm. Glavni cilj projekta „QEsche“ je uspostavljanje
poljskih ogleda od vegetativno umoženih klonova superiornih
genotipova, kao i sadnicama proizvedenih od semena sakupljenog
od potencijalno otpornih matičnih stabala. Ova istraživanja će
činiti osnovu za dalju ex situ konzervaciju jasena prema otpornosti
na pomenutog patogena.
Ex situ konzervacija,  koja je ovde korišćena, trebalo bi da bude
dopunjena sa in situ testovima jasena prema otpornosti na
Slika 3.3.5-3: Četvorogodišnje elitne sadnice običnog
jasena u ogledu R1 projekta „Jasen u nevolji“ koje su
odabrane za klonsko razmnožavanje i dalju selekciju na
otpornost. Drvo potiče iz half-sib linija sa superiornim
osobinama koje do 2020. godine (nakon tri godine
procene) još uvek nisu zaražene.
150
patogena koji izaziva odumiranje jasena. Poslednjih godina, a
posebno nakon 2016. godine, značajan broj stabala jasena kao
i čitave sastojine su nestale tokom sanitarnih seča u Austriji. U
mnogim slučajevima se sanitarne seče izvode neselektivno, što
znači da se stabla obaraju bez obzira na njihovo zdravstveno stanje.
Međutim, da bi se favorizovalo prilagođavanje populacija jasena
novom faktoru selekcije na H. fraxineus, toplo preporučujemo
očuvanje i favorizovanje otpornih stabala jasena, posebno stabala
unutar teško zaraženih sastojina kako bi se tako olakšala njihova
prirodna regeneracija. Sudbina običnog i poljskog jasena se ne
oslanja samo na selekciju i uzgoj sadnica otpornih na dati patogen,
već je i u rukama vlasnika šuma, šumara, kao i drugih aktera
koji učestvuju u očuvanju ekološki i ekonomski značajnih vrsta
drveća, poput jasena, i spremni su zasade poboljšani, otporniji
reproduktivni materijal Fraxinus spp.
Zahvalnica
“Ash in distress” (DaFNEplus Nr. 101113 and 101476) je
finansiran od strane Federalnog Ministarstva Poljoprivrede i
Turizma Austrije, Austrijske Komore za Poljoprivredu, Državne
Agencije za Šumarstvo, Kancelarije za Šumarstvo i Urbanu
Poljoprivredu (MA49) Grada Beča, Austrijske Asocijacije
Šumara i Departmana za Konzervaciju Prirode Grada Salcburga
i Gornje Austrije. “QESche” (2018-2022) je finansiran od strane
Federalne Vlade Austrije, Federalnih Provincija i Evropske Unije
(Evropski Fond za Poljoprivredu i Ruralni Razvoj).
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA

151
152
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
3.3.6 Mere sprečavanja širenja Phytophthora u plavnim
šumama
Thomas L. Cech
Uvod
Rod Phytophthora (Chromista, Peronosporaceae) čine patogeni
koji nanose štetu brojnim zeljastim i drvenastim biljkama i to na
globalnom nivou. Kao patogeni koji pretežno inficiraju koren,
uglavnom se šire zaraženim biljnim materijalom, tekućom vodom i
ljudskim aktivnostima (npr. turizam i gazdovanje šumama), a ređe
vetrom i kišnicom. Veliki broj vrsta iz ovog roda potiče iz tropskih
šuma gde su se prilagodile širokom spektru domaćina. Vrste poput
široko rasprostranjene P. cinnamomi mogu da zaraze na nekoliko
hiljada biljnih vrsta. Kao posledica toga, Phytophthora vrste često
„otkrivaju“ nove domaćine, koji su posebno podložni razvoju bolesti
jer ne poseduju prirodno stečenu otpornost prema ovim patogenima.
Drugi faktor koji povećava štetnost ovih patogena je česta hibridizacija
sa drugim vrstama iz ovog roda, koja je praćena promenama u nivou
patogenosti. Sa ove tačke gledišta, šumski rasadnici su izloženi velikom
riziku zbog raznolikosti biljnih vrsta unutar rasadnika i mnoštva
potencijalnih domaćina u njihovoj neposrednoj blizini. Phytophthora
vrste zahtevaju vlagu za svoj razvoj i proizvodnju i širenje zoospora.
Zoospore se oslobađaju po kišovitom vremenu, u zemljištu, kao i u
vodenim površinama poput bara, jezera i reka. Uticaji pojedinih vrsta
na prirodne ekosisteme su veoma značajni (na primer P. cinnamomi
na australijske šume, P. ramorum na severnoameričke šume sekvoje i
P. austrocedrae na južnoameričke šume vrsta iz roda Austrocedrus), a
efikasne mere suzbijanja su relativno retke. Većina njih je usmerena na
sprečavanje infekcije, a do sada je razvijeno samo nekoliko strategija
monitoringa i kontrole patogena.
Slika 3.3.6-1: Od 1990-ih godina prošlog veka, na milionima zasađenih jova pojavili su
se simptomi truleži korena i pridanka uzrokovani Phytophthora vrstama, što je dovelo do
njihovog masovnog sušenja.
153
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Plavne šume su posebno izložene riziku od infekcije korena i
korenovog vrata Phytophthora vrstama zbog učestalih poplava koje su
karakteristične za ovaj tip šuma. Poplave neizbežno omogućavaju bržu
zarazu šuma duž reka, jer reka konstantno raznosi spore različitih vrsta
iz roda Phytophthora. U Evropi je najočigledniji primer propadanja
jove (Alnus sp.) uzrokovan sa P. x alni i drugim vrstama iz ovog roda
(slika Slika 3.3.6-1 i Slika 3.3.6-2). Od devedesetih godina prošlog
veka, milioni zasađenih jova nakon infekcije korena patogenima
iz roda Phytophthora razvili su lezije i trulež kore . Zoospore se
konstantno oslobađaju u reke tokom poplava i tako inficiraju zdrava
stabla jova nizvodno što uzorkuje bržu infekciju i odumiranje stabala.
Preventivne i kurativne strategije
Najjači uticaj Phytophthora vrsta povezan je sa infekcijama korena i
korenovog vrata, koje su obično smrtonosne. Međutim, dostupne su
neke kurativne metode. Jedna od najefikasnijih mera za omogućavanje
preživljavanja zaraženih stabala je korišćenje fosfita. Ova jedinjenja
stimulišu odbrambene mehanizme stabla (stvaranje kalusa u rani), kao
i ubrzani rast finih korenova. Ovaj tretman se obično primenjuje na
pojedinačna gradska stabla. Međutim, njihova primena u šumarstvu
je teško izvodljiva. Stoga su preventivne mere primarni metodi koji
su usmereni na minimiziranje šteta usled širenja Phytophthora vrsta u
plavnim šumama.
Prilagođavanje šumskih rasadnika za proizvodnju sadnog
materijala koji nije zaražen Phytophthora vrstama
Održavanje proizvodnje bez Phytophthora vrsta predstavlja izazov
za rasadnike. Sprečavanje unošenja patogena u rasadnik mora se
kombinovati sa redovnim sistematskim nadzorom i kontrolom
državnih organa za zaštitu bilja.
Kako bi se oformili rasadnici biljaka bez Phytophthora vrsta, mora se
ispuniti nekoliko ključnih preduslova. Izbegavanje razmene sadnog
materijala između rasadnika i izbegavanje zaraze sadnica koje se
uglavnom dešava usled navodnjavanja zaraženom rečnom vodom,
najvažniji su izazovi za upravljanje rasadnikom bez bolesti izazvane
Phytophthora vrstama.
Rasadnici treba da garantuju da:
•
Ne dolazi do unošenja Phytophthora u rasadnik putem biljnog
materijala iz drugih rasadnika;
•
Nema unošenja Phytophthora u rasadnik pomoću navodnjavanja;
Slika 3.3.6-2: Nekrotične lezije na kori uzrokovane
Phytophthora vrstama.
154
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
•
Nema unošenja Phytophthora u rasadnik usled poplava obližnjih
reka, bara ili jezera;
•
Nema
unošenja
Phytophthora
u
proizvodnju
bilo
kontaminiranom zemljom, opremom, alatom, odećom, obućom
ili vozilima.
Seme
Iako se relativno malo Phytophthora vrsta prenosi semenom, treba
razmotriti sledeće mere bezbednosti:
•
Izbegavanje sakupljanja semena sa zaraženih ili potencijalno
zaraženih biljaka ili područja;
•
Izbegavanje sakupljanja semena sa zemlje ili unutar zone tla (0,5
m površine tla, ako je izvodljivo);
•
Sterilizacija pre skladištenja i setve;
•
Uklanjanje sumnjivog semena (bitno za krupno seme) pre setve;
•
Tretmani semena za uništavanje patogena (npr. toplotni tretman,
tretiranje hemijskim putem, itd.).
U slučaju rizika (u zavisnosti od biljne vrste) neophodna je
dijagnostička laboratorijska analiza semena pre setve.
Biljna proizvodnja
Proizvodnja biljaka u kontejnerima je poželjna sa stanovišta
proizvodnje nezaraženih sadnica, zato što se supstrat može sterilisati
i kasnije održavati nekontaminiranim. Međutim, rizik se povećava
kod sadnog materijala koji nije proizveden u kontejnerima, već na
otvorenom prostoru, jer postoji veći broj potencijalnih izvora zaraza.
Za proizvodnju biljaka u kontejnerima neophodne su sledeće mere:
•
Termička sterilizacija supstrata najmanje 2 sata na 60°C pre
setve ili sadnje. Dokaz o uspešnoj sterilizaciji daje ovlašćena
dijagnostička laboratorija;
•
Na proizvodnim mestima izbegavati spuštanje sadnog materijala
direktno na zemlju ili u tekuću vodu, te ukoliko je moguće podići
sadni materijal bar 1 m iznad zemlje. Takođe, izbegavati bilo
kakav kontakt listova sa tlom;
•
Izbegavati mešanje snopova biljnog materijala. Tokom
proizvodnje, neophodno je ukloniti svaki kontakt sa tekućom
vodom (poplave i topljenje snega);
•
Izbegavanje dugotrajnog kvašenja listova tokom navodnjavanja
(>24 sata). Prskalice koristiti samo ujutro kako bi se listovi brže
osušili.
155
3. SMERNICE ZA GAZDOVANJE PLAVNIM ŠUMAMA
Ukoliko je moguće navodnjavanje bi trebalo vršiti podzemnim
vodama iz bunara ili vodom iz vodovoda, jer ovi izvori vode obično
nisu zaraženi Phytophthora vrstama. Kod rasadnika koji zavise
od upotrebe vode iz bara ili reka neophodan je tretman vode pre
navodnjavanja: moguće je filtrirati zaraženu vodu kako bi se uklonili
patogeni iz iste. Ova praksa je pogodna samo za velike rasadnike, jer
su ovi sistemi skupi (takođe u pogledu održavanja) i zahtevaju veliki
prostor. Štaviše, sistemi obično ne garantuju da voda je u potpunosti
čista od Phytophthora vrsta. Takođe, voda za navodnjavanje može
se dekontaminirati hemikalijama. Korišćenje komercijalnog hlora
uništava ovog patogena, međutim za ovakvo tretiranje vode moraju se
uzeti u obzir i zakonska ograničenja.
Da bi se osigurala efikasnost, treba izvršiti nasumične provere supstrata
na Phytophthora vrste (dijagnostička laboratorija). Pored toga,
provere supstrata i sadnog materijala moraju se obaviti pre isporuke
sadnica klijentima ili drugim rasadnicima. Takođe, dijagnostička
laboratorija mora periodično testirati vodu za navodnjavanje na
prisustvo Phytophthora vrsta.
Buduće strategije za prevenciju napada Phytophthora vrsta u
plavnim šumama
Sprečavanje širenja Phytophthora vrsta poplavama može se jedino
postići blokiranjem ulaza Phytophthora u vodotokove, a ovo zahteva
proširenje primene navedenih preventivnih mera i na hortikulturne
rasadnike, a ne samo njihovu primenu u šumskim rasadnicima.
Pored toga, moraju se primenjivati određene sanitarne mere tokom
gazdovanja šumama, jer na primer mašine za seču mogu raširiti
patogena pomoću kontaminiranih lanaca, zatim izgradnja šumskih
puteva često uključuje upotrebu materijala koji nisu iz šume, a koji
mogu biti takođe kontaminirani. Međutim, u celini, potrebna je
povećana svest ljudske populacije o rizicima od kontaminiranih
sadnica kako bi se podržale i primenile u praksi gore navedene mere.
Rezime
Smanjivanje rizika od zaraze Phytophthora vrstama u plavnim šumskim
ekosistemima može se uspostaviti samo primenom preventivnih
mera uz održavanje ravnoteže između patogena i šumskog drveća.
Štaviše, ovaj proces zahteva integrisan i sveobuhvatan pristup koji
objedinjuje rasadničku proizvodnju i promet sadnog materijala kao
i gazdovanje šumama i urbanim drvećem, i na kraju ali ne i manje
važno, neophodno je povećavanje svesti javnosti o riziku od pojave
ovih patogena. Takođe, biće potrebne promene u zakonodavstvu
vezane za zaštitu bilja.
156

157
4. PRILOZI
4.1 Rasprostranjenje vrsta drveća i promet semena
4.1.1 Verovatnoća rasprostranjenja vrsta u svetlu
klimatskih promena
Prikazanih 10 mapa (spojenih na jednoj stanici u dve kolone i pet
redova) pokazuju razvoj verovatnoće pojave u toku vremena za
oba izabrana buduća klimatska scenarija. Leva strana se bazira na
prostoru koji obuhvata površinu pet projektnih zemalja (Austrija,
Slovenija, Mađarska, Hrvatska i Srbija), a desna strana je
ograničena na prostiranje Rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav.
Mapa na vrhu je modelovana na osnovu trenutnih klimatskih
uslove, a prate je dve mape za RCP 4.5 u sredini, i dve mape za
RCP 8.5 na dnu. Prve mape u okviru oba RCP scenarija su za
period od 2041. do 2060. godine, dok druge prikazuju scenarija
za period od 2081. do 2100. godine. Legenda na desnoj strani
svake od prikazanih mapa se odnosi na verovatnoću pojave vrste
(odnosno verovatnoću preživaljavanja i uspešnog rasta) datih
vrsta u datim uslovima.
Bela i crvena boja označava malu verovatnoću pojave vrste, žuta
srednju, a zelena veliku verovatnoću pojave. Granice Rezervata
Biosfere Mura-Drava-Dunav su prikazane crnom bojom na
mapama, dok su državne granice označene sivom.
4.1.2 Zone prometa semena danas i sutra
Grupa od šest mapa (kombinovanih na dve stranice za svaku
vrstu) prikazuje razvoj zona prometa (eng. distribution) semena
tokom odabranih klimatskih scenarija. Prva stranica prikazuje
RCP 4.5, a druga RCP 8.5 za svaku vrstu. Mapa na vrhu je
modelirana na osnovu sadašnjih klimatskih uslova, a nakon nje,
slede mape koje predstavljaju periode od 2041. do 2060. godine
(u sredini) i od 2081. do 2100. godine (na dnu).
Sva obojena područja imaju verovatnoću pojave preko 0,5 (0,2 za
Ulmus laevis). Stoga, delovi mape u beloj boji imaju verovatnoću
pojave ispod 0,5 i označavaju područja gde je očekivano da vrste
neće rasti. Različite boje označavaju različita područja (klastere)
sa sličnim klimatskim uslovima, predstavljajući zone distribucije
semena. Klasteri - zone distribucije semena su označeni kao CL1,
CL2, CL3, itd. Tako da su područja označena sa CL1 više slična
u pogledu klimatskim uslovima drugima iz te grupe u odnosu na
ostala područja sa CL oznakom i drugim brojem.
158
4. PRILOZI
Granice Rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav su označene
žutom bojom.
Linkovi za preuzimanje mapa u visokoj rezoluciji
Ciljana vrsta 1: Alnus glutinosa
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Alnusglutinosa/
Ciljana vrsta 2: Fraxinus angustifolia
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Fraxinusangustifolia/
Ciljana vrsta 3: Fraxinus excelsior
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Fraxinusexcelsior/
Ciljana vrsta 4: Populus nigra
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Populusnigra/
Ciljana vrsta 5: Quercus robur
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Quercusrobur/
Ciljana vrsta 6: Ulmus leavis
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Ulmuslaevis/
Napomena: Mape zone distribucije semena za sve druge vrste su
ograničene na područja koja karakteriše verovatnoća pojave veća
od 0.5. Za Ulmus laevis granična vrednost je 0.2 da bi se uklopila
u prirodnu distribudiju. Za ovu vrstu smo dodatno obezbedili set
mapa bez granične vrednosti u cilju da prikažemo koje zone će
biti prisutne u budućnosti, uprkos tome što je predviđeno da će
verovatnoća pojave imati vrednost manju od 0.2.
Ciljana vrsta 7: Ulmus minor
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Ulmusminor/
Dodatna vrsta 1: Salix alba
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Additionalspecies/
Salixalbaoccurrence.pdf
Dodatna vrsta 2: Juglans nigra
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Additionalspecies/
Juglansnigraoccurrence.pdf
Dodatna vrsta 3: Robinia pseudoacacia
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Additionalspecies/
Robiniapseudoacaciaoccurence.pdf
159
4.2 Opis vrsta
Viktoria Valenta
4.2.1 Autohtone vrste drveća
Alnus glutinosa - Crna jova
Crna jova (Alnus glutinosa (L.) Gaertn.) je nisko ali brzorastuće listopadno drvo koje dostiže visinu od 10-
15m (maksimalno do 40m) i starost do 120 godina. Krošnja je jajsto-kupstog oblika, dok je stablo pravo sa
glatkom smeđom korom koja postaje tamnija i ispucala tokom starenja. Drvo se uglavnom koristi u industriji
nameštaja, nije pogodno za spoljnu upotrebu, ali jeste za podvodnu gradnju.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Alnus glutinosa je raste širom Evrope, od oko 65°S do Severne Afrike, i od Irske do Rusije, gde je suša glavni
limitirajući faktor opstanka. Raste na različitim tipovima zemljišta: dok podnosi suva ili siromašna zemljišta
(šljunkovita i peskovita), raste bolje u vlažnim i močvarnim uslovima i bolje podnosi plavljenje od ostalih vrsta
(tolerancija plavljenja “veoma visoka”). Alnus glutinosa može da podnese godišnju količinu padavina od 400
do 2000mm. Crna jova ima sposobnost brzog širenja na degradiranim  područjima zbog simbiotske veze sa
bakterijom Frankia alni, koja joj omogućava fiksaciju azota. Kao deo mešovitih plavnih zajednica, ova osobina
je takođe značajna i za ostale vrste (Betula spp., Fraxinus spp., Quercus spp, Salix spp.), koje su kompetetivne sa
Alnus glutinosa nakon formiranja krošnji, ne propuštajući dovoljno svetlosti za ovu pionirsku vrstu.
Ova vrsta je rasprostranjena na području celog Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav, od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promene
Smatra se da je crna jova vazna šumska vrsta, zbog mnogobrojnih načina korišćenja u šumarstvu i drvnoj
industriji, ali i zbog mogućnosti upotrebe ove vrste u stabilizaciji rečnih obala. Kako održava veoma visok
nivo azota u svojim listovima, njena organska prostirka poboljšava plodnost zemljišta u jesen. Dodatno,
pruža vredan izvor hrane za divljač tokom zime. Međutim, pošumljavanje crnom jovom je problematično i u
sadašnjem vremenu, jer je jako ugrožena od strane bolesti koju uzrokuje gljiva Phytophthora alni, koja se širi
Evropom.
Klimatske promene mogu uticati na evropske populacije crne jove na različite načine: moguće je pomeranje
prirodnog staništa na sever zbog smanjenja dužine trajanja i pojave mrazeva. Smanjene količine padavina, sa
druge strane će imati negativan uticaj na njenu distribuciju i stopu preživljavanja.
Opis
List: obrnuto-jajast, dvostruko testerasto nazubljen, sa tupim vrhom (što je razlikuje od A. incana), tamnozelene
boje; poboljšavaju zemljište
Cvet: jednodomi, mladi pupoljci su veoma lepljivi
4. PRILOZI
pH
25 m
< 2000 m
acid-neut
160
4. PRILOZI
Fraxinus angustifolia - Poljski jasen
Poljski jasen (Fraxinus angustifolia Vahl) je listopadno drvo koje karakteriše relativno brz rast i koje
dostiže visinu od 40-45m. Krošnja mu je zaobljena i duguljasto ovalna, dok je stablo, slično belom
jasenu (F. excelsior) jako i fleksibilno, ali lošijeg kvaliteta. Koristi se za proizvodnju furnirskih proizvoda.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Poljski jasen raste širom centralnog dela Južne Evrope, Severozapadne Afrike i na Bliskom Istoku.
Njegova rasprostranjenost se delimično poklapa sa rasprostranjenošću belog jasena (F. excelsior),
sa kojim se može ukrštati. Poljski jasen raste u plavnim šumama na vlažnim, aerisanim zemljištima.
Njegova otpornost na plavljenje je okarakterisana kao „visoka“. Ukoliko raste na područjima sa suvljim
zemljištima, karakteriše ih veća nadmorska visina. Mraz ograničava njegovo širenje na više nadmorske
visine. Kao vrsta kojoj je potrebna veća količina svetlosti, deo je mešovitih listopadnih šuma sa npr.
topolama (Populus spp.), vrbama (Salix spp.) ili javorima (Acer spp.).
Ova vrsta se može naći na području svih država, od Srbije do Austrije gde je ujedno i njena severna
granica. Preklapa se sa Fraxinus excelsior naročito u centralnim delovima Rezervata Biosfere Mura-
Drava-Dunav, ali ga zamenjuje na područjima ka severo-istoku.
Šumarstvo i klimatske promene
Plantaže jasena se najčešće formiraju korišćenjem sadnica iz rasadničke proizvodnje jer je F. angustifolia
slabo kompetitivan sa korovima. Zahteva umerene klimatske uslove i padavine između 400 i 800 mm.
Mraz je okarakterisan kao glavni faktor koji ograničava distribuciju ove vrste. Stoga je moguće da će
doći do širenja areala ove vrste, ukoliko evropska klima bude toplija.
Opis
List: uski listovi, neparno perasti, 3-8 cm dugački, sjajno zeleni, glatki
Cvet: jednodoma vrsta; cvast: jednostavna, u formi nerazgranatog grozda (složena metlica kod F.
excelsior), 10-30 cvetova, oprašivanje se vrši vetrom, cveta u rano proleće, smeđi terminalni pupoljci.
Plod/Seme: krilate orašice, 3-4 cm; sazrevaju krajem leta.
Kora: siva, glatka, postaje izbrazdana
pH
neutral
45 m
< 2000 m

161
4. PRILOZI
Fraxinus excelsior - Beli jasen
Beli jasen (Fraxinus excelsior L.) je brzorastuće listopadno drvo. Živi do 300 godina i dostiže visinu od 20-35
m (maksimalno 45 m). Stablo je dugačko i pravo sa otvorenom i široko piramidalnom krošnjom. Za mlado
drveće je jako karakteristično da raste simetrično. Kora je svetlo siva i glatka, kasnije se brazda. Drvo je svetle
boje, jako i čvrsto, ali fleksibilno. Koristi se za alate i sportsku opremu, podove i muzičke instrumente zbog
njegovih osobina.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Beli jasen raste širom Evrope, od obale Atlantskog okeana do severnih delova Bliskog Istoka - šireći se dalje
od druga dva evropska jasena, poljskog jasena (F. angustifolia) i crnog jasena (F. ornus). Beli jasen je vrsta
karakteristična za plavne šume, ali takođe raste i u planinskim oblastima u vlažnim dolinama – njegova
tolerancija na plavljenje je okarakterisana kao umerena, do 60 – 102 dana. Ovaj jasen je dominantan u mladom
razvojnom periodu zbog njegove tolerancije na zasenjenost, dok nakon prvih godina zahteva jaku osunčanost.
Rasprostranjen je u svim državama od Austrije do Srbije, ali sve više biva zamenjen sa Fraxinus angustifolia u
Mađarskoj i Hrvatskoj prema Srbiji. Ova vrsta je prisutna na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-
Dunav.
Šumarstvo i klimatske promene
Beli jasen se podmlađuje/obnavlja lako i obilno. Plodonošenje se uspostavlja sa 20 do 30 godina starosti, sa
obilnim prinosom svakih 2-5 godina. Indirektna važnost za šumarstvo je takođe u gustom korenovom sistemu
koji stabiliše klizišta, kao i obale rečnih tokova.
Ovaj jasen bi generalno dobro podneo globalno zagrevanje, u slučaju da mu ne prete gljivična oboljenja
(Hymenoscyphus fraxineus, znana i kao Chalara fraxinea), koja su uzrok fenomena izumiranja jasena. Ova
gljiva se širi Evropom od početka 1990-ih godina, uzrokujući masivne stope odumiranja u nekim državama.
Bolest takođe povećava osetljivost na druge bolesti i štetočine, kao što je smaragdni jasenov krasac (Agrilus
planipennis) – invazivan tvrdokrilac iz Istočne Azije sa larvom koja buši drvo, a koja je prvi put registrovana u
Evropi početkom 2000-ih godina.
Opis
List: složen, sa 9-13 liski, neparno perasti, nazubljene; lista relativno kasno u proleće, tamno jasno zelene boje;
poboljšavaju kvalitet zemljišta
Cvet: kompleksna rodnost, jednodoma i dvodoma vrsta; cvast je složena metlica (kod F. angustifolia
jednostavan, nerazgranat grozd); oprašivanje vetrom; u cvasti 100-400 cvetova; crni terminalni pupoljci;
tamno crveni cvetovi
Plod/Seme: ovalne krilate orašice, dužine 2-5 cm, u grupama; dormancija semena traje 2 godine
Kora: siva, glatka, postaje izbrazdana
pH
basic
35 m
< 1400 m
alkaline
162
4. PRILOZI
Populus alba - Bela topola
Bela topola (Populus alba L.) je drvo srednjeg rasta, koje može da dostigne starost do 400 godina i visinu oko
30 m. Stablo je nepravilno sa okruglastom krošnjom. Drvo nije od velikog ekonomskog značaja, ali se koristi u
energetskom sektoru i u programima razmnožavanja i selekcije.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Bela topola raste u Centralnoj i Južnoj Evropi, u plavnim i obalnim šumama. Kao i ostale topole, preferira
vlažna, rastresita, šljunkovito-glinena zemljišta bogata nutrijentima. Do određene granice toleriše dugotrajna
plavljenja i niske koncentracije soli u zemljištu. To je brzorastuća vrsta sa velikim zahtevima u pogledu
osunčanosti, česta je u mladim i srednje starim zajednicama. Bela topola se ukršta sa drugim vrstama topola,
kao što je npr. jasika (P. tremula) i formira mešovita staništa sa jasenom (Fraxinus spp.), brestovima (Ulmus
spp.), hrastovima (Quercus spp.) i drugim.
Šumarstvo i klimatske promene
Kako bela topola proizvodi mnogo izdanaka i smatra se otpornom na visoke i niske temperature, imaće sve
veću važnost u kontekstu globalnog zagrevanja. Zbog svog jako razvijenog i prilagodljivog korenovog sistema,
može stabilizovati zemljišta na padinama, zbog čega je korisna u pionirskim šumama na obalama. Na rečnim
obalama i uz saobraćajnice koristi se u formiranju vetrozaštitnih pojaseva i u kontroli erozije.
Opis
List: naizmenični, varijabilni, 3-5 režnjeva, grubo nazubljeni, 6-12 cm; sjajno tamnozelene boje sa lica, a
svetlog naličja sa belim dlačicama.
Cvet: dvodoma vrsta; cveta pre listanja
Plod/Seme: plodne muške rese sive boje sa crvenim prašnicima; plodne ženske rese sivo-zelene, pojavljuju
se u rano leto
Kora: kremasto bela sa crnim mrljama u obliku dijamanta (na mladom drveću); tamna i ispucala (bazni ceo
starijih jedinki)
pH
basic
30 m
< 1500 m
alkaline
163
4. PRILOZI
Populus nigra - Crna topola
Crna topola (Populus nigra L.) je brzorastuće listopadno drvo koje dostiže visinu do 40 m i starost do 400
godina (uglavnom 100). Razvija snažne grane i široku krošnju sa niskim granama. Drvo se koristi za gradnju
nameštaja, i u proizvodnji papira i u energetskom sektoru.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Populus nigra raste širom Evrope – od Mediterana do Britanskih ostrva – od Severne Afrike do Centralne Azije.
Važna je vrsta plavnih šuma, u kojima je njen rast direktno zavisan od godišnjih plavnih ciklusa. Diseminacija
semena se dešava vetrom i vodom, od čega zavisi i klijavost semena. Razvoj korena je zavisan od vlažnosti
zemljišta nakon plavljenja. Vlažna, duboka i zemljišta bogata nutrijentima su optimalna za razvoj ove vrste,
preferira i krečnjačka zemljišta, dok slabije uspeva u slabo aerisanim i kiselim sredinama. Toleriše visok nivo
vode i visoke temperature dok je pojava suše problematična za ovu vrstu. Kao pionirska vrsta ima visoke
zahteve za svetlošću i može nastaniti devastirana područja, naročito vegetativnom regeneracijom. Lako dolazi
do ukrštanja sa drugim topolama, i pojavljuje se u mešovitim šumama zajedno sa ostalim vrstama iz familije
Salicaceae, kao što su bela topola (P. alba) i vrbe (Salix spp.), ali i jove (Alnus spp.), brestovi (Ulmus spp.) i
javori (Acer spp.).
Ova vrsta raste na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promene
Iako je crna topola ekonomski važna vrsta i njeno razmnožavanje je jednostavno, reznicama, jedna je od
najugroženijih vrsta drveća u Evropi. Zbog lakog ukrštanja, ova vrsta ima važnu ulogu u različitim uzgojnim
procesima, npr. u dobijanju Populus x euramericana (P. deltoides x P. nigra) i drugih egzotičnih hibrida. Ovi
hibridi se sade u velikim količinama, zamenjujući prirodne populacije. Transfer gena sa takvih hibridnih
klonova u smešu gena Populus nigra takođe predstavlja pretnju. Iako, takvi hibridi su bolje adaptirani na različite
klimatske uslove i šumske patogene. Topole pružaju važne ekosistemske usluge, uključujući smanjenje efekta
polutanata, zaštitu plavnih područja, stabilizaciju zemljišta i sprečavanje erozije. Dodatno, topole emituju
organski isparljiva jedinjenja, kao što je izopren, koja mogu imati uticaj na klimatske promene.
Opis
List: varijabilni, duži nego širi, trouglasti, goli sa nazubljenim ivicama i svetlijim licem u odnosu na naličje
Cvet: dvodoma vrsta; muški cvetovi: crvene rese; ženski: žućkaste rese; cveta pre listanja; oprašivanje vetrom
Plod/Seme: čaura, debela, šiljasta, zeleno-smeđe boje, sa prisutnom peteljkom, semena su prekrivena
dlačicama
Kora: sivkasta, kasnije tamnija, sa dubokim pukotinama
pH
basic
40 m
< 1300 m
164
4. PRILOZI
Prunus avium - divlja trešnja
Prunus avium (L.), divlja trešnja je srednje visoko, brzorastuće drvo, koje dostiže visinu 15-30 m i starost 70-
100 godina. Razvija uglavnom pravo stablo sa tankom sivom korom. Divlja trešnja je jedna od najvažnijih vrsta
tvrdih lišćara iz porodice Rosaceae u Evropi. Drvo ima finu teksturu, sa izrazito obojenom srčikom, a koristi se
za izradu nameštaja, u dekorativne svrhe i za izgradnju muzičkih instrumenata.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Divlja trešnja ima jako široku prirodnu rasprostranjenost u evropskim šumama sa umerenom klimom: može
se naći u nizijskim regionima pa sve do subplaninskih, od Velike Britanije i Skandinavije na severu, pa do Južne
Španije, Magreba i Kavkaza na jugu. Ipak, prirodne populacije ove vrste su uglavnom razruđene, ali veštačke i
naturalizovane sastojine su široko rasprostranjene. Raste na obalama vodotokova i u graničnim delovima šuma.
Divlja trešnja ima srednje do visoke zahteve za nutrijentima i može da raste na različitim vrstama zemljišta,
dok preferira sveža, krečnjačka zemljišta sa dobrim vodnim režimom na osunčanoj lokaciji31. Ne toleriše
zadržavanje vode i osetljiva je na sušu. Smatra se pionirskom vrstom koja može da nastani čistine setvom ili
izdancima. Raste brzo u mladom periodu, do otprilike 40 godina starosti, što joj daje visoku kompetitivnost,
ali je uglavnom ugrožena od ostalih tvrdih lišćara u poznim godinama razvoja. Kao deo mešovitih šuma može
se naći zajedno sa bukvama (Fagus spp.), hrastovima (Quercus spp.), grabom (Carpinus betulus), javorima
(Acer spp.) i brestovima (Ulmus spp.).
Prunus avium raste od Austrije do Srbije. Javlja se na području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav, sa
izuzetkom severa Srbije i istoka Mađarske.
Šumarstvo i klimatske promene
Prunus avium je divlja forma domestifikovane domaće trešnje, čiji su plodovi (zajedno sa višnjom, P. cerasus)
jestivi i ekonomski veoma važni. Često se sadi za zaštitu ptica i očuvanje biodiverziteta. Divlja trešnja se
koristi za pošumljavanje poljoprivrednih zemljišta. Korenov sistem ove vrste pogodan je za zaštitu od erozije i
stabilizaciju klizišta. Na severu je ograničena hladnijim uslovima, što će se promeniti globalnim zagrevanjem.
Ipak, ovo bi moglo ugroziti njenu osetljivost na određene štetočine i bolesti (npr. gubar Lymantria dispar, virus
kovrdžavosti lista trešnje) ukoliko uslovi sredine postanu manje povoljni.
Opis
List: elipsasto jajasti sa izduženim vrhom, jako testerasti; peteljka sa crvenim žlezdama; u jesen žute do crvene
boje; poboljšava svojstva zemljišta
Cvet: jednodomi; dvospolni; cvasti od 2-5 belih cvetova; oprašivanje insektima
Plod/Seme: crveno-ljubičaste koštunice, na dugačkim drškama, prečnika 1-2 cm, sjajne; slatko kiselog ukusa,
jestive; sazrevaju u kasno proleće ili u leto; ptice raznose seme
Kora: glatka, sjajna, sivo smeđe boje, sa velikim horizontalnim lenticelama; guli se horizontalno
pH
basic
30 m
< 1700 m
165
4. PRILOZI
Quercus robur - hrast lužnjak
Quercus robur L. (hrast lužnjak) je visoko listopadno drvo, koje dostiže visinu i do preko 40 m i starost do
preko 1000 godina. Variraju u obliku, imaju nepravilnu krošnju koja propušta dosta sunčeve svetlosti. Stablo
može biti jako razgranato kod soliternih primeraka, a karakteriše ga siva do smeđa kora, koja ima dugačke
longitudinalne pukotine. Njegovo veoma tvrdo, teško i prilagodljivo drvo se koristi u proizvodnji nameštaja i
građevini, a zbog velike vodootpornosti za izgradnju buradi i u brodogradnji.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Kao i Quercus petraea (hrast kitnjak), Quercus robur raste širom Evrope – od Južne Norveške na severu do
Mediterana na jugu, gde dolazi do ukrštanja sa drugim hrastovima (Q. frainetto and Q. pubescens). Važna je
vrsta mešovitih plavnih šuma i javlja se na vlažnim do močvarnim, ilovastim i glinastim, teškim zemljištima, na
toplim lokacijama. Toleriše zemljišta siromašna u pogledu nutrijenata. Hrast lužnjak je vrsta koja zahteva dosta
svetlosti, i razvija listove relativno kasno, propuštajući sunčevu svetlost na šumsko tlo. Ovo ne samo da sprečava
oštećenja od strane kasnih prolećnih mrazeva, već dozvoljava i raznovrsnu regeneraciju šume. Hrast lužnjak je
pionirska vrsta u ravničarskim i brdovitim područjima, ali kasna sukcesivna vrsta na plavnim područjima i
udolinama. Hrastovi se mogu naći zajedno sa grabom (Carpinus betulus), formirajući svezu Carpinion betuli,
koja takođe uključuje vrste kao što su jeseni (Fraxinus excelsior i F. angustifolia) i javori (Acer campestre, A.
platanoides).
Ova vrste raste na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav.
Šumarstvo i klimatske promene
Hrastovi zahtevaju dosta svetlosti i imaju visoke zahteve za negom u prvim godinama, i zbog toga se smatraju
vrstom koja je izazovna za uzgajanje. Moguće je dobiti kvalitetno drvo od 90-120 godina starog hrasta -
ekonomske rotacije su na oko 130 godina. Hrastovi se lako obnavljaju nakon čepovanja i orezivanja. Gde je
moguće, prirodna regeneracija treba biti favorizovana – u slučaju neophodne plantažne sadnje introdukcija
egzotičnih genotipova može predstavljati pretnju. Hrastovi predstavljaju važan izvor hrane za različite
životinje, od sisara pa do ptica i insekata. Šumski patogeni kao sto su  hrastova pepelnica  (Erysiphe alphitoides
syn. Microspaera alphitoides) i hrastov prelac (Thaumetopoea processionea) mogu prouzrokovati ozbiljnu štetu i
ograničiti produktivnost smanjujući pristupačnost sunčeve svetlosti lišću ili dovesti do defolijacije. Relativno
novu pretnju predstavlja i iznenadno uginuće hrasta, koje se između ostalih razloga (zagađenje, loše šumarske
prakse itd.) pripisuje klimatskim promenama.
Opis
List: prosti, obrnuto jajasti, sa zaobljenim režnjevima; dugi 16 cm; sa kratkom lisnom drškom (2-7 mm; razlika
u odnosu na Q. petraea); lice lista tamno zelene boje, baza lista sa izraženim nervima
Cvet: jednodomo; oprašivanje vetrom; ženski: sitni, crvenkasti, neupadljivi; muški: žućkasto-zelene rese;
javljaju se odmah nakon prvih listova
Plod/Seme: žir, u ljuspastoj kupuli, sa dugačkim drškama (razlika u odnosu na Q. petraea) i uzdužnim
prugama, velike rezerve za razvoj
Kora: siva do smeđa, sa dubokim uzdužnim pukotinama u kasnijem stadijumu razvoja
pH
acid-basic
40 m
< 1000 m
166
4. PRILOZI
Ulmus laevis - vez
Ulmus laevis Pall. (Vez, Beli brest) je srednje visoko listopadno drvo koje dostiže visinu do oko 30 m i starost
i do preko 100 godina. Krošnja mu je veoma varijabilna, kupasta do konična. Kora stabla je izbrazdana, sivo
smeđe boje, sa srčikom iste boje. Ono što je karakteristično za ovu vrstu jeste da formira daskasto korenje – koje
povezuje koren i stablo, a inače se pojavljuje kod tropskih vrsta. Brestovi, generalno imaju visoko kvalitetno
drvo i pogodni su za podvodnu upotrebu. Ulmus laevis ima drvo nepravilne teksture i slabije gustine.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Od tri autohtone vrste brestova u Evropi (U. laevis, U. glabra i U. minor), vez se proteže najistočnije, od Centralne
Francuske do Urala. Brestovi rastu na plavnim zemljištima, u blizini reka i potoka. Preferiraju zemljišta bogata
hranjivim materijama i periodično plavljena zemljišta (njihova tolerancija na plavljenje iznosi oko 119 dana
na godišnjem nivou), ipak mogu da tolerišu i umereno suva zemljišta. Vez je pogodan za mešovite hrastove
šume i pojavljuje se zajedno sa vrbama (Salix spp.), topolama (Populus spp.), jovama (Alnus spp.) i jasenima
(Fraxinus spp.).
Ova vrsta drveta raste na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav, od Srbije do Austrije, gde se
javlja u istočnim regionima i uz Dunav.
Šumarstvo i klimatske promene
Brestovi se uglavnom koriste u kontroli erozije zemljišta uz rečne vodotokove, naročito U. laevis može da
podnese i jako devastirana i plavljena zemljišta. Ipak, tokom regulacije vodotokova i gubitka prirodnih staništa,
njegova populacija je smanjena i raštrkana. U budućnosti je potrebno poseban fokus staviti na genetički
diverzitet ove vrste, naročito zbog pojave holandske bolesti bresta tokom poslednjeg veka koja je vodila do
gubitka genetičke varijabilnosti, a koja zajedno sa promenama pejzažnih predela otežava prilagođavanje ove
vrste klimatskim promenama.
Opis
List: varijabilan; naizmeničan, tamno zelene boje, zašiljen na vrhu, testerast, lice lista glatko, lišće opada pre
U. minor
Cvet: jednodoma vrsta; dvopolna vrsta; sa dugim peteljkama; pojavljuju se pre listanja; cvast sa 10-30 cvetova;
dugačke drške (2 cm), bez latica, tamno crvene; oprašivanje vetrom.
Plod/Seme: ovalne krilate orašice; seme u sredini krila, obod krila trepavičavo dlakav; sazreva u kasno proleće
Kora: smeđe do siva, duboko izbrazdana
pH
basic
35 m
< 600 m
167
4. PRILOZI
Ulmus minor - Poljski brest
Poljski brest (Ulmus minor Mill.) je srednje visoko listopadno drvo koje dostiže visinu do 20 m i starost u
izuzetnim slučajevima do 600 godina. Krošnja mu je zaobljena, dok je kora gruba i izbrazdana. Srčika je crveno-
čokoladne boje i dobrog kvaliteta za izgradnju podova i nameštaja. Kako je veoma otporno na vodu, takođe se
koristi u podvodnoj gradnji.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Ulmus minor se u odnosu na ostale evropske vrste brestova (U. laevis i U. glabra) prostire najjužnije. Može
se pronaći na prostorima sve do Irana, Izraela i Alžira na jugu; dok je najsevernija tačka prostiranja ove vrste
Baltik. Ovo drvo priobalnih šuma raste uz vodotokove u Južnoj i Centralnoj Evropi i u šumskim stepama na
severu Evrope pošto podnosi oboje, plavljenje (tolerancija na plavljenje do 151 dan) i sušu. Poljski brest je
vrsta koja zahteva dosta svetlosti, i pionirska brzorastuća vrsta koja može veoma brzo da se razmnožava. Deo je
mešovitih plavnih šuma u zajednicama sa jasenima (Fraxinus spp.), vrbama (Salix spp.) i hrastovima (Quercus
spp.).
Ova vrsta drveta raste na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav, od Srbije do Austrije, gde se
javlja u istočnim regionima i uz Dunav.
Šumarstvo i klimatske promene
Brestovi se koriste za kontrolu erozije na rečnim obalama, a Ulmus minor toleriše plavljenje bolje od drugih
vrsta kao što je beli jasen (Fraxinus excelsior). Poljski brest se naročito koristi za sadnju pored saobraćajnica
u urbanim sredinama zbog njegove osobine da se lako obnavlja. Takođe se koristi za izradu sitnih predmeta
od drveta i u uzgoju životinja. Pojava holandske bolesti bresta tokom poslednjeg veka jako je loše uticala na
populaciju poljskog bresta i njegovu genetičku varijabilnost, što je dovelo do uvrštavanja ove vrste na crvenu
listu ugroženih vrsta kao najugroženiju među brestovima. Uzrok masovnog odumiranja brestova je infekcija
gljivom Ophiostoma novo-ulmi. Ovaj patogen prenosi potkornjak hraneći se na granama zdravih brestova.
Poljski brest može da se ukršta sa  brdskim brestom (U. glabra) – stvarajući nove forme znane kao Ulmus x
holandica (holandski brest) – i sa sibirskim brestom (U. pumila), koji je introdukovan iz Azije. Generalno,
Ulmus minor je veoma polimorfna i genetski kompleksna vrsta, sa nekoliko podvrsta i varijeteta koji su se
adaptirali različitim uslovima sredine, što se može posmatrati kao prednost u kontekstu klimatskih promena.
Istraživanja sprovedena u Nemačkoj su pokazala da je U. minor u grupi vrsta koje su najbolje adaptirane na
toplije i suvlje klimatske uslove.
Opis
List: asimetričan, go i sjajan; imaju samo jedan vrh (za razliku od brdskog bresta); nazubljeni, 4-10 cm dugački;
crne žlezde duž nerava
Cvet: jednodoma vrsta; dvopolan; cvast od 10-30 cvetova, zbijeni; zvonolikog oblika, ljubičasto-crvene boje;
pojavljuju se pre listanja u proleće
Plod/Seme: ovalne krilate orašice; seme u sredini krila; sazreva u kasno proleće
Kora: gruba, duboko izbrazdana
pH
acid-basic
30 m
< 1000 m
168
4. PRILOZI
Salix spp. - vrbe
Vrbe (Salix spp.) su brzorastuće listopadne vrste, koje dostižu visinu do 30 m i imaju relativno kratak životni vek – do
oko 20-30 godina, ali mogu dostići starost i do 100 godina. Postoji oko 115 vrsta vrba u Evropi, koje se koriste u različite
ekonomske svrhe, uključujući gradivni materijal za sportsku opremu, korpe i ograde, tanin i salicin i ostale nedrvne
proizvode.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Stanište vrba u Evropi se prostire od Mediterana do Britanskih ostrva i Baltika. Pojavljuju se na područjima od Španije do
Kine, uglavnom u šumama umerenog klimatskog područja. Za razliku od ostalih taksona broj vrsta vrbe se povećava od
juga ka severu. S obzirom da do međusobnog ukrštanja vrba dolazi veoma lako, kao i velikog broja kultivisanih vrsta teško
je utvrditi njihov prirodni areal. Bela vrba (Salix alba L.) je jako zastupljena u plavnim šumama. Kao i ostale vrbe može
rasti na različitim tipovima zemljišta pod uslovom da korenov sistem ima pristup vodi. Vrbe preferiraju glinovita zemljišta
(S. fragilis) ili muljeve (S. alba), krečnjačka (S. caprea) ili peskovita (S. purpurea). Generalno, veoma su tolerantne na
plavljenje, a naročito S. alba (tolerancija na plavljenje do 300 dana godišnje). Druge vrste su karakteriše veća osetljivost
na stalno plavljenje, kao što je S. caprea, ali su ipak otpornije u odnosu na ostale vrste drveća priobalnih šuma. Vrste iz
roda Salix zahtevaju dosta svetlosti i slabo podnose senku. Uglavnom rastu na otvorenim područjima. Salix caprea je ipak
jedna od malobrojnih vrsta vrba koja se može naći u gustim šumama. Vrbe se javljaju u mešovitim sastojinama zajedno sa
vrstama kao što je bukva (Fagus spp.), brest (Ulmus spp.), hrast (Quercus spp.) i topola (Populus spp.).
Vrbe, uključujući i Salix alba, S. caprea and S. purpurea, rastu na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav,
od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promene
Zbog lakog ukrštanja između različitih vrsta vrba došlo je do stvaranja nekoliko hibrida, uključujući Salix x rubens (S.
alba x S. fragilis), Salix x margaretea (S. purpurea x S. fragilis) i Salix x wimmeriana (S. purpurea x S. caprea). Ova osobina
vrba mogla bi biti korisna pri prilagođavanju na klimatske promene s obzirom da se hibridi mogu saditi na devastirana
zemljišta gde ne uspavaju ostale vrste. Dodatno, većina vrba dobro podnosi seču, i lako se obnavlja, sa izuzetkom ive
(S. Caprea), koja se može razmnožavati reznicama. U okviru ekosistemskih usluga, vrbe igraju važnu ulogu u zaštiti
obala, stabilizaciji zemljišta i upravljanju erozijama. Koriste se pri restoraciji ekosistema i fitoremedijaciji, ali takođe i u
agrošumarstvu, graničnim drvoredima i vetrozaštitnim pojasevima. Vrbe u Evropi žive u različitim klimatskim uslovima. S
obzirom na klimatske promene i promene u kompoziciji vrsta u evropskim šumama, moguće je da će određene vrste vrba
zameniti druge na njihovom prirodnom području. Vrbe tolerišu plavljenje, ali vrste koje rastu na plavnim područjima
(npr. S. alba i S. viminalis) će biti pogođene zaslanjivanjem zemljišta koje će se desiti zbog klimatskih promena. Starije
jedinke su pokazale veću otpornost na manje količine soli.
Opis
List: dugački i uski (lancelasti), sitno testerasti; srebreno-sivi sa lica, sa naličja gusto belo dlakavi; naizmenični
Cvet: dvodoma vrsta; muške rese žute, do 5 cm dugačke; ženske rese zelenkasto žute, postaju paperjasto bele, kraće;
javljaju se u rano proleće pre listanja; oprašivanje insektima
Plod/Seme: čaura, sive boje, jajastog oblika; nema peteljku; veoma sitno
Kora: crvene do sivo smeđe boje, kasnije žuto sive; uzdužne pukotine
pH
basic
30 m
< 1500 m
169
4. PRILOZI
4.2.2  Alternativne vrste drveća i klonovi
Juglans nigra - crni orah
Crni orah (Juglans nigra L.) je brzorastuće, listopadno drvo koje zahteva dosta svetlosti, poreklom iz Severne
Amerike. Raste u visinu 20-35 m (najviše do 40 m) i dostiže starost 200-300 godina. Razvija dugačka debla
do 2 m, sa širokom krošnjom. Drvo je jako, sa pravilnom teksturom i izdržljivo. Rangira se među vrstama koje
daju najskuplje drvo za izradu nameštaja na svetu, ali se takođe koristi za izradu podova, furnira, skulptura i
muzičkih instrumenata.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Prirodno stanište crnog oraha je Severna Amerika, odnosno njeni istočni i centralni delovi, kao i južni deo
Ontarija. Pretpostavlja se da je u Evropu stigao početkom 17. veka. Od tada je sađen u oko 15 evropskih država
kao ukrasna vrsta i kao šumsko drvo. Juglans nigra zahteva bogata zemljišta u pogledu sadržaja nutrijenata (npr.
Ca, K, Mg). Crni orah preferira ilovasta zemljišta sa pH vrednostima 6-7. Ne toleriše jako kisela zemljišta,
osetljiv je na pseudoglej i zahteva duboke slojeve treseta (> 60 cm) iznad siromašnih krečnjaka. U ovom
slučaju, širok korenov sistem sa srčanicom može stabilizovati oboje – i drvo i zemljište. Zemljišta trebaju da
budu dobro drenirana, ali sa dovoljnom količinom vode – bilo poreklom od podzemnih ili površinskih voda
(minimum godišnjih padavina varira od 600 mm do 900 mm). Odrasle jedinke mogu da prežive plavljenje
do 90 dana tokom vegetacionog perioda. Izveštaji o toleranciji na sušu variraju od umerene otpornosti do
veoma velike osetljivosti na sušu. Ipak, može da toleriše sušu tokom leta, ako je zemljište adekvatno zasićeno.
Divlje životinje, kao što su jeleni ili voluharice, mogu naneti štetu mladim biljkama. Ipak, crni oprah zavisi od
raznošenja semena od strane glodara i ptica, za koje su orasi izuzetno nutritivni (kao što su i za ljude).
Poreklom iz Severne Amerike, Juglans nigra je introdukovan u sve partnerske države. U Austriji, prvi
eksperimentalni uzgoji u plavnim šumama Dunava su se desili krajem 19. veka. U Sloveniji i Srbiji je prvo
introdukovan u šume krajem 19. veka (1889 i 1890). U Srbiji danas čini oko 0.1% nacionalnih šuma. U
Mađarskoj, Juglans nigra je introdukovan u 18. veku i danas pokriva oko 0.4% pošumljenog područja, i smatra
se za jedno od najvrednijih egzotičnih vrsta drveća. U Hrvatskoj, prve plantaže crnog oraha su osnovane oko
1890. Kao i onda i danas se sadi u nizijskim šumama i u blizini reke Dunav, na zemljištima koja su previše suva
za autohtone vrste kao što je hrast lužnjak.
Šumarstvo i klimatske promene
Crni orah se uglavnom uzgaja zbog visoko kvalitetnog drveta. Takođe se koristi i u agrošumarskim sistemima,
proizvodnji oraha i pri restoraciji ekosistema. Juglans nigra zahteva jako puno svetlosti i ne toleriše senku,
naročito kao zrelo drvo. Zbog slabe tolerancije na senku, prirodna regeneracija putem semena je retka. Širom
Evrope, crni orah se razmnožava jednogodišnjim sejancima visine preko 30 cm. Mladi sejanci rastu velikom
brzinom, oko 1 m godišnje. Plodonose nakon 8 – 10 godina, kad dostižu visinu od 7-8 metara. Značajno
plodonošenje se može očekivati nakon 20-30 godina. U mešovitim sastojinama se sade sa jasenima (Fraxinus
spp.), javorima (Acer spp.) ili hrastovima (Quercus spp.), gde rastu brže od autohtonih vrsta. Crni orah je takođe
osetljiv na štetočine i bolesti (npr. gljivični rak oraha ili „hiljadu rak rana“). Kako crni orah dobro podnosi niske
temperature tokom zime (i do -40°C), postoji jako mala opasnost od štete uzrokovane mrazevima. Ipak, jako
su osetljivi na kasne prolećne mrazeve, što ograničava njegovu rasprostranjenost. Očekuje se da sa promenom
pH
neutral
35 m
< 550 m
170
4. PRILOZI
klimatskih uslova važnost ove vrste poraste u različitim delovima Evrope, s obzirom da dobro podnosi sušu,
dok drugi limitirajući faktori njegovog rasta neće postojati.
Opis
List: složeni, neparno perasti, sa 9-23 liski; naizmenični; po obodu testerasti; tamno zelene boje, dlakavog
naličja
Cvet: jednodoma vrsta; muške rese viseće, 8-10 cm; ženski cvetovi na vrhu ovogodišnjeg izbojka, zbijeni u
grupe 2-5, pojavljuju se pre muških; samooplodna vrsta
Plod/Seme: zelenkasta ljuska, izbrazdana koštica, 8 cm prečnik; zreo plod u oktobru; prenosi se pticama i
glodarima
Kora: sivo crna, duboko brazdasta
171
4. PRILOZI
Populus x canadensis - „hibridne topole“
Hibridi topole (Populus x canadensis) dostižu visinu preko 30 m. To su brzorastuće vrste koje su nastale ukrštanjem vrsta P. nigra
poreklom iz Evrope i P. deltoides iz Severne Amerike. Razlike među mnogobrojnim varijetetima ovog hibrida su veće u pogledu rasta
i zahteva uslova sredine nego u morfologiji, pa je taksonomsko definisanje otežano. Hibridi su adaptirani na različite vrste zemljišta i
klimatske uslove, otporni na štetočine i bolesti, što ih čini atraktivnim vrstama za šumarsvo.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Kanadske topole iz Severne Amerike su bile ukrštane u šumarstvu od kraja 19. veka sa različitim evropskim vrstama topola.  Populus x
euramericana je uzgajana i raste u prirodnim sastojinama u mnogo evropskih država. P. x euramericana zahteva dobro aerisana zemljišta
sa povoljnim vodnim kapacitetom , eutrofna zemljišta za dobar rast – peskovito ilovasta zemljišta  sa pH vrednostima od 6.0 do 7.5 su
naročito povoljna. Topole su brzorastuće vrste koje zahtevaju dosta svetlosti u početnom rastu i zbog toga su pionirske vrste na otvorenim
područjima. Hibridi topola nastali spontanim ukrštanjima su brzorastuće vrste koje zahtevaju dosta svetlosti u početnom rastu i zbog
toga su pionirske vrste na otvorenim područjima. Topole se mogu naći u prirodnim sredinama, najčešće na plavnim područjima, ali i
na devastiranim zemljištima. U plavnim područjima gde raste i bela vrba, hibridi topole nisu u mogućnosti da prežive jako dugo zbog
dugotrajnog plavljenja. Stoga se uglavnom sade na plavnim područjima gde dominiraju tvrdi lišćari. Populus x euramericana se jako
dobro obnavlja- nakon rezidbe formira izdanke dužine jedan metar u prvoj godini. Razmnožava se vegetativno izdancima iz korena koji
je dužine do 35 m.
Kako među topolama lako dolazi do spontanog ukrštanja, a hibridi topola su više zastupljeni od crne topole, a one gotovo da više
nemaju čisto potomstvo.
Populus x euramericana se raste na celom području Rezervata Biosfere Mura-Drava-Dunav, od Srbije do Austrije, gde se javlja u istočnim
regionima i uz Dunav.
Šumarstvo i klimatske promene
Hibridi topola su uzgajani za proizvodnju drveta zbog uniformnosti stabla – dajući svetlo, mekano porozno drvo. Zbog brzog rasta
period rotacije u trajanju od 25 godina je moguć na odgovarajućim zemljištima - u skoroj prošlosti, uzgajani su sa ekstremno kratkim
periodima rotacije za potrebe proizvodnje energije. Očekivane klimatske promene će pogodovati hibridima topola, jer im inače
pogoduju različita staništa, a mogu da podnesu sušu i ostale klimatske ekstreme.
Što se tiče šumarstva i hibrida topola, fokus je na stvaranju i selekciji novih sorti, s obzirom da su bolesti problem. Rđa topole koja se javlja
na listovima je najznačajnija bolest ove vrste. Dve vrste gljiva iz roda Melampsora napadaju P. x euramericana (M. allii-populina Kleb. i M.
larici-populina Kleb.). Dodatno, gljiva   Dothichiza populea napada grane koje su prethodno oštećene mrazom. To je tipičan parazit koji
lako prodire kroz prethodno nastala oštećenja, i češće se javlja na lokacijama sa promenljivim vodnim režimom ili konstantnom vlagom.
Jedino stalnim stvaranjem novih varijeteta navedene bolesti se mogu držati pod kontrolom. Dodatni problem za P. x euramericana je
imela (Viscum album), koja jedino pogađa hibride topola, a ne autohtone crne topole.
Opis
List: mladi listovi su crvenkasti (kod crne topole zeleni) i dlakavi na rubovima. Žlezde su uglavnom prisutne na bazi lisne drške. Stariji
listovi su trouglasti sa dugačkim izduženim vrhom, 7-10 cm dugački, nazubljenih rubova. Dugačka peteljka je  lateralno spljoštena
Cvet: dvodoma vrsta, muške i ženske cvasti su viseće rese dužine do 9 cm. Hibridi topola se uglavnom razmnožavaju kao muški klonovi.
Plod/Seme: Čaura, debela, zašiljena, zeleno smeđa, sa peteljkom; seme je dlakavo
Kora: svetlo siva, ispucala; horizontalne brazde (razlikuje se od crne topole)
pH
basic
30 m
< 1300 m
172
4. PRILOZI
Robinia pseudoacacia - Bagrem
Robinia pseudoacacia L., bagrem, je brzorastuće listopadno drvo, srednje visine introdukovano u Evropu iz Severne
Amerike. Dostiže visinu do 35 m i starost od 60 – 100 godina. Stablo je uglavnom krivo, ali je drvo izdržljivo i otporno
na insekte. Koristi se za izradu podova i nameštaja, ali je pogodno i za spoljnu upotrebu pa se od njega prave čamci ili
železnički pragovi. Dodatno, koristi se kao ogrev i za proizvodnju biomase.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Prirodni areal bagrema je na istoku Severne Amerike, konkretno na Apalačkim planinama na visinama do 1.500 m.
Introdukovan je u Evropu još u 17. veku, dok je značajnija sadnja nastupila tokom 18. i 19. veka. Od tada širi se celim
kontinentom. Danas se može naći na područjima od Portugala do Kavkaza i od Skandinavije do južne Italije. Robinia
pseudoacacia je pionirska vrsta koja zahteva dosta svetlosti, i raste na različitim zemljištima, od kiselih (pH 3) do alkalnih
(pH 8).Toleriše suva i zaslanjena zemljišta, ali slabije podnosi zbijena i vlažna (ima slabu toleranciju na plavljenje).
Idealna količina godišnjih padavina za ovu vrstu je između 700-2000 mm. Bagrem je veoma osetljiv na mrazeve i slabo je
kompetitivan u zatvorenim i zasenjenim zajednicama. Na otvorenim područjima, kao što su rubovi šuma ili degradirana
zemljišta je veoma kompetitivan. Može rasti na veoma siromašnim zemljištima, jer formira simbioznu zajednicu sa
bakterijama iz roda Rhysobium, pri čemu dolazi do fiksacije atmosferskog azota pri čemu se menjaju svojstva zemljišta i za
druge vrste. Upravo zbog ove osobine raste jako brzo dok je mlad. Cvetanje i plodonošenje počinje u trećoj godini, i zbog
toga je važan izvod hrane za insekte kao što su pčele i leptirovi.
Široko rasprostranjena sadnja bagrema u Severnoj Americi počela je u 18. i 19. veku. Danas raste u svim državama Rezervata
Biosfere Mura-Drava-Dunav, s tim da je naviše zastupljen u Mađarskoj, gde zauzima 24 % zemljišta pod šumom.
Šumarstvo i klimatske promene
U nekim delovima Evrope upotreba bagrema u šumarstvu je bila jako podsticana iako se on smatra jako invazivnom
vrstom u Evropi. Zbog veoma brzog rasta, uspešnog izdanačkog obavljanja i poboljšavanja zemljišta, može se koristiti pri
remedijaciji devastiranih zemljišta kao što su rudarski kopovi. Ipak, ovakav uticaj na zemljište može dovesti do ugrožavanja
retkih ugroženih vrsta koja zavise od siromašnih zemljišta. Sa te tačke gledišta, bagrem ima sposobnost da menja čitave
ekosisteme. Mere suzbijanja bagrema zahtevaju dosta vremena, rada i novčanih sredstava, a baziraju se na prstenovanju, jer
seča stimuliše rast. Stoga, introdukovanje ove vrste treba dobro razmotriti i izvagati rizike i benefite. Gde je sadnja prikladna
i njena svrha jasno definisana, rezultat može biti kvalitetno drvo sa osobinama kao što su jaka otpornost na udare, čvrstoća
i trajnost. Kako su mrazevi limitirajući faktor za ovu vrstu, njegova distribucija će se povećavati s obzirom na klimatske
promene što može rezultirati izmeštanjem autohtonih vrsta iz njihovih ekosistema i iz šumarstva.
Opis
List: složen list, liske neparno perasto složene, 2-12 parova, 10-30 cm; liske jajaste, elipsoidne do ovalne; naspramne; par
bodlji na bazi
Cvet: jednodoma vrsta; dvopolna; beli do krem boje, sa žutim tačkama u unutrašnjosti; grupisani u viseće grozdove, 10-20
cm dužine
Plod/Seme: mahuna; tamno smeđe boje, 5-10 cm; 4-10 semena; ostaju na granama tokom zime; raznose se gravitacijom
i vetrom; plodonošenje 1-2 puta godišnje
Kora: sivo smeđa do tamno smeđa; sa starenjem se javljaju pukotine u vidu longitudinalnih brazdi
pH
acid-basic
35 m
< 1600 m
173
4. PRILOZI
4.3 Rečnik pojmova
Pojam
Objašnjenje
Adaptacija
Prilagođavanje organizama na sredinu u kojoj žive u cilju poboljšanja šanse za opstankom
u toj sredini.
Alel
Alel je jedna ili dve ili više verzija gena ili DNK sekvence.
Autohtono
Populacija se smatra autohtonom ukoliko je razvila karakteristične osobine na osnovu
kojih se razlikuju od drugih populacija u okviru iste vrste, bez antropogenog uticaja pri
nastanku promena. Autohtome populacije su prilagođene uslovima staništa i mogu da
prežive dugo u slučaju stabilnih uslova sredine. Šumski zasadi, koji se isključivo prirodno
regenerišu u prošlosti su sutohtoni. Ukoliko se vrši veštačka regeneracija, zasadi se smatraju
autohtonim jedino u slu;aju korišćenja šumskog reporduktivnog materijala prikupljenog iz
istog zasada ili susednih autohtonih zasada koji rastu u istim uslovima sredine.
Bakterijski eksudati
Pojava koja označava bakterijsku infekciju sačinjenu uglavnom od bakterijskih ćelija
Rak rana
Izumrli deo kore na grančici ili grani (možda bolje stablu ili grani). Uzrokuju je parazitske
infekcije, a ograničena je kalusnim ćelijama koje se javljaju kao odbrambeni mehanizam
biljke za zalečivanje nastalih rana.
Izdanačka šuma
Deo šume u kojoj se drveće periodično seče do nivoa zemljišta da bi se stimulisao rast i
obezbedilo drvo za ogrev ili građu.
Odumiranje
Progresivno odumiranje koje karakteriše početak od vrha grančica, grana, izdanaka ili
korenja.
Pošumljavanje
Oblik neprirodne regeneracije šuma, u slučajevima kad je prirodna regenracija
potpomognuta sadnjom ograničenog broja sadnica da bi se poboljšali ekološki, socijalni ili
produktivne funkcije šuma.
Šumski reproduktivni
materijal
Plod, seme i šišarice; svi delovi biljke dobijeni vegetativnim razmnožavanjem; i svi delovi
biljke dobijeni od navedenih
Genetički diverzitet
Varijacija u okviru populacije ili vrste koja se pripisuje razlikama u genima.
Genetički resursi
Genetički materijal stvarne ili potencijalne vrednosti, gde pojam genetički materijal
označava bilo kakav materijal koji sadrži funkcionalne jedinice nasleđivanja.
Prstenovanje kore
Proces uklanjanja kore drveta i kambijuma kružeći oko drveta u obliku prstena. Narušen
transport ugljenih hidrata (zbog uklanjanja floema) od asimilacionih organa do korenova
dovodi do sporog odumiranja drveta koje može trajati i nekoliko godina.
Aukcija drveta
Prodaja trupaca visokog kvaliteta na javnoj aukciji
174
4. PRILOZI
Pojam
Objašnjenje
Interspecies
Između različitih vrsta
Intraspecies
U okviru jedne vrste ili između individua jedne vrste
Prirodna selekcija
Jedan od osnovnih mehanizama evolucije; da bi se u jednoj populaciji odvijala prirodna
selekcija, neophodno je da se desi varijacija u naslednim osobinama (npr. oblik, osetljivost
na bolesti), nakon koje se selekcija dešava na osnovu različitih kapaciteta za reprodukciju
(neke jedinke imaju veće šanse za stvaranje potomstva od drugih.
Nekroza
Crni, odmurli deo na kori stabljike ili grane, ali bez formiranog kalusa.
Plemeniti lišćari
Vrste drveća iz rodova Juglans, Acer, Ulmus, Fraxinus, Tilia, Prunus, Sorbus, Malus i Pyrus.
Populacija
Grupa jedinki iste vrste koje žive na tačno odreženom geografskom području u istom
vremenskom periodu, a između kojih postoji mogućnost međusobnog ukrštanja. Velika
populacija može biti podeljena u nekoliko manjih grupa, formirajući tako lokalne
popilacije, populacije u užem smislu, s obzirom da je generativno razmnožavanje jedino
moguće u manjim grupama.
Rahis
Drška i glavni nerv lista
Podsejavanje
Direktna setva semena na području zrelih sastojina u cilju inicijacije obnove ili poboljšanja
prirodne obnove koja već postoji.
175
4. PRILOZI
4.4 Reference po poglavljima
Studija slučaja: Perspektive zainteresovanih strana za upravljanje i očuvanje plavnih šuma u
prekograničnom rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav
1.
Interreg Danube REFOCuS D6.1.1. (2019) Report on the overview of the national legislations of the five countries constituting
Biosphere Reserve Mura-Drava-Danube and EU regulations and directives relevant for health, conservation and management of
riparian forests.
2.
Interreg Danube REFOCuS. WP6 Policy Interface. (2020). Report from the Online stakeholders workshop: How to harmonize
forest management planning and nature conservation in riparian forests of Biosphere Reserve Mura-Drava-Danube?
3.
Stevanov M, Tarjan Tobolka A, Kljajic L, Kičić M, Krott M (2021) Analysis of conflicting interests on the example of the special
nature reserve in Serbia: empirically analytical approach. Šumarski list 145(3-4), 155-167. https://doi.org/10.31298/sl.145.3-4.5
Značaj i ugroženost plavnih šuma
1.
Allard G, Sigaud P (2005). Alien Invasive Species: Impacts on Forests and Forestry - A Review. Forest Resources Development
Service Working Paper FBS/8E Forest Resources Division FAO, Rome, Italy Forestry Department. Retrieved March 30, 2020,
from http://www.fao.org/3/j6854e/J6854E06.htm
2.
Arcanum (2017) Historical Maps of the Habsburg Empire First Military Survey 1763-1787. Österreichischen Staatsarchiv.
Retrieved from http://mapire.eu/en/
3.
Bastian O, Bernhardt A (1993) Anthropogenic landscape changes in Central Europe and the role of bioindication. Landscape
Ecology 8(2) 139-151. https://doi.org/10.1007/BF00141593
4.
Bebber DP (2015) Range-Expanding Pests and Pathogens in a Warming World. Annual Review of Phytopathology 53(1) 335-
356. https://doi.org/10.1146/annurev-phyto-080614-120207
5.
Bonacci O, Oskorš D (2010) The changes in the lower Drava River water level, discharge and suspended sediment regime.
Environmental Earth Sciences 59(8) 1661-1670. https://doi.org/10.1007/s12665-009-0148-8
6.
Bonacci O, Oskoruš D (2008) The influence of three Croatian hydroelectric power plants operation on the river Drava
hydrological and sediment regime. Hydrological Forecasting. Retrieved from
http://ksh.fgg.uni-lj.si/bled2008/cd_2008/05_Floods, morphological processes, erosion, sediment transport and sedimentation/005_Bonacci.pdf
7.
Boyd IL, Freer-Smith PH, Gilligan CA, Godfray HCJ (2013, November 15) The consequence of tree pests and diseases for
ecosystem services. Science. American Association for the Advancement of Science. https://doi.org/10.1126/science.1235773
8.
Charles H, Dukes JS (2007) Impacts of Invasive Species on Ecosystem Services. Biological Invasions (193) 293-310.
https://doi.org/10.1007/978-3-540-36920-2
9.
Dukes JS, Pontius J, Orwig D. et al. (2009) Responses of insect pests, pathogens, and invasive plant species to climate change
in the forests of northeastern North America: What can we predict? This article is one of a selection of papers from NE Forests
2100: A Synthesis of Climate Change Impacts on Forests of the Northeastern US and Eastern Canada. Canadian Journal of Forest
Research 39(2) 231-248. https://doi.org/10.1139/X08-171
10.
Dyakov NR (2019) Testing for assembly rules along disturbance gradients in a riparian broadleaved forest. Applied Ecology &
Environmental Research 17(1) 1-13. https://doi.org/10.15666/aeer/1701
11.
Dyderski MK, Paź S, Frelich LE, Jagodziński AM (2018) How much does climate change threaten European forest tree species
distributions? Global Change Biology 24(3) 1150-1163. https://doi.org/10.1111/gcb.13925
12.
EIONET (2020) (No Title). Retrieved January 14, 2021, from https://www.eionet.europa.eu/article17/
13.
European Commission. EUR-Lex - 52020DC0380 - EN - EUR-Lex (2020). Brussels. Retrieved from
https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?qid=1590574123338&uri=CELEX:52020DC0380
14.
Floods and River Management - The British Geographer. (n.d.). Retrieved April 7, 2020, from
http://thebritishgeographer.weebly.com/floods-and-river-management.html
15.
Forest Europe (2021) About Forest Europe - Forest Europe. Retrieved January 14, 2021, from https://foresteurope.org/foresteurope/
16.
FOREST EUROPE, Liaison Unit Bratislava (2019) Human Health and Sustainable Forest Management. Marušáková Ľ and
Sallmannshofer M (ed.) FOREST EUROPE Study.
https://foresteurope.org/new-forest-europ-publication-human-health-sustainable-forest-management/
176
4. PRILOZI
17.
Globevnik L, Kaligaric M (2005) Hydrological changes of the Mura River in Slovenia, accompanied with habitat deterioration in
riverine space. RMZ - Materials and Geoenvironment 52(1) 45-49.
18.
Habersack H (2016) Wasserbau, Schifffahrt und Ökologie an der Donau - Pilotprojekt Bad Deutsch-Altenburg. Osterreichische
Wasser- und Abfallwirtschaft 68(5-6) 190-192. https://doi.org/10.1007/s00506-016-0316-5
19.
Hansen EM (2008) Alien forest pathogens: Phytophthora species are changing world forests. Boreal Environment Research
13(SUPPL. A) 33-41.
20.
Hulme PE (2009) Trade, transport and trouble: managing invasive species pathways in an era of globalization. Journal of Applied
Ecology 46(1) 10-18. https://doi.org/10.1111/j.1365-2664.2008.01600.x
21.
IPCC (2019) Climate change and land. Intergovernmental Panel on Climate Change Special Report on Climate Change,
Desertification, Land Degradation, Sustainable Land Management, Food Security, and Greenhouse gas fluxes in Terrestrial
Ecosystems. https://www.ipcc.ch/srccl/
22.
Jungwirth M, Muhar S, Schmutz S (2002) Re-establishing and assessing ecological integrity in riverine landscapes. Freshwater
Biology 47(4) 867-887. https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00914.x
23.
Kautz M, Meddens AJH, Hall RJ, Arneth A (2017) Biotic disturbances in Northern Hemisphere forests - a synthesis of recent
data, uncertainties and implications for forest monitoring and modelling. Global Ecology and Biogeography. Blackwell Publishing
Ltd. https://doi.org/10.1111/geb.12558
24.
Kevey B (2018) Floodplain forests. In Springer Geography (Vol. PartF5, pp. 299-336). https://doi.org/10.1007/978-3-319-92816-6_18
25.
Klimo E, Hager H, Matič S, Anič I, Kulhavý J (2008) Floodplain forests of the temperate zone of Europe, Lesnická Práce 623p
26.
Kwak TJ, Naiman RJ, Bilby RE (2000) Pacific Coastal River Ecology and ManagementRiver Ecology and Management: Lessons
from the Pacific Coastal Ecoregion. Ecology 81(3) 882. https://doi.org/10.2307/177387
27.
Leyer I, Mosner E, Lehmann B (2012) Managing floodplain-forest restoration in European river landscapes combining ecological
and flood-protection issues. Ecological Applications 22(1) 240-249. https://doi.org/10.1890/11-0021.1
28.
Lundström J, Öhman K, Laudon H (2018) Buffer zone alternatives in forest planning using a decision support system.
Scandinavian Journal of Forest Research 33(5) 493-501. https://doi.org/10.1080/02827581.2018.1441900
29.
Meyerson LA, Mooney HA (2007) Invasive alien species in an era of globalization. Frontiers in Ecology and the Environment
5(4) 199-208. https://doi.org/10.1890/1540-9295(2007)5[199:IASIAE]2.0.CO;2
30.
Millennium Ecosystem Assessment (2005) Ecosystem and human well-being: wetlands and water Synthesis. (N. D. C. Max
Finlayson, Rebecca D’Cruz, Ed.). World Resources Institute.
31.
Monclus R, Dreyer E, Villar M et al. (2006). Impact of drought on productivity and water use efficiency in 29 genotypes of
Populus deltoides x Populus nigra. New Phytologist 169(4) 765-777. https://doi.org/10.1111/j.1469-8137.2005.01630.x
32.
Mosner E, Liepelt S, Ziegenhagen B, Leyer I (2012) Floodplain willows in fragmented river landscapes: Understanding spatio-
temporal genetic patterns as a basis for restoration plantings. Biological Conservation 153 211-218.
https://doi.org/10.1016/j.biocon.2012.05.005
33.
Nadal-Sala D, Hartig F, Gracia CA, Sabaté S (2019) Global warming likely to enhance black locust (Robinia pseudoacacia L.)
growth in a Mediterranean riparian forest. Forest Ecology and Management 449 117448. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2019.117448
34.
Nagy RC, Porder S, Neill C, Brando P, Quintino RM, Do Nascimento SA (2015) Structure and composition of altered riparian
forests in an agricultural Amazonian landscape. Ecological Applications 25(6) 1725-1738. https://doi.org/10.1890/14-1740.1
35.
Netsvetov M, Prokopuk Y, Puchałka R, Koprowski M (2019) River Regulation Causes Rapid Changes in Relationships Between
Floodplain Oak Growth and Environmental Variables 10(February) 1-11. https://doi.org/10.3389/fpls.2019.00096
36.
Nilsson C, Berggren K (2000) Alterations of Riparian Ecosystems Caused by River Regulation. BioScience 50(9) 783.
https://doi.org/10.1641/0006-3568(2000)050[0783:aorecb]2.0.co;2
37.
Nilsson C, Berggren K (2000) Effects of dams and regulations on riparian zones. BioScience 50(9) 783. Retrieved from
https://academic.oup.com/bioscience/article-abstract/50/9/783/269505
38.
Nisbet D, Kreutzweiser D, Sibley P, Scarr T (2015) Ecological risks posed by emerald ash borer to riparian forest habitats: A
review and problem formulation with management implications. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.08.030
39.
OJEC. (1992). EUR-Lex - 31992L0043 - EN - EUR-Lex. Retrieved January 14, 2021, from https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/
TXT/?uri=celex%3A31992L0043
40.
Onaindia M, Fernández de Manuel B, Madariaga I, Rodríguez-Loinaz G (2013) Co-benefits and trade-offs between biodiversity,

177
4. PRILOZI
carbon storage and water flow regulation. Forest Ecology and Management 289 1-9. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2012.10.010
41.
Planty-Tabacchi A-M, Tabacchi E, Naiman RJ, Deferrari C, Decamps H (1996) Invasibility of Species-Rich Communities in
Riparian Zones. Conservation Biology 10(2) 598-607. https://doi.org/10.1046/j.1523-1739.1996.10020598.x
42.
Pureswaran DS, Roques A, Battisti A (2018) Forest Insects and Climate Change. Curr Forestry Rep 4 35-50.
https://doi.org/10.1007/s40725-018-0075-6
43.
Ramsfield TD, Bentz BJ, Faccoli M, Jactel H, Brockerhoff EG (2016) Forest health in a changing world: effects of globalization
and climate change on forest insect and pathogen impacts. https://doi.org/10.1093/forestry/cpw018
44.
Regier N, Streb S, Cocozza C, Schaub M, Cherubini P, Zeeman SC, Frey B (2009) Drought tolerance of two black poplar (Populus
nigra L.) clones: Contribution of carbohydrates and oxidative stress defence. Plant, Cell and Environment 32(12) 1724-1736.
https://doi.org/10.1111/j.1365-3040.2009.02030.x
45.
Richardson DM, Holmes PM, Esler KJ et al. (2007) Riparian vegetation: degradation, alien plant invasions, and restoration
prospects. Diversity and Distributions 13(1) 126-139. https://doi.org/10.1111/j.1366-9516.2006.00314.x
46.
Roder G, Sofia G, Wu Z, Tarolli P (2017). Assessment of Social Vulnerability to floods in the floodplain of northern Italy. Weather,
Climate, and Society, 9(4), 717-737. https://doi.org/10.1175/WCAS-D-16-0090.1
47.
Rosenberg DM, Berkes F, Bodaly RA, Hecky RE, Kelly CA, Rudd JWM (1997) Large-scale impacts of hydroelectric development.
Environmental Reviews 5(1) 27-54. https://doi.org/10.1139/er-5-1-27
48.
Sanjou M, Okamoto T, Nezu I (2018) Experimental study on fluid energy reduction through a flood protection forest. Journal of
Flood Risk Management 11(4) e12339. https://doi.org/10.1111/jfr3.12339
49.
Schnitzler A, Hale BW, Alsum E (2005) Biodiversity of floodplain forests in Europe and eastern North America: A comparative
study of the Rhine and Mississippi Valleys. Biodiversity and Conservation 14(1) 97-117 https://doi.org/10.1007/s10531-005-4056-2
50.
Schnitzler A, Hale BW, Alsum EM (2007) Examining native and exotic species diversity in European riparian forests. Biological
Conservation 138(1-2) 146-156. https://doi.org/10.1016/j.biocon.2007.04.010
51.
Seidl R, Thom D, Kautz M et al. (2017, June 1). Forest disturbances under climate change. Nature Climate Change. Nature
Publishing Group. https://doi.org/10.1038/nclimate3303
52.
Sikorska D, Sikorski P, Archiciński P, Chormański J, Hopkins RJ (2019) You Can’t See the Woods for the Trees: Invasive Acer
negundo L. in Urban Riparian Forests Harms Biodiversity and Limits Recreation Activity. Sustainability 11(20) 5838.
https://doi.org/10.3390/su11205838
53.
Sikorska D, Sikorski P, Archiciński P, Chormański J, Hopkins RJ (2019) You can’t see the woods for the trees: Invasive Acer
negundo L. in Urban riparian forests harms biodiversity and limits recreation activity. Sustainability (Switzerland) 11(20).
https://doi.org/10.3390/su11205838
54.
Smulders MJM, Cottrell J, Lefèvre F et al. (2008) Structure of the genetic diversity in black poplar (Populus nigra L.) populations
across European river systems: Consequences for conservation and restoration. Forest Ecology and Management 255 1388-1399.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2007.10.063
55.
Spinoni J, Naumann G, Vogt JV (2017) Pan-European seasonal trends and recent changes of drought frequency and severity.
Global and Planetary Change 148 113-130. https://doi.org/10.1016/j.gloplacha.2016.11.013
56.
Stagge JH, Kingston DG, Tallaksen LM, Hannah DM (2017) Observed drought indices show increasing divergence across
Europe. Scientific Reports 7(1) 1-10. https://doi.org/10.1038/s41598-017-14283-2
57.
Sturrock RN, Frankel SJ, Brown AV et al. (2011). Climate change and forest diseases. Plant Pathology.
https://doi.org/10.1111/j.1365-3059.2010.02406.x
58.
Thompson I, Mackey B, McNulty S, Mosseler A (2009) Forest Resilience, Biodiversity, and Climate Change: a synthesis of the
biodiversity/resilience/stability relationship in forest ecosystems. Secretariat of the Convention on Biological Diversity, Montreal.
Technical Series no. 43. Secretariat of the Convention on Biological Diversity (Vol. 43)
59.
Tiwari T, Lundström J, Kuglerová L, Laudon H, Öhman K, Ågren AM (2016) Cost of riparian buffer zones: A comparison of
hydrologically adapted site-specific riparian buffers with traditional fixed widths. Water Resources Research 52(2) 1056-1069
https://doi.org/10.1002/2015WR018014
60.
Tockner K, Stanford JA (2002) Riverine flood plains: Present state and future trends. Environmental Conservation 29(3) 308-
330. https://doi.org/10.1017/S037689290200022X
61.
UNESCO (n.d.) Convention on Wetlands of International Importance especially as Waterfowl Habitat. 1971. Retrieved January
14, 2021, from http://portal.unesco.org/en/ev.php-URL_ID=15398&URL_DO=DO_TOPIC&URL_SECTION=201.html
178
4. PRILOZI
62.
van Lierop P, Lindquist E, Sathyapala S, Franceschini G (2015) Global forest area disturbance from fire, insect pests, diseases and
severe weather events. Forest Ecology and Management 352 78-88. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.06.010
63.
Vilà M, Hulme PE (2017) Non-native Species, Ecosystem Services, and Human Well-Being. In Impact of Biological Invasions on
Ecosystem Services (pp. 1-14). Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/978-3-319-45121-3_1
64.
Von Holle B, Simberloff D (2005) Ecological resistance to biological invasion overwhelmed by propagule pressure. Ecology
86(12) 3212-3218. https://doi.org/10.1890/05-0427
65.
Wraber M (1951) Gozdna vegetacijska slika in gozdnogojitveni problemi Prekmurja. Geografski vestnik, 23, 179-230
66.
Zedler JB, Kercher S (2004) Causes and consequences of invasive plants in wetlands: Opportunities, opportunists, and outcomes.
Critical Reviews in Plant Sciences 23(5) 431-452. https://doi.org/10.1080/07352680490514673
Gazdovanja plavnim šumama
1.
Bentrup G (2008) Conservation buffers: design guidelines for buffers, corridors, and greenways. Asheville. Gen. Tech. Rep. SRS-
109. Asheville, NC: U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Southern Research Station. 110 p.
https://www.srs.fs.usda.gov/pubs/33522
2.
Connell JH (1978) Diversity in tropical rain forests and coral reefs. Science 199(4335) 1302-1310. https://doi.org/10.1126/
science.199.4335.1302
3.
Dakskobler I, Kutnar L, Šilc U (2013) Poplavni, močvirni in obrežni gozdovi v Sloveniji: gozdovi vrb, jelš, dolgopecljatega bresta,
velikega in ozkolistnega jesena, doba in rdečega bora ob rekah in potokih. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut Slovenije.
http://eprints.gozdis.si/id/eprint/477
4.
Environment Canada (2013) How much environment is enough? Third edition. Toronto.
5.
Forman RT (1995) Land Mosaics: The Ecology of Landscapes and Regions. Cambridge University Press.
6.
Forman RT, Godron M (1989) Landscape ecology. Environmental Conservation 16(1) 619. https://doi.org/10.1017/
S0376892900008766
7.
Kapos V, Lysenko I (2000) Assessing forest integrity and naturalness in relation to biodiversity. Retrieved January 14, 2021, from
https://www.researchgate.net/publication/242321742_Assessing_forest_integrity_and_naturalness_in_relation_to_biodiversity
8.
Karr JR, Dudley DR (1981) Ecological perspective on water quality goals. Environmental Management, 5(1) 55-68.
https://doi.org/10.1007/BF01866609
9.
Kovač M, Ferreira A (ed) (2017) Vzorčni upravljavski načrt za gozdna območja Natura 2000 - primer poplavnih gozdov ob Muri.
Ljubljana. Gozdarski inštitut Slovenije.
10.
Kovač M, Kutnar L, Hladnik D (2016) Assessing biodiversity and conservation status of the Natura 2000 forest habitat types:
Tools for designated forestlands stewardship. Forest Ecology and Management 359 256-267. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.10.011
11.
Kutnar L, Marinšek A (2016) Stanje raziskovanih gozdnih habitatnih tipov ob Muri. In: Ferreira A, Planinšek S (ed), GoForMura:
upravljanje gozdnih habitatnih tipov in vrst v izbranih območjih Natura 2000 ob Muri. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut
Slovenije. https://doi.org/10.20315/sfs.149
12.
Maurer BA (1993) Biological diversity, ecological integrity, and neotropical migrants: new perspectives for wildlife management.
In: Finch, Deborah M.; Stangel, Peter W. (eds.). Status and management of neotropical migratory birds: September 21-25, 1992,
Estes Park, Colorado. Gen. Tech. Rep. RM-229. Fort Collins, Colo.: Rocky Mountain Forest and Range Experiment Station, U.S.
Dept. of Agriculture, Forest Service: 24-31 https://www.fs.usda.gov/treesearch/pubs/22884
13.
Noss RF (1990) Indicators for Monitoring Biodiversity: A Hierarchical Approach. Conservation Biology.
https://doi.org/10.1111/j.1523-1739.1990.tb00309.x
14.
Parrish JD, Braun DP, Unnasch RS (2003) Are we conserving what we say we are? Measuring ecological integrity within protected
areas. BioScience. American Institute of Biological Sciences. https://doi.org/10.1641/0006-3568 (2003)053[0851:AWCWWS]2.0.CO;2
15.
Roberts MR, Gilliam FS (1995) Patterns and mechanisms of plant diversity in forested ecosystems: Implications for forest
management. Ecological Applications 5(4) 969-977. https://doi.org/10.2307/2269348
16.
Sallmannshofer M, Chakraborty D, Vacik H et al. (2021) Continent-Wide Tree Species Distribution Models May Mislead
Regional Management Decisions: A Case Study in the Transboundary Biosphere Reserve Mura-Drava-Danube. Forests 12 330.
https://doi.org/10.3390/f12030330
17.
Schlaepfer R (1997) Ecosystem-based management of natural resources: a step towards sustainable development. Retrieved from

179
4. PRILOZI
https://bibliotecadigital.infor.cl/handle/20.500.12220/5660
18.
Yachi S, Loreau M (1999) Biodiversity and ecosystem productivity in a fluctuating environment: The insurance hypothesis.
Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 96(4) 1463-1468.
https://doi.org/10.1073/pnas.96.4.1463
Struktura i ekologija rečnog plavnog pejzaža
1.
Bayley PB (1995) Understanding Large River: Floodplain Ecosystems. BioScience 45(3) 153-158. https://doi.org/10.2307/1312554
2.
Čater M, Levanič T (2015) Physiological and growth response of Quercus robur in Slovenia. Dendrobiology 74 3-12.
https://doi.org/10.12657/denbio.074.001
3.
Dakskobler I, Kutnar L, Šilc U (2013) Poplavni, močvirni in obrežni gozdovi v Sloveniji: gozdovi vrb, jelš, dolgopecljatega bresta,
velikega in ozkolistnega jesena, doba in rdečega bora ob rekah in potokih. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut Slovenije.
http://eprints.gozdis.si/id/eprint/477
4.
Forman RT (1995) Land Mosaics: The Ecology of Landscapes and Regions. Cambridge University Press.
5.
Hager H, Schume H, Tiefenbacher H, Buchleitner E (2007) Forest Management Systems and Regeneration. In P. Hobza (Ed.),
Forest management systems and regeneration of floodplain forest sites: reviewed proceedings from the international conference
(pp. 41-60). Brno: Mendel University of Agriculture and Forestry, Czech Forest Society.
6.
Langhans SD, Tiegs SD, Gessner MO, Tockner K (2008) Leaf-decomposition heterogeneity across a riverine floodplain mosaic.
Aquatic Sciences 70 337-346. https://doi.org/10.1007/s00027-008-8062-9
7.
Tumajer J, Treml V (2016) Response of floodplain pedunculate oak (Quercus robur L.) tree-ring width and vessel anatomy to
climatic trends and extreme hydroclimatic events. Forest Ecology and Management 379 185-194.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2016.08.013
8.
Ward JV, Tockner K, Arscott DB, Claret C (2002) Riverine landscape diversity. Freshwater Biology 47(4) 517-539.
https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00893.x
Tipovi šumskih staništa
1.
Dakskobler I, Kutnar L, Šilc U (2013) Poplavni, močvirni in obrežni gozdovi v Sloveniji: gozdovi vrb, jelš, dolgopecljatega bresta,
velikega in ozkolistnega jesena, doba in rdečega bora ob rekah in potokih. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut Slovenije.
http://eprints.gozdis.si/id/eprint/477
2.
Dobrovolný L (2014) Potential of natural regeneration of Quercus robur L. in floodplain forests in the southern part of the Czech
Republic. Journal of Forest Science 60(12) 534-539. https://doi.org/10.17221/83/2014-jfs
3.
EIONET. (2020). (No Title). Retrieved January 14, 2021, from https://www.eionet.europa.eu/article17/
4.
European Commission (2013) Interpretation Manual of European Union Habitats, version EUR 28.DG Environment
http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/habitatsdirective/docs/Int_Manual_EU28.pdf
5.
Hager H, Schume H, Tiefenbacher H, Buchleitner E (2007) Forest Management Systems and Regeneration. In P. Hobza (Ed.),
Forest management systems and regeneration of floodplain forest sites: reviewed proceedings from the international conference
(pp. 41-60). Brno: Mendel University of Agriculture and Forestry, Czech Forest Society.
6.
Marinšek A, Kutnar L (2017) Occurrence of invasive alien plant species in the floodplain forests along the Mura River in Slovenia.
Periodicum Biologorum 119(4) 251-260. https://doi.org/10.18054/pb.v119i4.4933
7.
Milanović Đ, Brujić J, Đug S, Muratović E, Lukić Bilela L (2015) Vodič kroz tipove staništa BiH prema Direktivi o staništima EU.
Prospect C&S, Brussels https://www.researchgate.net/publication/290770268_Vodic_kroz_tipove_stanista_BiH_prema_Direktivi_o_stanistima_EU
8.
Mölder A, Meyer P, Nagel RV (2019) Integrative management to sustain biodiversity and ecological continuity in Central
European temperate oak (Quercus robur, Q. petraea) forests: An overview. Forest Ecology and Management 437 324-339.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2019.01.006
9.
Plišo Vusić I, Šapić I, Vukelić J (2019) Prepoznavanje i kartiranje šumskih staništa Natura 2000 u Hrvatskoj (I) - 91E0*, aluvijalne
šume s crnom johom Alnus glutinosa i običnim jasenom Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae)
Identification and mapping of Natura 2000 fore. Šumarski list 143(5-6) 255-263. https://doi.org/10.31298/sl.143.5-6.7
10.
Plišo Vusić I, Šapić I, Vukelić J (2019) Prepoznavanje i kartiranje šumskih staništa Natura 2000 u Hrvatskoj (II) - 91F0, poplavne
šume s vrstama Quercus robur, Ulmus laevis, Ulmus minor, Fraxinus angustifolia; 91L0, hrastovo-grabove šume ilirskoga
180
4. PRILOZI
područja. Šumarski list 143(9-10) 461-467. https://doi.org/10.31298/sl.143.9-10.7
11.
Schütz JP, Saniga M, Diaci J, Vrška T (2016) Comparing close-to-nature silviculture with processes in pristine forests: lessons
from Central Europe. Annals of Forest Science 73 911-921. https://doi.org/10.1007/s13595-016-0579-9
12.
Viher, E (2011) Uspešnost saditve nižinskih dobovih sestojev v Prekmurju / Efficiency of planting lowland forest stands of
Pedunculate oak in Prekmurje. Graduation thesis, University in Ljubljana https://repozitorij.uni-lj.si/IzpisGradiva.php?id=16025
13.
Ward JV, Tockner K, Arscott DB, Claret C (2002) Riverine landscape diversity. Freshwater Biology 47(4) 517-539.
https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00893.x
Načini gazdovanja plavnim šumama
1.
Buckley R, Castley J, Pegas F, Mossaz A, Steven R (2012) A population accounting approach to assess tourism contributions to
conservation of IUCN-Redlisted mammal species. PLoS ONE, 7(9) e44134. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0044134
2.
Čater M, Kutnar L, Accetto M (2001) Slovenian lowland and floodplain forests. In Klimo E, Hager H (ed) The Floodplain forests
in Europe. European Forestry Institute 233-248.
3.
Fujimori T (2001) Silvicultural Strategies for Sustainable Forest Management. In Ecological and Silvicultural Strategies for
Sustainable Forest Management. Elsevier Science
4.
Johann E (2007) Traditional forest management under the influence of science and industry: The story of the alpine cultural
landscapes. Forest Ecology and Management 249(1-2) 54-62. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2007.04.049
5.
KIB (1929) Privredni planovi za područje šumske uprave Dolnja Lendava za Gospodarstvene jedinice: Kobilje-Bukovnica,
Dobrovnik, Crni lug, Redič-Sv. Mikluš, Murska šuma. 1929 - 1938. Direkcija šuma Križevačke imovne občine u Bjelovaru.
6.
Machar I (2009) Coppice-with-standards in floodplain forests - a new subject for nature protection. J. For. Sci. 55 306-311.
https://doi.org/10.17221/87/2008-jfs
7.
Mosandl R, Summa J, Stimm B (2010) Coppice-With-Standards: Management Options for an Ancient Forest System. Forestry
Ideas 16(1)
8.
Müllerová J, Szabó P, Hédl R (2014) The rise and fall of traditional forest management in southern Moravia: A history of the past
700 years. Forest Ecology and Management 331 104-115. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2014.07.032
9.
Peterken GF (1996) Natural woodland: ecology and conservation in northern temperate regions. Cambridge University Press,
Cambridge
10.
Piussi P (2006) Close to nature forestry criteria and coppice management. In Diaci J (ed) Nature-based forestry in central Europe:
alternatives to industrial forestry and strict preservation. University of Ljubljana, Ljubljana, pp 27-37
11.
Schütz J-Ph (2002) Die Plenterung und ihre unterschiedlichen Formen. Skript zu Vorlesung Waldbau II und Waldbau IV. ETH
Zentrum, Zürich
12.
Vild O, Roleček J, Hédl R, Kopecký M, Utinek D (2013) Experimental restoration of coppice-with-standards: Response of
understorey vegetation from the conservation perspective. Forest Ecology and Management 310 234-241.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2013.07.056
Izbor između prirodne ili veštačke obnove?
1.
Brundu G, Pauchard A, Pyšek P et al. (2020) Global guidelines for the sustainable use of non-native trees to prevent tree invasions
and mitigate their negative impacts. NeoBiota 61 65-116 https://doi.org/10.3897/neobiota.61.58380
2.
Medved M, Bajc M, Božič G et al. (2013) Gospodarjenje z gozdom za lastnike gozdov. Ljubljana: Kmečki glas, 2013, 311 pp.
3.
REFOCuS output O3.1:
http://www.interreg-danube.eu/uploads/media/approved_project_output/0001/38/f96aa53b7b6e761e140aceb8d49a014449ab1076.pdf
Podrška adaptaciji šuma izborom odgovarajućeg šumskog reproduktivnog materijala
1.
Aitken SN, Bemmels JB (2016) Time to get moving: Assisted gene flow of forest trees. Evolutionary Applications.
https://doi.org/10.1111/eva.12293
2.
Aitken SN, Yeaman S, Holliday JA et al. (2008) Adaptation, migration or extirpation: climate change outcomes for tree

181
4. PRILOZI
populations. Evolutionary Applications 1(1) 95-111. https://doi.org/10.1111/j.1752-4571.2007.00013.x
3.
Arnell NW, Gosling SN (2016) The impacts of climate change on river flood risk at the global scale. Climatic Change 134(3) 387-
401. https://doi.org/10.1007/s10584-014-1084-5
4.
Bebber DP (2015) Range-Expanding Pests and Pathogens in a Warming World. Annual Review of Phytopathology 53(1) 335-
356. https://doi.org/10.1146/annurev-phyto-080614-120207
5.
Bergot M, Cloppet E, Pérarnaud V et al. (2004) Simulation of potential range expansion of oak disease caused by Phytophthora
cinnamomi under climate change. Global Change Biology 10(9) 1539-1552. https://doi.org/10.1111/j.1365-2486.2004.00824.x
6.
Blöschl G, Hall J, Viglione A et al. (2019, September 5) Changing climate both increases and decreases European river floods.
Nature. https://doi.org/10.1038/s41586-019-1495-6
7.
Dottori F, Szewczyk W, Ciscar JC et al. (2018) Increased human and economic losses from river flooding with anthropogenic
warming. Nature Climate Change. https://doi.org/10.1038/s41558-018-0257-z
8.
Dubrovský M, Hayes M, Duce P, Trnka M, Svoboda M, Zara P (2014) Multi-GCM projections of future drought and climate
variability indicators for the Mediterranean region. Regional Environmental Change 14(5) 1907-1919
https://doi.org/10.1007/s10113-013-0562-z
9.
Dyderski MK, Paź S, Frelich LE, Jagodziński AM (2018) How much does climate change threaten European forest tree species
distributions? Global Change Biology 24(3) 1150-1163. https://doi.org/10.1111/gcb.13925
10.
Frank A, Howe GT, Sperisen C et al. (2017) Risk of genetic maladaptation due to climate change in three major European tree
species. Global Change Biology. https://doi.org/10.1111/gcb.13802
11.
Hanel M, Rakovec O, Markonis Y et al. (2018) Revisiting the recent European droughts from a long-term perspective. Scientific
Reports. https://doi.org/10.1038/s41598-018-27464-4
12.
Jump AS, Peñuelas J (2005) Running to stand still: Adaptation and the response of plants to rapid climate change. Ecology Letters
8(9) 1010-1020. https://doi.org/10.1111/j.1461-0248.2005.00796.x
13.
Kautz M, Meddens AJH, Hall RJ, Arneth A (2017) Biotic disturbances in Northern Hemisphere forests - a synthesis of recent
data, uncertainties and implications for forest monitoring and modelling. Global Ecology and Biogeography.
https://doi.org/10.1111/geb.12558
14.
Nadal-Sala D, Hartig F, Gracia CA, Sabaté S (2019) Global warming likely to enhance black locust (Robinia pseudoacacia L.)
growth in a Mediterranean riparian forest. Forest Ecology and Management 449 117448. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2019.117448
15.
Pureswaran DS, Roques A, Battisti A (2018) Forest Insects and Climate Change. Curr Forestry Rep 4 35-50.
https://doi.org/10.1007/s40725-018-0075-6
16.
Rehfeldt GE, Tchebakova NM, Parfenova YI et al. (2002) Intraspecific responses to climate in Pinus sylvestris. Global Change
Biology. https://doi.org/10.1046/j.1365-2486.2002.00516.x
17.
Schueler S, Falk W, Koskela J et al. (2014) Vulnerability of dynamic genetic conservation units of forest trees in Europe to climate
change. Global Change Biology 20(5) 1498-1511. https://doi.org/10.1111/gcb.12476
18.
Seidl R, Thom D, Kautz M, et al. (2017) Forest disturbances under climate change. Nature Clim Change 7 395-402 (2017)
https://doi.org/10.1038/nclimate3303
19.
Sperisen C, Pluess A, Arend M et al. (2016) Erhaltung genetischer Ressourcen im Schweizer Wald — heutige Situation und
Handlungsbedarf angesichts des Klimawandels (pp. 367-383)
20.
Spinoni J, Naumann G, Vogt JV (2017) Pan-European seasonal trends and recent changes of drought frequency and severity.
Global and Planetary Change 148 113-130. https://doi.org/10.1016/j.gloplacha.2016.11.013
21.
Stagge JH, Kingston DG, Tallaksen LM et al. (2017) Observed drought indices show increasing divergence across Europe.
Scientific Reports 7(1) 1-10. https://doi.org/10.1038/s41598-017-14283-2
22.
Sturrock RN, Frankel SJ, Brown AV et al. (2011) Climate change and forest diseases. Plant Pathology.
https://doi.org/10.1111/j.1365-3059.2010.02406.x
23.
Takolander A, Hickler T, Meller L, (2019) Comparing future shifts in tree species distributions across Europe projected by
statistical and dynamic process-based models. Regional Environmental Change 19(1) 251-266.
https://doi.org/10.1007/s10113-018-1403-x
24.
Thompson I, Mackey B, McNulty S, Mosseler A (2009) Forest Resilience, Biodiversity, and Climate Change: a synthesis of the
biodiversity/resilience/stability relationship in forest ecosystems. Technical Series no. 43. Secretariat of the Convention on
182
4. PRILOZI
Biological Diversity, Montreal
25.
van Lierop P, Lindquist E, Sathyapala S, Franceschini G (2015) Global forest area disturbance from fire, insect pests, diseases and
severe weather events. Forest Ecology and Management 352 78-88 https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.06.010
26.
Winsemius HC, Aerts JCJH, Van Beek LPH et al. (2016) Global drivers of future river flood risk. Nature Climate Change 6(4)
381-385. https://doi.org/10.1038/nclimate2893
Prirodna obnova sastojina hrasta lužnjaka setvom žira
1.
Bodor L (1991) Hagyomány és korszerűség az ormánsági síkvidéki kocsányos tölgyesek felújításában [Tradition and modernity in
the regeneration of pedunculate oaks in the Ormánság lowlands]. Erdészeti lapok 126(2) 48-50 (in Hungarian)
2.
Kovács A, Lajtos J, Sipos S, Veszeli J (2018) Az intenzíven terjedő fafajok tömeges térfoglalása a Gemenc Zrt. kezelésében lévő
hullámtéren [Mass space occupation of intensively spreading tree species in the floodplain managed by Gemenc Zrt.]. Erdészeti
lapok 153(6) 181-185 (in Hungarian)
3.
Sipos S, Fodermayer V, Veszeli J (2016) Ártéri erdők és természetes felújítás Gemencen [Riparian forests and natural renovation in
Gemenc]. Erdészeti lapok 151(6) 187-190 (in Hungarian)
Dodatno obogaćivanje, obnavljanje i podizanje hrastovih sastojina veštačkom obnovom
1.
Saha S, Kuehne C, Bauhus J (2013) Tree species richness and stand productivity in low-density cluster plantings with oaks
(Quercus robur L. and Q. petraea (Mattuschka) Liebl.). Forests 4:650-665
2.
Saha S, Kuehne C, Kohnle U, et al. (2012) Growth and quality of young oaks (Quercus robur and Q. petraea) grown in cluster
plantings in central Europe: a weighted meta-analysis. For Ecol Manag 283:106-118
Ciljevi upravljanja biodiverzitetima i konzervacijom
1.
Bayrak MM, Marafa LM (2016) Ten years of REDD+: A critical review of the impact of REDD+ on forest-dependent
communities. Sustainability 8(7) 620.
2.
CBD (2010) Strategic plan for biodiversity 2011-2020 and the Aichi targets. In Report of the Tenth Meeting of the Conference of
the Parties to the Convention on Biological Diversity.
3.
FOREST EUROPE (2015): State of Europe’s Forests 2015. Status and Trends in Sustainable Forest Management in Europe.
4.
Wagner M (2018) Transboundary Mura-Drava-Danube Action Plan.
Preporučena literatura
1.
Chirici G et al. (2012) National forest inventory contributions to forest biodiversity monitoring. For. Sci. 58:257-268
2.
Coote L et al. (2013) Testing indicators of biodiversity for plantation forests. Ecol. Indic. 32:107-115
3.
Gao T, Hedblom M, Emilsson T, Nielsen AB (2014) The role of forest stand structure as biodiversity indicator. For. Ecol. Manage.
330:82-93
4.
Gao T, Nielsen AB, Hedblom M(2015) Reviewing the strength of evidence of biodiversity indicators for forest ecosystems in
Europe. Ecol. Indic. 57:420-434
5.
Marchetti M (2004) Monitoring and Indicators of Forest Biodiversity in Europe - From Ideas to Operationality
6.
Oettel J, Lapin K (under rev. 2020) Linking forest management and biodiversity indicators to strengthen sustainable forest
management in Europe. Ecol. Indic.
7.
Smith GF et al. (2008) Identifying practical indicators of biodiversity for stand-level management of plantation forests. Biodivers.
Conserv. 17:991-1015
8.
WWF Austria (2018) coopMDD - Guidelines for a dynamic river corridor.
http://www.interreg-danube.eu/uploads/media/approved_project_output/0001/24/c33bf56841c18e182014950ede42c8e58990d67d.pdf
9.
WWF Austria (2019) LIFE14 NAT/HR/000115 - DRAVA LIFE Action A.5 Natura 2000 - Drava Management Strategy
https://www.drava-life.hr/wp-content/uploads/2016/08/A.5-Drava-LIFE-Natura-2000-Drava-Management-Strategy-ENG-FINAL.pdf

183
4. PRILOZI
10.
WWF Austria (2019) LIFE14 NAT/HR/000115 -DRAVA LIFE / Action A.7 Action plan for river birds.
http://www.drava-life.hr/wp-content/uploads/2016/08/20190606_A.7_Drava_LIFE_Actionplan_riverbirds_EN_FINAL.pdf
Optimizacija  proizvodnje drveta visokog kvaliteta u sastojinama tvrdih lišćara
1.
Wilhelm GJW, Rieger H (2013) Naturnahe Waldwirtschaft mit der QD-Strategie. Ulmer Verlag, Stuttgart [in German]
Izazovi klimatskih promena
1.
Alagador D, Cerdeira JO, Araújo MB (2014) Shifting protected areas: Scheduling spatial priorities under climate change. Journal
of Applied Ecology 51(3) 703-713. https://doi.org/10.1111/1365-2664.12230
2.
Alarcon D, Cavieres LA (2015) In the right place at the right time: Habitat representation in protected areas of South American
Nothofagus-dominated plants after a dispersal constrained climate change scenario. PLoS ONE 10(3)
https://doi.org/10.1371/journal.pone.0119952
3.
Araújo MB, Alagador D, Cabeza M et al. (2011) Climate change threatens European conservation areas. Ecology Letters 14(5)
484-492. https://doi.org/10.1111/j.1461-0248.2011.01610.x
4.
Bolte A, Ammer C, Löf M et al. (2009) Adaptive forest management in central Europe: Climate change impacts, strategies and
integrative concept. Scandinavian Journal of Forest Research. Taylor & Francis Group. https://doi.org/10.1080/02827580903418224
5.
CBD (2014) Global Biodiversity Outlook 4. A mid-term assessment of progress towards the implementation of the Strategic Plan
for Biodiversity 2011-2020. CBD; PNUMA; ONU Montreal, Canada
6.
Coetzee BWT, Robertson MP, Erasmus BFN et al. (2009) Ensemble models predict important bird areas in southern Africa will
become less effective for conserving endemic birds under climate change. Global Ecology and Biogeography 18(6) 701-710.
https://doi.org/10.1111/j.1466-8238.2009.00485.x
7.
D’Amen M, Bombi P, Pearman PB et al. (2011) Will climate change reduce the efficacy of protected areas for amphibian
conservation in Italy? Biological Conservation 144(3) 989-997. https://doi.org/10.1016/j.biocon.2010.11.004
8.
Dudley N, Stolton S, Belokurov A et al. (2010) Natural solutions: protected areas helping people cope with climate change.
Natural solutions: protected areas helping people cope with climate change.
9.
Dybala KE, Matzek V, Gardali T, Seavy NE (2019) Carbon sequestration in riparian forests: A global synthesis and meta‐analysis.
Global change biology 25(1):57-67
10.
Dyderski MK, Paź S, Frelich LE, Jagodziński AM (2018) How much does climate change threaten European forest tree species
distributions? Global Change Biology 24(3) 1150-1163. https://doi.org/10.1111/gcb.13925
11.
EEA (2020) Climate change. European Environment Agency
12.
FOREST EUROPE (2015) State of Europe’s Forests 2015. (p. 314)
13.
Hannah L (2008) Protected areas and climate change. Annals of the New York Academy of Sciences.
https://doi.org/10.1196/annals.1439.009
14.
Hannah L, Midgley G, Andelman S et al. (2007) Protected area needs in a changing climate. Front Ecol Environ 5 131-138.
https://doi.org/10.1890/1540-9295(2007)5[131:paniac]2.0.co
15.
Hewitson B, Janetos AC, Carter TR et al. (2014) In: Climate Change 2014: Impacts, Adaptation, and Vulnerability. Part B:
Regional Aspects. Contribution of Working Group II to the Fifth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate
Change 1133-1197 Europe, 1199, 1266.
16.
Hole DG, Willis SG, Pain DJ et al. (2009) Projected impacts of climate change on a continent-wide protected area network.
Ecology Letters 12(5) 420-431. https://doi.org/10.1111/j.1461-0248.2009.01297.x
17.
Jactel H, Desprez-Loustau M-L, Battisti A et al. (2020) Pathologists and entomologists must join forces against forest pest and
pathogen invasions. NeoBiota 58 107
18.
Jactel H, Poeydebat C, van Halder I, Castagneyrol B (2019) Interactive Effects of Tree Mixing and Drought on a Primary Forest
Pest. Frontiers in Forests and Global Change https://doi.org/10.3389/ffgc.2019.00077
19.
Johnston A, Ausden M, Dodd AM et al. (2013) Observed and predicted effects of climate change on species abundance in
protected areas. Nature Climate Change 3(12) 1055-1061. https://doi.org/10.1038/nclimate2035
20.
Osipova E, Shadie P, Zwahlen C et al. (2017) IUCN world heritage outlook 2: a conservation assessment of all natural world
184
4. PRILOZI
heritage sites. IUCN, Gland.
21.
Pureswaran DS, Roques A, Battisti A (2018) Forest Insects and Climate Change. Curr Forestry Rep 4 35-50.
https://doi.org/10.1007/s40725-018-0075-6
22.
Rodrigues ASL, Andelman SJ, Bakarr MI et al. (2004) Effectiveness of the global protected area network in representing species
diversity. Nature 428 9-12. https://doi.org/10.1038/nature02459.1.
23.
Sallmannshofer M, Chakraborty D, Vacik H et al. (2021) Continent-wide tree species distribution models may mislead regional
management decisions without implementation of local site conditions. Regional Environmental Change.
24.
Seavy NE, Gardali T, Golet GH et al. (2009). Why climate change makes riparian restoration more important than ever:
recommendations for practice and research. Ecological Restoration 27(3):330-338
25.
Simler-Williamson AB, Rizzo DM, Cobb RC (2019) Interacting effects of global change on forest pest and pathogen dynamics.
Annual Review of Ecology, Evolution, and Systematics 50:381-403
26.
Sutfin NA, Wohl E (2019) Elevational differences in hydrogeomorphic disturbance regime influence sediment residence times
within mountain river corridors. Nature Communications 10(1):1-14 https://doi.org/10.1038/s41467-019-09864-w
27.
Sutfin NA, Wohl EE, Dwire KA (2016) Banking carbon: a review of organic carbon storage and physical factors influencing
retention in floodplains and riparian ecosystems. Earth Surface Processes and Landforms 41(1):38-60
28.
Téllez-Valdés O, Dávila-Aranda P (2003) Protected areas and climate change: A case study of the cacti in the Tehuacán-Cuicatlán
biosphere reserve, México. Conservation Biology 17(3) 846-853. https://doi.org/10.1046/j.1523-1739.2003.01622.x
Kako gazdovati sa divljači i zaštititi šume od oštećenja
1.
Forstner M, Reimoser F, Lexer W et al. (2006) Sustainable Hunting Principles, Criteria and Indicators. Umweltbundesamt
GmbH, Vienna, http://wildlife.reimoser.info/document/2006_Forstner%20et%20al._Sustainable%20Hunting%20-%20Principles,%20Criteria,%20
Indicators.pdf
Upravljanje alohtonim vrstama
1.
Ashton IW, Hyatt LA, Howe KM et al. (2005) Invasive species accelerate decomposition and litter nitrogen loss in a mixed
deciduous forest. Ecological Applications 15(4) 1263-1272. https://doi.org/10.1890/04-0741
2.
Biró M, Molnár Z, Öllerer K et al. (2020) Conservation and herding co-benefit from traditional extensive wetland grazing.
Agriculture, Ecosystems and Environment 300 106983. https://doi.org/10.1016/j.agee.2020.106983
3.
Brundu G, Richardson DM (2016) Planted forests and invasive alien trees in Europe: a code for managing existing and future
plantings to mitigate the risk of negative impacts from invasions. NeoBiota 30 5-47. https://doi.org/10.3897/neobiota.30.7015
4.
Clout MN, Williams PA (2009) Invasive species management: a handbook of principles and techniques. Oxford University Press
5.
Csiszár Á, Korda M (2015) Practical experiences in invasive alien plant control. Budapest: Duna-Ipoly National Park Directorate.
Rosalia Handbooks 3.
6.
D’Antonio CM, Chambers JC (2006) Using ecological theory to manage or restore ecosystems affected by invasive plant species.
In: Falk D, Palmer M, Zedler J (ed) Foundations of restoration ecology, Island Press, pp 260-279
7.
Ducs A, Kazi A, Bilko A, Altbaecker V (2016) Milkweed control by food imprinted rabbits. Behavioural Processes 130 75-80.
https://doi.org/10.1016/j.beproc.2016.07.012
8.
Evans T, Kumschick S, Blackburn TM (2016) Application of the Environmental Impact Classification for Alien Taxa (EICAT) to
a global assessment of alien bird impacts. Diversity and Distributions 22(9) 919-931
9.
Foxcroft LC, Rouget M, Richardson DM (2007) Risk assessment of riparian plant invasions into protected areas. Conservation
Biology 21(2) 412-421
10.
Gaggini L, Rusterholz H-PP, Baur B (2018) The invasive plant Impatiens glandulifera affects soil fungal diversity and the bacterial
community in forests. Applied Soil Ecology 124 335-343. https://doi.org/10.1016/j.apsoil.2017.11.021
11.
GISD (2018) Global Invasive Species Database (GISD)
12.
Hawkins CL, Bacher S, Essl F et al. (2015) Framework and guidelines for implementing the proposed IUCN Environmental
Impact Classification for Alien Taxa (EICAT). Diversity and Distributions 21(11) 1360-1363
13.
Heger T, Trepl L (2003). Predicting biological invasions. Biological invasions 5(4) 313-321

185
4. PRILOZI
14.
Heywood VH, Brunel S (2009) Code of conduct on horticulture and invasive alien plants. Council of Europe Publ., Strasbourg
15.
Howe HF, Smallwood J (1982) Ecology of seed dispersal. Annual review of ecology and systematics 13(1) 201-228
16.
Interreg Danube REFOCuS. (2021) DanubeForestHealth. Retrieved January 30 2021 https://danubeforesthealth.eu/
17.
IUCN (2020) EICAT - Environmental Impact Classification of Alien Taxa.
18.
IUCN-IAS (2020) Management of IAS.
19.
Joly M, Bertrand P, Gbangou RY et al. (2011) Paving the way for invasive species: Road type and the spread of Common ragweed
(Ambrosia artemisiifolia). Environmental Management 48(3) 514-522. https://doi.org/10.1007/s00267-011-9711-7
20.
Knapp LB, Canham CD (2000) Invasion of an old-growth forest in New York by Ailanthus altissima: sapling growth and
recruitment in canopy gaps. Journal of the Torrey Botanical Society 127(4) 307-315. https://doi.org/10.2307/3088649
21.
Kowarik I (1992) Einführung und Ausbreitung nichteinheimischer Gehölzarten in Berlin und Brandenburg und ihre Folgen für
Flora und Vegetation (p. 188). Verhandlungen des botanischen Vereins Berlin und Brandenburg.
22.
Kumschick S, Measey GJ, Vimercati G et al. (2017) How repeatable is the Environmental Impact Classification of Alien Taxa
(EICAT)? Comparing independent global impact assessments of amphibians. Ecology and evolution 7(8) 2661-2670
23.
Langmaier M, Lapin K (2020) A Systematic Review of the Impact of Invasive Alien Plants on Forest Regeneration in European
Temperate Forests. Front. Plant Sci. 11:524969. https://doi.org/10.3389/fpls.2020.524969
24.
Lapin K (2017) Information on measures and related costs in relation to species included on the Union list: Asclepias syriaca.
Technical note prepared by IUCN for the European Commission.
25.
Lapin K, Oettel J, Steiner H et al. (2019) Invasive alien plant species in unmanaged forest reserves, Austria. NeoBiota 48 71
26.
Luigi Nimis P, Pittao E, Altobelli A et al. (2019) Mapping invasive plants with citizen science. A case study from Trieste (NE Italy).
Plant Biosystems-An International Journal Dealing with all Aspects of Plant Biology 153(5) 700-709
27.
Maschek O, Halmschlager E (2017) Natural distribution of Verticillium wilt on invasive Ailanthus altissima in eastern Austria and
its potential for biocontrol. Forest Pathology 47(5) e12356.
28.
Medvecká J, Jarolímek I, Hegedüšová K et al. (2018) Forest habitat invasions-Who with whom, where and why. Forest Ecology
and Management 409 468-478
29.
Muscolo A, Bagnato S, Sidari M, Mercurio R (2014) A review of the roles of forest canopy gaps. Journal of Forestry Research
25(4) 725-736. https://doi.org/10.1007/s11676-014-0521-7
30.
Pagad S, Genovesi P, Carnevali L et al. (2015) IUCN SSC Invasive Species Specialist Group: invasive alien species information
management supporting practitioners, policy makers and decision takers.
31.
Petrášová M, Jarolímek I, Medvecká J (2013) Neophytes in Pannonian hardwood floodplain forests - History, present situation
and trends. Forest Ecology and Management 308 31-39. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2013.07.041
32.
Potgieter LJ, Gaertner M, O’Farrell PJ, Richardson DM (2019) Perceptions of impact: Invasive alien plants in the urban
environment. Journal of environmental management 229 76-87. https://doi.org/10.1016/j.jenvman.2018.05.080
33.
Pötzelsberger E, Lapin K, Brundu G et al. (2020) Mapping the patchy legislative landscape of non-native tree species in Europe.
Forestry 93(4) 1-21. https://doi.org/10.1093/forestry/cpaa009
34.
Pysek P, Prach K (1993) Plant Invasions and the Role of Riparian Habitats: A Comparison of Four Species Alien to Central
Europe. Journal of Biogeography 20 413-420. https://doi.org/10.2307/2845589
35.
Pyšek P, Richardson DM, Rejmánek M et al. (2004) Alien plants in checklists and floras: towards better communication between
taxonomists and ecologists. Taxon 53(1) 131-143
36.
Rahmonov O (2009) The chemical composition of plant litter of black locust (Robinia pseudoacacia L.) and its ecological role in
sandy ecosystems. Acta Ecologica Sinica 29(4) 237-243. https://doi.org/10.1016/j.chnaes.2009.08.006
37.
Regulation E. U. (2014). Regulation (EU) No 1143/2014 of the European Parliament and of the Council of 22 October 2014 on
the prevention and management of the introduction and spread of invasive alien species. Official Journal of the European Union
57(317) 35
38.
Richardson DM, Holmes PM, Esler KJ et al. (2007) Riparian vegetation: degradation, alien plant invasions, and restoration
prospects. Diversity and Distributions 13(1) 126-139 https://doi.org/10.1111/j.1366-9516.2006.00314.x
39.
Richardson DM, Pyšek P, Rejmánek M et al. (2000) Naturalization and invasion of alien plants: concepts and definitions.
Diversity and distributions 6(2) 93-107
186
4. PRILOZI
40.
Rivers M, Beech E, Bazos I et al. (2019) European Red List of Trees. International Union for Conservation of Nature and Natural
Resources (IUCN).
41.
Roy H, Groom Q, Adriaens T et al. (2018) Increasing understanding of alien species through citizen science (Alien-CSI).
Research Ideas and Outcomes 4 e31412
42.
Roy HE, Bacher S, Essl F et al. (2019) Developing a list of invasive alien species likely to threaten biodiversity and ecosystems in
the European Union. Global change biology 25(3) 1032-1048. https://doi.org/10.1111/gcb.14527
43.
Roy HE, Rabitsch W, Scalera R et al. (2018) Developing a framework of minimum standards for the risk assessment of alien
species. Journal of applied ecology 55(2) 526-538
44.
Rusterholz H-P, Schneuwly J, Baur B (2018) Invasion of the alien shrub Prunus laurocerasus in suburban deciduous forests:
Effects on native vegetation and soil properties. Acta Oecologica 92 44-51. https://doi.org/10.1016/j.actao.2018.08.004
45.
Schmiedel D, Huth F, Wagner S (2013) Using data from seed-dispersal modelling to manage invasive tree species: The example of
Fraxinus pennsylvanica Marshall in Europe. Environmental Management 52(4) 851-860. https://doi.org/10.1007/s00267-013-0135-4
46.
Seebens H, Blackburn TM, Dyer EE et al. (2017) No saturation in the accumulation of alien species worldwide. Nature
communications 8(1) 1-9
47.
Shackleton RT, Biggs R, Richardson DM, Larson BMH (2018) Social-ecological drivers and impacts of invasion-related regime
shifts: consequences for ecosystem services and human wellbeing. Environmental science & policy 89 300-314
https://doi.org/10.1016/j.envsci.2018.08.005
48.
Sitzia T, Campagnaro T, Kowarik I, Trentanovi G (2016) Using forest management to control invasive alien species: helping
implement the new European regulation on invasive alien species. Biological invasions 18(1) 1-7
49.
Szitár K, Török K (2008) Short-term effects of herbicide treatment on the vegetation of semiarid sandy oldfields invaded by
Asclepias syriaca. L. In Extended abstract in the Proceedings of the 6th European Conference on Ecological Restoration 8-12
50.
Tanner R (2017) Information on measures and related costs in relation to species included on the Union list: Impatiens
glandulifera. Technical note prepared by IUCN for the European Commission.
51.
Thomsen PF, Willerslev E (2015) Environmental DNA-An emerging tool in conservation for monitoring past and present
biodiversity. Biological conservation 183 4-18
52.
Vilà M, Espinar JL, Hejda M et al. (2011) Ecological impacts of invasive alien plants: a meta‐analysis of their effects on species,
communities and ecosystems. Ecology letters 14(7) 702-708
53.
Villamagna AM, Murphy BR (2010) Ecological and socio‐economic impacts of invasive water hyacinth (Eichhornia crassipes): a
review. Freshwater biology 55(2) 282-298 https://doi.org/10.1111/j.1365-2427.2009.02294.x
54.
Woziwoda B, Krzyżanowska A, Dyderski MK et al. (2018) Propagule pressure, presence of roads, and microsite variability
influence dispersal of introduced Quercus rubra in temperate Pinus sylvestris forest. Forest ecology and management 428 35-45.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2018.06.033
Mrtvo drvo u gazdovanju šumama
1.
BAFU (2015) Maßnahmenbereich 2: Förderung von Alt- und Totholz. In Biodiversität im Wald: Ziele und Maßnahmen 57-74
2.
Bayerische Staatsforsten. Naturschutzkonzept der Bayerischen Staatsforsten. (2009).
3.
Bouget C, Larrieu L, Brin A (2014) Key features for saproxylic beetle diversity derived from rapid habitat assessment in temperate
forests. Ecol. Indic. 36 656-664
4.
Bouget C, Larrieu L, Nusillard B, Parmain G (2013) In search of the best local habitat drivers for saproxylic beetle diversity in
temperate deciduous forests. Biodivers. Conserv. 22 2111-2130
5.
Brassard BW, Chen HYH (2008) Effects of forest type and disturbance on diversity of coarse woody debris in boreal forest.
Ecosystems 11 1078-1090
6.
Bütler R, Lachat T (2009) Wälder ohne Bewirtschaftung: eine Chance für die saproxylische Biodiversität | Forests without
harvesting: an opportunity for the saproxylic biodiversity. Schweizerische Zeitschrift fur Forstwes. 160 324-333
7.
Cálix M et al. (2018) European Red List of Saproxylic Beetles. IUCN. https://portals.iucn.org/library/node/47296. Accessed 11 August
2020
8.
Christensen M et al. (2005) Dead wood in European beech (Fagus sylvatica) forest reserves. For. Ecol. Manage. 210 267-282

187
4. PRILOZI
9.
Della Rocca F, Stefanelli S, Pasquaretta C et al. (2014) Effect of deadwood management on saproxylic beetle richness in the
floodplain forests of northern Italy: Some measures for deadwood sustainable use. J. Insect Conserv. 18 121-136
10.
Dittrich S, Jacob M, Bade C et al. (2014) The significance of deadwood for total bryophyte, lichen, and vascular plant diversity in
an old-growth spruce forest. Plant Ecol. 215 1123-1137
11.
Doerfler I, Müller J, Gossner MM et al. (2017) Success of a deadwood enrichment strategy in production forests depends on stand
type and management intensity. For. Ecol. Manage. 400, 607-620
12.
FOREST EUROPE (2015) State of Europe’s Forests 2015.
13.
ForstBW (Hrsg.). (2010) Alt- und Totholzkonzept Landesbetrieb ForstBW, Stuttgart
14.
Franklin JF, Shugart HH, Harmon ME (2006) Tree Death as an Ecological Process. Bioscience 37 550-556
15.
Fridman J, Walheim M (2000) Amount, structure, and dynamics of dead wood on managed forestland in Sweden. For. Ecol.
Manage. 131 23-36
16.
FSC (2018) International Generic Indicators
17.
Gao T, Nielsen AB, Hedblom M (2015) Reviewing the strength of evidence of biodiversity indicators for forest ecosystems in
Europe. Ecol. Indic. 57 420-434
18.
Harmon ME. et al. (1986) Ecology of Coarse Woody Debris in Temperate Ecosystems. Adv. Ecol. Res. 15 133-263
19.
Heinze B (2019) Progressive mortality of Fraxinus species in Austria caused by Ash-dieback, in the context of Europe. In BFW
Praxisinfo 43 7-12
20.
Helfenstein J, Kienast F (2014) Ecosystem service state and trends at the regional to national level: A rapid assessment. Ecol.
Indic. 36 11-18
21.
Horák J, Kout J, Vodka Š, Donato DC (2016) Dead wood dependent organisms in one of the oldest protected forests of Europe:
Investigating the contrasting effects of within-stand variation in a highly diversified environment. For. Ecol. Manage. 363 229-236
22.
Humphrey J, Bailey S (2012) Managing deadwood in forests and woodlands. Forestry Commission Practice Guide
23.
Humphrey JW et al. (2004) Deadwood as an Indicator of Biodiversity in European Forests: From Theory to Operational
Guidance. In: Marchetti M (ed) Monitoring and Indicators of Forest Biodiversity in Europe - From Ideas to Operationality. EFI
Proceedings 51 193-206
24.
Kunttu P, Junninen K, Kouki J (2015) Dead wood as an indicator of forest naturalness: A comparison of methods. For. Ecol.
Manage. 353 30-40
25.
Lassauce A, Paillet Y, Jactel H, Bouget C (2011) Deadwood as a surrogate for forest biodiversity: Meta-analysis of correlations
between deadwood volume and species richness of saproxylic organisms. Ecol. Indic. 11 1027-1039.
26.
Lindenmayer DB, Margules CR, Botkin DB (2000) Indicators of biodiversity for ecologically sustainable forest management.
Conserv. Biol. 14 941-950
27.
Lombardi F et al. (2010) Deadwood in Forest Stands Close To Old-Growthness Under Mediterranean Conditions in the Italian
Peninsula. L’Italia For. e Mont. 65(5) 481 - 504 https://doi.org/10.4129/ifm.2010.5.02
28.
Maser C, Trappe JM (1984) The Seen and Unseen World of the Fallen Tree the Seen and Unseen World of the Fallen Tree.
General Technical Report PNW-164
29.
Meyer P, Schmidt M (2011) Accumulation of dead wood in abandoned beech (Fagus sylvatica L.) forests in northwestern
Germany. For. Ecol. Manage. 261 342-352
30.
Miler AT, Dobroczyński M (2019) Results of floodplain forests protection in the Uroczysko Warta, the Wielkopolska region,
Poland. Infrastruct. Ecol. Rural Areas II 7-24
31.
Morrissey RC, Jenkins MA, Saunders MR (2014) Accumulation and connectivity of coarse woody debris in partial harvest and
unmanaged relict forests. PLoS One 9
32.
Müller J, Bütler R (2010) A review of habitat thresholds for dead wood: A baseline for management recommendations in
European forests. Eur. J. For. Res. 129 981-992
33.
Nagel TA et al. (2017) Evaluating the influence of integrative forest management on old-growth habitat structures in a temperate
forest region. Biol. Conserv. 216 101-107
34.
Oettel J et al. (2020) Patterns and drivers of deadwood volume and composition in different forest types of the Austrian natural
forest reserves. For. Ecol. Manage. 463
188
35.
Parisi F et al. (2015) Spatial patterns of saproxylic beetles in a relic silver fir forest (Central Italy), relationships with forest
structure and biodiversity indicators. For. Ecol. Manage. 381 217-234
36.
PEFC (2018) Sustainable forest management - Requirements. Sustainable forest management
37.
Rimle A, Heiri C, Bugmann H (2017) Deadwood in Norway spruce dominated mountain forest reserves is characterized by large
dimensions and advanced decomposition stages. For. Ecol. Manage. 404 174-183
38.
Schuck A, Meyer P, Menke N et al. (2004) Forest Biodiversity Indicator: Dead Wood - A Proposed Approach towards
Operationalising the MCPFE Indicator. In: Marchetti M (ed) Monitoring and Indicators of Forest Biodiversity in Europe - From
Ideas to Operationality, pp 49-78
39.
Seibold S et al. (2015) Association of extinction risk of saproxylic beetles with ecological degradation of forests in Europe.
Conserv. Biol. 29 382-390
40.
Seibold S. et al. (2015) Experimental studies of dead-wood biodiversity — A review identifying global gaps in knowledge. Biol.
Conserv. 191 139-149
41.
Shorohova E, Kapitsa E (2015) Stand and landscape scale variability in the amount and diversity of coarse woody debris in
primeval European boreal forests. For. Ecol. Manage. 356
42.
Siitonen J (2001) Forest management, coarse woody debris and saproxylic organisms: Fennoscandian boreal forests as example.
Ecol. Bull. 49 11-41
43.
Siitonen J, Martikainen P, Punttila P, Rauh J (2000) Coarse woody debris and stand characteristics in mature managed and old-
growth boreal mesic forests in southern Finland. For. Ecol. Manage. 128 211-225
44.
Stürzenbaum K (2013) Potential effects of box elder control measures and vertical stratification of xylobiontic beetles in
floodplain forests of the Donau-Auen National Park, Lower Austria. Diploma thesis. University Vienna https://doi.org/10.25365/
thesis.30147
45.
Vandekerkhove K, De Keersmaeker L, Menke N et al. (2009) When nature takes over from man: Dead wood accumulation in
previously managed oak and beech woodlands in North-western and Central Europe. For. Ecol. Manage. 258 425-435
46.
Winter S (2012) Forest naturalness assessment as a component of biodiversity monitoring and conservation management.
Forestry 85 291-304
47.
Zielonka T (2006) Quantity and decay stages of coarse woody debris in old-growth subalpine spruce forests of the western
Carpathians, Poland. Can. J. For. Res. 36 2614-2622
Šumske štetočine i bolesti u svetu koji se menja: Važnost njihovog ranog otkrivanja
1.
Faccoli M (2015) European Bark and Ambrosia Beetles: Types, Characteristics and Identification of Mating Systems. WBA
Handbooks 5, Verona
2.
Kunca A, Zúbrik M, Csóka G (ed) (2013). Insects and Diseases Damaging Trees and Shrubs of Europe: A Colour Atlas. N. A. P.
3.
Roques A, Cleary M, Matsiakh I, Eschen R (2017) Field guide for the identification of damage on woody sentinel plants. CABI
Book. https://doi.org/10.1079/9781786394415.0000
Bolesti topola i njihovih hibrida sa posebnim akcentom na preporuke za prevenciju i kontrolu
1.
Cellerino GP (1999) Review of fungal diseases in poplar. Food and Agriculture Organization of the United Nations. Rome
AC492/E
2.
Guzina V, Herpka I, Marinković P et al. (ed) (1986) Poplars and willows in Yugoslavia. Poplar Research Institute, Novi Sad,
Yugoslavia.
3.
Tóth T, Lakatos T, Koltay A (2013) Lonsdalea quercina subsp. populi subsp. nov., isolated from bark canker of poplar trees. Int. J.
Syst. Evol. Microbiol. 63 2309-2313
4.
Zlatković M, Tenorio-Baigorria I, Lakatos T et al. (2020) Bacterial canker disease of Populus × euramericana caused by Lonsdalea
populi in Serbia. Forests 11(10) 1080. https://doi.org/10.3390/f11101080
4. PRILOZI

189
Propadanje hrasta - primer uzročno-posledičnih veza između različitih agenasa stresa
1.
Denman S, Brown N, Kirk S et al. (2014) A description of the symptoms of Acute Oak Decline in Britain and a comparative
review on causes of similar disorders on oak in Europe. Forestry. Oxford University Press. https://doi.org/10.1093/forestry/cpu010
2.
Denman S, Brown N, Kirk S et al. (2014). A description of the symptoms of Acute Oak Decline in Britain and a comparative
review on causes of similar disorders on oak in Europe. Forestry 87 535-551. http://dx.doi.org/10.1093/forestry/cpu010
3.
Forest Research UK (s. a.) Oak Decline. Tools and resources, Pest and disease resources,
https://www.forestresearch.gov.uk/tools-and-resources/pest-and-disease-resources/oak-decline/ Accessed 16 Oct. 2020
Sušenje jasena kao glavna pretnja diverzitetu plavnih šuma
1.
Bartha B, Mayer A, Lenz HD (n.d.). Acceleration of Ash Petiole Decomposition to Reduce Hymenoscyphus fraxineus Apothecia
Growth-a Feasible Method for the Deprivation of Fungal Substrate.
2.
Enderle R, Bußkamp J, Metzler B (2017) Growth performance of dense natural regeneration of Fraxinus excelsior under attack of
the ash dieback agent Hymenoscyphus fraxineus. Baltic Forestry, 23(1) 218-228
3.
Grosdidier M, Scordia T, Ioos R, Marçais B (2020) Landscape epidemiology of ash dieback. Journal of Ecology 108(5) 1789-
1799. https://doi.org/10.1111/1365-2745.13383
4.
Havrdová L, Zahradník D, Romportl D et al. (2017) Environmental and Silvicultural Characteristics Influencing the Extent of Ash
Dieback in Forest Stands. Baltic Forestry (Vol. 23).
5.
Skovsgaard JP, Wilhelm GJ, Thomsen IM et al. (2017) Silvicultural strategies for Fraxinus excelsior in response to dieback caused
by Hymenoscyphus fraxineus. Forestry: An International Journal of Forest Research 90(4) 455-472.
https://doi.org/10.1093/forestry/cpx012
6.
Timmermann V, Nagy NE, Hietala AM et al. (2017) Progression of ash dieback in Norway related to tree age, disease history and
regional aspects. Baltic Forestry 23(1) 150-158
Mere sprečavanja širenja Phytophthora u plavnim šumama
1.
Dalio RJD, Fleischmann F, Humez M, Osswald W (2014) Phosphite Protects Fagus sylvatica Seedlings towards Phytophthora
plurivora via Local Toxicity, Priming and Facilitation of Pathogen Recognition. PLoS ONE 9(1) e87860.
https://doi.org/10.1371/journal.pone.0087860
2.
Jung T, Blaschke M (2004) Phytophthora root and collar rot of alders in Bavaria: Distribution, modes of spread and possible
management strategies. Plant Pathology 53(2) 197-208. https://doi.org/10.1111/j.0032-0862.2004.00957.x
3.
Jung T, Orlikowski L, Henricot B et al. (2016) Widespread Phytophthora infestations in European nurseries put forest, semi-
natural and horticultural ecosystems at high risk of Phytophthora diseases. Forest Pathology 46(2) 134-163. https://doi.org/10.1111/
efp.12239
Opis vrsta
1.
Barsig, M. (2004) Literaturrecherche. Vergleichende Untersuchungen zur ökologischen Wertigkeit von Hybrid- und
Schwarzpappeln. Literarturstudie TU Berlin. 32 S,
http://www.tu-berlin.de/fileadmin/f12/Downloads/kubus/30_Pappelvgl_Endfassung_1_.pdf accessed 17.08.2020
2.
Beck, P., Caudullo, G., Tinner, W., de Rigo, D. (2016) Fraxinus excelsior in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und
Bedrohungen. In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest
Tree Species. Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e0181c0+
3.
BFW (2019) Österreichs Baumarten Fächer für unterwegs. Bundesforschungs- und Ausbildungszentrum für Wald, Naturgefahren
und Landschaft Österreich (BFW), Wien.
4.
Binder, F. & Hofmann, M. (2015) Hybridpappel (Populus x canadensis Mönch; Syn. Populus x euramericana Guinier). In:
Vor, T.; Spellmann, H.; Bolte, A.; Ammer, C. (Hrsg.): Potenziale und Risiken eingeführter Baumarten. Baumartenportraits mit
naturschutzfachlicher Bewertung. Göttinger Forstwissenschaften, Band 7, 155-166
5.
Bohn, U., et al. (2000/2003) Karte der natürlichen Vegetation Europas / Map of the Natural Vegetation of Europe. Maßstab /
Scale 1 : 2 500 000. Münster (Landwirtschaftsverlag)
4. PRILOZI
190
4. PRILOZI
6.
CAB International (2020) Robinia pseudoacacia (Schwarzheuschrecke). Datasheet. Invasive Species Compendium.
https://www.cabi.org/isc/datasheet/47698, Zugriff am 06.08.2020
7.
Carl, Christin (2018): Kurzportrait Robinie (Robinia pseudoacacia).
https://www.waldwissen.net/waldwirtschaft/waldbau/wuh_robinie/index_DE, Zugriff am 11.08.2020
8.
Caudullo, G. Houston Durrant, T. (2016) Fraxinus angustifolia in Europe: distribution, habitat, usage and threats. In: San-Miguel-
Ayanz, J. de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ. Off. EU,
Luxemburg, pp. e0101d2+
9.
Caudullo, G., de Rigo, D. (2016) Ulmus - Ulmen in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und Bedrohungen. In: San-
Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ.
Off. EU, Luxemburg, pp. e01bd40+
10.
Caudullo, G., de Rigo, D. (2016) Populus alba in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und Bedrohungen. In: San-Miguel-
Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ. Off. EU,
Luxemburg, pp. e010368+
11.
Collin, E. (2003) EUFORGEN Technical Guidelines for genetic conservation and use for European white elm (Ulmus laevis).
International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages
12.
Cronk Q., Ruzzier E., Belyaeva I., Percy D. (2015) Salix transect of Europe: latitudinal patterns in willow diversity from Greece to
arctic Norway. Biodiversity Data Journal 3: e6258. doi: 10.3897/BDJ.3.e6258
13.
de Rigo, D., Enescu, C. M., Houston Durrant, T.,Caudullo, G. (2016) Populus nigra in Europe: distribution, habitat, use and
threats. In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree
Species. Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e0182a4+
14.
Duke, J. (1983) Handbook of Energy Crops. https://www.hort.purdue.edu/newcrop/duke_energy/Alnus_glutinosa.html, Zugriff am 12.08.2020
15.
Enescu, C. M., Houston Durrant, T., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Salix caprea in Europe: distribution, habitat, use and threats.
In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species.
Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e01322d+
16.
FRAXIGEN. 2005. Eschenarten in Europa: biologische Merkmale und praktische Richtlinien für eine nachhaltige Nutzung.
Oxford Forestry Institute, University of Oxford, UK. 128 pp
17.
Glenz, C; chlaepfer, R; Iorgulescu, I; Kienast, F. (2006) Flooding tolerance of Central European tree and shrub species, Forest
Ecology and Management, Volume 235, Issues 1-3, Pages 1-13, ISSN 0378-1127, https://doi.org/10.1016/j.foreco.2006.05.065.
18.
Global Invasive Species Database http://issg.org/database/species/ecology.asp?si=1669&fr=1&sts=&lang=EN) - Zugriff am 20.07.2020
19.
Heinze, B. (2016) Wasser.Wald: Auwaldbewirtschaftung zwischen Holzproduktion, neuen Schädlingen und Krankheiten sowie
Naturschutz. BFW-Praxisinformation 40: 6 – 8,
https://www.waldwissen.net/wald/naturschutz/gewaesser/bfw_auwaldbewirtschaftung/index_DE/printerfriendly? accessed 17.08.2020
20.
Houston Durrant, T., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Salix alba in Europe: distribution, habitat, usage and threats. In: San-
Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ.
Off. EU, Luxemburg, pp. e01153e+
21.
21.
Houston Durrant, T., de Rigo, D., Caudullo, G., (2016) Alnus glutinosa in Europe: distribution, habitat, use and threats. In:
San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species.
Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e01f3c0+
22.
http://www.energiewald.org/?Daten_%26amp%3B_Fakten:Standort_und_Baumartenwahl , Zugriff 17.08.2020
23.
Jaeger, C. (2008) Ökophysiologische Untersuchungen zur Hochwassertoleranz der Gemeine Esche (Fraxinus
excelsiorL.) - Einfluss der Wurzelzonenhypoxie auf zentrale Parameter des C-Stoffwechsels. Fakultät für Forst- und
Umweltwissenschaften,Albert-Ludwigs-Universit at Freiburg im Breisgau, Deutschland
24.
Jaeger, C. (2009) Unterschiede im C-Stoffwechsel von Eschenarten und -provenienzen als Folge von Wurzelsauerstoffentzug
durch Staunässe. Journal of Experimental Botany, Vol. 60, No. 15, pp. 4335-4345, 2009 doi:10.1093/jxb/erp268
25.
Kajba D. und J. Gračan. (2003) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use for black alder (Alnus
glutinosa). International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 4 pages
26.
Konrad, H. (Hrsg.) (2020) Esche in Not. http://www.esche-in-not.at/index.php/problematik, 10.07.2020
27.
Kremer, D. et al. (2008) Distribution and management of black walnut (Juglans nigra L.) in Croatia. Periodicum Biologorum.
VOL. 110, Nr. 4, 317-321
191
4. PRILOZI
28.
Markus-Michalczyk, H. et al. (2014) Salt intrusion in tidal wetlands: Salt intrusion in tidal wetlands: European willow species
tolerate oligohaline conditions. Estuarine, Coastal and Shelf Science, Band 136, S. 35-42. doi 10.1016/j.ecss.2013.11.008
29.
Mühlethaler, U. (2010): Eine Baumart gibt zu diskutieren. Mit Robinie in die Zukunft – oder den Neophyten bekämpfen? Wald
Holz 91, 6: 35-38. https://www.waldwissen.net/waldwirtschaft/waldbau/wsl_robinie/index_DE, accessed 11.08.2020
30.
Nicolescu, V., Rédei, K., Vor, T. et al. (2020) A review of black walnut (Juglans nigra L.) ecology and management in Europe. Trees.
https://doi.org/10.1007/s00468-020-01988-7
31.
Palancean, I., Alba, N., Sabatti, M. und de Vries, S.M.G. (2018) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use
for white poplar (Populus alba), European Forest Institute. 6 pages.
32.
Pliûra, A.; Heuertz, M. (2003) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use for common ash (Fraxinus
excelsior), International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages.
33.
Rédei, K.; Keserü, ZS.; Csiha, I.; Rásó, J.; Honfy, V. (2017) Plantagen-Waldbau von Robinie (Robinia pseudoacacia L.) Kultivaren
in Ungarn - Eine Übersicht. South-east Eur for 8 (2): 151-156. DOI: https://doi.org/10.15177/seefor.17-11
34.
Rédei, K.; Takács, M.; Kiss, T. & Keserű, Z. (2019) Ecology and Management of Black Walnut (Juglans nigra L.) in Hungary.
South-east Eur for 10 (2): 187-191. DOI: https://doi.org/10.15177/seefor.19-12
35.
Russell, K. (2003) EUFORGEN technical Guidelines for genetic conservation and use for wild cherry (Prunus avium).
International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages.
36.
Schütt, P., Weisgerber, H., Lang, U. M., Roloff, A., Stimm, B. (2006) Enzyklopädie der Holzgewächse – Handbuch und Atlas der
Dendrologie. ecomed Medizin, Verlagsgruppe Hüthig Jehle Rehm GmbH, Landsberg am Lech.
37.
Sitzia, T., Cierjacks, A., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Robinia pseudoacacia in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und
Bedrohungen. In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest
Tree Species. Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e014e79+
38.
Starfinger, U. & Kowarik, I. (2011) Populus x canadensis. In: Arten-Handbuch - Portraits wichtiger invasiver und potenziell
invasiver Pflanzen- und Tierarten. Bundesamt für Naturschutz. Neobiota.de.
https://neobiota.bfn.de/handbuch/gefaesspflanzen/populus-x-canadensis.html Accessed 17.08.2020
39.
Valenta, V., Moser, D., Kapeller, S. & Essl, F. (2016) Ein neuer Forstschädling in Europa: A review of Emerald ash borer (Agrilus
planipennis) invasion. Journal of Applied Entomology. 10.1111/jen.12369.
40.
Vanden Broeck, A. (2003) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use for European black poplar (Populus
nigra). International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages.
41.
Vítková, M. et al. (2016) Black locust (Robinia pseudoacacia) beloved and despised: A story of an invasive tree in Central Europe.
Forest Ecology and Management. 384 (2017) 287-302. http://dx.doi.org/10.1016/j.foreco.2016.10.057
42.
Walentowski H., Falk W., Mette T., Kunz J., Bräuning A., Meinardus C., Zang Ch., Sutcliffe L., Leuschner Ch., (2017) Assessing
future suitability of tree species under climate change by multiple methods: a case study in southern Germany. Ann. For. Res.
60(1): 101-126.
43.
Ward, J.V. et al. (2002) Riverine landscape diversity. Freshwater Biology, Band 47, 4th edition.
https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00893.x
44.
Welk, E., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Prunus avium in Europe: distribution, habitat, usage and threats. In: San-Miguel-
Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ. Off. EU,
Luxemburg, pp. e01491d+
45.
Williams, R.D. () Juglans nigra L. - Black Walnut. U.S. Department of Agriculture, Forest Service.
https://www.srs.fs.usda.gov/pubs/misc/ag_654/volume_2/juglans/nigra.htm, Zugriff am 06.08.2020
46.
Ziemiańska, M. & Kalbarczyk, R. (2018) Biometrics of tree-ring widths of (Populus X canadensis Moench) and their dependence
on precipitation and air temperature in south-western Poland. In: Holzforschung 63(1):2018(1)
Rečnik
1.
Finkeldey R (1993) Die Bedeutung allelischer Profile für die Konservierung genetischer Ressourcen bei Waldbäumen. Goett.
Forstgenet. Bericht 14:176p.
2.
FRAXIGEN (2005) Ash species in Europe: biological characteristics and practical guidelines for sustainable use. Oxford Forestry
Institute, University of Oxford, UK
192
4. PRILOZI
3.
Rohmeder E (1972) Das Saatgut in der Forstwirtschaft. Parey Verlag, Berlin
4.
Vidaković M (n.d.). Četinjače - morfologija i varijabilnost. Biblioteka znanstvenih radova, JAZU, Sveučilišna naklada Liber,
Zagreb.
Poplavne šume su među najugroženijim kopnenim ekosustavima.
Pa ipak bogate su bioraznolikošću i pružaju brojne usluge
ekosustava – stanište su za divljač i koridori, omogućavaju
proizvodnju drva i nedrvnih šumskih proizvoda za vlasnike šume,
rekreacijska su područja za lokalno stanovništvo i turiste, spremaju
ugljik itd. Uz toliko različitih interesa važno je razviti smjernice za
gospodarenje i zaštitu poplavnih šuma.
Stoga je upravo svrha ovog priručnika pružiti smjernice stručnjacima
koji rade na gospodarenju šumama i zaštiti bioraznolikosti u
rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav. Priručnik obuhvaća teme
poput općeg opisa poplavnih šuma i njihovih stanišnih tipova,
primjere dobre prakse za obnovu šuma, gospodarenje šumama,
njihovim genetičkim resursima, zaštita šuma i zaštita zdravlja šuma.