Skoči na glavni sadržaj
[image] [image]
•
•
•  english
•
Prijava i registracija
Prijava Promjena načina
autentikacije Registracija
•  [image]
•  Navigation
•  1 Početna
•  O Hrčku
•  O Hrčku
○  O Hrčku
○  Interoperabilnost
○  Politike korištenja
○  Savjet Hrčka
○  Kontakt
○  Redovne nadogradnje
•  Časopisi
○  Abecedno
○  Po područjima
•  Za uredništva
○  Posjećenost časopisa
○  Statusi časopisa
○  Upute za administratore časopisa
○  Izajava o otvorenom pristupu
○  Kriteriji uvrštavanja časopisa
○  Prijava časopisa u Hrčak
○  Alati
•  Za autore
○  Prijava radova
○  ORCID identifikator
Ljetopis socijalnog rada , Vol. 14 No. 2, 2007.
[image]
•  Datum izdavanja: 17.07.2007.
•  Objavljen na Hrčku: 26.07.2007.
Sadržaj
Puni tekst
MODELI UČENJA ODRASLIH I PROFESIONALNI RAZVOJ (str.
283-310)
hrvatski pdf 182kb
MODELS OF ADULT LEARNING AND PROFESSIONAL
DEVELOPMENT (str. 283-310)
Vlasta Vizek-Vidović, Vesna Vlahović Štetić
Pregledni rad
ISKUSTVA I IZAZOVI UVOĐENJA SUPERVIZIJE U SUSTAV
PROSVJETE (str. 311-337)
hrvatski pdf 546kb
EXPERIENCES AND CHALLENGES OF THE INTRODUCTION OF
SUPERVISION INTO THE SYSTEM OF EDUCATION (str. 311-337)
Jasenka Pregrad
Izlaganje sa skupa
ZNAČAJ SUPERVIZIJE ZA KVALITETNI RAD S DJECOM, MLADIMA
I OBITELJIMA U SUSTAVU SOCIJALNE SKRBI (str. 339-353)
hrvatski pdf 92kb
THE IMPORTANCE OF SUPERVISION FOR HIGH-QUALITY WORK
WITH THE CHILDREN, YOUTH AND FAMILIES IN THE SYSTEM OF
SOCIAL WELFARE (str. 339-353)
Marina Ajduković
Pregledni rad
AKTIVNO UČENJE I KRITIČKO MIŠLJENJE U KONTEKSTU
SUPERVIZIJSKOG, EDUKACIJSKOG I POMAŽUĆEG ODNOSA (str.
355-366)
hrvatski pdf 82kb
ACTIVE LEARNING AND CRITICAL THINKING IN THE CONTEXT
OF SUPERVISORY, EDUCATIONAL AND HELPING RELATIONSHIP
(str. 355-366)
Kristina Urbanc, Marijana Kletečki Radović
Pregledni rad
TIMSKI RAD I SUPERVIZIJA TIMOVA (str. 367-386)
hrvatski pdf 105kb
TEAMWORK AND SUPERVISION OF TEAMS (str. 367-386)
Alenka Kobolt, Antonija Žižak
Pregledni rad
STRUČNO VOĐENJE: PODRUČJE RADA PROFESIONALNIH
SUPERVIZORA? (str. 387-432)
COACHING, A FIELD FOR PROFESSIONAL SUPERVISORS? (str.
387-432)
Louis van Kessel
Pregledni rad
engleski pdf 196kb
KOMPETENCIJE SUPERVIZORA (str. 433-441)
COMPETENCES OF A SUPERVISOR (str. 433-441)
Sonja Žorga
Pregledni rad
engleski pdf 70kb
SUPERVIZIJA KAO NAČIN RAZVIJANJA SAMOPOUZDANJA I
SPOSOBNOSTI PODNOŠENJA KONFRONTACIJE (str. 443-452)
hrvatski pdf 73kb
CONFIDENCE AND THE ABILITY TO COPE WITH
CONFRONTATION (str. 443-452)
Irena Bezić
Stručni rad
SUPERVIZIJA I INTERPERSONALNA NEUROBIOLOGIJA – KAKO
SUPERVIZIJSKI ODNOS MIJENJA SUPERVIZORA I SUPERVIZANTA
(str. 453-463)
hrvatski pdf 77kb
SUPREVISION AND INTERPERSONAL NEUROBIOLOGY – HOW
THE SUPERVISORY RELATIONSHIP CHANGES THE SUPERVISOR
AND THE SUPERVISEE (str. 453-463)
Ljiljana Bastaić
Izlaganje sa skupa
Iskustva iz prakse- ZNAČAJ I NAČIN ORGANIZIRANJA
SUPERVIZIJE ZA RAVNATELJE U SUSTAVU SOCIJALNE SKRBI (str.
465-47)
Vesna Orač, Zvonko Kovačić
Ostalo
hrvatski pdf 63kb
Iskustva iz prakse- SUPERVIZIJA U SUSTAVU SOCIJALNE SKRBI,
NAMJERE I OČEKIVANJA SUPERVIZORA (str. 473-477)
Olga Petak
Ostalo
hrvatski pdf 50kb
Dokumenti- POSLIJEDIPLOMSKI SPECIJALISTIČKI STUDIJ IZ
SUPERVIZIJE PSIHOSOCIJALNOG RADA Obrazloženje, uvjeti,
nastavni program i plan studijskog programa (str. 479-495)
Pravni fakultet Sveučilišta u Zagrebu
Ostalo
hrvatski pdf 78kb
Prikaz skupa- PRIKAZ PRVE KONFERENCIJE O SUPERVIZIJI (str.
497-500)
Vanja Branica, Linda Rajhvajn
Recenzija, Prikaz slučaja
hrvatski pdf 43kb
Posjeta: 97.319 *
2021 © Portal hrvatskih znanstvenih i stručnih časopisa - Hrčak
Izjava o pristupačnosti | Politika privatnosti | Kontakt


[image]
[image]
•  Digitalna knjižnica Slovenije
•  Narodna in univerzitetna knjižnica
•  Splošne knjižnice
○  Celjsko območje
■  Vse knjižnice območja
■  Osrednja knjižnica Celje
■  Knjižnica Laško
■  Osrednja knjižnica Mozirje
■  Knjižnica Šentjur
■  Knjižnica Šmarje
■  Knjižnica Velenje
■  Medobčinska splošna knjižnica Žalec
○  Dolenjsko območje
■  Knjižnica Mirana Jarca Novo mesto
■  Knjižnica Brežice
■  Knjižnica Kočevje
■  Valvasorjeva knjižnica Krško
■  Knjižnica Miklova hiša, Ribnica
○  Gorenjsko območje
■  Mestna knjižnica Kranj
■  Občinska knjižnica Jesenice
■  Knjižnica A. T. Linharta, Radovljica
■  Knjižnica Ivana Tavčarja, Škofja Loka
■  Knjižnica dr. Toneta Pretnarja, Tržič
○  Goriško območje
■  Vse knjižnice območja
■  Goriška knjižnica Franceta Bevka Nova
Gorica
■  Lavričeva knjižnica, Ajdovščina
■  Mestna knjižnica in čitalnica Idrija
■  Knjižnica Cirila Kosmača Tolmin
○  Koroško območje
■  Koroška osrednja knjižnica dr. Franca
Sušnika Ravne na Koroškem
■  Knjižnica Radlje ob Dravi
■  Knjižnica Ksaverja Meška, Slovenj Gradec
○  Obalno-kraško območje
■  Osrednja knjižnica Srečka Vilharja Koper
■  Knjižnica Makse Samsa, Ilirska Bistrica
■  Mestna knjižnica Izola - Biblioteca civica di
Isola->Matična knjižnica Izola
■  Mestna knjižnica Piran
■  Kosovelova knjižnica Sežana
○  Osrednjeslovensko območje
■  Mestna knjižnica Ljubljana
■  Knjižnica Jožeta Udoviča, Cerknica
■  Knjižnica Domžale
■  Knjižnica Grosuplje
■  Knjižnica Franceta Balantiča Kamnik
■  Knjižnica Litija
■  Knjižnica Logatec
■  Knjižnica Medvode
■  Cankarjeva knjižnica Vrhnika
○  Pomursko območje
■  Pokrajinska in študijska knjižnica Murska
Sobota
■  Javni zavod Knjižnica Gornja Radgona
■  Splošna knjižnica Ljutomer
○  Spodnjedravsko območje
■  Knjižnica Ivana Potrča Ptuj
■  Knjižnica Franca Ksavra Meška Ormož
○  Štajersko območje
■  Mariborska knjižnica
■  Knjižnica Lenart
■  Knjižnica Josipa Vošnjaka Slovenska
Bistrica
•  Druge knjižnice
○  Bayerische StaatsBibliotek
○  Centralna pravosodna knjižnica
○  Centralna tehniška knjižnica Univerze v Ljubljani
○  Knjižnica Dušana Černeta Trst
○  Kraljeva knjižnica, Danska nacionalna knjižnica
in univerzitetna knjižnica v Kopenhagnu
○  Narodna in študijska knjižnica
○  Österreichische Nationalbibliothek
○  Semeniška knjižnica
○  Slovenska študijska knjižnica Celovec
○  Škrabčeva knjižnica
○  Univerzitetna knjižnica Maribor
•  Arhivi in muzeji
○  Arhiv Republike Slovenije
○  Goriški muzej
○  Loški muzej Škofja Loka
○  Muzej in galerije mesta Ljubljana
○  Muzej Miklova hiša
○  Muzej novejše zgodovine Celje
○  Narodni muzej Slovenije
○  Pokrajinski arhiv Maribor
○  Pokrajinski muzej Kočevje
○  Prirodoslovni muzej Slovenije
○  Slovenian Museum and Archives - Slovenski
muzej in arhiv
○  Slovenski etnografski muzej
○  Slovenski šolski muzej
○  Škofijski arhiv Koper
Meni
SLO | ENG
NAPREDNO ISKANJE
O nas Sodelovanje Pogoji uporabe dLib statistike Seznam partnerjev
Novice Virtualne razstave Pišite nam
Moj dLib.si
Epošta:
Geslo:
Prijava
Registriraj se! Pozabljeno geslo
1. domov
2. poizvedba
3. URN:NBN:SI:doc-JZGCMTPT
4.
5.
 Zapri
<script>(function (d, script) { script = d.createElement('script');
script.type = 'text/javascript'; script.async = true; script.onload =
function () { iFrameResize({ log: true, checkOrigin: false }) };
script.src = 'https://cdnjs.cloudflare.com/ajax/libs/iframe-
resizer/3.5.11/iframeResizer.min.js';
d.getElementsByTagName('head')[0].appendChild(script); }
(document));</script><iframe frameborder="0" width="100%"
height="482px;" src="http://www.dlib.si/card/URN:NBN:SI:doc-
JZGCMTPT"></iframe>
Kopiraj
 Zapri
Kopiraj
Karakteristike sojeva
Phomopsis sp. izolovanih iz
izdanaka obolele maline
Characteristics of the Phomopsis sp. strains isolated
from raspberry canes diseased
Karakteristike sojev Phomopsis sp. izoliranih iz
poganjkov obolele maline
[image]
1. PDF datoteka (1319 kB)
1. TXT datoteka (22 kB)
[image]   Izvoz v EndNote (RIS format)
Avtor(ji)
Arsenijević, Momčilo (avtor)
Jezik
srbohrvaščina – cirilica
srbohrvaščina – latinica
Vir
Acta agriculturae Slovenica
Leto
2005
Številčenje
letnik 85, številka 1
Vsebina
malina    bolezni rastlin   glive    gojišča
Založnik
Biotehniška fakulteta
Izvor
Univerza v Ljubljani, Biotehniška fakulteta
(Obvezni izvod spletne publikacije)
Pravice
[image]
URN
URN:NBN:SI:doc-JZGCMTPT
COBISSID
4315769
Objavljeno
16.09.2009
Metapodatki
[image] [image] [image] [image]
Citiranje
APA:
Arsenijević, Momčilo (2005). Karakteristike sojeva Phomopsis sp.
izolovanih iz izdanaka obolele maline. Acta agriculturae Slovenica,
letnik 85, številka 1, str. 107-115. URN:NBN:SI:doc-JZGCMTPT from
http://www.dlib.si
MLA:
Arsenijević, Momčilo. "Karakteristike sojeva Phomopsis sp.
izolovanih iz izdanaka obolele maline." Acta agriculturae Slovenica
letnik 85. številka 1 (2005) str. 107-115.
<http://www.dlib.si/?URN=URN:NBN:SI:doc-JZGCMTPT>
[image]
Acta agriculturae Slovenica
2004
(Zbirni zapis)
Vse pravice pridržane © 2024 Narodna in univerzitetna knjižnica,
Turjaška 1, 1000 Ljubljana
[image]


[image]
[image]
•  Digitalna knjižnica Slovenije
•  Narodna in univerzitetna knjižnica
•  Splošne knjižnice
○  Celjsko območje
■  Vse knjižnice območja
■  Osrednja knjižnica Celje
■  Knjižnica Laško
■  Osrednja knjižnica Mozirje
■  Knjižnica Šentjur
■  Knjižnica Šmarje
■  Knjižnica Velenje
■  Medobčinska splošna knjižnica Žalec
○  Dolenjsko območje
■  Knjižnica Mirana Jarca Novo mesto
■  Knjižnica Brežice
■  Knjižnica Kočevje
■  Valvasorjeva knjižnica Krško
■  Knjižnica Miklova hiša, Ribnica
○  Gorenjsko območje
■  Mestna knjižnica Kranj
■  Občinska knjižnica Jesenice
■  Knjižnica A. T. Linharta, Radovljica
■  Knjižnica Ivana Tavčarja, Škofja Loka
■  Knjižnica dr. Toneta Pretnarja, Tržič
○  Goriško območje
■  Vse knjižnice območja
■  Goriška knjižnica Franceta Bevka Nova
Gorica
■  Lavričeva knjižnica, Ajdovščina
■  Mestna knjižnica in čitalnica Idrija
■  Knjižnica Cirila Kosmača Tolmin
○  Koroško območje
■  Koroška osrednja knjižnica dr. Franca
Sušnika Ravne na Koroškem
■  Knjižnica Radlje ob Dravi
■  Knjižnica Ksaverja Meška, Slovenj Gradec
○  Obalno-kraško območje
■  Osrednja knjižnica Srečka Vilharja Koper
■  Knjižnica Makse Samsa, Ilirska Bistrica
■  Mestna knjižnica Izola - Biblioteca civica di
Isola->Matična knjižnica Izola
■  Mestna knjižnica Piran
■  Kosovelova knjižnica Sežana
○  Osrednjeslovensko območje
■  Mestna knjižnica Ljubljana
■  Knjižnica Jožeta Udoviča, Cerknica
■  Knjižnica Domžale
■  Knjižnica Grosuplje
■  Knjižnica Franceta Balantiča Kamnik
■  Knjižnica Litija
■  Knjižnica Logatec
■  Knjižnica Medvode
■  Cankarjeva knjižnica Vrhnika
○  Pomursko območje
■  Pokrajinska in študijska knjižnica Murska
Sobota
■  Javni zavod Knjižnica Gornja Radgona
■  Splošna knjižnica Ljutomer
○  Spodnjedravsko območje
■  Knjižnica Ivana Potrča Ptuj
■  Knjižnica Franca Ksavra Meška Ormož
○  Štajersko območje
■  Mariborska knjižnica
■  Knjižnica Lenart
■  Knjižnica Josipa Vošnjaka Slovenska
Bistrica
•  Druge knjižnice
○  Bayerische StaatsBibliotek
○  Centralna pravosodna knjižnica
○  Centralna tehniška knjižnica Univerze v Ljubljani
○  Knjižnica Dušana Černeta Trst
○  Kraljeva knjižnica, Danska nacionalna knjižnica
in univerzitetna knjižnica v Kopenhagnu
○  Narodna in študijska knjižnica
○  Österreichische Nationalbibliothek
○  Semeniška knjižnica
○  Slovenska študijska knjižnica Celovec
○  Škrabčeva knjižnica
○  Univerzitetna knjižnica Maribor
•  Arhivi in muzeji
○  Arhiv Republike Slovenije
○  Goriški muzej
○  Loški muzej Škofja Loka
○  Muzej in galerije mesta Ljubljana
○  Muzej Miklova hiša
○  Muzej novejše zgodovine Celje
○  Narodni muzej Slovenije
○  Pokrajinski arhiv Maribor
○  Pokrajinski muzej Kočevje
○  Prirodoslovni muzej Slovenije
○  Slovenian Museum and Archives - Slovenski
muzej in arhiv
○  Slovenski etnografski muzej
○  Slovenski šolski muzej
○  Škofijski arhiv Koper
Meni
SLO | ENG
NAPREDNO ISKANJE
O nas Sodelovanje Pogoji uporabe dLib statistike Seznam partnerjev
Novice Virtualne razstave Pišite nam
Moj dLib.si
Epošta:
Geslo:
Prijava
Registriraj se! Pozabljeno geslo
1. domov
2. poizvedba
3. URN:NBN:SI:doc-AWVMY5NY
4.
5.
 Zapri
<script>(function (d, script) { script = d.createElement('script');
script.type = 'text/javascript'; script.async = true; script.onload =
function () { iFrameResize({ log: true, checkOrigin: false }) };
script.src = 'https://cdnjs.cloudflare.com/ajax/libs/iframe-
resizer/3.5.11/iframeResizer.min.js';
d.getElementsByTagName('head')[0].appendChild(script); }
(document));</script><iframe frameborder="0" width="100%"
height="482px;" src="http://www.dlib.si/card/URN:NBN:SI:doc-
AWVMY5NY"></iframe>
Kopiraj
 Zapri
Kopiraj
Volitve 1990
[image]
1. PDF datoteka (844 kB)
1. TXT datoteka (23 kB)
[image]   Izvoz v EndNote (RIS format)
Avtor(ji)
Markič, Boštjan (avtor)
Jezik
slovenski
Vir
Teorija in praksa
Leto
1990
Številčenje
letnik 27, številka 6/7
Vsebina
volitve    Slovenija    1990
Založnik
Fakulteta za sociologijo, politične vede in novinarstvo v Ljubljani
Izvor
Narodna in univerzitetna knjižnica
Pravice
[image]
URN
URN:NBN:SI:doc-AWVMY5NY
COBISSID
13792514
Objavljeno
04.04.2013
Metapodatki
[image] [image] [image] [image]
Citiranje
APA:
Markič, Boštjan (1990). Volitve 1990. Teorija in praksa, letnik 27,
številka 6/7, str. 699-705. URN:NBN:SI:doc-AWVMY5NY from
http://www.dlib.si
MLA:
Markič, Boštjan. "Volitve 1990." Teorija in praksa letnik 27. številka
6/7 (1990) str. 699-705.
<http://www.dlib.si/?URN=URN:NBN:SI:doc-AWVMY5NY>
[image]
Teorija in praksa
1964-
(Zbirni zapis)
[image]številka
Teorija in praksa
1990
(Celotna številka)
Vse pravice pridržane © 2024 Narodna in univerzitetna knjižnica,
Turjaška 1, 1000 Ljubljana
[image]


[image]
[image]
•  Digitalna knjižnica Slovenije
•  Narodna in univerzitetna knjižnica
•  Splošne knjižnice
○  Celjsko območje
■  Vse knjižnice območja
■  Osrednja knjižnica Celje
■  Knjižnica Laško
■  Osrednja knjižnica Mozirje
■  Knjižnica Šentjur
■  Knjižnica Šmarje
■  Knjižnica Velenje
■  Medobčinska splošna knjižnica Žalec
○  Dolenjsko območje
■  Knjižnica Mirana Jarca Novo mesto
■  Knjižnica Brežice
■  Knjižnica Kočevje
■  Valvasorjeva knjižnica Krško
■  Knjižnica Miklova hiša, Ribnica
○  Gorenjsko območje
■  Mestna knjižnica Kranj
■  Občinska knjižnica Jesenice
■  Knjižnica A. T. Linharta, Radovljica
■  Knjižnica Ivana Tavčarja, Škofja Loka
■  Knjižnica dr. Toneta Pretnarja, Tržič
○  Goriško območje
■  Vse knjižnice območja
■  Goriška knjižnica Franceta Bevka Nova
Gorica
■  Lavričeva knjižnica, Ajdovščina
■  Mestna knjižnica in čitalnica Idrija
■  Knjižnica Cirila Kosmača Tolmin
○  Koroško območje
■  Koroška osrednja knjižnica dr. Franca
Sušnika Ravne na Koroškem
■  Knjižnica Radlje ob Dravi
■  Knjižnica Ksaverja Meška, Slovenj Gradec
○  Obalno-kraško območje
■  Osrednja knjižnica Srečka Vilharja Koper
■  Knjižnica Makse Samsa, Ilirska Bistrica
■  Mestna knjižnica Izola - Biblioteca civica di
Isola->Matična knjižnica Izola
■  Mestna knjižnica Piran
■  Kosovelova knjižnica Sežana
○  Osrednjeslovensko območje
■  Mestna knjižnica Ljubljana
■  Knjižnica Jožeta Udoviča, Cerknica
■  Knjižnica Domžale
■  Knjižnica Grosuplje
■  Knjižnica Franceta Balantiča Kamnik
■  Knjižnica Litija
■  Knjižnica Logatec
■  Knjižnica Medvode
■  Cankarjeva knjižnica Vrhnika
○  Pomursko območje
■  Pokrajinska in študijska knjižnica Murska
Sobota
■  Javni zavod Knjižnica Gornja Radgona
■  Splošna knjižnica Ljutomer
○  Spodnjedravsko območje
■  Knjižnica Ivana Potrča Ptuj
■  Knjižnica Franca Ksavra Meška Ormož
○  Štajersko območje
■  Mariborska knjižnica
■  Knjižnica Lenart
■  Knjižnica Josipa Vošnjaka Slovenska
Bistrica
•  Druge knjižnice
○  Bayerische StaatsBibliotek
○  Centralna pravosodna knjižnica
○  Centralna tehniška knjižnica Univerze v Ljubljani
○  Knjižnica Dušana Černeta Trst
○  Kraljeva knjižnica, Danska nacionalna knjižnica
in univerzitetna knjižnica v Kopenhagnu
○  Narodna in študijska knjižnica
○  Österreichische Nationalbibliothek
○  Semeniška knjižnica
○  Slovenska študijska knjižnica Celovec
○  Škrabčeva knjižnica
○  Univerzitetna knjižnica Maribor
•  Arhivi in muzeji
○  Arhiv Republike Slovenije
○  Goriški muzej
○  Loški muzej Škofja Loka
○  Muzej in galerije mesta Ljubljana
○  Muzej Miklova hiša
○  Muzej novejše zgodovine Celje
○  Narodni muzej Slovenije
○  Pokrajinski arhiv Maribor
○  Pokrajinski muzej Kočevje
○  Prirodoslovni muzej Slovenije
○  Slovenian Museum and Archives - Slovenski
muzej in arhiv
○  Slovenski etnografski muzej
○  Slovenski šolski muzej
○  Škofijski arhiv Koper
Meni
SLO | ENG
NAPREDNO ISKANJE
O nas Sodelovanje Pogoji uporabe dLib statistike Seznam partnerjev
Novice Virtualne razstave Pišite nam
Moj dLib.si
Epošta:
Geslo:
Prijava
Registriraj se! Pozabljeno geslo
1. domov
2. poizvedba
3. URN:NBN:SI:doc-SNH85LY0
4.
5.
 Zapri
<script>(function (d, script) { script = d.createElement('script');
script.type = 'text/javascript'; script.async = true; script.onload =
function () { iFrameResize({ log: true, checkOrigin: false }) };
script.src = 'https://cdnjs.cloudflare.com/ajax/libs/iframe-
resizer/3.5.11/iframeResizer.min.js';
d.getElementsByTagName('head')[0].appendChild(script); }
(document));</script><iframe frameborder="0" width="100%"
height="482px;" src="http://www.dlib.si/card/URN:NBN:SI:doc-
SNH85LY0"></iframe>
Kopiraj
 Zapri
Kopiraj
Nova evropska komunikacijska
in informacijska ureditev :
(izzivi na pragu 21. stoletja)
[image]
1. PDF datoteka (745 kB)
1. TXT datoteka (20 kB)
[image]   Izvoz v EndNote (RIS format)
Avtor(ji)
Splichal, Slavko (avtor)
Jezik
slovenski
Vir
Teorija in praksa
Leto
1990
Številčenje
letnik 27, številka 6/7
Vsebina
Evropa    informacijska ureditev   komunikacijska ureditev
Založnik
Fakulteta za sociologijo, politične vede in novinarstvo v Ljubljani
Izvor
Narodna in univerzitetna knjižnica
Pravice
[image]
URN
URN:NBN:SI:doc-SNH85LY0
COBISSID
13800194
Objavljeno
04.04.2013
Metapodatki
[image] [image] [image] [image]
Citiranje
APA:
Splichal, Slavko (1990). Nova evropska komunikacijska in
informacijska ureditev. Teorija in praksa, letnik 27, številka 6/7, str.
775-780. URN:NBN:SI:doc-SNH85LY0 from http://www.dlib.si
MLA:
Splichal, Slavko. "Nova evropska komunikacijska in informacijska
ureditev." Teorija in praksa letnik 27. številka 6/7 (1990) str.
775-780.
<http://www.dlib.si/?URN=URN:NBN:SI:doc-SNH85LY0>
[image]
Teorija in praksa
1964-
(Zbirni zapis)
[image]številka
Teorija in praksa
1990
(Celotna številka)
Vse pravice pridržane © 2024 Narodna in univerzitetna knjižnica,
Turjaška 1, 1000 Ljubljana
[image]


[image]
[image]
•  Digitalna knjižnica Slovenije
•  Narodna in univerzitetna knjižnica
•  Splošne knjižnice
○  Celjsko območje
■  Vse knjižnice območja
■  Osrednja knjižnica Celje
■  Knjižnica Laško
■  Osrednja knjižnica Mozirje
■  Knjižnica Šentjur
■  Knjižnica Šmarje
■  Knjižnica Velenje
■  Medobčinska splošna knjižnica Žalec
○  Dolenjsko območje
■  Knjižnica Mirana Jarca Novo mesto
■  Knjižnica Brežice
■  Knjižnica Kočevje
■  Valvasorjeva knjižnica Krško
■  Knjižnica Miklova hiša, Ribnica
○  Gorenjsko območje
■  Mestna knjižnica Kranj
■  Občinska knjižnica Jesenice
■  Knjižnica A. T. Linharta, Radovljica
■  Knjižnica Ivana Tavčarja, Škofja Loka
■  Knjižnica dr. Toneta Pretnarja, Tržič
○  Goriško območje
■  Vse knjižnice območja
■  Goriška knjižnica Franceta Bevka Nova
Gorica
■  Lavričeva knjižnica, Ajdovščina
■  Mestna knjižnica in čitalnica Idrija
■  Knjižnica Cirila Kosmača Tolmin
○  Koroško območje
■  Koroška osrednja knjižnica dr. Franca
Sušnika Ravne na Koroškem
■  Knjižnica Radlje ob Dravi
■  Knjižnica Ksaverja Meška, Slovenj Gradec
○  Obalno-kraško območje
■  Osrednja knjižnica Srečka Vilharja Koper
■  Knjižnica Makse Samsa, Ilirska Bistrica
■  Mestna knjižnica Izola - Biblioteca civica di
Isola->Matična knjižnica Izola
■  Mestna knjižnica Piran
■  Kosovelova knjižnica Sežana
○  Osrednjeslovensko območje
■  Mestna knjižnica Ljubljana
■  Knjižnica Jožeta Udoviča, Cerknica
■  Knjižnica Domžale
■  Knjižnica Grosuplje
■  Knjižnica Franceta Balantiča Kamnik
■  Knjižnica Litija
■  Knjižnica Logatec
■  Knjižnica Medvode
■  Cankarjeva knjižnica Vrhnika
○  Pomursko območje
■  Pokrajinska in študijska knjižnica Murska
Sobota
■  Javni zavod Knjižnica Gornja Radgona
■  Splošna knjižnica Ljutomer
○  Spodnjedravsko območje
■  Knjižnica Ivana Potrča Ptuj
■  Knjižnica Franca Ksavra Meška Ormož
○  Štajersko območje
■  Mariborska knjižnica
■  Knjižnica Lenart
■  Knjižnica Josipa Vošnjaka Slovenska
Bistrica
•  Druge knjižnice
○  Bayerische StaatsBibliotek
○  Centralna pravosodna knjižnica
○  Centralna tehniška knjižnica Univerze v Ljubljani
○  Knjižnica Dušana Černeta Trst
○  Kraljeva knjižnica, Danska nacionalna knjižnica
in univerzitetna knjižnica v Kopenhagnu
○  Narodna in študijska knjižnica
○  Österreichische Nationalbibliothek
○  Semeniška knjižnica
○  Slovenska študijska knjižnica Celovec
○  Škrabčeva knjižnica
○  Univerzitetna knjižnica Maribor
•  Arhivi in muzeji
○  Arhiv Republike Slovenije
○  Goriški muzej
○  Loški muzej Škofja Loka
○  Muzej in galerije mesta Ljubljana
○  Muzej Miklova hiša
○  Muzej novejše zgodovine Celje
○  Narodni muzej Slovenije
○  Pokrajinski arhiv Maribor
○  Pokrajinski muzej Kočevje
○  Prirodoslovni muzej Slovenije
○  Slovenian Museum and Archives - Slovenski
muzej in arhiv
○  Slovenski etnografski muzej
○  Slovenski šolski muzej
○  Škofijski arhiv Koper
Meni
SLO | ENG
NAPREDNO ISKANJE
O nas Sodelovanje Pogoji uporabe dLib statistike Seznam partnerjev
Novice Virtualne razstave Pišite nam
Moj dLib.si
Epošta:
Geslo:
Prijava
Registriraj se! Pozabljeno geslo
1. domov
2. poizvedba
3. URN:NBN:SI:doc-EEYHDVAS
4.
5.
 Zapri
<script>(function (d, script) { script = d.createElement('script');
script.type = 'text/javascript'; script.async = true; script.onload =
function () { iFrameResize({ log: true, checkOrigin: false }) };
script.src = 'https://cdnjs.cloudflare.com/ajax/libs/iframe-
resizer/3.5.11/iframeResizer.min.js';
d.getElementsByTagName('head')[0].appendChild(script); }
(document));</script><iframe frameborder="0" width="100%"
height="482px;" src="http://www.dlib.si/card/URN:NBN:SI:doc-
EEYHDVAS"></iframe>
Kopiraj
 Zapri
Kopiraj
Kaj je in kje je Evropa v
sodobnem svetu
[image]
1. PDF datoteka (1865 kB)
1. TXT datoteka (51 kB)
[image]   Izvoz v EndNote (RIS format)
Avtor(ji)
Južnič, Stane (avtor)
Jezik
slovenski
Vir
Teorija in praksa
Leto
1990
Številčenje
letnik 27, številka 6/7
Vsebina
Evropa    integracijski procesi   mednarodni odnosi   mednarodni
ekonomski odnosi   politične razmere
Založnik
Fakulteta za sociologijo, politične vede in novinarstvo v Ljubljani
Izvor
Narodna in univerzitetna knjižnica
Pravice
[image]
URN
URN:NBN:SI:doc-EEYHDVAS
COBISSID
13798914
Objavljeno
04.04.2013
Metapodatki
[image] [image] [image] [image]
Citiranje
APA:
Južnič, Stane (1990). Kaj je in kje je Evropa v sodobnem svetu.
Teorija in praksa, letnik 27, številka 6/7, str. 750-764.
URN:NBN:SI:doc-EEYHDVAS from http://www.dlib.si
MLA:
Južnič, Stane. "Kaj je in kje je Evropa v sodobnem svetu." Teorija in
praksa letnik 27. številka 6/7 (1990) str. 750-764.
<http://www.dlib.si/?URN=URN:NBN:SI:doc-EEYHDVAS>
[image]
Teorija in praksa
1964-
(Zbirni zapis)
[image]številka
Teorija in praksa
1990
(Celotna številka)
Vse pravice pridržane © 2024 Narodna in univerzitetna knjižnica,
Turjaška 1, 1000 Ljubljana
[image]


teologija;društvo;Srbija;Srpska pravoslavna crkva;theology;society;Serbia;Serbian Orthodox Church;info:eu-repo/classification/udc/271.222-1(497.11)

Edinost in dialog Unity and Dialogue
74 (2019) 2: 249–260
Edinost in dialog Unity and Dialogue
74 (2019) 2: 249–260
Pregledni znanstveni članek Review scientific paper (1.02)
Besedilo prejeto Received: 4. 6. 2019; Sprejeto Accepted: 5. 9. 2019
UDK UDC: 271.222-1(497.11)
DOI: https://doi.org/10.34291/Edinost/74/02/Kisic
Rade Kisić
Srpska teologija u savremenom društvu
Serbian Theology in Contemporary Society
Povzetek: U ovom radu se razmatra mesto i uloga teologije u savremenom srpskom društvu.
Posebna pažnja je posvećena izazovima sa kojima se teologija poslednjih decenija suočava
pri delovanju u javnoj sferi kao i perspektivama za dalje određenje kompleksnog odnosa
između Crkve odnosno teologije i društva.
Ključne besede: teologija, društvo, Srbija, Srpska pravoslavna crkva
Abstract: This paper reflects upon the place and the role of theology in contemporary Serbian
society. A special attention was dedicated to analysing the challenges that theology of the
last decades had confronted in the context of its engagement in the public sphere, and to the
perspectives for the further consideration of the complex relationship between the Church
(i.e. theology) and the society.
Key words: theology, society, Serbia, Serbian Orthodox Church
Uvod
Svako razmatranje mesta i uloge teologije u jednom društvu nužno pokre
će pitanje šta je u stvari teologija i da li teologija treba da traži nešto izvan
svojih izvornih i prirodnih okvira, tj. izvan crkvene zajednice čiju veru
artikuliše? Da li teologija kao reč o Bogu i dolazećem Carstvu Božijem
uopšte i, ako da, u kojoj meri treba i mora da bude »savremena« i da se kroz
dijalog bavi različitim, po prirodi promenjivim i prolaznim, društvenim
fenomenima i akterima? Sa druge strane, postavlja se i pitanje na koji način
jedno društvo artikuliše sopstvene stavove – da li kroz dijalog svih zain
teresovanih društvenih aktera ili kroz autoritativno delovanje jednog ili
više aktera sa pozicije moći? U konkretnom slučaju postavlja se i pitanje
kako drugi društveni akteri posmatraju teologiju i da li su spremni da je
uključe u dijalog odnosno da je ne isključuju iz njega ili su, nošeni nekim
250
Edinost in dialog 74 (2019) 2: 249–260
RADE KISIĆ
sekularističkim duhom proteklih vremena, koji neutemeljeno povezuju
sa savremenim demokratskim tekovinama odvajanja crkve od države, tek
spremni na to da kao »autentično mesto teologije« vide isključivo crkvenu
portu?
U ovom tekstu biće predstavljeno samorazumevanje srpske pravoslavne
teologije u pogledu njenog mesta i uloge u društvu kao i način na koji
društvo u Srbiji vidi teologiju i njenu relevantnost u različitim društvenim
procesima. Sam termin »teologija« ovde se koristi u njegovom najširem
i najopštijem značenju, a to je iskaz Crkve (u svoj njenoj sveobuhvatnosti)
o Bogu, čoveku i spasenju. Pritom se ovde neće praviti posebna razlika
između npr. zvaničnih saopštenja Svetog Arhijerejskog Sabora, akademske
teologije, individualnih stavova pojedinih teologa i sl. jer bi jedno takvo
razlikovanje iziskivalo mnogo obimnije istraživanje koje bi prevazilazi
lo granice ovog skromnog rada. Takođe, ovako postavljena tema nužno
podrazumeva izvesna uopštavanja i sigurno je da u tekstu ovog obima
ne može predstavljena sva kompleksnost i različitost samorazumevanja
teologije u njenom odnosu prema društvu niti sva složenost širokog pojma
»društvo« i njegovih stavova prema teologiji, odnosno njegovih »očekiva
nja« od teologije. U radu će stoga shematizovano biti predstavljene samo
ključne tendencije u ovim odnosima, koje su u realnosti svakako više
slojnije i kompleksnije nego što to u ovom radu može biti predstavljeno.
Takođe, govoriti o odnosu teologije i društva a ne pre svega o odnosu
Crkve i društva ne znači nikakvo odvajanje teologije od Crkve, što u sva
kom slučaju niti je moguće niti bi bilo smisleno, nego je ovde reč o tome
da je tema ovog teksta pre svega teologija kao jedan od načina na koji
se Crkva obraća i deluje u široj društvenoj zajednici.
1 Teologija i društvo
Kada je reč o samorazumevanju teologije u pogledu njenog odnosa
prema društvu teologija je kroz istoriju stajala i uvek stoji pred dva iza
zova, odnosno dve krajnosti. Prva krajnost bi bila nekritička otvorenost
prema njoj savremenom svetu i prilagođavanje odnosno saobražavanje
prolaznom »duhu vremena« određene epohe, što sa sobom nosi opasnost
od relativizacije istina hrišćanske vere ili od »utapanja« hrišćanske teologije
u neke druge srodne nauke (npr. sociologiju, psihologiju, filozofiju). Druga
251
Unity and Dialogue 74 (2019) 2: 249–260
SRPSKA TEOLOGIJA U SAVREMENOM DRUŠTVU
krajnost bi bila zatvaranje teologije u samonametnute ograde i suštinsko,
iako ne formalno, odbacivanje dijaloga sa savremenim društvom a sve
to najčešće u ime navodnog očuvanja čistoće hrišćanske vere ili, još gore,
zbog suštinske nezainteresovanosti za izazove pred kojim se nalazi savre
meni čovek, odnosno zbog nemogućnosti da se na njih odgovori na adek
vatan način.
Uprkos brojnim izazovima i povremenoj jakoj unutrašnjoj dinamici savre
mena srpska teologija ipak je ostala daleko od ovih krajnosti, tj. nijedan
od »aktera na teološkoj sceni« ne ide u pomenute krajnosti, niti bi to od
govaralo njihovom samorazumevanju. Međutim to na žalost ipak ne znači
da ne postoje neki pokreti koji naginju jednoj ili drugoj krajnosti. Kada
je reč o onima koji u hrišćanskom načelu »Crkva nije od ovog sveta ali jeste
za ovaj svet« naglašavaju prvi deo, tj. da Crkva nije od ovoga sveta, može
se primetiti da kod pojedinaca postoji jasna tendencija koja naginje ka og
rađivanju od sveta odnosno ka isticanju distinktivnog karaktera hrišćanstva
u odnosu na spoljašnji svet. Krajnosti u ovim tendencijama mogu se pri
metiti u nekim tzv. konzervativnim krugovima u Crkvi (ili mnogo češće
u nekim zajednicama odvojenim od Crkve), koji u samoproklamovanoj
težnji za očuvanjem autentičnog hrišćanskog identiteta isti taj identitet
posmatraju na jedan izrazito statičan i nekomunikativan način. Koristeći
savremene mogućnosti komunikacije i razmene i promovisanja ideja (pre
svega internet) zagovornici ovakvih stavova ističu principijelnu nespojivost
hrišćanstva sa savremenim konceptima moderne i pluralizma, stvarajući
tako od takvih zajednica mesta samodovoljnih i samozadovoljnih pojedi
naca koji pritom ne prežu ni od oštre kritike crkvene jerarhije i teologa koji
ne dele njihovo shvatanje Crkve i hrišćanstva, a pomenuta kritika neretko
ide i do apsolutnog odbacivanja bilo kakvog autoriteta Crkve.
Najreprezentativniji primer delovanja ovih ne toliko brojnih koliko glasnih
krugova jeste striktno odbacivanje i bespoštedna kritika bilo kakvih eku
menskih i međureligijskih odnosa, kao i izrazito negativni stavovi prema
inoslavnim crkvama i verskim zajednicama. Premda se takvi glasovi zvanič
no ignorišu, a sa druge strane Srpska pravoslavna crkva zajedno sa gotovo
svim drugim pravoslavnim Crkvama učestvuje u ekumenskom dijalogu
na različitim bilateralnim i multilateralnim nivoima, očigledno je da anti
-ekumenski stavovi ovih krugova ipak imaju odjeka ne samo u srpskom
nego i u kontekstu drugih pravoslavnih Crkava. Najbolje svedočanstvo
252
Edinost in dialog 74 (2019) 2: 249–260
RADE KISIĆ
toga predstavlja činjenica da se i sam Sveti i Veliki Sabor održan na Kritu
2016. godine bavio ovim pitanjem. U dokumentu naslovljenom Odnosi
Pravoslavne Crkve sa ostalim hrišćanskim svetom stoji: »Pravoslavna Crkva
smatra da je za osudu svako razbijanje jedinstva Crkve, bilo da dolazi od po
jedinaca ili grupa, pod izgovorom čuvanja ili navodne odbrane istinskog
Pravoslavlja.« (Sveti i Veliki Sabor Pravoslavne Crkve 2017, 193)
Temeljno teološko polazište pomenutih pojedinaca i grupa jeste upravo
čuvanje ili odbrana vere, koja je, prema njihovom mišljenju, u savremenom
svetu ugrožena od strane čitavog niza činilaca (sekularizacije, modernih
koncepata ljudskih prava, ekumenskih odnosa, itd.). U tako shvaćenom
svetu Crkva i teologija se nalaze u nekoj vrsti neprijateljskog okruženja
i neophodna je budnost i odbrana od tih neprijatelja. Ovakve pojave, kojih
je u istoriji hrišćanstva bilo mnogo, se u istraživačkoj literaturi identifikuju
kao poseban tip verskog fundamentalizma – tradicionalizam (Krstić 2012,
130). Njihovo shvatanje teologije i mesta teologije u društvu je izrazito
anti-moderno, anti-naučno, anti-ekumensko a svoje uporište nalaze i u
izvesnom anti-zapadnom raspoloženju koje je posebno od devedesetih
godina prošlog veka prisutno u delovima srpskog društva (ma koliko god
podela na istok i zapad danas bila anahrona i besmislena). Suštinsko obe
ležje ovakvih pokreta jeste nemogućnost i nemanje želje za dijalogom
sa savremenim svetom odnosno insistiranje na jednoj »šizofrenoj« pode
ljenosti između Crkve i »sveta« koji je okružuje, a čije tekovine u stvari
predstavljaju njeno životno okruženje.
Međutim, ceo problem se može postaviti i u šire okvire: »Celokupno pra
voslavlje još nije ušlo u suštinski susret i dijalog sa modernom. Ono se za
držalo na stavovima premoderne i zato često izgleda anahrono, vezano
za ruralne, a ne gradske sredine, sa agrarnom simvolikom i primerima«
(Krstić 2012, 133). Aleksandar Šmeman oštro kritikuje ove tendencije
u pravoslavlju, govoreći da pravoslavna svest još uvek nije primetila »pad
Vizantije, reforme Petra Velikog […], revoluciju uma, nauke, životnog stila,
oblika života … Ukratko, nije primetila istoriju. […] Umesto da razume pro
mene i da se suoči sa njima, Pravoslavlje je bivalo pritisnuto njima. Ljudi
su bežali – Svetim Ocima, tipiku, katolicizmu, jelinizmu, duhovnosti, strogo
definisanom načinu života, bilo gde. […] Pobeći ili negirati jače je nego
prihvatiti. Lakše je očajnički se držati starog kalendara, slova zakona do tan
čina, strahovati i ljutito se braniti.« (Dnevnik oca Aleksandra Šmemana
253
Unity and Dialogue 74 (2019) 2: 249–260
SRPSKA TEOLOGIJA U SAVREMENOM DRUŠTVU
2015, 50) Premda se ova karakterizacija Pravoslavlja naravno ne može pri
meniti na kontekst celokupne Srpske pravoslavne crkve, ona ipak odlično
oslikava tradicionalističke tendencije u pomenutim konzervativnim kru
govima. Teologija koja sleduje ovim tradicionalističkim tendencijama je u
suštini zatvorena, nekomunikativna, apologetski nastrojena i nesposobna
za svoju suštinsku misiju – svedočanstvo Reči Božije i propoved dolazećeg
Carstva Božijeg.
Međutim, krugovi koji zastupaju ovakve stavove su u srpskoj Crkvi i teo
logiji ipak marginalna pojava. Većina »aktera na srpskoj teološkoj sceni«
okrenuta je dijalogu sa savremenim svetom, svesna svoje odgovornosti
u ovom vremenu i nastoji da dâ svoj doprinos u razmatranjima najrazličiti
jih društveno relevantnih pitanja i tema. U vreme »povratka« Crkve u javni
prostor, odnosno sredinom 80-tih godina prošlog veka, teolozi (između
ostalih sada umirovljeni episkop Zahumsko-Hercegovački i Primorski
Atanasije Jevtić) su tako učestvovali u brojnim debatama o različitim
aktuelnim pitanjima. Na dnevnom redu tada su često bila teme vezane
za slom komunizma i time uzrokovani ideološki vakuum kao i potrebu
preosmišljavanja narodnog i nacionalnog identiteta. Stepen prisutnosti
teologa u javnom životu je vremenom rastao i teologija i teolozi su polako
zauzimali svoje mesto u javnoj sferi i bivali su sve aktivniji i kada je reč
o diskusijama koje se tiču i mnogih drugih tema bliskih teologiji i srodnim
naučnim disciplinama. Tako danas više nije retkost da teolozi učestvuju
u tribinama koje se tiču raznih etičkih i bioetičkih tema ili da se u svojim
delima bave informacionim tehnologijama iz perspektive pravoslavne
antropologije (Subotić 2013). Na studentskim tribinama koje organizuju
studenti Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta danas se raspravlja o te
mama kao što su »Hrišćanstvo i ateizam« i ove tribine nailaze na zavidno
interesovanje.
Ovaj ulazak teologije i teologa u javnu sferu svakako nije samo rezultat
promene društveno-političkih okolnosti nego je to i rezultat jake želje
teologa da učestvuju u javnom životu. Kao ilustracija ove tvrdnje mogu
se navesti aktivnosti Hrišćanskog kulturnog centra čiji je osnivač i višego
dišnji predsednik bio protojerej-stavrofor prof. dr. Radovan Bigović. Ovaj
centar je dugi niz godina organizovao naučne konferencije, tribine, ok
rugle stolove i druge projekte u okviru kojih su teolozi zajedno sa drugim
naučnicima raspravljali o odnosu hrišćanstva i demokratije, hrišćanstva
254
Edinost in dialog 74 (2019) 2: 249–260
RADE KISIĆ
i evropskih integracija, hrišćanstva i ljudskih prava, itd. Veoma uspešan
primer jednog šireg dijaloga u kome učestvuju teolozi su takođe godišnji
naučni skupovi Teologija u javnoj sferi koje od 2014. godine u Trebinju
organizuje Eparhija Zahumsko-Hercegovačka i Primorska, a na kojima
o različitim društvenim, naučnim i umetničkim temama raspravljaju teolozi
različitih crkava i verskih zajednica, stručnjaci iz raznih naučnih oblasti,
političari, umetnici.
Pored toga, na prisustvo teologije u javnoj sferi veliki uticaj su imali poje
dinci koji su se bavili temama bliskim teologiji iako sami nemaju formalno
teološko obrazovanje. Najreprezentativniji primer u ovom slučaju je sva
kako akademik Vladeta Jerotić, koji je kao neuropsihijatar i psihoterapeut
objavio niz knjiga i održao mnoštvo predavanja u kojima je na zanimljiv
i kreativan način između ostalog povezivao teologiju i psihologiju.
Na veću prisutnost teologa u javnoj sferi značajnu ulogu su imali mediji,
kako crkveni tako i oni drugi. Polazeći od saznanja da mediji nisu samo
mesto komunikacije sa društvom nego i sa svojim vernicima Crkva je po
čela da osniva radijske i televizijske stanice (npr. radio Slovo ljubve i TV
Hram u Beogradu) koje između ostalog takođe nude prostor za razma
tranja društvenih pitanja iz perspektive teologije odnosno predstavljaju
svojevrsno mesto susreta i dijaloga različitih društvenih aktera. U tom kon
tekstu posebnu ulogu igraju tzv. »svetovni« mediji koji imaju mnogo veću
recepciju i dopiru do širih društvenih slojeva. Uvidom u Medijski arhiv
Ebart kao i u istraživanje »Srpska pravoslavna crkva u štampanim medijima
2003 – 2013« (Vukašinović 2014a; Vukašinović 2014b; Vukašinović 2015b)
očigledno je da teolozi imaju određenu medijsku pažnju. Mediji se pritom
najčešće bave temama koje se tiču života i istorije Crkve, međucrkvenih
i međureligijskih odnosa, itd. Bitno je napomenuti da vrata medija teolo
zima danas nisu zatvorena i da oni dobijaju priliku za iznošenje stavova
o određenim društveno relevantnim pitanja. Ipak, ne ulazeći na ovom
mestu u podrobnije razmatranje kvaliteta medijskog izveštavanja o Crkvi
i teologiji (Vukašinović 2015a), treba napomenuti da kvalitet medijskog
izveštavanja o Crkvi i teologiji neretko nije na zavidnom nivou i tu još uvek
ima dosta prostora za napredak. Pored toga, iz perspektive Crkve i teolo
gije poseban problem predstavlja činjenica da medijska pažnja ponekad
može biti kontraproduktivna, tj. da se ona negativno odražava na mesto
i položaj teologije u društvu.
255
Unity and Dialogue 74 (2019) 2: 249–260
SRPSKA TEOLOGIJA U SAVREMENOM DRUŠTVU
2 Društvo i teologija
Međutim, uprkos medijskoj pažnji, koja je svakako mnogo veća negoli što
je to bio slučaj u drugoj polovini prošlog veka, teško je oceniti u kojoj meri
teolozi i teologija mogu da utiču na društvene procese odnosno u kojoj
meri različiti društveni akteri teologiju i teologe vide kao relevantnog sa
govornika. Ovo pitanje treba posmatrati u širem kontekstu jer kada je reč
o teologiji većina društvenih aktera kao prvog sagovornika po tom pitanju
naravno vidi Crkvu i njihov stav prema mestu i značaju teologije u društvu
je uslovljen njihovim viđenjem mesta i uloge Crkve u društvu. Međutim, tri
deset i više godina nakon »povratka« Crkve u javnu sferu rasprave o mestu
i ulozi Crkve u društvu i a time i teologije još uvek nisu okončane i teško
da se nadzire neki opšti konsenzus po tom pitanju.
Kao ilustracija ove tvrdnje mogu poslužiti dva događaja: ponovno uvođe
nje veronauke u školski obrazovni sistem u Srbiji 2001. godine i povratak
Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta u sastav Univerziteta u Beogradu
2004. godine. Naime, deo javnosti imao je ozbiljne zamerke na uvođenje
veronauke u školski sistem ne samo zbog brzine i načina na koji je ovaj
predmet vraćen u škole (dekretom vlade premijera dr Zorana Đinđića),
nego i zbog stava da veronauka po svojoj prirodi nema šta da traži u držav
nim školama, već da je njeno mesto u crkvama. Pored toga jedan od prigo
vora je bio i da ona ne doprinosi toleranciji tj. da vodi ka segregaciji među
decom. Premda su ovakvi prigovori neopravdani, još uvek se u javnom
diskursu povremeno mogu čuti slične ocene kao i zahtevi da se konfesio
nalna verska nastava izmesti iz škola, jer navodno predstavlja »strano telo«
u obrazovnom sistemu. Uprkos tome što otprilike polovina školske dece
rado bira i pohađa veronauku kao obavezni izborni predmet, još uvek
postoje nedoumice oko dalje sudbine i statusa verske nastave u državnim
školama.
Slično je protekao i povratak Bogoslovskog fakulteta u sastav Univerziteta.
Premda je Bogoslovski fakultet bio suosnivač Univerziteta u Beogradu
(Šijaković 2010, 9) odlukom Vlade NR Srbije od 15. februara 1952. godine
on je kao državna škola ukinut, odnosno odlukom od 30. juna iste godine
isključen je iz sastava Beogradskog univerziteta (Janjić 2018, 771–772). Iako
bilo sasvim jasno da je tu reč o odluci isključivo ideološkog karaktera njeno
poništenje 2004. godine i povratak Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta
256
Edinost in dialog 74 (2019) 2: 249–260
RADE KISIĆ
u sastav Univerziteta nisu protekli bez otpora. Pored određenih prigovora
pravne prirode pojedinci su iznosili sumnje u vezi pripadnosti fakulte
ta na kome se izučava vera zajednici fakulteta (univerzitetu) gde se ne
guje kritičko mišljenje i smatrali su da Bogoslovski fakultet i Beogradski
Univerzitet treba da ostanu odvojene ustanove. Sa druge strane, mnogi
fakulteti Beogradskog fakulteta podržali su ovu odluku vlade Republike
Srbije i pozdravili povratak Bogoslovskog fakulteta.
Oba ova primera (i veronauke i Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta)
odlično ilustruju jedan ambivalentan stav dela srpskog društva prema
Crkvi i teologiji. Naime, uprkos pomenutim »otvaranjima« javnog prosto
ra crkvama i teologiji, još uvek se u javnosti često postavlja pitanje da li i u
kojim oblastima javnog života Crkva treba da bude prisutna i da deluje?
Kritičari Crkve često postavljaju pitanje da li Crkvi treba dopustiti da se
»meša« u stvari koje se tiču društveno-političkog uređenja? Posebno iz tzv.
liberalno-demokratskih (ili »građanskih«) krugova se neretko čuju povici o
»klerikalizaciji države«, o »gubljenju sekularnog karaktera države«, odnosno
o ugroženosti osnovnih ljudskih prava svih građanki i građana kao posle
dici navodne klerikalizacije društva. Vrlo često se izricanje stava Crkve
o raznim pitanjima (od opstanka Crkve na prostorima Kosova i Metohije
pa do brige o natalitetu) u pojedinim krugovima tretira kao upadanje u
»tuđi prostor«. U pozadini takvih stavova stoji stav da su granice crkvenog
delovanja omeđene crkvenim dvorištem odnosno da se granice crkvenog
delovanja iscrpljuju u propovedi sopstvenim članovima i eventualnim hu
manitarnim aktivnostima.
Nemoguće je i nepotrebno na ovom mestu ulaziti u pobijanje ovih sta
vova (pobijanja stava o navodnoj klerikalizaciji društva u Srbiji vidi kod
Marković 2007), koji svoje poreklo očigledno ne vuku iz sekularno-demo
kratskih tekovina na koje se njihovi zastupnici (posebno iz krugova dela
laičke inteligencije izvan okvira Crkve) rado pozivaju, nego iz nekadaš
njeg komunističkog nasleđa (Vukašinović 2007, 92). Međutim, ovi stavovi
skreću pažnju na još uvek očigledno otvoreno pitanje, a to je mesto crkava
i verskih zajednica u društvu odnosno u javnoj sferi. Za razliku od većine
zapadnih zemalja gde se mesto crkava u društvu vekovima oblikovalo
(između ostalog i pod uticajima prosvetiteljstva, sekularizacije, stvaranja
nacionalnih država) Srbija je, zahvaljujući istorijskim dešavanjima i slo
ženim društveno-političkim procesima, neke od stanica na ovom putu
257
Unity and Dialogue 74 (2019) 2: 249–260
SRPSKA TEOLOGIJA U SAVREMENOM DRUŠTVU
definisanja mesta crkve u javnom prostoru »preskočila«. Nakon ubrzanog
proterivanja crkava iz javnosti nakon Drugog svetskog rata dogodio se go
tovo jednako brz povratak crkava na javnu scenu, koji nije pratio širi kon
senzus o mestu i ulozi crkava i verskih zajednica u društvu. Posledice toga
su, pored gore pomenutih predrasuda o klerikalizaciji, različita viđenja
delovanja Srpske Pravoslavne Crkve u javnosti, odnosno različita očekiva
nja od Crkve: »Evidentno je da se Crkvi ne dozvoljava svesnija i savesnija
uloga u javnoj sferi kroz kritiku političke i društvene stvarnosti. Ukoliko
Crkva to čini, onda demaskira mir i spokojstvo, izaziva poredak i eko
nomsko ustrojstvo života. I najveći kritičari Crkve prigovaraju joj zbog
manjka humanitarnih aktivnosti, ali isto tako i zbog pojačanih političkih
aktivnosti. Tradicionalni vernici zameraju ukoliko Crkva ne radi korisne
društvene stvari i ne vole njeno mešanje u politiku. Najkonzervativniji
slojevi pak prebacuju joj nedostatak nacionalne i tradicionalne budnosti,
zahtevajući Njenu veću aktivnost na održavanju nacionalnog identiteta,
tradicije i folklora.« (Jović 2018, 21)
Mnogo je faktora koji su uticali i utiču na ovako različite poglede na mesto
i ulogu Crkve u društvu. Najvažniji je svakako nepoznavanje toga šta Crkva
kao Telo Hristovo uistinu jeste i na koji način se ovde i sada projavljuje
njen eshatološki identitet, odnosno kako se činjenica da je Crkva pre svega
Ikona Carstva Božijeg održava na njeno ovozemaljsko postojanje i delo
vanje. Ovo nepoznavanje utiče na to da mnogi Crkvu pre svega vide ili
kao čuvara nacionalnog identiteta ili kao humanitarnu organizaciju ili kao
mesto negovanja privatne pobožnosti, a potom često i kritikuju Crkvu jer
ona ne ispunjava »zadatke« koje oni pred nju postavljaju.
Sa druge strane, mnogi društveni akteri u Srbiji Crkvu i teologiju neretko
posmatraju kao anahronu, savremenom čoveku stranu i nerazumljivu i kao
onu koja svoj sadržaj iscrpljuje u, doduše prelepim ali savremenim shva
tanjima dalekim, crkvenim obredima. Zbog toga ni ne mogu da vide bilo
kakvu društvenu relevantnost teologije i smeštaju je isključivo u okvire
crkvene zajednice, odnosno potiskuju je na margine društvenih događanja.
Pored toga, poseban izazov za javnu percepciju teologije u lokalnom kon
tekstu čini povezivanje teologije odnosno Crkve sa nacionalnim, a neretko
i nacionalističkim, idejama i ideologijama. Od početka devedesetih godina
prošlog veka brojni su primeri raznih političkih pokreta (između ostalih
258
Edinost in dialog 74 (2019) 2: 249–260
RADE KISIĆ
i onih desničarskih) koji su zarad ostvarenja svojih ciljeva zloupotreblja
vali pravoslavlje i njegove simbole (Krstić 2012, 129) obezbeđujući na taj
način sebi ideološku pozadinu. Za pravoslavne Crkve karakteristična veza
između nacionalnog i crkvenog identiteta iskorišćena je u ovom slučaju
za učvršćivanje nacionalnog identiteta bez promišljanja o pravoj prirodi
jednog takvog povezivanja i bez promišljanja o tome koji je identitet pre
vashodniji. Međutim, načelno i najčešće ritualno i deklarativno prihvatanje
hrišćanskih istina nije sprečavalo slična udruženja i pokrete da zastupa
ju hrišćanstvu potpuno suprotne rasističke i druge poglede. Međutim,
Crkva je ponekad bivala i još uvek biva neopravdano percipirana kao
neko ko ideološki stoji iza takvih pokreta, odnosno kao neko ko, makar
prećutno, podržava takve pokrete. Posledice toga Crkva još uvek trpi.
3 Teologija kao dijalog
Pomenuti izazovi svakako su dodatno zakomplikovali proces određe
nja mesta i uloge teologije (a pre svega naravno i Crkve) u savremenom
srpskom društvu, koje nalazeći se i samo u složenim postsocijalističkim
i tranzicionim vremenima još uvek nije formiralo jedan stabilan društve
no-politički i vrednosni sistem u okviru koga bi svi društveni akteri imali
manje ili više jasno određene uloge.
Posmatrano iz perspektive Crkve i teologije stvari su u tom pogledu ipak
dosta jasne. Uprkos svim promenama kroz koje je teologija prošla u pro
teklih dvadeset vekova hrišćanstva njena uloga se nije menjala, tj. uloga
teologa prema rečima Žana Danijelua »jeste da se poput anđela kreće
po Jakovljevim ljestvama, između vječnosti i vremena, te da između toga
dvoga kuje uvijek nove veze« (citirano prema Gibellini 1999, 168). Upravo
ovo kovanje stalno novih veza podrazumeva sa jedne strane neprekidnu
usmerenost ka dolazećem Carstvu Božijem, što i jeste suština hrišćanske
poruke, a sa druge strane duboku ukorenjenost i apsolutno prihvata
nje konkretnog sveta u kome Crkva prebiva i kojeg je pozvana da spasi.
Samim tim dilema da li teologija mora da bude »savremena« i da li mora
da ozbiljno uzima u obzir različite društvene fenomenima i aktere je u
suštini lažna odnosno nepostojeća. Na liturgiji sv. Jovana Zlatoustog, koja
se u pravoslavnim hramovima najčešće služi, u molitvi anafore se ističe
da Hristos »Samog Sebe predade za život sveta« (Jn 6,51), a to uvek znači
259
Unity and Dialogue 74 (2019) 2: 249–260
SRPSKA TEOLOGIJA U SAVREMENOM DRUŠTVU
i za život Crkvi savremenog sveta, modernog sveta. Stoga teološki izraz
bivajući potpuno ukorenjen u Predanju Crkve, nikada ne sme biti isključivo
okrenut ka prošlosti nego mora biti savremen i saobražen svetu i čoveku
kome je upućen.
4 Perspektive
Kada se sagleda mesto teologije u javnoj sferi i odnos društva prema Crkvi
i teologiji očigledno je izvesno »nesnalaženje« oko mesta i uloge crkava
i verskih zajednica u savremenom srpskom društvu. Društvo odnosno
deo društva kao da ne zna šta će sa crkvama, a sa druge strane, ponekad
se čini kao i da crkve tek ispituju granice i mogućnosti svog delovanja
u javnom prostoru. Premda je proces definitvnog razrešenja ovog »nesna
laženja« tek pred nama, ipak je moguće postaviti neke smernice za njegovo
razrešenje. Najpre, pored svog suštinskog eshatološkog usmerenja Crkva
postoji u određenom vremenu i prostoru odnosno u određenom društvu
i kao deo tog društva odnosno kao društveni akter ima pravo i obavezu
da slobodno i odgovorno propoveda i deluje shodno svom učenju, a u
najboljem interesu ne samo njenih vernika nego i celokupnog društva
jer je i pozvana da propoveda Hrista svim narodima (Mt 28, 19). Svako
onemogućavanje ovoga od strane državnih ili nekih drugih struktura do
velo bi u pitanje temelje na kojima samo demokratsko uređenje počiva.
Sa druge strane, crkvena propoved, delovanje i teologija u najširem smislu
tog pojma bi uvek morali postojati u formi dijaloga koji bi se odvijao kroz
pažljivo slušanje i poštovanje drugosti sagovornika. Teologija koja oslu
škuje pitanja koja postavlja savremeni čovek i društvo i otvoreno odgovara
na njih jasnim i razumljivim jezikom jeste autentična teologija koja tako
predanjski stoji na liniji najvećih Otaca Crkve. U savremenom pluralistič
kom društvu ne postoje povlašćene pozicije u dijalogu niti se dijalog može
svesti samo na saopštavanje činjenica, makar to bile i najveće otkrivenjske
istine. Teologija koja ne neguje kritičku svest, kao i teologija koja ne deluje
po principu »pitanje – odgovor« sama ugrožava ne samo svoje mesto u dru
štvu nego i svoje mesto i značaj u Crkvi. U jednoj pluralističkoj javnoj sferi
u okviru koje su društveni akteri često konkurenti jedni drugima po mno
gim pitanjima neophodno je da Crkva i teologija projave svoj autentični
jevanđelski glas i time pokažu svoju relevantnost u društvu i za društvo.
260
Edinost in dialog 74 (2019) 2: 249–260
RADE KISIĆ
Reference
Dnevnik oca Aleksandra Šmemana (1973–
1983). 2015. Beograd – Trebinje:
Vidoslov.
Gibellini, Rosin. 1999. Teologija dvadesetog
stoljeća. Zagreb: Kršćanska sadašnjost.
Janjić, Jovan. 2018. Srpska crkva u komu
nizmu (1945–2000). Beograd: NID
Kompanija »Novosti« ad.
Jeftić, Andrej. 2011. Pitanje naučnosti telogije
u srpskoj teološkoj misli 20. vijeka.
Srpska teologija u dvadesetom veku:
istraživački problemi i rezultati 10:
26–38.
Jović, Rastko. 2018. Dinamika hrišćanskog
identiteta. Beograd: Institut za teološka
istraživanja. Pravoslavni bogoslovski
fakultet. Univerzitet u Beogradu
Krstić, Zoran. 2012. Pravoslavlje i modernost.
Teme praktične teologije. Beograd:
Službeni glasnik.
Marković, Slobodan G. 2007. Klerikalizam u
Srbiji: Privid ili stvarnost? Nova srpska
politička misao (posebno izdanje
1/2007, Crkva i država): 63–75.
McGrath, Alister E. 2006. Uvod u kršćansku
teologiju. Rijeka: Ex libris.
Subotić, Oliver. 2013. Čovek i informacione
tehnologije: pogled iz pravoslavne
perspektive, Novi Banovci-Beograd:
Bernar.
Sveti i Veliki Sabor Pravoslavne Crkve. Učešće
i svedočenje Srpske Pravoslavne Crkve
na Kritskom Saboru o Pedesetnici
2016. Cetinje – Beograd 2017.
Šijaković, Bogoljub. 2010. Univerzitet i teolo
gija. Pravoslavni bogoslovski fakultet
u kulturno-istorijskom i problemsko
-sistematskom kontekstu obrazovanja.
U: Bogoljub Šijaković i Aleksandar
Raković. Univerzitet i srpska teologija.
Istorijski i prosvetni kontekst osnivanja
Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta
u Beogradu (istraživanja, dokumen-
tacija, bibliografija), 9–33. Beograd:
Pravoslavni bogoslovski fakultet.
Vukašinović, Vladimir. 2007. Inteligencija i
Srpska Pravoslavna Crkva. Nova srp-
ska politička misao (posebno izdanje
1/2007, Crkva i država): 89–93.
– – –, ur. 2015a. Međunarodna konferencija
»Srpska Pravoslavna Crkva u štampa
nim medijima 2003–2013. Beograd,
20.–21. oktobar 2015. Zbornik radova«.
Beograd: Institut za kulturu sakralnog
Mons Hemus.
– – –, ur. 2014a. Srpska Pravoslavna Crkva
u štampanim medijima 2003–2013.
Bibliografija. Tom I. Blic – Večernje
novosti. Beograd: Institut za kulturu
sakralnog Mons Hemus.
– – –, ur. 2014b. Srpska Pravoslavna Crkva
u štampanim medijima 2003–2013.
Bibliografija. Tom II. Politika – Danas.
Beograd: Institut za kulturu sakralnog
Mons Hemus.
– – –, ur. 2015b. Srpska Pravoslavna Crkva
u štampanim medijima 2003–2013.
Bibliografija. Tom III. NIN – Vreme.
Beograd: Institut za kulturu sakralnog
Mons Hemus.


Atanasije Jevtić;liturgija;služebnik;liturgijska obnova;liturgijska polemika;Atanazije Jevtič;liturgika;liturgična obnova;liturgična polemika;info:eu-repo/classification/udc/271.2-528-549

Edinost in dialog    Unity and Dialogue
letnik1(68) leto 2013 številka 1-2: 173-183
Pregledni znanstveni članek (1.02)
Besedilo prejeto: 4. 11. 2013; sprejeto 21. 11. 2013
UDC 271.2-528-549
Vladimir Vukašinović
Doprinos episkopa Atanasija (Jevtića)

savremenoj liturgijskoj polemici u SPC
Povzetek: Prispevek episkopa Atanasija (Jevtića) k sodobni liturgični polemiki v SPC
Avtor ob analizi štirih zbornikov liturgičnih tekstov in enem prevodu – rekonstrukciji
Liturgije sv. Janeza Zlatoustega iz 14. stoletja – kaže osnovne zakonitosti liturgične
teologije episkopa Atanasija Jevtića. V delu odkriva dinamičen in ustvarjalen, vendar
hkrati tradicionalen pristop vzajemnega prežemanja in preloma zakona vere in zakona
molitve, kar je značilno za teologijo tega avtorja.
Ključne besede: Atanasije Jevtić, liturgika, liturgična obnova, liturgična polemika.
Abstract: Autor u radu analizirajući četiri zbornika liturgijskih tekstova i jedan prevod
– rekonstrukciju Liturgije Svetog Jovana Zlatoustog iz 14. veka pokazuje osnovne prin-
cipe liturgijske telogije Episkopa Atanasija Jevtića. On otkriva dinamičan i stvaralački
a istovremeno tradicionalan pristup uzajamnog prožimanja i prelamanja zakona vere i
zakona molitve koji karakterišu teologiju ovog autora.
Ključne reči: Atanasije Jevtić, liturgija, služebnik, liturgijska obnova, liturgijska pole-
mika.
Summary: Bishop Athanasius’s (Jevtić) contribution to the contemporary liturgical polemics in the
SPC
Author of  this paper by analyzing the four collections of  liturgical texts and a translation - the
reconstruction of  the Liturgy of  St. John Chrysostom from 14th century shows the basic principles
of  liturgical theology of  the Bishop Athanasius Jevtic. He reveals the dynamic and creative and at
the same time the traditional approach of  mutual interaction and refraction of  law of  faith and law
of  prayer that characterize the theology of  Bishop Jevtic.
Key words: Athanasius Jevtic, liturgy, Service book, liturgical renewal, liturgical controversy.
Vladimir Vukašinović
174
Vek iz koga smo ne tako davno iskoračili, odlikovao je veliko intere-
sovanje za problematiku liturgijskog života Crkve i svega što iz toga
proizilazi. Naravno, da takva interesovanja i nastojanja nisu nastala u
dvadesetom veku - ona se javljaju mnogo ranije, i na izvestan način obe-
ležavaju istorijski hod Crkve kroz vekove (Vukašinović 2009 a.). Dvade-
seto stoleće je, u stvari, predstavljalo period do sada najorganizovanijeg
i najšireg bavljenja ovom problematikom. Ona, međutim, nije nestala
završetkom dvadesetog veka – nastavila se i, kako stvari stoje, nastaviće
se i u godinama koje su pred nama.
Bavljenje liturgijskim životom Crkve, interesovanje za taj život, pone-
kad izazove manje - više burne debate. Jedna takva debata zahvatila je
Srpsku Pravoslavnu Crkvu krajem prošlog veka a njene posledice se i
dan danas osećaju. U ovu debatu posvećenu obnovi crkvenog bogo-
službenog života koja se odvija u našoj Pomesnoj Crkvi veoma brzo se
uključio i Episkop Atanasije Jevtić.1 Njegovo uključivanje bilo je or-
1
Episkop dr Atanasije Jevtić (8. januar 1938.) doktorirao je 1967. godine u Atini,
na temu: Eklisiologija Apostola Pavla po Svetom Zlatoustu. Nakon toga preda-
vao je u Parizu na Bogoslovskom institutu Svetog Sergija  - Uvod u teologiju i
Patrologiju sa Asketikom, tokom naredne tri godine. Godine 1973. izabran je za
docenta na Bogoslovskom fakultetu SPC za katedru Patrologije. Na istom Fa-
kultetu predavao je i Istoriju Hrišćanske Crkve i Istoriju Srpske Crkve. Godine
1983. izabran je za vanrednog, a 1987. za redovnog profesora na katedri Patro-
logije. Biran je i za Dekana Bogoslovskog fakulteta 1980/81. i 1990/91. U tom
periodu rada na Fakultetu, objavio je oko dve stotine naučnih radova. Godine
1991. biva od Svetog arhijerejskog sabora SPC izabran, hirotonisan i ustoličen
u Vršcu za Episkopa Banatskog, gde je ostao nepunih godinu dana, da bi ga isti
Sabor na majskom zasedanju 1992. izabrao za Episkopa Zahumsko-Hercego-
vačkog. Usled teške povrede vratnih pršljenova 1998. molio je Sabor Episkopa
za razrešenje od arhipastirskih dužnosti. Na septembarskom zasedanju 1999.
usvojena mu je ostavka na aktivno upravljanje Eparhijom, a sâm je ostao da bo-
ravi u manastiru Tvrdoš kraj Trebinja. Episkop Atanasije bio je učesnik mnogih
domaćih i međunarodnih naučnih skupova iz oblasti crkvene istorije, teologije,
filosofije i hrišćanske kulture. Istovremeno je sarađivao u mnogim crkvenim
i svetovnim publikacijama u zemlji i u inostranstvu. Autor je brojnih knjiga,
studija, članaka, ogleda i beseda na više svetskih jezika. Prevodi sa starogrčkog,
staroslovenskog, i drugih jezika. Njegovi bogoslovski, antropološki, patrološki,
crkveno-istorijski radovi zalaze u sve periode istorije Crkve i obuhvataju skoro
sva važnija pitanja pravoslavnog biblijsko-svetootačkog bogoslovlja. Do sada
je objavio više desetina knjiga.
Doprinos episkopa Atanasija (Jevtića) savremenoj liturgijskoj polemici u SPC
175
ganski izraz višedecenijskog sveštenoslužiteljskog i bogoslovskog dela i
interesovanja ovog Episkopa i teologa.
Episkop Atanasije u ovoj raspravi, pa i polemici nije samo govorio. On
je u njoj, prvenstveno, mnogo pisao i prevodio, ostavljajući nam trajne
i dragocene smernice i putokaze pravilnog razumevanja liturgijske pro-
blematike i blagoslovenog i istinski pobožnog sveštenosluženja Svete
Liturgije. Mi ćemo ovde, na primerima nekih od njegovih brojnih knjiga
i studija posvećenih ovoj problematici, pokušati da iskažemo u čemu se
sastoji njegov suštinski doprinos pomenutoj obnovi.
Završavajući prikaz prve knjige Hristos: Nova Pasha – Božanstvena
Liturgija: Sveštenosluženje, pričešće, zajednica Bogočovečanskog Tela
Hristovog – pre dve godine, na navečerje Preobraženja, u Trebinju rekli
smo i ovo:
Autor i priređivač ovog Zbornika obećao nam je još jednu knjigu
slične sadržine, koja bi se bavila tekstovima i službama druge
hiljadugodišnjice hrišćanske istorije ali i teološkom analizom različitih
bogoslovsko-liturgijskih pitanja proisteklih iz ove problematike.
Gajimo iskrenu nadu da će nas njome, i ne samo njome, u najskorije
vreme bogoslovski obogatiti i duhovno obradovati (Vukašinović
2009c, 335).
Ni slutili nismo da će se naše nade tako brzo i na takav način ispuniti.
Zahvaljujući nesvakidašnjem stvaralačkom pregnuću Episkopa Atanasi-
ja danas govorimo o čitavom nizu ovih liturgioloških dela. Pogledajmo
ih redom.
Prvi tom ovog ciklusa objavljen je 2007. godine. Ovaj zbornik Epi-
skopa Atanasija ili, kako ga je on nazvao – ova čitanka, obuhvata dve
grupe tekstova: jednu sačinjavaju najstariji sačuvani poretci odnosno
ustavi Svetih Liturgija grčkog i slovenskog govornog područja od VIII
do XVI stoleća (njih 20 na broju) a drugu izbor svetotačkih tekstova
o Svetoj Evharistiji i bogoslužbenom životu Crkve od I do XIII veka
(Jevtić 2007a).
Drugi tom, objavljen, takođe, 2007. godine, sadrži prevod Liturgije Sve-
tog Apostola Jakova brata Božijeg, fototipije i prevode najstarijih i dru-
gih drevnih slovenskih (čuveni Hutinski Služabnik!) i srpskih Služabni-
ka, Poredak - Diataksis Filoteja Carigradskog (koji je inače preveden u
Vladimir Vukašinović
176
prvoj knjizi) sada u prevodu i redakcijama njegovih učenika Mitropolita
Kiprijana Kijevskog i Patrijarha Jeftimija Trnovskog. Pored toga ovde
donosi i izvode iz kanonsko-pravnih dokumenata Crkve kao i vizantij-
skog zakonodavstva zajedno sa besedama,  tekstovima i studijama Ota-
ca i teologa iz druge hiljadugodišnjice Crkve (Jevtić 2007b).
Treći tom, koji je svetlost dana ugledao, naredne, 2008. godine, zapo-
činje prevodom Božanstvene Liturgije Svetog Apostola Marka. Njoj
slede prevodi čitavog niza Služabnika i Arhijerejskih činovnika pisanih
i štampanih u periodu od XVII do XX veka u kojima su ispraćene raz-
ličite promene u liturgijskom slovu i delu. Posebna pažnja posvećena
je istraživanju istorijskog razvoja bogosluženja u Vizantiji, kod Grka,
Rusa i Srba. Ovde su dodati tekstovi savremenih teologa i liturga – A.
Šmemana, G. Florovskog, J. Zizjulasa, J. Popovića i drugih (Jevtić 2008).
Četvrti tom objavljen je 2009. godine. U njemu je doneta čitava antolo-
gija tekstova značajnih bogoslovskih imena kako domaćih tako i stranih,
među kojima je, bez svake  sumnje, (barem za naš bogoslovski ukus!)
i najinspirativniji savremeni tumač Svete Liturgije koji to čini u pastir-
skom duhu – Mitropolit Dionisije Kozanski. U ovom tomu Episkop
Atanasije posebno se bavi liturgijskim uticajima zapadnog hrišćantva i
načinom na koji su oni prodirali u srpsku bogoslužbenu praksu i uticali
na formiranje i razvoj bogosluženja kod Srba. Ovaj tom završava teks-
tovima tri Svete Liturgije u prevodu Komisije Svetog arhijerejskog sino-
da (koje je i Ep. Atanasije član) kojima je Vladika Atanasije dodao svoje
dragocene sholije – svojevrsne rezimee onog što je u ovim knjigama
pisao, prevodio i sabirao. Posebno su zanimljive i njegove Misli i podaci
o Sv. Liturgiji – Evharistiji i pričešću, date u formi drvenohrišćanskog
stoslova kojima se završava četvrta knjiga (Jevtić 2009).
Ovakav širok i bogat izbor i zbir tekstova nije slučajan. O Svetoj Litur-
giji, kao što je poznato, ne možemo govoriti kao o nekom izdvojenom
fenomenu, samo na osnovu sačuvanih bogoslužbenih spomenika, teks-
tova rukopisa ili drevnih štampanih izdanja. Liturgija je deo šire celine
ili obreda kome pripada, koga nosi i najvećim delom definiše. Suštinsko
jedinstvo obreda i okruženja u kome se on vrši, kao i teologije navede-
nih pojava i njihovih odnosa u savremenom bogoslovlju ima aksiomat-
ski karakter. Stoga je do pravilnog razumevanja bilo kog strukturalnog
elementa određenog liturgijskog obreda moguće doći jedino ukoliko
Doprinos episkopa Atanasija (Jevtića) savremenoj liturgijskoj polemici u SPC
177
se on posmatra i analizira u širem kontekstu samog obreda, u odnosu
na ostale njegove sastavne delove. Zato širina Atanasijevih uredničkih,
prevodilačkih i bogoslovstvujućih zahvata nije stvar stila ili hira nego
neophodni preduslov pravilnog – jedinog mogućeg – razumevanja sve
dubine liturgijskog života Crkve. Primera za to ima mnogo. Najkarakte-
rističnije je odabir velikih Otaca Mistagoga koje ovde prevodi – Maksi-
ma Ispovednika i Germana Carigradskog (u prvoj) Nikolaja Andidskog
(u drugoj) i Nikolu Kavasilu i Simeona Solunskog u (trećoj i četvrtoj
knjizi). Njihove mistagogije su, kao što je poznato, najreprezentativniji
elementi liturgijskog obreda.
Značaj ovih knjiga Episkopa Atanasija za srpsku liturgičku nauku je
velik. Približavanje najznačajnijih drevnih liturgijskih poredaka kao i kla-
sičnih svetootačkih komentara i tajnovođstvenih objašnjenja savreme-
nim čitaocima – na prvom mestu onima koji će se baviti ili se već bave
svetom teologijom – predstavlja zalog nade da će oni svoje bogoslovlje
ali i svoju liturgijsku praksu graditi na pouzdanim temeljima crkvenog
predanjskog iskustva.
Šta dobronamerni čitalac iz ovih knjiga Episkopa Atanasija može da
sazna i nauči? Pre svega da poznavanje istorijskog razvoja bogosluženja
može da bude od velike koristi u razumevanju današnjih formi i oblika
koje ono ima. Zatim da sva pitanja tzv. liturgijskog stila, odnosno nači-
na vršenja bogosluženja, evharistijskog sveštenosluženja, neposredno

zavise od naše liturgijske vizije, odnosno, teologije koju imamo. Tiho ili
glasno čitanje molitava, arhitektonska rešenja hramova, vrste oltarskih
pregrada koje postavljamo, otvaranje i zatvaranje dveri, bogoslužbeni
jezik, liturgijska orijentacija i niz drugih pitanja na čelu sa pitanjem re-
dovnog pričešćivanja Svetim Tajnama, direktno proizilaze iz liturgijske
teologije i prakse onih koji o njima odlučuju. Nijedno od tih pitanja nije
izdvojen fenomen i ne može se analizirati zasebno. Vrsta eklisiologije
koju imamo (čak i kada je nismo svesni!) i  svetotajinsko bogoslovlje
koje proističe iz nje direktno utiču na odluke koje donosimo. To je oči-
gledno i u ovoj knjizi.
Liturgijska teologija Episkopa Atanasija, očigledna iz izbora tekstova
koje navodi, prevodi ili ih sam piše, koja je, uostalom, prisutna i u njego-
vom celokupnom delu i služenju počiva na nekoliko osnovnih principa.
Vladimir Vukašinović
178
Pre svega, ona izvire iz Predanja Crkve, integralno razumevanog i lič-
no doživljenog. Samim tim, ovo bogoslovlje odbija da apsolutizuje bilo
koju etapu u razvoju liturgijskog života (nije se pokliznulo na iskušenju
antikvarijalne liturgiologije) i da nju i samo nju nazove i nametne kao
predanjsku odnosno ispravnu. Vladika piše:
Ne može se i ne sme u živom životu Crkve, vođene i nadahnjivane
Duhom Utešiteljem, apsolutizovati ni jedna istorijska epoha,
pogotovu ne ona kada je pretila  ili, Bog zna zašto, dominirala
dekadencija inertnosti, učmalosti, konzervacije, standardizacije
(Jevtić 2007a, 19).
Ove knjige nam na najočevidniji mogući način pokazuje dinamičku pri-
rodu hrišćanskog bogosluženja. Čitajući liturgijske tekstove koji se u
njima nalaze mi pratimo iz stoleća u stoleće procese razvoja zakona
molitve kako na njegovim putevima tako i na povremenim stranputica-
ma. Učimo se jednom neidolatrijskom posmatranju poretka kao takvog
i finom osećanju sapostojanja nepromenljivih i promenljivih elemenata
u njemu. Za Episkopa Atanasija poretci služe:
(...) pre svega upoznavanju a onda i daljem proučavanju ra-
zvoja Svete Liturgije (...) Kao što se u Svetoj Liturgiji sve kreće
napred, i ništa nije statično, jer je ona izraz duhonosnog pokreta
Crkve ka eshatološkom Carstvu, tako je i sa samim služenjem,
sveštenodejstvovanjem te nebozemne bogočovečanske tajne. Zato
i nema i ne može biti tzv. ''standardizacije'' samog teksta Poretka
Liturgije i pogoto ne jednom za svagda datog ''statuta'' teksta
nekog služebnnika kodifikovanja svih do sad poznatih ''uputstava'' i
''rubrika'' (Jevtić 2007a, 22).
Kao primer za to uzmimo najstariji sačuvani rukopis Liturgije vizantij-
skog obreda, tzv. Barberinijev kodeks (s kraja VIII veka) koje je Episkop
Atanasije preveo i objavio u prvoj knjizi. U njima vidimo da rubrike
postoje u, za nas danas, nezamislivo maloj meri. To nam govori jasno da
je liturgijsko delo tada bilo, te da u stvari i uvek jeste, prostor slobode u
vernosti Duhu Svetom, a da u bogosluženju liturg, kako Vladika Atana-
sije veli: ''Po živom usmenom predanju rukovođen Duhom Svetim služi
Božanstvenu Liturgiju.'' (Jevtić 2007b, 21)
Liturgijsko bogoslovlje našeg pisca, i svi ovi zbornici, obeleženi su
dubokom pastirskom brigom za slovesno stado Hristovo i njegovo
Doprinos episkopa Atanasija (Jevtića) savremenoj liturgijskoj polemici u SPC
179
hranjenje i napajanje na neuvenivim poljima i izvorima mističke Trpeze
Gospodnje. Ovaj pristup je od velike važnosti kada je problem liturgijske
obnove u pitanju. To se danas, za razliku od Episkopa Atanasija,
kod nekih teologa i pastira u potpunosti zanemaruje. Rešenje nekog
liturgijskog problema uvek mora da ima u vidu i pastirsku dimenziju
te problematike. Nijedno bogoslovlje koje želi da bude bogoslovlje
Crkve, a pogotovo liturgijsko, ne postoji samo za sebe, niti ono sme
da predstavlja puku vežbu u domišljatosti, koja ignoriše njen konkretni
život i potrebe.
Ovo četvorotomno delo Vladike Atanasija plod je, sa jedne strane,
njegovog arhipastirskog i naučničkog uključivanja u tokove savremene
debate posvećene obnovi crkvenog bogoslužbenog života koja se
odvija u našoj Pomesnoj Crkvi, a sa druge, organski je izraz njegovog
višedecenijskog sveštenoslužiteljskog i bogoslovskog stvaralaštva i
interesovanja, o čemu svedoči čak i jedan njegov studentski rad iz davne
1962. godine koji se fototipski objavljuje u četvrtoj knjizi. Ono, takođe,
predstavlja razumljiv nastavak dosadašnjih impozantnih naučnih
rezultata našeg pisca.
Kao logički nastavak znamenite tetralogije Hristos Nova Pasha ne tako
davno svetlost dana ugledala je nova knjiga Episkopa Atanasija Stari
Srpski Služabnik u kojoj on pokušava da rekonstruiše liturgijski poredak
u Srpskoj Crkvi u XIV i XV veku (Jevtić 2012).
Čime se koristio Episkop Atanasije u prevođenju i priređivanju ovog
Služabnika? Po njegovim rečima, u same temelje ovoga spisa ugradio
je dva Dečanska rukopisa, skoro identičnog teksta: Br. 123 (pisao ga
hilandarski anagnost Jovan, oko 1395. godine) i Br. 130 (pisan oko
1465‒1475. godine). S obzirom da je rukopis Br. 130 bolje očuvan sa
njega je uglavnom i prevodio na savremeni srpski jezik tekst Zlatoustove
Liturgije. Tekst je  istovremeno, kako sam kaže, poredio sa još dva
starija srpska rukopisa: Hilandarskim Br. 315 /T376/ (pisan oko 1330.
godine) i tzv. Ćorovićevim Br. 7 (Univerzitetska biblioteka Beograd), iz
Manastira Lesnova (14. vek, pre Kosovske bitke). Istovremeno poredio
je i tekstove tri prva srpska štampana Služabnika (Srbulje): jeromonaha
Makarija (koji je štampan u Trgovištu, u Vlaškoj, 1508. godine), Božidara
Vukovića (od Đurića, Podgoričanina, u Veneciji, 1519‒1520. godine) kao
i Goraždevačkog služabnika (štampao ga je Đurađ Ljubavić, s bratom
Vladimir Vukašinović
180
kaluđerom i sveštenikom Teodorom, poveljenijem starca Božidara
Goraždanina, 1519. godine) (Jevtić 2012, 3‒4).
Episkop Atanasije je u predgovoru ovog Služabnika ponovo pokrenuo
pitanje predloška za prve štampane srpske Služabnike koje do sada u
nauci nije bilo rešeno. On misli da je upravo ovaj Dečanski rukopis
Br. 130, (ili njegov izvornik/prepis), koji je poslužio kao  osnovni
tekst starog Srpskog Služabnika, poslužio kao ''predložak za štampanje
Makarijevog i Vukovićevog Služabnika, a verovatno i Goraždevačkog''.
(Jevtić 2012, 4) Vladika je ovde sasvim sigurno na pravom tragu, pošto
je upravo ta porodica srpskih rukopisa, kasne atonske redakcije – a sad
koji konkretno to ostaje otvorenim pitanjem – kojoj pripada i rukopis
Dečani 130, poslužila kao predložak za rad prvih srpskih štampara (Vu-
kašinović 2012, 81‒91).
Pažljivim čitanjem ovog Služabnika možemo da bez velike muke
ustanovimo koje su  osnovne razlike između ovde iznesene i pokazane
drevne srpske liturgijske prakse i potonjih slojeva novijeg liturgijskog
predanja: Stari Srpski Služabnik na Proskomidiji pominje Časni Krst
i Svete Anđele, a Svete Nebeske Sile pominje i po osvećenju Svetih
Darova; U njemu nema novododatog Tropara Trećeg Časa u epiklezi
Svetoga Duha na osvećenju Sv. Darova (Vukašinović 2009b), a posle
Pričešća sveštenstva odmah se stavljaju u Sveti Putir svi ostali delovi
Agneca i sve Čestice i njima pričešćuje narod (Jevtić 2012, 3‒4).
Između liturgijske prakse naše Pomesne Crkve kakva je opisana u
Starom srpskom Služabniku i današnje liturgijske prakse, baš kad su
ove pobrojane razlike u pitanju, ipak ne postoje tako radikalne razlike i
nepremostiv jaz. Tokom prevođenja savremenog Služabnika dolazilo je
do izvesnog ''približavanja'' starom Služabniku, što napominje Episkop
Atanasije u Predgovoru ovog izdanja. On nabraja:
 1) pominjanje Sv. Anđela u Proskodiji vratio je Sv. Justin Novi u svom
prevodu Tri Liturgije (1978), a u Sinodskoj komisiji za povratak se nije
složio predsedavajući. (Vukašinović, 210, a) 2) Naknadno umetnuti
Tropar 3. Časa u Sinodskom Služebniku stavljen je pre Molitve Epikleze
i to u zagradama (ostavljen, dakle, samo opciono). 3) Još u nekim
momentima Sv. Liturgije sve je češća praksa u našoj Crkvi kakva je i
u Starom Srpskom Služabniku, pisanom i štampanom (Jevtić 2012, 5).
Doprinos episkopa Atanasija (Jevtića) savremenoj liturgijskoj polemici u SPC
181
Na samom kraju ove dragocene knjige priređivač i prevodilac doneo
je i pet karakterističnih bogoslovskih mesta iz svetootačke riznice i to:
učenje Sv. Kirila Aleksandrijskog o Hristu kao Novoj Pashi, Svetog
Jovana Zlatoustog o Pričešćivanju svih članova Crkve na Evharistiji,
Svetog Grigorija Palame o Ovaploćenju i Pričešću, Svetoga Save Srpskog
o Liturgiji i Pričešću i Pričešću kao učestvovanju u Bogočoveku Hristu
i Njegovom Telu Crkvi Sv. Justina Novog Ćelijskog.
Ovu Atanasijevu knjigu, kažimo na samom kraju, danas možemo da
čitamo na dva načina. Prvi je kao živi izvor liturgijske pobožnosti,
kao delatnu evharistijsku knjigu iz koje sada sveštenoslužimo duhom
i rečju i liturgijskim stilom naših predaka slovesnu Službu Božanstvene
Evharistije.
Drugi je kao ozbiljan i dragocen, pažljivo i akrivično pripremljen i
objavljen, izvor za istoriju bogosluženja naše Pomesne Crkve. Liturgijska
polemika koja je našu Crkvu zahvatila tokom više prethodnih godina,
kada je sada, sa ove iako kratke istorijske distance pogledamo, imala je
jedan osnovni, temeljni nedostatak. Pojedini učesnici u toj raspravi bili
su skoro sasvim (a neki, na žalost, sasvim) neupućeni u stvarno stanje
stvari o kojima su govorili i pisali. Njihovi zaključci su prizilazili, a i sada,
na žalost, proizilaze, iz onoga što su pročitali iz sekundarne, a zastarele,
literature, ili onoga na šta su sami tokom svog liturgijskog formiranja
navikli. To nije loše po sebi. Loše je, međutim, zbog toga što ovakav
pristup, kada pokaže pretenzije na aspolutnost suda i sveobuhvatnost
mišljenja, u stvari započne da guši i potiskuje istinu samih stvari i menja
je svojom nametnutom verzijom istine. Da bi istina mogla da dođe do
izražaja na svetlo dana treba izneti izvore istine, načine na koje se ona
pokazivala, manifestovala, u prošlosti.
Upravo to objavljivanje izvora i puštanje da oni progovore jezikom
nepobitnih činjenica veliki je doprinos Episkopa Atanasija ovoj polemici,
tačnije obnovi, i razvoju liturgijskog bogoslovlja, ali i crkvenog života,
buđenju i uzrastu evharistijske samosvesti crkvenih generacija koje
dolaze. To sve kraće i upešatljivije kaže prevodilac i priređivač Starog
Srpskog Služabnika na sledeći način:
Namera nam je da pokažemo kako smo mi Pravoslavni Srbi služili
Božansku Liturgiju u vekovima pre no što nam je u upotrebu došao,
preko Karlovačke Mitropolije, Služebnik južno – i zapadno-ruski, u
Vladimir Vukašinović
182
koji su uneti neki momenti, pa i tekstovi, kojih ne samo da do tada
nije bilo u bogoslužbenoj praksi Srpske Svetosavske Crkve, nego ih
i ne treba dalje zadržavati, već obnoviti vekovnu liturgijsku praksu
(Jevtić 2012, 4).
Poznat i priznat, a što je još važnije poštovan i voljen, kao patrolog,
dogmatičar, istoričar, kanoničar, bibličar - Episkop Atanasije iz
Svetosavske Hercegovine se ovim svojim delima u punom svetlu
pokazuje kao dubok i pronicljiv predanjski liturgičar u najlepšem smislu
te reči. Sve to, pak, samo naizgled i na prvi pogled, vodi ka zaključku
da je on ekspert u raznim bogoslovskim disciplinama.  Stvari, međutim,
stoje sasvim drugačije. Vladika je, u stvari, zaživeo bogoslovljem u celini
a bogoslovlje integralno uzraslo u njemu pa iz tog iskustva i na osnovu
tog opita i sme i može da na autentičan i dubok način govori i piše
na  ove različite bogoslovske teme. Na ovaj način Vladika Atanasije
biva vernim svedokom jednog i jedinstvenog bogoslovlja Crkve,
oslobođenog svih veštačkih iscepkanosti i prokrustovskih specijalizacija.
A takav svedok, ogrnut plaštom proročke revnosti i neovdašnjosti, koji,
dodajmo i to – samo njemu priliči i dolikuje, veoma je potreban ovom
našem skučenom i osiromašenom vremenu, vremenu koje bogoslovlje,
najčešće, ili potiskuje u stranu ili ga instrumentalizuje u različite – njemu
duboko strane – svrhe.
Literatura
Jevtić, Atanasije. 2007a. Hristos nova Pasha – Božanstvena Liturgija, sve-
štenosluženje, pričešće, zajednica bogočovečanskog Tela Hristovog, 1. Beograd-
Trebinje: Simeon Mirotočivi.
‒ ‒ ‒. 2007b. Hristos nova Pasha – Božanstvena Liturgija, sveštenosluženje,
pričešće, zajednica bogočovečanskog Tela Hristovog, 2. Beograd-Trebinje: Si-
meon Mirotočivi.
‒ ‒ ‒. 2008. Hristos nova Pasha – Božanstvena Liturgija, sveštenosluženje, priče-
šće, zajednica bogočovečanskog Tela Hristovog, 3. Beograd-Trebinje: Sime-
on Mirotočivi.
Doprinos episkopa Atanasija (Jevtića) savremenoj liturgijskoj polemici u SPC
183
‒ ‒ ‒. 2009. Hristos nova Pasha – Božanstvena Liturgija, sveštenosluženje, priče-
šće, zajednica bogočovečanskog Tela Hristovog, 4. Beograd-Trebinje: Sime-
on Mirotočivi.
‒ ‒ ‒. 2012. Stari Srpski Služabnik – Liturgija Sv. Jovana Zlatousta, (14–15.
vek), Vrnjačka Banja-Trebinje: Manastir Tvrdoš i Bratstvo Svetog
Simeona Mirotočivog.
Vukašinović, Vladimir. 2009a. Liturgical Renewal in the 20th Century:
The History and Theological Ideas of  the Liturgical Movement in the Roman
Catholic Church and its Mutual Relation to the Liturgical Life Of  The Ortho-
dox Church. Fairfax, VA: Eastern Christian Publications.
‒ ‒ ‒. 2009b. Tropar Trećeg časa u liturgijama rukopisnog služabnika
iz XVI veka (№ 80) iz biblioteke manastira Pećke patrijaršije, u: J.
Kalić, ur. Manastir Kalenić: u susret šestoj stogodišnjici. Naučni skup, 187–
204. Beograd-Kragujevac: SANU odeljenje istorijskih nauka.
‒ ‒ ‒. 2009c. Atanasije Jevtić, Hristos Nova Pasha – Božanstvena Li-
turgija: Sveštenosluženje, pričešće, zajednica bogočovečanskog Tela
Hristovog, Beograd-Trebinje  I-IV,  2007‒2009.  U:  Sabornost 3, 335–
338. Požarevac: Pravoslavna eparhija braničevska.
‒ ‒ ‒. 2010a. Confrontation of  Liturgical Theologies in Translations of  Holy
Liturgies into Serbian Language in The 20th Century. U: Bogoslovni vestnik.
70:17–24.
‒ ‒ ‒. 2012.  Srpsko bogosluženje – Ogledi iz liturgijske istorije i prakse kod
Srba, Vrnjci-Trebinje: Simeon Mirotočivi.