arheologija;rimsko obdobje;antični viri;Panonija;Sirmij,
gospodarstvo;archaeology;Roman period;ancient sources;Pannonia;Sirmium;economy

UNIVERZA V LJUBLJANI
FILOZOFSKA FAKULTETA
ODDELEK ZA ARHEOLOGIJO

MIHAJLO N. DŽAMTOVSKI
EKONOMSKE AKTIVNOSTI I NJIHOVE
PROMENE U ANTIČKOME SIRMIJUMU I
NJEGOVOJ OKOLINI
Magistrsko delo

UNIVERZA V LJUBLJANI
FILOZOFSKA FAKULTETA
ODDELEK ZA ARHEOLOGIJO

MIHAJLO N. DŽAMTOVSKI
EKONOMSKE AKTIVNOSTI I NJIHOVE
PROMENE U ANTIČKOME SIRMIJUMU I
NJEGOVOJ OKOLINI
Magistrsko delo

Mentor: izr. prof. dr. Andrej Gaspari                          Univerzitetni program druge
stopnje:
Somentor: dr. Milijan Dimitrijević                                                           Arheologija
Ljubljana, 2023

Zahvalnice

U ovome delu, želeo bih se pre svega zahvaliti roditeljima.

Potom, saradnicima sa GLAC Projekta na čiji je predlog i nastala ova tema
(dr Gordana Jeremić i dr Milijan Dimitrijević), ali i drugim kolegama sa istog
projekta, koji su na razne načine potpomogli nastanak ovoga dela (Ivana Protić,
John Whitehouse, Stefan Novaković i Bojan Tajhmajster). Zahvalio bih se i
mentoru, dr Andreju Gaspariju, koji mi je dao svu slobodu da se bavim ovom
temom.

Napomenuo bih ovde i društvo iz biblioteke Odeljenja za arheologiju na
Filozofskome fakultetu u Ljubljani (Jure Korenjak, Timotej Pavlin, Izidor
Ramšak, Simeun Srdanović i Žan Špendal). Za pomoć oko ispravki gramatičkih
grešaka u slovenačkome jeziku bih se zahvalio drugarici Špeli Klun i kolegi Žanu
Špendalu.

Ne bi trebalo zaboraviti mnogobrojno društvo iz Gradske biblioteke
Pančevo, niti kolektiv SINHRO Hub-a, takođe iz Pančeva, ali ni kolegu Damira
Prašnikara iz biblioteke Narodnog muzeja u Pančevu, zato što mi je svaki put
izašao u susret, kada bih mu putem SMS-a tražio neki zbornik (zahvalio sam mu
se u vidu čokolade, ali red je zahvaliti se i ovde, gde je to malo zvaničnije). Za istu
stvar, za koju se zahvaljujem gospodinu Prašnikaru, zahvaljujem se i svome
drugaru Iliji Krnjajiću, koji radi praksu u Zavodu za zaštitu spomenika kulture u
Pančevu. Njemu sam platio pivo.

Prijatno sam bio iznenađen gestom Narodnog muzeja u Beogradu, čiji mi
je kolektiv sa recepcije obezbedio dobavku važnih knjiga za ovaj rad (4 knjige za
200 RSD, što je 1,71 € prema kursu za 9. VI 2023. godine). Oni su tada dobili
čokoladu, a ovde zvaničnu izjavu zahvalnosti.

Dragi čitaoče, ako se i ti osećaš kao da si na neki način doprineo pisanju
ovoga rada, a nekakvom nepravdom i mojom nepažnjom i brzopletošću si
izopšten sa ovoga spiska (Notitia Dignitatum), skreni mi pažnju uživo, pa ćeš i ti
dobiti pivo ili čokoladu, u zavisnosti od ličnih preferencija.

Apstrakt

Ekonomske aktivnosti i njihove promene u antičkome Sirmijumu i
njegovoj okolini
Cilj master rada je da se prvi put na osnovu raspoloživih arheoloških i pisanih
izvora rekonstruišu ekonomski život Sirmijuma i njegove gradske teritorije, kao i
promene u dinamikama tog ekonomskog života u periodu od uspostavljanja
rimske vlasti na prelazu iz stare u novu eru do pete decenije V veka, kada grad
pada pod hunsku vlast. Grane ekonomskog života koje su analizirane jesu
poljoprivreda (zemljoradnja i stočarstvo), koštana industrija, obrada kože,
dobavljanje i obrada drvne građe, ciglarstvo, grnčarstvo, obrada metala,
staklarstvo, dobavljanje i obrada kamena, umetnost (mozaici i zidnoslikarstvo) i
robovlasništvo.
Ključne reči: arheologija, rimski period, antički izvori, Panonija, Sirmijum,
ekonomija.
Izvleček

Gospodarske aktivnosti in njihove spremembe v antičnem Sirmiju in
njegovi okolici
Cilj magistrskega dela je, da se na podlagi dostopnih arheoloških in pisanih virov
prvič
celovito
rekonstruirata
gospodarsko
življenje
Sirmija
in
njemu
pripadajočega mestnega ozemlja, ter spremembe v ekonomskih dinamikah
obdobja od vzpostavitve rimske oblasti na prehodu stare v novo ero do petega
desetletja V. stoletja, ko mesto pade pod hunsko oblast. Obravnavane veje
gospodarskega življenja so kmetijstvo (poljedelstvo in živinoreja), kostna
industrija, obdelava kože, dobava in obdelava lesa, opekarstvo, lončarstvo,
obdelava kovin, steklarstvo, dobava in obdelava kamna, umetnost (mozaiki in
stenske poslikave) in sužnjelastništvo.
Ključne besede: arheologija, rimsko obdobje, antični viri, Panonija, Sirmij,
gospodarstvo.

Abstract

Economic activities and their changes in ancient Sirmium and its
vicinity
The goal of this MA thesis is to integrally reconstruct for the first time the
economic life in Sirmium and its city territory and changes in the dynamism of
this economic life from the beginning of the Roman rule (the transition from the
Old into the New Era) until the fall of the city under the Huns in the fifth decade
of the fifth century on the basis of the available archaeological and written
sources. The branches of the economic life analysed in this thesis are agriculture
and animal husbandry, bone industry, leatherworking, obtaining and processing
wood, brick production, pottery making, metal processing, glass-making,
obtaining and processing stone, art  such as mosaics and wall-paintings and
slave ownership.
Key words: archaeology, Roman period, ancient sources, Pannonia, Sirmium,
economy.

Sadržaj
1 Uvod ....................................................................................................................... 1
1.1 Istorijat istraživanja ekonomije Sirmijuma i njegove okoline
...................... 1
2 Geografski, istorijski i administrativni okvir
....................................................... 6
2.1 Geografski kontekst
........................................................................................ 6
2.1.1 Srem
......................................................................................................... 6
2.1.2 Mačva
....................................................................................................... 7
2.1.3 Šabačka Posavina i Pocerina .................................................................. 7
2.2 Pregled istorijskih događaja na istraživanome prostoru .............................. 7
2.3 Administrativna istorija prostora i definisanje prostora obrađivanog u
ovome radu
.......................................................................................................... 11
2.4 Osvrt na brojnost i položaj lokaliteta od I veka n. e. do prve polovine V
veka ..................................................................................................................... 12
3 Poljoprivreda
........................................................................................................ 17
3.1 Primarni istorijski izvori
.............................................................................. 18
3.1.2 Promene okoline .................................................................................... 20
3.1.3 Organizacija poljoprivredne proizvodnje
.............................................. 20
3.1.4 Klasifikacija naselja .............................................................................. 21
3.1.5 Vlasništo nad zemljištem ...................................................................... 22
3.2 Obrada zemlje
............................................................................................... 24
3.2.1 Poljoprivredni alat
................................................................................. 24
3.2.2 Uzgajane kulture
................................................................................... 31
3.2.3. Skladištenje žitarica i trgovina
............................................................ 32

3.2.4 Mlevenje žitarica ................................................................................... 36
3.2.6 Agrarni kultovi u Sirmijumu i okolini
.................................................. 37
3.3 Eksploatacija životinja ................................................................................. 39
3.3.1 Arheozoološka istraživanja ................................................................... 39
3.3.1.1 Sirmijum
......................................................................................... 40
3.3.1.2 Okolina ........................................................................................... 42
3.3.2 Mlečni proizvodi .................................................................................... 44
3.3.3 Dobavka i obrada vune
.......................................................................... 44
3.3.4 Dobavka i obrada kože .......................................................................... 46
3.3.5 Koštana industrija i import .................................................................. 47
3.4 Zaključci ........................................................................................................ 50
4 Eksploatacija i upotreba drveta .......................................................................... 52
4.1 Primarni istorijski izvori
.............................................................................. 52
4.2 Alat
................................................................................................................ 53
4.3 Upotreba drveta u arhitekturi ..................................................................... 56
4.4 Stolarstvo ...................................................................................................... 58
4.5 Zaključci ........................................................................................................ 59
5 Opekarstvo ........................................................................................................... 61
5.1 Proizvodnja i import opeke
........................................................................... 62
5.2 Opeke u arhitekturi
...................................................................................... 65
5.3 Zaključci ........................................................................................................ 66
6 Keramika
.............................................................................................................. 68
6.1 Proizvodnja grnčarije
.................................................................................... 69
6.1.1 Lončarske peći ....................................................................................... 69

6.1.2 Lokalno proizvedena grnčarija i import ............................................... 72
6.2 Zaključci ........................................................................................................ 75
7 Obrada metala ..................................................................................................... 77
7.1 Primarni istorijski izvori i pitanje datovanja poznoantičkih fabrika u
Sirmijumu ........................................................................................................... 77
7.2 Organizacija rudarstva i rudnici u široj okolini Sirmijuma ....................... 80
7.3 Gvožđe
........................................................................................................... 82
7.4 Srebro i zlato
................................................................................................. 82
7.5 Olovo.............................................................................................................. 85
7.6 Bronza ........................................................................................................... 88
7.7 Nalazi alata i funkcionisanje kovnice novca ............................................... 89
7.8 Zaključci ........................................................................................................ 90
8 Staklarstvo
........................................................................................................... 92
8.1 Peći i radionice za proizvodnju staklenih proizvoda u Sirmijumu i okolini93
8.2 Distribucija staklenih nalaza i import
......................................................... 94
8.3 Zaključci ........................................................................................................ 96
9 Obrada i upotreba kamena
.................................................................................. 97
9.1 Primarni istorijski izvori
.............................................................................. 98
9.2 Alat za obradu kamena i zidarstvo .............................................................. 98
9.3 Pregled upotrebe kamena i njegove dobavke na ispitivanome prostoru
.... 99
9.4 Radionice
..................................................................................................... 108
9.5 Graditeljstvo Sirmijuma
............................................................................. 109
9.6 Zaključci ...................................................................................................... 110
10 Mozaici i zidno slikarstvo ................................................................................ 112

10.1 Mozaici ...................................................................................................... 112
10.2 Zidno slikarstvo ........................................................................................ 117
11 Robovi
............................................................................................................... 123
12 Zaključci ........................................................................................................... 127
12.1 Period pre sticanja statusa kolonije (I vek n. e.) ..................................... 127
12.2 Period nakon sticanja statusa kolonije (kraj I veka n. e. – kraj III veka)127
12.3 Period tetrarhije i post-tetrarhije (kraj III – kraj IV veka) .................... 128
12.4 Period do pada pod Hune (kraj IV veka – prva polovina V veka)
........... 129
Bibliografija........................................................................................................... 131
Primarni istorijski izvori
.................................................................................. 131
Literatura ......................................................................................................... 133
Online izvori...................................................................................................... 152
Spisak ilustracija .................................................................................................. 153
Povzetek ................................................................................................................ 157

1

1 Uvod

Sirmijum (antički Sirmium – Sremska Mitrovica u Srbiji) (Slika 1a; Slika
1b) i njegova okolina su prostor sa dinamičnom i burnom istorijom. Kako će biti
prikazano u segmentu u kojem se opisuju istorijski događaji Sirmijuma i njegove
okoline, primetiće se brojni događaji koji su oblikovali sam grad i uvećavali ili
smanjivali njegovu važnost. Kada se čitaju pregledi istorije Sirmijuma, ali i
Panonije uopšteno, nemoguće je ne zapitati se o ekonomskom životu tog prostora,
koji su Rimljani na prelasku iz stare u novu eru zatekli kao siromašan i prepun
močvara, dok je tokom IV veka jedna od najvažnijih provincija carstva, oko koje
će se carevi među sobom ili protiv spoljnih neprijatelja nemali broj puta boriti.

Proučavanje sveobuhvatne ekonomije Sirmijuma i njegove okoline, sa svim
teorijskim okvirima je uistinu titanski zadatak, koji zahteva višegodišnji rad i
prevazilazi okvire jedne magistarske teze. Prema tome, cilj teze jeste da se
napravi jedan od prvih koraka prema sintezi sveobuhvatne ekonomske
proizvodnje Sirmijuma i njegove okoline, tako što će se u ovome radu istražiti
razvoj i transformacija ekonomskih aktivnosti i njihovih dinamika u Sirmijumu i
njegovoj administrativnoj teritoriji od momenta kada su Rimljani uspostavili
svoju vlast na prelazu iz stare u novu eru do njegovog pada pod Hune sredinom
V veka. Privredne aktivnosti koje će biti obuhvaćene u ovome radu jesu
poljoprivreda (zemljoradnja i stočarstvo), koštana industrija, proizvodnja vune i
kože, ciglarstvo, eksploatacija i upotreba drveta, grnčarstvo, obrada kamena,
obrada metala, staklarstvo, umetnička proizvodnja (mozaici i freske) i
robovlasništvo. Numizmatika će biti isključena iz ovog pregleda, jer je ona
problematika za sebe, a vremenska i tematska ograničenost ne dopuštaju
upuštanje u istu. Istorijat istraživanja pojedinačnih aktivnosti će biti opisan u
njihovim poglavljima, dok će u uvodnome poglavlju biti opisan opšti istorijat
istraživanja teme ekonomije na području samoga Sirmijuma i njegove okoline.
1.1 Istorijat istraživanja ekonomije Sirmijuma i njegove okoline

Sveobuhvatna studija antičke ekonomije Sirmijuma i njegove okoline, po
uzoru na knjigu Ante Škegra za ekonomiju provincije Dalmacije ne postoji
(Škegro 1999). Celokupnom ekonomijom Sirmijuma, autori su se bavili samo

2

posredno i bez posebnog udubljivanja, parcijalno, najčešće u kontekstima
opisivanja promena ekonomskog sistema, krajem IV/početkom V veka ili pri
popisivanju zanatskih proizvoda.

Jedan od najvažnijih članaka za proučavanje poznoantičkoga perioda na
prostoru Ilirika, jeste potekao iz pera Vladislava Popovića, koji se bavio
socioekonomskim transformacijama gradova u istočnom Iliriku od V do VII veka.
On smatra da su uzroci toga pritisak od spoljnih neprijatelja, kao i osiromašenje
municipalne aristokratije, što je uzrokovano zabranom gradskih poseda
(zabrana, kojom gradska aristokratija ne sme više da poseduje ruralna imanja
van gradova) i visokim porezima (Поповић 2003 [1982], 239-258).

Još jedan od velikih istraživača Sirmijuma je arheolog iz Muzeja Srema,
Petar Milošević. On se u svome delu o istoriji i arheologiji Sirmijuma na
ekonomiju osvrće, tako što daje kratak izveštaj o ekonomiji Sirmijuma i
pregledni opis svih ekonomskih aktivnosti u Sirmijumu (Милошевић 2001, 83-
98). Naime, on navodi da su Rimljani zatekli populacije, čija se ekonomija
zasnivala na zemljoradnji i stočarstvu i da su na početku rimske vlasti, te dve
aktivnosti ostale dominantne, uz napomenu da je došlo do drugih oblika
privređivanja, te da vojska, koja je svu vlast držala u šakama, dovela do ubrzanja
prodora novca i racionalizacije ekonomije. Navodi da je rimska administracija u
Sirmijumu ubrzavala transformaciju ekonomije u onu gradskog tipa, dok  okolne
populacije snabdevaju grad poljoprivrednim proizvodima. Smatra da je
ekonomska snaga grada ležala u njegovom položaju na plodnom tlu i blizu
kamenoloma i vodenih izvora Fruške gore. Takođe smatra da je novi faktor
razvoja ekonomije Sirmijuma robovska radna snaga (Милошевић 2001, 83).

Važne autorke za područje koje se istražuje u ovome radu jesu Olga
Brukner i Velika Dautova-Ruševljan. One su u svojoj knjizi o rimskim
poljoprivrednim imanjima u jugoistočnome delu Donje Panonije dale pregled
privrednih aktivnosti na tim imanjima. O. Brukner se u delu knjige o društveno-
ekonomskim aspektima istraživanoga prostora uglavnom poziva na zaključke
Geze Alfeldija i Andraša Močija i smatra da je ekonomski napredak uticao na
promene društvenih struktura i kulturnim razvoijima. Smatra da uspostavljanje
rimske vlasti na ovim prostorima označava početak novog društveno-

3

ekonomskog života. Takođe je stanovišta da je privreda prilagođena prirodnim
uslovima za delatnost i da to dovodi do socijalnog raslojavanja, koje postaje
evidentnije krajem II veka, ali da do poboljšanja dolazi za vreme vladavine cara
Septimija Severa, jer se pojačava prisustvo vojske, a vlast se centralizuje. Kriza
III veka, koja dovodi do smanjenja u proizvodnji, se rešava dolaskom cara
Dioklecijana (284-305) na vlast i njegovim reformama i dolazi do razvoja velikih
imanja, koji utiču na slabljenje građanstva i manjih imanja, a od sredine IV veka
dolazi do opadanja u ekonomskim aktivnostima (Брукнер 2015а, 69-78; Брукнер
2015b, 135-136; Брукнер, Даутова Рушевљан 2015, 79-98; Даутова Рушевљан
2015, 99-106).

Adam Crnobrnja se u svome doktoratu o naseljima i fortifikacijama
srpskoga dela Donje Panonije (kasnije publikovan kao knjiga), u jednome
malome segmentu posvetio i privredi ovoga prostora. On smatra da je glavna
ekonomska aktivnost na ovim prostorima bila poljoprivreda, usled dostupnosti
plodnoga terena, dok se obrada metala (srebra i olova) i proizvodnja opeke
vezivala za Sirmijum i ruralna naselja, a prerada gvožđa, kovanje i proizvodnja
poljoprivrednih proizvoda za ruralna naselja. Takođe pominje fabrike vune u
Sirmijumu i Basijanama u poznoj antici. Jednako važan momenat u ovome radu
od A. Crnobrnje je taj, u kojem kao gornju hronološku granicu uzima osmu i
devetu deceniju IV veka, smatrajući da se od tog momenta dotadašnji ekonomski
život urušava usled invazija i pustošenja, koja dovode do depopulacije i do
drugačijih uslova života (Црнобрња 2015, 31-32, 128-130; Црнобрња 2020).

Miroslava Mirković u svojoj knjizi o istoriji Sirmijuma, jedno kratko
poglavlje posvećuje ekonomskome razvoju Sirmijuma. Pozivajući se na izvor
Expositio totius mundi et gentium i da se Sirmijum od ranog perioda svog
postojanja počeo isticati kao progresivni urbani centar, ona navodi da je Panonija
bila bogata i plodna. Smatra da je razlog brzog razvoja Siramijum njegova rana
integracija u trgovinsku mrežu. Takođe je stanovišta da su na razvoj grada
uticali carevi, koji su u njemu boravili tokom IV veka. Konačno, tvrdi da je do
kraja prosperiteta Sirmijuma došlo dolaskom varvara i prestankom bavljenja
poljoprivredom od strane tih novih populacija (Mirković 2017, 97-98).

Hrvoje Gračanin i Nebojša Kartalija su u svome članku prikazali opšte

4

ekonomske tokove na tlu Zapadnoga Ilirika, tj. Panonske dijaceze (doduše, samo
za provincije Dalmatia, Pannonia Savia i Pannonia Secunda) u vremenskome
razdoblju od IV do VI veka. Oni smatraju da je poljoprivreda glavna grana na
ovim prostorima i da krajem IV v. dolazi do demografskog pada usled varvarskih
invazija i upada. Takođe su stava da je od IV do VI veka glavni proizvođač,
potrošač i regulator – država, te da se poljoprivreda uglavnom obavlja na
carskim veleposedima i da pored gradova, glavni potrošač poljoprivrednih
proizvoda bila  vojska. Napominje se i to da Panonija nije bila poznata po
eksportu gotovih proizvoda, tj. da su gotovi proizvodi bili pravljeni zbog potreba
lokalnih populacija, a da zanati opstaju do sredine V veka, ali da se premeštaju u
ruralne sredine. Zaključuju da je Panonija bila provincija bogata poljoprivrednim
i zanatskim proizvodima, ali da su se koristili lokalno usled brojne populacije, ali
i vojske (Gračanin, Kartalija 2018, 335-367).

Perica Špehar u svome preglednome radu o arheološkim svedočanstvima
krize u poznoj antici, u kontekstu Sirmijuma i oblasti koja se istražuje, pominje
vile rustike na tlu Mačve koje su bile brojne i koje su bile pravljene zarad
produkcije hrane za lokalne populacije i vojsku. Takođe se poziva na zaključke V.
Popovića o dezintegraciji i ruralizaciji grada usled frekventnih upada
neprijatelja i pljačkanja (Špehar 2021, 203-204).

Autori Ivana Popović i Miloje Vasić u knjizi više autora o crkvi Svetoga
Irineja u Sirmijumu donose jedan prilično smeo zaključak (o kome će biti reči u
zaključnim razmatranjima celoga rada), a to je da u Sirmijumu, krajem IV i
početkom V veka nije došlo do propadanja urbane celine. Kao argument za takav
stav, navode da su Hrišćani imali sredstava da u tom periodu podižu brojne
kultne objekte, bogate grobnice i mermerne spomenike (Popović, Vasić 2022,
222).

5

Slika 1a: Položaj Sremske Mitrovice na modernoj fizičko - geografskoj karti Republike Srbije
(https://i.redd.it/s205fj5648x41.png).

Slika 1b: Položaj Sirmijuma u okviru rimskih provincija ranocarskoga perioda (Schmitt et
al 2019, 40, Karte III).

6

2 Geografski, istorijski i administrativni okvir
2.1 Geografski kontekst

Oblast koja se istražuje u ovome radu, geografski leži mahom u Panonskoj
niziji, koja po grupi autora nije isključivo severno od reka Save i Dunava, već je
jedinstvena morfostrukturna jedinica koja je delom i južno od ovih dvaju reka
(Ћалић et al 2012, 50, 58) (Slika 2). Južna granica Panonske nizije ide kroz
Semberiju od Save, obodom niskog pobrđa sa kotama do 120 m nadmorske
visine, preko reke Drine do Loznice, kroz Mačvu zapadnim i južnim obodima
Pocerine, a kod sela Prov se povezuje sa linijom reke Save. Takođe, obuhvata i
donji tok reke Kolubare do njenog ušća u Savu (Црнобрња 2015, 32).
2.1.1 Srem

Srem je regija čiji reljef čine Fruška gora, Fruškogorska lesna zaravan,
lesna terasa i aluvijalna ravan sa inundacionom ravni. Severna i istočna granica
regije jeste Dunav. Sremski les je eolska zaravan, koja ide oko fruškogorskog
grebena do 400 m nadmorske visine. Ona prati celu desnu obalu Dunava i
uglavnom je deo Fruškogorske lesne zaravni, a nastavlja se na Zemunski les i na
jugoistočnoj tački se prati do Bežanijske lesne kose. Sva rimska pogranična
utvrđenja na Dunavu su upravo na obodu ovih terasa (Цвијић 1922, 180;
Црнобрња 2015, 33). Fruška gora (najviši vrh Crveni Čot – 539 m) se prostire 80
km u liniji zapad – istok, a 15 km u liniji sever – jug. Ona je jedino ležište
kamena za masovniju upotrebu u Sremu (krečnjak, konglomerati, graniti, bazalt,
škriljci, serpentini, andezit). Sa Fruške Gore prema jugu i severu protiču potoci.
Na zapadnoj granici Fruške gore i ravnog Srema je Šid.

Ravni Srem je do reke Bosut pokriven lesom. Od Bosuta, kod sela
Adaševaca, kreće Podlužje Donjeg Srema. Ono se prostire u pojasu širine 10-15
km do Zemuna. Upravo je to prostor, gde se pomeralo savsko korito, te je deo
ravnice izbrazdan starim koritima reke i zbog toga tu postoji mnoštvo bara i
močvara. Između Podlužja i južnih padina Fruške Gore je rečna terasa Save i to
je uska traka suvog zemljišta (2-6 km) i koja se nalazi na nadmorskoj visini
uglavnom između 90 i 100 m. Kroz tu suvu traku je proticao glavni rimski put,

7

koji je od Italije vodio prema Balkanu. Viši delovi ovog prostora su bili suvi i nije
bilo navodnjavanja, te je ovaj prostor bio loš za zemljoradnju (Долинај et al.
2008, 126).
2.1.2 Mačva

Mačva je nizija, čiji je istočni deo makroplavina Drine, a zapadni i manji
deo je Semberija. Severna granica prostora je Sava, zapadna Drina, južna
mačvanski odsek i istočna posavski odsek. Geološki pripada južnom delu
Panonske nizije. Meandriranje Drine je ovde formiralo grede, koje su nešto više u
odnosu na okolno tlo. Stoga, Mačva i Semberija su pune starih meandara, starih
rečišta, ada, mrtvaja, starača, drinjača i starih Drina. Prema rekama Savi i
Drini se nalazi inundaciona zona u širini od 200 do 2000 m i u njoj se nalaze
niske grede, između kojih su bare i jezera. Generalno, Mačva je puno plavljena,
ali tamo gde je suva je vrlo pogodna za zemljoradnju (Цвијић 1926, 92;
Црнобрња 2015, 36).
2.1.3 Šabačka Posavina i Pocerina

Šabačka Posavina i Pocerina je oblast, čiji je reljef zatalasano zemljište
nadmorske visine između 100 i 300 m i koje se uzdiže prema Ceru (687 m).
Severni deo je akumulativna terasa Save. Zapadne padine Cera idu skroz do
Drine, a ispod severozapadnog podnožja Cera je mačvanska ravnica. Severistočni
obronci Cera idu do Save. Istočno od od Cera je odsek, koji ide prema reci
Tamnavi. U ovoj oblasti se nalaze dve veće površi: južna (Posavsko-pocerska), u
kojoj se nalaze paralelne grede razdvojene potokama i rečicama, i severna
(Dobravsko-dumačka), koju karakterišu šire zaravni. Odvaja ih Posavsko-
pocerski pregib. Zemljište je ovde manje obradivo no u Mačvi (Црнобрња 2015,
36-37).
2.2 Pregled istorijskih događaja na istraživanome prostoru

Nemali deo podataka o prošlosti ovoga područja potiče iz istorijskih izvora,
koji se odnose na šire teritorije Ilirika i Panonije. Prostor današnjega Srema je
često pominjan, jer je tranzitna oblast, ali i zbog naraštajućeg značaja

8

Sirmijuma, u kome su carevi boravili više puta. Narativni i epigrafski izvori su
za prostor južno od Save malobrojni (Црнобрња 2015, 27).

Prostor međurečja Dunava, Drave i Save - Pannonia proprie dicta, je pod
rimsku vlast dospela tokom Tiberijevih ratova 12-11 godine p. n. e. Okolinu
Sirmijuma su nastanili Italici u velikom broju vrlo brzo po osvajanju. To se
pretpostavlja, jer je upravo na Sirmijum bio usmeren glavni napad Breuka
tokom bellum Batonianum-a (Mócsy 1974, 38). Po tom ustanku, Ilirik je
reorganizovan, a deo kojim se bavim je potpao pod Illyricum Inferius (Šašel Kos
2010, 126). Sirmijum je postao kolonija tokom cara Domicijana (najverovatnije
između 86. i 92. godine) i ovaj prostor je bio važan tokom ratova, koje je vodio
protiv Dačana (86-89), Sveva i Sarmata (89-92). Bio je važan i tokom Trajanovih
ratova sa Dačanima i on je 107. godine Panoniju reorganizovao na superior i
inferior (Mirković 2004, 147).

Tokom ratova sa Sarmatima, Markomanima i Jazigima, u Sirmijumu je
boravio car Marko Aurelije, dok se vojska sabirala u okolini grada. Kako je jedan
novi članak pokazao, Marko Aurelije je i umro u Sirmijumu (Mirković 2006, 61;
Dimitrijević, Prica 2023, 237).

U Sirmijumu je funkcionisala beneficijarna stanica od 157. do 235. godine
(Mirković 2006, 59-60).

Panonska vojska je bila važna za dolazak na vlast cara Septimija Severa
koji je u Panoniji u velikoj meri davao rimska građanska prava peregrinoj
populaciji. Upravo je u to vreme najveće prisustvo veterana i najbrojnija
panonska i mezijska epigrafika, dok je car Karakala (211-217) 212. godine doneo
edikt (Constitutio Antoniniana), kojim svim slobodnim stanovnicima carstva daje
status rimskih građana (Mócsy 1974, 230; Mirković 2006, 62; Ферјанчић 2006,
62; Црнобрња А. 2007, 275).

Car Maksimin Tračanin boravi u Sirmijumu tokom svojih ratova sa
Sarmatima, koji mu je bio baza. Vlast 249. godine preuzima car Decije Trajan
koji je porekom iz okoline Sirmijuma, iz vicus-a Budalia (Budalia – Martinci u
Srbiji). Panonske i mezijske vojske su u Sirmijumu proglasile za careve
uzurpatore Ingenuusa (258) i Regalijana (263) godine (Mócsy 1974, 202, 206).

Vojska je znatno prisutna u Sirmijumu tokom rata cara Galijena protiv

9

Gota 267. Godine (Милошевић 1969, 23). Prvi pomen velike epidemije na ovom
prostoru je u opisu smrti cara Klaudija II Gotskog (268-270) koji je umro u
Sirmijumu od kuge, a nakon njegove smrti, za cara je u Sirmijumu proglašen
Aurelijan (270-275) (Bratož 2014, 27).

Car Prob (276-282) je na ovim prostorima prvi naredio sađenje vinove loze,
isušivanja močvara i kopanja kanala za navodnjavanje. Zbog preteranog
upošljavanja vojnika je ubijen od strane istih (Mirković 2006, 64). Car Kar (282-
283) je takođe u Sirmijumu preuzeo vlast (Bratož 2014, 29).

Značaj Sirmijuma raste krajem III veka., dolaskom cara Dioklecijana (284-
305) na vlast i sprovođenjem njegovih administrativnih i ekonomskih reformi.
Sam Dioklecijan je prezimio u Sirmijumu 293. godine. Naredne godine, Sirmijum
postaje jedno od komandnih štabova Dioklecijanovoga mlađeg kolege, Gaja
Galerija (293-305), koji je za zaduženje dobio odbranu Ilirika 294. godine, a
nakon konferencije u Karnuntumu (antički Carnuntum – Petronell-Carnuntum
u Austriji), 308. godine, car Licinije (308-324) će boraviti u Sirmijumu, dok ne
bude predao ove prostore caru Konstantinu (306-337), 316. godine (Gračanin
2011, 49-50; Mirković 2017, 84-87).

Car Konstantin je usled vojnih aktivnosti proveo period između 316. i 321.
godine u Sirmijumu i Serdiki (antička Serdica – Sofija u Bugarskoj) i on je u
Sirmijumu otvorio  carsku kovnicu novca (Mirković 2017, 87-88).

Tokom građanskog rata između Konstantinovih sinova protiv uzurpatora
Magna Magnencija (350-353), garnizon iz Sirmijuma je odigrao značajnu ulogu i
trupe su proglasile Vetraniona za cara, kojeg je Konstancije II (337-361)
prihvatio za savladara. Njih dvojica su se našli u Naisu (antički Naissus – Niš u
Srbiji), gde je Vetranion abdicirao i predao ilirsku vojsku Konstanciju II. Magno
Magnencije je potom pokušao da izvrši opsadu Sirmijuma, 351. godine, ali je u
tome bio neuspešan, jer je naišao na žestok otpor. Potom, Magno Magnencije se
okreće prema Mursi (antička Mursa – Osijek u Hrvatskoj), gde će izgubiti bitku
od Konstancija II. Izvori iz toga doba govore da je Panonija nakon tog sukoba
ostala devastirana (Mirković 2017, 88).

Usled velike pogibije rimskih vojnika u bici pri Mursi, neprijateljski
nastrojena plemena izvan granica carstva su počele upadati u Panoniju. Zbog

10

toga, car Konstancije II će ponovo boraviti u Sirmijmu 357. godine, u kojem će
mu biti štab u borbi sa ovim populacijama do 358/359. godine (Mirković 2017, 88-
89).

Sirmijum se i pominje u građanskom ratu između Konstancija II i Julijana
(355-363). Naime, car Julijan je krenuo 361. godine sa zapada prema Iliriku i
jedan deo njegove vojske se iskrcao u Bononiji (antička Bononia/Malata –
Banoštor u Srbiji), koji je ~28 km severno od Sirmijuma. Sirmijum se ubrzo
predaje Julijanu i on u njemu ostavlja dve legije (Mirković 2017, 89-90).

Julijan je umro 363. godine i nasledio ga je car Jovijan, koji je vladao samo
godinu dana (363-364). Njega su nasledili braća rođena u Panoniji, Valentinijan I
(364-375) i Valens (364-378). Njih dvojica su se dogovorila o podeli zaduženja u
carstvu. Valentinijan I je dobio zapadni deo carstva, uključujući i Panoniju. Tada
su počele i obnove zidina samoga grada, koje su prema izvorima, postale
zapuštene. Tokom njegove vladavine, pominje se požar, koji je spalio deo palate
(Mirković 2017, 90-91. 99).

Sirmijum je ponovo u žiži dešavanja po smrti cara Valensa u bici pri
Hadrijanopolju. Usled ponovnog rasta spoljne opasnosti od strane Sarmata, car
Gracijan (367-383) će u Sirmijumu za svojega savladara krunisati Teodosija I
(379-395). Tada je, 380. godine južna Panonija poprilično stradala od pljački,
počinjenih od strane varvarskih plemena (Gračanin 2011, 55-56). Te pljačke su
takođe i posvedočene arheološki. Naime, arheološka istraživanja na lokalitetima
39, 40, 42, 43, 46, 47, 58 i 59 u samome centru Sirmijuma, su pokazala da se
javne i privatne građevine, podignute početkom IV veka., nalaze ispod debelog
sloja pepela i šuta. Na podovima tih objekata je pronađen novac iskovan u
periodu između 383. i 392. godine (Поповић 2003 [1982], 243). Car Gracijan je sa
ovim plemenima sklopio foedus i pretpostavlja se da su dobili prostor u severnoj
Panoniji, u provincijama Pannonia Valeria i Pannonia Prima (Gračanin 2011,
57).

Vojskovođa Aecije će sa Hunima sklopiti foedus oko 430. godine i time
Huni dobijaju velik deo cele Panonije, izuzev velikih gradova i strateških rečnih
prelaza. Zapadno carstvo će istočnome dati na upravu Panoniju i Huni,
smatrajući da je sporazum iz Marguma (antički Margum – Orašje u Srbiji)

11

prekršen, će upasti na teritoriju carstva. Tada će pasti i Sirmijum, najverovatnije
441. godine (Gračanin 2011, 69-72).
2.3 Administrativna istorija prostora i definisanje prostora obrađivanog
u ovome radu

Administrativno gledano, ovaj prostor je po rimskome osvajanju prvo
pripadao provinciji Ilirik da bi po slomu panonskog ustanka bio podeljen na
Illyricum Inferius i Illyricum Superius. Prostor koji se istražuje u ovom radu je
pripao Illyricum Inferius-u (Šašel Kos 2010, 126). Zarad lakših odbrana granica,
car Trajan je takođe sproveo reformu u organizaciji provincija, te je ovaj prostor
postao deo provincije Pannonia Inferior (Dušanić 1967, 124).

Sledeća administrativna reforma ovog prostora će biti sprovedena za
vreme vladavine cara Dioklecijana. Ispitivan prostor će postati deo provincije
Pannonia Secunda, čije je sedište bio Sirmijum. Na širem nivou, ova oblast je
pripadala Panonskoj dijacezi i Prefekturi Ilirika, Italije i Afrike. Sistem
prefektura je uveden najverovatnije 324. godine, ali bi trebalo napomenuti da je
Ilirik tokom IV veka dva puta bio zasebna prefektura, na čijem je čelu bio
pretorijanski prefekt. Prvi put u periodu od 357. do 361., kada ju je car Julijan
priključio ponovo prefekturi Italije. Drugi put, kada je umro Valentinijan I, 376.
godine, ali ta separacija je trajala do dve godine (Mócsy 1974, 261; Gračanin
2011, 50; Mirković 2017, 92-93).

Dolaskom na vlast Teodosija I., 379. godine, i tokom njegove vladavine
Ilirik će nekoliko puta biti podeljen na istočni i na zapadni. Istočnome su
pripadale makedonska i trakijska dijaceza, a zapadnome panonska. Panonska će
time postati odvojena od istočne polovine carstva do 426. ili 437. godine, kada će
se zapadna polovina carstva odreći Panonije u korist istočne (Mirković 2017, 93).

Što se same gradske teritorije Sirmijuma tiče, tj. njegovoga ager-a, granice
je za sada najbliže uspeo definisati A. Crnobrnja, koji je i sam napomenuo da ta
podela nije apsolutna. Ipak, sa obzirom na stanje istraženosti, tako definisan
prostor (sa još nekim važnijim lokalitetima u neposrednoj blizini) će biti prostor
koji se ispituje u ovome radu. Crnobrnja je svoju podelu načinio u kombinaciji
epigrafskih izvora i rasporeda naseljenosti predrimskih populacija. Naime,

12

severnu granicu Crnobrnja smešta na Dunav, zapadnu granicu vidi kao liniju od
Mohova na Dunavu, preko Tovarnika kod Šida, do ušća Lukavca u Savu na jugu.
Južna granica je išla od ušća Lukavca u Savu na zapadu do Posavskog Odseka
na istoku, dok je granica na istoku linija koja je išla od neke tačke između
Hopova i Krušedola na severu do neke tačke između sela Jarak i Donjih
Petrovaca na jugu (Црнобрња 2015, 12-26) (Slika 3).
2.4 Osvrt na brojnost i položaj lokaliteta od I veka n. e. do prve polovine
V veka

Sa obzirom na to da će broj naselja biti relevantan za više poglavlja ovoga
rada, na ovome mestu će se dati kratak pregled promena u modelu naseljavanja i
u broju lokaliteta tokom perioda koji se istražuje, na teritoriji obuhvaćenoj ovom
temom rada. Koristiće se zaključci iz doktorata A. Crnobrnje (Црнобрња 2015)
(Slika 4; Slika 5).

Prema rečima Apijana iz Aleksandrije, stanovnici Panonije u predrimsko
doba nisu živeli u gradovima, već su živeli u raštrkanim naseljima ili selima
(App. Ill. 4.22).

Naselja I veka n. e. se na prostoru Donje Panonije grupišu uz vodotokove i
barovita područja. U doktorskoj disertaciji A. Crnobrnje, u ovaj period je na
prostoru Donje Panonije pobrojano 60 naselja iz perioda I veka n. e. Trenutno
stanje (ne)istraženosti je dovelo do toga da se apsolutno ništa ne može reći o
njihovim veličinama. Za gradnju objekata su se koristili organski materijali (drvo
i pleter) (Црнобрња 2015, 75-83).

Za period II veka, na prostoru jugoistočnje Donje Panonije je pobrojano 57
naselja, uz napomenu da je broj lokaliteta opao na prostoru Srema, a da se na
prostoru južno od reke Save, njihov broj povećao. Naselja se najviše grupišu na
pozicijama ne višim od 90 m i uz put Sirmium – Taurunum – Singidunum i oko
Gomolave (uz reku Savu i njeno neposredno zaleđe), dok ih je manje u
močvarnim delovima. Veličine naselja se kreću od 0,5 ha, do preko 100 ha
(ekstremni slučajevi, nije prosek, ali najviše ih je u rasponu od 2 do 4 ha). Ipak,
njihove veličine bi trebalo uzeti sa rezervom, jer ih većina nije istraživana, a
rekognosciranja su pokazala da je na tim lokalitetima često bilo kontinuiteta

13

tokom III i IV veka. Počinje upotreba kamena i opeke za gradnju objekata, ali i
dalje ima lokaliteta na kojima se koristi organski materijal za gradnju.
(Црнобрња 2015, 83-89).

U periodu od III veka dolazi do ekstremnog porasta u broju naselja – na
prostoru jugoistočne Donje Panonije ih je čak 144. U Sremu, lokaliteti se i dalje
uglavnom grupišu na istim lokacijama, ali raste njihov broj uz obalu Dunava, na
Fruškoj Gori i u močvarnom Podlužju. Južno od Save, lokaliteti se grupišu uz
reke, potoke i na fluvijalnim proširenjima. Kao objašnjenje za ovakav porast
naselja, navode se posledice povećanog davanja rimskih građanskim prava
peregrinim populacijama tokom vladavine Septimija Severa (193-211) i
Karakalinog edikta iz 212. godine Constitutio Antoniniana-e. Usled tih
zakonskih regulativa, lakše je bilo da se zemlja kupi ili uzme u zakup. Veličine
lokaliteta se u ekstremnim slučajevima kreću od 0,5 do 100 ha, ali je prosek od 1
do 8 ha. Opeka i kamen su dominatni materijal za gradnju (Црнобрња 2015, 89-
98, 465-466).

Period IV veka (do početka njegove devete decenije) je period najvećeg
ekonomskog i populacionog procvata ovoga prostora. Za ovaj period se u
jugoistočnoj Donjoj Panoniji vezuje 183 naselja i veličine i način gradnje su
srodni kao u III veku. Položaji su slični kao u prethodnom periodu, ali se javljaju
naselja i u manje plodnim oblastima (padine Fruške Gore i padine oko reke
Tamnave) (Црнобрња 2015, 98-107).

14

Slika 2: Digitalni model terena Srema i Mačve (https://search.earthdata.nasa.gov/).

Slika 3: Pretpostavljene granice gradske teritorije Sirmijuma prema A. Crnobrnji (2015)
(https://earth.google.com/web/).

15

Slika 4: Lokaliteti van Sirmijuma pomenuti u radu (https://earth.google.com/web/).

16

Slika 5: Mapa pomenutih lokaliteta u Sremskoj Mitrovici (https://earth.google.com/web/).

17

3 Poljoprivreda

Za potrebe ovoga rada, poljoprivreda će biti sagledana iz više aspekata, ali
će poglavlje biti sačinjeno iz dva glavna. To su: nalazi alata, pitanje uzgoja
ratarskih kultura (arheobotanički nalazi i izvori koji bi potencijalno nešto rekli o
uzgoju
određenih
kultura),
vlasništvo
nad
zemljištem,
organizacija
poljoprivredne proizvodnje (fabrike, carska imanja, vile rustike), nalazi čuvanja
(horeumi i pitosi i granariji), amfore kao dokaz trgovine pre svega vinom i
maslinovim uljem, peći za hleb, žrvnjevi i agrarni kultovi, navodnjavanje i
isušivanje močvare, eksploatisane životinje, proizvodnja vune, proizvodnja kože i
mlečni proizvodi.

Panonija je regija, čija je glavna ekonomska grana bila poljoprivreda, tj.
zemljoradnja i stočarstvo. Ipak, sintetisana građa o ovom važnom segmentu
rimskodobne privrede nije brojna. U tom aspektu, važne su tri doktorske
disertacije, odbranjene na Univerzitetu u Beogradu. Dve disertacije su kasnije
publikovane kao monografije. Antičkom poljoprivredom na tlu Srbije se bavila
Olivera Ilić (Ilić 2012; Ilić 2017). Obrascima naseljavanja i naseljima u antici se
bavio A. Crnobrnja (Црнобрња 2015; Црнобрња 2020). Rimskim vilama
rustikama na tlu Srbije se bavila Antonija Ropkić Đorđević (Ропкић Ђорђевић
2016).

Rimskodobnim alatom na ovim prostorima se bavila I. Popović (Поповић
1988). Deo alata iz te monografije se u kontekstu teritorije Mačve, uz nove
nalaze, pominje u katalogu Gordane Ković (Ковић 2020).

Cilj poglavlja jeste da prikaže razvoj i promene u organizaciji
poljoprivrede, kao i proizvodnje, tokom rimskoga perioda. Poglavlje će biti
koncipirano, tako što će prvo biti pobrojani istorijski izvori, u kojima ima
posrednih i neposrednih informacija o poljoprivredi ovog prostora. Sledeće će biti
predstavljene  osnovne informacije o krajoliku i njegovim promenama tokom
rimskog perioda, o organizaciji poljoprivredne proizvodnje, o klasifikaciji naselja,
kao i o pitanju vlasništva.

Sledeća će biti opisana zemljoradnja, koja će biti podeljena u nekoliko
segmenata: nalazi alata, uzgajane kulture, skladištenje žitarica i njihov
transport, mlevenje žitarica, peći za hleb i agrarni kultovi na ispitivanoj

18

teritoriji.

Finalni deo ovoga poglavlja će se baviti uzgojem životinja i njihovom
eksploatacijom.
Prvo,
pomenuće
se
arheozoološka
istraživanja
na
tlu
istraživanoga prostora, potom ću se biti pomenuta proizvodnja mlečnih
proizvoda. Nakon toga, pisaće se o obradi vune i kože i konačno, o predmetima
izrađenih od kostiju.
3.1 Primarni istorijski izvori

Istorijski izvori će ovde biti navedeni hronološkim redom, sa ciljem
sagledavanja poljoprivrednih aktivnosti, ali i prisutnih biljnih i životinjskih vrsta
na ispitivanom prostoru.
1) Plinije Stariji – Naturalis Historia, I vek n. e. (Hist. Nat. 3.147).
‚

U delu, autor govori o Panoniji, kao o rekiji, koja je bogata žirovima.
Takođe pominje prisutonost evropskih bizona (Bison bonasus).
2) Apijan iz Aleksandrije –  Ρωμαϊκά, sredina II veka (App. Ill. 10.22-24).

U delu, autor pominje Panoniju tokom Avgustovog rata 35. godine p.
n. e. kao šumovitu regiju.
3) Higin Gromatik – Constitutio Limitum, prelaz iz I u II vek (Lim. 28).

Pominju se obične i žironosne šume u Panoniji, kao i oranice, što je
J. Parat interpretirao kao najraniji indikator deforestizacije (Parat 2019b,
16).
4) Kasije Dion – Ῥωμαϊκὴ Ἱστορία, III vek (Cass. Dio. Hist. Rom. 49.36-38).

Autor opisuje osvajanje Panonije 35. godine p. n. e. Govori da je
zemlja siromašna i da se ne gaje masline, niti vinova loza, jer je u Panoniji
većinu vremena hladno. Na koncu, pominje da Panonci jedu i piju ječam i
proso.
5) Anonimi – Historia Augusta, IV vek (Hist. Aug. Prob. 18.8, 21.1-4).

U izvoru se, u delu vezanog za život cara Proba, govori o tome, kako
je Prob započeo uzgoj vinove loze na gori Alma blizu Sirmijuma (Fruška
gora u Srbiji) i kako je započeo proces sušenja močvara istočno od

19

Sirmijuma, tako što je naredio da se iskopa kanal (kanal Jarčina pri selu
Jarak u Srbiji) (Dimitrijević, Whitehouse 2022b, 218).
6) Anonim – Expositio totius mundi et gentium, sredina IV veka (ETMG
14.430-440).

Autor/autori pominje/pominju Panoniju kao bogatu zemlju, u kojoj
ima svega: životinja, robova i useva, ali malo trgovine.
7) Sekst Aurelije Viktor Afer – Liber de Caesaribus, sredina IV veka (Aur.
Vict. Caes. 39.37).

U vezu sa vladavinom cara Proba, pominje se da je naredio da se
vinova loza počne gajiti u Panoniji i da je naredio isušivanje movčara.
8) Gaj Julije Solin – De Mirabilibus Mundi, sredina IV veka (Sol. 21.2).

Pominje se da je Panonija »snažna ljudstvom« i da je »sretna zbog
tla«.
9) Eutropije – Breviarium Historiae Romanae, druga polovina IV veka (Eutr.
9.4, 9.8, 9.15, 9.17, 10.5, 10.12).

Izvor govori o caru Probu, koji je naredio da se mora posaditi vinova
loza na Fruškoj Gori.

10)
 Sveti Jeronim – Temporum Liber, pozni IV vek (Hier. Chr. 264.3).

Jeronim takođe pominje da se tokom cara Proba počela gajiti vinova
loza na Fruškoj Gori.
11)
 Amijan Marcelin – Res Gestae, pozni IV vek (Amm. 26.8.2).

U kontekstu opsade Halkedona (antički Χαλκηδών/Chalkedon –
Kadıköy u Turskoj) od strane cara Valensa (364-378), pominje se piće
sabaia, koja je neka vrsta piva, napravljena od ječma i koja je popularna u
Panoniji.
12)
 Anonim – Epitome de Caesaribus, pozni IV/rani V vek. (Epit. 37.1-4).

U izvoru se, u delu za život cara Proba, govori da je on započeo
gajenje vinove loze na Fruškoj Gori.

20

13)
 Klaudije Klaudijan – De consulatu Stilichonis, prelaz iz IV u V vek
(Claud. Cons. Stil. 2.190-201).

Pominje se da je Stilihon naredio sečenje šuma i obradu površina u
Panoniji.
3.1.2 Promene okoline

Ovo je jedan od važnijih aspekata pri istraživanju ovoga prostora, jer je
promena pejzaža uslovljavala i promene u organizaciji zemlje.

Kako istorijski izvori navode, Rimljani su tlo Sirmijuma zatekli kao
pošumljen i močvaran prostor. Prve promene su počele nastajati već na prelazu
iz I u II vek, gde se preko istorijskih izvora može zaključiti da je već započela
deforestacija ovoga prostora. Dramatične promene u pejzažu nastale tek tokom
vladavine cara Proba i koje su dovele do isušivanja močvara i povećanja prostora
pogodnog za obradu zemlje (Parat 2018, 21). Kao dokaz za to se mogu dati dva
argumenta: dramatičan porast u broju lokaliteta tokom IV vek u odnosu na sve
prethodne periode, kao i svedočanstva iz istorijskih izvora, koja aludiraju na
Panoniju kao zemlju pogodnu za obradu zemlje, što je znatno drugačije u odnosu
na prethodne periode, u kojima se Panonija opisuje kao siromašna i hladna
zemlja (Црнобрња 2015, 75-107; Parat 2018, 21). Do novih promena dolazi
krajem IV veka kada neprijateljski nastrojene populacije upadaju na ove
prostore i pljačkaju, a što se na terenu manifestuje kao opadanje u broju
lokaliteta, opadanje populacije, kao i činjenice da je Stilihon ponovo morao
narediti krčenje šuma. Nemirna vremena i stalni osećaj opasnosti su doveli do
toga da Sirmijum i okolina nikad više ne budu bogati kao tokom prethodnih
perioda i što je konačno kulminiralo padom Sirmijuma pod vlast Huna (Parat
2019a, 52-53).
3.1.3 Organizacija poljoprivredne proizvodnje

Ne zna se mnogo o organizaciji poljoprivredne proizvodnje na ovim
prostorima pri samome dolasku Rimljana. Promene se mogu pratiti kroz
arheološki materijal, jer su istorijski izvori skoro nepostojeći (Ilić 2012, 42).

U ranoj fazi, Rimljani su se oslanjali na peregrine zajednice (civitates

21

peregrinae) i po mišljenju istraživača, na tlu obuhvaćenom ovom temom,
postojala je civitates Sirmiensium et Amantinorum i nastala je ili krajem I veka
p. n. e. ili početkom I veka n. e. Ona je bila pod vojnom kontrolom prefekta, sa
lokalnom upravom princepsa. Autohtone populacije su uglavnom živele van
gradova, u ruralnim sredinama i imale su status slobodnih seljaka (Ilić 2012, 42-
44).

Vremenom, regrutovane lokalne populacije su dobijale privilegije i sa
rimskim ratovima na Dunavu, počelo je do naseljavanja veterana na ove
prostore. Pored naselja autohtonih populacija, poljoprivredna organizacija se
počela vršiti i od konca I/početka II veka na imanjima poznatih kao vile rustike
(villae rusticae). Na imanjima vojnika i veterana su većinom radili robovi. Radili
su i slobodni seljaci, ali je bilo više robova, jer su slobodni seljaci bili regrutovani
u vojsku (Ilić 2012, 43-46).

Tokom perioda pozne antike, dolazi do porasta velikog zemljišnog poseda.
Carski domen je obuhvatao posede u dolini reke Save (Mirković 1996, 71-73).

U ovom kontekstu, trebalo bi se ukratko osvrnuti i na dve carske fabrike.
Naime, Notitia Dignitatum pominje fabrike za obradu vune i kože u okolini
Sirmijuma tokom perioda pozne antike. O uzgoju ovaca i obradi vune postoji
nešto više informacija u odnosu na obradu kože, jer su Milijan Dimitrijević i
Džon Vajthaus napisali rad o tome. Ovce su bile uzgajane na zemljištu čiji su
vlasnici vlasnici malih imanja, vlasnici velikih imanja (tzv. latifundiae) i na
carskim imanjima. Isti model bi se mogao primeniti i na uzgoj stoke, od čije su se
kože pravili proizvodi u jednoj od pomenutih fabrika (Frayn 1984, 123; Letki
2009, 58; Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 125).

3.1.4 Klasifikacija naselja

U literaturi je prihvaćen opšti model klasifikacije naselja na osnovu
epigrafskih i literarnih izvora i obuhvata sledeće kategorije:
1) Tugurium – mala koliba, tj. kuća od organskih materijala. Mogu biti
samostalni, na pojedinačnim posedima ili u okviru naselja (Црнобрња
2012, 57).

22

2) Vicus – sela i zaseoci sačinjeni od više kuća, građenih na bilo koji način.
Nisu imali zvanično priznat administrativni status. Aktivnost populacija
vikusa je većinski bila poljoprivreda (Црнобрња 2012, 57).

3) Pagus – adminstrativna jedinica koja obuhvata više vikusa (Црнобрња
2012, 57-58).

4) Municipium i Colonia su urbane sredine i centri administracije i trgovine.
Naselja sa ovim rangom su imala na raspolaganju svoje zemljište, koje su
mogla davati u zakup i sa svojega zemljišta su ubirala porez (Црнобрња
2015, 58).
5) Villae rusticae su ruralni posedi prisutni od kraja I, ali verovatnije od II do
kraja IV veka i njihov porast je indikator jačanja rimske uprave, dok su
preduslovi za njihov nastanak razvoj i blizina urbanih centara, kao i
razvoj putne mreže, zarad lakšeg plasiranja proizvoda u te urbane centre.
One su istovremeno bile i stambenog i ekonomskog karaktera i građene su
rimskim načinom gradnje, uz upotrebu opeke i kamena. Unutar ovih
poseda su postojale i kovačnice za popravku alata, koji se koristio za
poljoprivredu. Vile rustike su mogle biti vlasništvo ljudi koji su na njima
živeli ili ljudi, koji su živeli u gradovima. Takođe, nisu nužno bile jedan
posed, već i skupina poseda, grupisanih oko centralnog građevinskog
kompleksa. U okolini vila su se nalazila polja, sa kojih je ubirana letina
(Црнобрња 2015, 58-60).
3.1.5 Vlasništo nad zemljištem

Osvojena teritorija je pri uspostavljanju rimske uprave stavljena pod
kompetenciju Rima i rimskoga pravnoga sistema, koji poznaje tri kategorije nad
zemljištem:
1) Ager publicus – zemlja u državnom vlasništvu. To je najplodnija zemlja,
koja je pripadala autohtonim populacijama pre uspostavljanja rimske
vlasti. Država je tu zemlju davala na upravo odgovarajućoj municipalnoj
zajednici (ager adtributus), pod uslovom da se ono mora obrađivati i da se
za njega mora platiti određeni deo prinosa ili novac (vectigal). Ta zajednica

23

je smela da to zemljište naknadno dodeljuje i proširuje. Zemlja u
državnom vlasništvu je morala biti raspoređena prema određenoj shemi
(ager centuriatus ili limitatus). Takođe, trebalo bi pomenuti da ager
adsignatus ukazuje na dedukciju,  kada se adsignacijom posed veterana
izdvaja od peregrinih civitates i postaje ager exceptus na municipalnoj
teritoriji (Ilić 2012, 48-50).
2) Ager privatus – zemlja u privatnom vlasništvu. Ovo zemljište adtribucijom
takođe spada pod nadležnost municipalne zajednice, ono ostaje na
korišćenje autohtonoj zajednici. Vlasnik ovog zemljišta je sa njime mogao
raditi šta želi (Ilić 2012, 49).
3) Ager compascus et silvae - pašnjaci i šume. To je zemljište koje je služilo za
ispašu, ali to su takođe i neobradiva zemljišta, uključujući i šume. Bio je u
vlasništvu kolonije, municipija ili autohtone skupine i imao je status
javnog doba, koje se nije moglo otuđivati (loca publica) (Ilić 2012, 50).
Postoje i podele zemljišta na osnovu onoga što se na njima gajilo (Ilić 2012, 50):
1) Ager sationalis – zemlja na kojoj su se gajile žitarice,
2) Ager constitus – zemlja pod drvećem, vinovom lozom, maslinama ili
voćem,
3) Ager pascuus – zemlja namenjena za ispašu,
4) Ager floreus – zemlja namenjena za povrtnjake i bašte.

Veterani su mogli dobiti posed prilikom otpusta iz vojske, što se zvalo
missio agraria. Takva vrsta nagrade za kraj služenja vojske je bila praksa tokom
čitavoga carskoga perioda, a čak i u periodu IV veka (Ilić 2012, 50-51). Postoje
epigrafska svedočanstva sa ispitivane teritorije o dodeli zemlje veteranima. U
pitanju je kamen-međaš iz Dumbova pri Beočinu sa natpisom vicus Iosista (Ilić
2012, 51-52).

Latifundije, tj. veliki posedi nisu nigde zabeleženi, te se pretpostavlja da
su tokom II i III veka ovde postojala imanja sitnih seljaka. U tom periodu,
veterani su bili sloj srednih zemljoposednika i njima je pripadao značajan deo

24

teritorije na limesu. Relativna politička sigurnost je tokom II i prve polovine III
veka dovela do razvoja poljoprivrede, a čije su svedočanstvo i agrarni kultovi
pomenuti i ovome radu (Ilić 2012, 52-53).

Do promene dolazi sa reformama cara Dioklecijana, zbog kojih taksa na
zemlju postaje osnovni izvor državnih prihoda. Osnovna poreska jedinica postaje
iugum, zemljište određene vrste i kvaliteta. Gradovi, visoki predstavnici vlasti,
municipalni službenici itd. su posedovali ogromna imanja, koja često nisu bila u
formi jednog poseda, već su bila razdeljena. Osnovni zemljišni posed se nazivao
fundus, a imanja saltus. Takva velika imanja su imala sopstvenu proizvodnju,
dok su se oko vila vlasnika formirali vikusi (vicus), koji su pripadali posedu.
Vikusi su mogli pripadati jednom zemljoposedniku ili su mogli biti svojina većeg
broja slobodnih seljaka (Ilić 2012, 54-55, 58).

Sama obrada zemlje je bila dužnost robova ili slobodnih zakupaca, dok je
tokom žetve i setve bila angažovana sezonska radna snaga. U vreme principata,
zakupci zemlje (coloni) i kuća (inquilini) su smeli da napuste mesto po isteku
zakupa, dok je u kasnocarskom periodu došlo do promene statusa ovih zakupaca.
Dioklecijanovim reformama seljaštvo je bilo vezano za zemlju koju je obrađivalo
uz obavezu plaćanja capitatio i annona, dok je Konstantinovim reformama
kolonima zabranjivano da prelaze sa jednog poseda na drugi. Smatra se da je
poreski sistem uzrok situacije oko kolona (Ilić 2012, 55-56).

Od IV veka, vojnici u pograničnim utvrđenjima, limitanei, su dobijali
zemljišta, koja su služila kao pašnjaci (paludes). Trebalo bi pomenuti činjenicu
da je postojala i annona militaris, porez zarad snabdevanja vojske žitaricama
(Ilić 2012, 56-58).
3.2 Obrada zemlje
3.2.1 Poljoprivredni alat

Ašovi (pala) su imali ulogu u baštovanstvu, povrtarstvu i drenažnim
radovima. Na teritoriji koja se istražuje u ovom radu,  pronađena su tri primerka
(1 primerak u vili rustici između Kuzuma (antički Cusum – Petrovaradin u
Srbiji) i Bononije/Malate, datovan u IV vek i dva primerka u ostavi alata na njivi

25

Zelengora pri Sremskoj Mitrovici, datovani u period III i IV veka) (Поповић
1988, 33-34) (Slika 6).

Budak (sarculum) je imao ulogu za kopanje rovova i brazdi, razbijanje i
usitnjavanje zemlje u baštama i uklanjanje busenja i korenja. Pronađena su dva
primerka (jedan primerak u vili rustici između Kuzuma i Bononije, datovan u IV
vek i jedan primerak u ostavi alata na njivi Zelengora pri Sremskoj Mitrovici,
datovan u period III/IV veka) (Поповић 1988, 36, 38) (Slika 7).

Motike (sarculum, ligo) su alat široke namene i imale su ulogu u
kultivaciji žitarica i baštenskog bilja, prvenstveno zbog uklanjanja korovskog
bilja. Takođe su imali ulogu rasprostiranja đubriva, za pokrivanje semena
zemljom, za otvaranje i zatvaranje drenažnih kanala itd. Jedan primerak iz
perioda II/III vek je pronađen na lokalitetu Duge njive – Banovo polje. U
Sirmijumu, pronađen je jedan primerak u ostavi alata na lokalitetu Izvorac i
datovan je u period III/IV vek. Drugi primerak iz Sirmijuma je datovan u IV vek
Na livadi Zelengora, pronađena je jedna motika u kontekstu ostave i datovana je
u period kraja III/početka IV veka Iz ovog perioda potiču i tri primerka motike sa
lokaliteta Deonice – Orašac, kao i jedan sa lokaliteta Ravnje – Zasavica.
Pronađena su čak četiri primerka datovana u period kraja IV/početka V veka u
ostavi alata pri hipodromu u Sirmijumu (Поповић 1988, 39-43; Ковић 2020, 26-
28) (Slika 8).

Dvozube motike (bidens entis) imaju ulogu da rasprostiru zemlju oko
korenja vinove loze, bez da ošteti korenje. Pronađen je jedan primerak datovan u
III/IV vek na lokalitetu Ravnje – Zasavica (Поповић 1988, 44-45; Ковић 2020,
29) (Slika 9).

Interesantan nalaz alata jeste primerak baštenske motike (ascia-rastrum).
Ovaj alat je ustvari kombinacija budaka i dvozube motike. Koristila se pri
kultivaciji bašte i za pripremu zemljišta za sadnju vinove loze. Jedan primerak je
pronađen u ostavi alata na livadi Zelengora pri Sremskoj Mitrovici i datovana je
u III/IV vek (Поповић 1988, 47-48) (Slika 10).

Кramp-pijuk (sarculum)  je alat  za kopanje rovova, temelja, razbijanje
grumenja zemlje i okopavanje bilja. Dva primerka su pronađena u okolini Debrca
pri Vladimircima, datovani u period III/IV veka (Поповић 1988, 53; Ковић 2020,

26

40) (Slika 11).

Kosiri (falx arboraria, falx putatoria) su alat koji nije imao dodira sa
zemljom, već je služio za sečenje i potkresivanje u okviru raznih poslova. Iz
perioda II/III veka potiče primerak sa lokaliteta Duge njive – Banovo polje.
Pronađen je primerak u Sirmijumu na lokalitetu Izvorac u kontekstu ostave i
datovan u period III/IV veka U ostavama datovanih period kraja III/IV veka je
pronađen po primerak na lokalitetima Manđelos – Sremska Mitrovica i na livadi
Zelengora – Sremska Mitrovica. Iz tog perioda potiče i primerak iz okoline
Debrca i primerak sa lokaliteta Petlovača – Šabac. U samome Sirmijumu,
pronađen je u kontekstu vile urbane i datovan je u IV vek. Iz istog perioda je
kosir sa lokaliteta Mašića šor – Dublje (Поповић 1988, 76, 79-81; Ковић 2020
49-50) (Slika 12).

Srpovi (falx messoria) su alat sa namenom sečenja trave i žitarica.
Pronađen je jedan primerak sa lokaliteta Savsko polje – Mišar u kontestu II-IV
veka, jedan primerak u ostavi na lokalitetu Milištanska kosa – Vlasenica,
datovanoj u III/IV vek i jedan u horeumu u Sirmijumu, datovan u period IV-VI
veka (Поповић 1988, 82-84; Ковић 2020, 47) (Slika 13).

Kosa (falx faenaria) je alat sa namenom košenja trave. Jedan primerak je
nađen na lokalitetu Ulice – Orašac, datovan u II-IV veka Jedan primerak je
pronađen u ostavi na lokalitetu Adžine njive – Klenak i datovan je u III/IV vek
(Поповић 1988, 86-88; Ковић 2020, 48) (Slika 14).

Raonik (vomer) je deo sprava za oranje (rala ili pluga). Teško je ustanoviti
da li je raonik pripadao ralu ili plugu. Iz perioda II/III veka potiče primerak sa
lokalitedvata Duge njive – Banovo Polje. U kontekstu ostava III/IV veka,
pronađena su  primerka na lokalitetu na njivi Zelengora – Sremska Mitrovica,
jedan primerak na lokalitetu Milištanska kosa – Vlasenica, 2 primerka na
lokalitetu Ravnje – Zasavica i četiri primerka u okolini Debrca. Na lokalutetu
Staro selo – Glogovac, pronađen je jedan primerak datovan u IV vek Drugi
primerak datovan u ovaj period potiče sa lokaliteta Mašića šor – Dublje
(Поповић 1988, 98-102; Ковић 2020, 41-44) (Slika 15).

Crtalo (culter) je deo rala u formu masivnog sečiva, koje se nalazi na gredi
i vertikalno seče zemlju ispred raonika. Pronađen je primerak u kontekstu II/III

27

veka na lokalitetu Duge njive – Banovo Polje, kao i dva primerka u kontekstu
III/IV veka u okolini Debrca (Поповић 1988, 104-105; Ковић 2020, 45) (Slika
16).

Gredelnica je lanac kojim se greda rala ili pluga povezuje sa kolicima.
Nađen је јedan primerak na lokalitetu Duge njive – Banovo Polje, datovan u
II/III vek kao i dva primerka u ostavi na lokalitetu Milištanska kosa – Vlasenica,
datovanoj u III/IV vek (Поповић 1988, 106-107; Ковић 2020, 46) (Slika 17).

Otikač (rallum) je posredni pokazatelj poljoprivrednih aktivnosti. To je
alat, čija je namena čišćenje raonika. Pronađen je u dve ostave. U ostavi na
lokalitetu Zelengora – Sremska Mitrovica, datovanu u kraj III/IV vek, pronađena
su dva primerka. U ostavi na lokalitetu Manđelos, pronađen je jedan primerak,
datovan u IV vek (Поповић 1988, 107-108) (Slika 18).

Slika 6: Ašov sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek). Dimenzije: 34,5 x 17 cm
(Поповић 1988, Т. XXXVII, 1).

Slika 7: Budak iz vile rustike između Kuzuma i Bononije (IV vek). Dimenzije: 22 x 12 cm
(Брукнер 1976, Т. XVI, 21).

28

Slika 8 (levo): Motika iz ostave alata sa hipodroma u Sirmijumu (IV/V vek). Dimenzije: 34,2 x
25,5 cm (Поповић 1988, Т. XXXVIII, 3).

Slika 9 (sredina): Dvozuba motika sa lokaliteta Ravnje – Sremska Mitrovica (III/IV vek).
Dimenzije: 27,5 x 19 cm (Ковић 2020, 29, Кат. бр. 7).

Slika 10 (desno): Baštenska motika sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek).
Dimenzije: 31 x 6,5 cm (Поповић 1988, Т. XXXIX, 6).

Slika 11: Kramp-pijuk iz okoline Debrca blizu Vladimiraca  (III/IV vek). Dimenzije: 30,5 x 2,6 cm
(Ковић 2020, 40, Кат. бр. 29).

29

Slika 12 (levo): Kosir sa lokaliteta Izvorac – Sremska Mitrovica (III/IV vek). Dimenzije: 25 x 4 cm
(Поповић 1988, T. XLIV, 2).
Slika 13 (sredina): Srp sa lokaliteta Savsko Polje – Mišar (II-IV vek). Dimenzije: 22 x 2,1 cm
(Ковић 2020, 47, Кат. бр. 44).

Slika 14 (desno): Kosa sa lokaliteta Ulice – Orašac (II-IV vek). Dimenzije: 52 x 3 cm (Ковић 2020,
48, Кат. бр. 46).

Slika 15: Raonik sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek). Dimenzije: 18 x 8 cm
(Поповић 1988, T. XLVII, 5).

30

Slika 16: Crtala iz okoline Debrca pri Vladimircima (III/IV vek). Dimenzije: Gornje – 66,5 x 8,3
cm, donje – 51,5 x 6,6 cm (Ковић 2020, 45, Кат. бр. 39-40).

 Slika 17 (levo): Gredelnica sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV vek). Dužina: 46 cm
(Поповић 1988, T. XLVIII, 5).

Slika 18 (desno): Otikač sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek). Dimenzije: 10 x
4,5 cm (Поповић 1988, T. XLVIII, 6).

31

3.2.2 Uzgajane kulture

Da bi se došlo do odgovora na pitanje koje su se kulture uzgajale, trebalo
bi kombinovati istorijske izvore, koji bi potencijalno mogli da kažu nešto o
uzgajanim kulturama, sa rezultatima arheobotaničkih istraživanja. Nažalost,
arheobotanička istraživanja rimskoga perioda su malobrojna i izvršena samo na
lokalitetima Gomolava – Hrtkovci i Vranj – Hrtkovci (Van Zeist 2003, 87-115;
Medović 2010, 101-111; Ilić 2012, 168-170).

Zbog malobrojnosti uzorka rimskodobnoga materijala u odnosu na
latenski, rezultate nipošto ne bi trebalo smatrati kao definitivne.

Tokom latenskoga doba, na lokalitetu Gomolava, tri vrste su bile osnova
zemljoradničke proizvodnje: proso (Panicum miliaceum), jednozrna pšenica
(Triticum monococcum) i ječam (Hordeum vulgare). Za rimski period na
Gomolavi, u jednome uzorku je dominantno je proso, a u drugome ječam. Nalazi
jednozrne pšenice, obične pšenice (Triticum aestivum), boba (Vicia faba) su
minimalni. Korovi su malobrojni. Prema A. Medoviću, nema razlike između
latenskoga i rimskoga perioda na Gomolavi (Van Zeist 2003, 103-109; Medović
2010, 101-103). Na lokalitetu Vranj – Hrtkovci, arheobotaničke analize su
pokazale da nepravilni ječam (Hordeum vulgare vulgare) i ovde dominira (80,25
%). Prisutne su takođe i jednozrna pšenica (4,16 %), jednozrna pšenica račve
klasića (2,09 %) i ovas (Avena sativa, 1,49 %). Nalazi raži (Secale cereale), obične
pšenice, prosa, urova (Vicia ervilia), kao i drugih mahunarki, običnog lanika
(Camelina sativa), lana (Linum usitatissimum) i grčke smiljkite (Trigonela
foenum-graecum) su minimalni. Na osnovu analiza, pokazalo se da su semena
ječma znatno teža u odnosu na primerke sa drugih, predrimskih lokaliteta.
Kombinacija toga i prisustva mnogo više korovskih vrsta nego tokom latenskoga
perioda, ukazuje na reforme u načinu obrađivanja zemlje i demonstrira rimski
način proizvodnje (velike parcele i minimalna obrada zemljišta) (Medović 2010,
106-109).

Pitanje vinove loze je zanimljivo. Naime, izvori navode da je car Prob,
inače sa ovih prostora, u trećoj četvrtini III veka doneo vinovu lozu. Trenutna
situacija na terenu je u skladu sa time. Naime, jedno zrno kulturne vinove loze
(Vitis vinifera vinifera) je pronađeno na lokalitetu Vranj. Takođe, izuzetak je i

32

grob iz Iloka u Hrvatskoj (antični Cuccium), u kome je u jednome grobu
pronađeno 1400 sagorelih semena vinove loze. Autori su interpretirali takav
nalaz kao potencijalnu mogućnost uzgoja vinove loze, ali da je veća verovatnoća
da je u pitanju import, jer je pohranjen kao grobni prilog (Šoštarić et al 2006,
429-436; Medović 2010, 103; Ilić 2012, 169).

3.2.3. Skladištenje žitarica i trgovina

Žitarice su mogle biti skladištene u amfore, pitose, granarije, silose i
horeume.

Amfore su forma grnčarije, koja se počela javljati sa Rimljanima. Najraniji
primerci jesu grčkorimske forme za vino, masline, garum-a, suve ribe i
maslinovog ulja iz I i II veka,  koje su nastale u italskim radionicama, dok su od
druge polovine II do sredine III veka, najzastupljenije forme sa prostora Španije.
Od sredine III i tokom IV veka primećuje dominacija amfora sa područja
crnomorske obale (Brukner 1981, 45-46; Ilić 2012, 166; Давидовић 2016, 46-47).

Pitosi (Dolium) su imali funkciju smeštaja i čuvanja tečne i suve hrane.
Često su ukopavani ili držani na zidanim ili drvenim postoljima (Ilić 2012, 167).
Manje forme pitosa su karakteristične za provincijalnu proizvodnju. U upotrebi
su tokom I i II veka istovremeno sa lokalnim, domorodačkim pitosima. Tako je i
tokom III veka. Naime, forma ostaje ista i javljaju se samo neznatne promene,
dok određene promene nastaju tokom IV veka. Takođe je posvedočena lokalna
produkcija pitosa manjih dimenzija u tradiciji lokalne proizvodnje (Brukner
1981, 42-43). U periodu I i II veka, pronađeni su na lokalitetima Gomolava –
Hrtkovci i Sirmijum. U periodu III veka su pronađeni na lokalitetu Dumbovo, a
u periodu III-IV veka su pronađeni u Sirmijumu i u Dumbovu (Brukner 1981,
109-110).

Granariji (Granaria) su lake građevine od drveta namenjene za smeštaj
žitarica. Nisu posvedočene na ovim prostorima (Ilić 2012, 83).

Silosi su jame za čuvanje žita, međutim one nisu posvedočene na tlu
Sirmijuma i njegove okoline (Ilić 2012, 83).

Horeumi (Horreum) su čvrste masivne građevine, spratne konstrukcije sa
dvoslivnim krovom i dobrom izolacijom, čime se obezbeđuje suv prostor za

33

čuvanje žita (Живановић 2013, 83). U Sirmijumu, pronađene su dve žitnice, a
van njega jedna:
1) Horeum na lokalitetu 30. Nalazi se pri forumu. Okarakterisan je kao
javna žitnica (horreum publicum) i datuje se u period kraja III/početka IV
veka. Ispod njene osnove, pronađeni su ostaci starije građevine sa istom
namenom, verovatno iz III veka (Милошевић 2001, 42-43; Jeremić 2016,
203) (Slika 19).
2) Kompleks žitnica na lokalitetu 31. U pitanju je kompleks građevina uz
južni bedem Sirmijuma, namenjen skladištenju žitarica. Datuje se u kraj
III/početak IV veka Objekti su u literaturi označeni kao Objekat A i
Objekat B. Sa obzirom da je Objekat B otvoren jedino prema carskoj
palati, kompleks je okarakterisan je kao horeum za carsku palatu
(Јеремић 1993, 101-103) (Slika 20).
3) Horeum na lokalitetu Kudoš – Šašinci, datovan u IV vek. Preciznije, u
pitanju je bazilika, koja je pretvorena u horeum (Брукнер 1995a, 139)
(Slika 21).

Uloga javnih žitnica jeste distribucija žitarica gradskoj populaciji. Na
teritoriji Srbije, većina horeuma potiče iz pozne antike, što se objašnjava
Dioklecijanovim poreskim reformama. Naime, uvođenjem poreza annona
militaris, vojska smeštena na granicama ima veliku potrebu za žitaricama. U
tom periodu, dešava se promena u agrarnoj politici. (Jovičić 2019, 36-37).

Iznenađujuće je primetiti da se sirmijumskim žitnicama u kontekstu
Dioklecijanovih reformi ne daje više značaja u literaturi. Naime, u srpskoj
literaturi, kao redistributivni centar žitarica u poznoj antici za vojsku na
granicama pominje se samo lokalitet Porečka reka (Петровић 1984, 285-291).
Činjenice da su čak dve građevine sa ovom funkcijom pronađene u Sirmijumu i
da su datovane u isti period, da je Sirmijum jedno od mesta u kojima boravi car i
da je administrativni centar provincije, da u ovom periodu raste broj tzv. vila
rustika u okolini Sirmijuma na kojima se vrši poljoprivredna proizvodnja, da se
uvodi anona i da je vojska smeštena u obližnjim fortifikacijama na Dunavu,
skupa ukazuju da je Sirmijum takođe morao biti redistributivni centar za

34

žitarice. Prema tome, ovde bi se iznela pretpostavka da je horeum na lokalitetu
30 služio za prodaju i distribuciju žita građanima, dok je onaj na lokalitetu 31
služio za sakupljanje anone i redistribuciju vojsci smeštenoj na obližnjim
fortifikacijama na Dunavu. Dodatni argument bi bili nalazi vojnih horeuma
(horrea militaris) u pomenutim utvrđenjima, ali slaba istraženost tih utvrđenja
za sad ne daje odgovora  (Jеремић 1993, 101-103; Dautova Ruševljan, Vujović
2006, 22; Ропкић Ђорђевић 2016; Mirković 2017, 79-80).

Slika 19: Ostaci horeuma na lokalitetu 30 u Sremskoj Mitrovici (kraj III/početak IV veka) (Jović
1962, Plan 3).

35

Slika 20: Kompleks žitnica na lokalitetu 31 (kraj III/početak IV veka) (Јеремић 1993, сл. 33).

Slika 21: Horeum na lokalitetu Kudoš – Šašinci (IV vek) (Ilić 2012, 239, sl. 6).

36

3.2.4 Mlevenje žitarica

Mlevenje žitarica se može vršiti na više načina. Najčešći je ručni, preko
predmeta od kamena, znanih kao žrvnjevi. Moguće je takođe bilo i preko
masivnih, tzv. suvih mlinova i preko vodenica (Jovičić 2019, 1).

Žrnjevi su predmeti od kamena sa funkcijom mlevenja žitarica i koristili
su se ručno. U samome Sirmijumu, pronađeni su u horeumu na lokalitetu 30.
Tačnije, taj horeum je bila javna žitnica. Pronađeno je ukupno 9 primeraka
žrvnjeva i jedan vodenički kamen. Datovani su u prvu polovinu IV veka. Još
jedan nalaz žrvnja, kome je poznat kontekst potiče sa lokaliteta 85 i datuje se u
kontekst I veka n. e. (Slika 22). Konačno, jedan izuzetan nalaz iz Grgurevaca je
nažalost nepoznatog konteksta i datovanja. U pitanju je katilus Pompejskoga
mlina i gotovo je sigurno da se nalazio u kontekstu nekog ruralnog imanja
(Jovičić 2019, 175-177) (Slika 23). Veliki broj nalaza žrvnjeva na lokalitetu 30
ukazuje da su se tu žitarice mlele i kao brašno prodavale i distribuirale
građanima.

Slika 22 (levo): Primerak jednog žrvnja iz Sirmijuma (Jovičić 2019, sl. 5.51b).

Slika 23 (desno): Katilus Pompejskoga mlina iz Grgurevaca (Ilić 2012, T. VIII, 3).

37

3.2.5 Peći za hleb

Na ispitivanome prostoru, peći za hleb su pronađene samo na jednom
lokalitetu, a to je Vranj – Hrtkovci. Te tri peći za hleb su datovane u period I i
prve polovine II veka (Црнобрња 2015, 287).
3.2.6 Agrarni kultovi u Sirmijumu i okolini

Svedočanstvo poštovanja određenih božanstava mogu biti u vidu zavetnih
darova, poput figurina, ali takođe u vidu spomenika, poput oltara i drugih
natpisa. U ovome delu rada, pomenuće se božanstva, koja su poštovana na tlu
antičkoga Sirmija i njegove okoline, sa ciljem da se pokuša dati odgovor na
pitanje gde su se poštovala božanstva sa agrarnim karakteristikama.
Posvedočena božanstva sa agrarnim karakterom na tlu Sirmijuma su Prijap,
Маgna Mater, Hermafrodit, Liber, Libera i Silvan.

Prijap (Priapus) je božanstvo sa htonskim i agrarnim karakteristikama.
Svedočanstva o poštovanju Prijapa su na tlu Sirmija prisutna u vidu zavetnih
terakota već tokom julijevsko-klaudijevskoga perioda. Ipak, nikad nije postao deo
zvanične religije (Брукнер, Даутова-Рушевљан, Милошевић 1987, 38-39;
Милошевић 2001, 104-105).

Magna Mater (Magna Mater, Velika majka) je univerzalno božanstvo
plodnosti, a na tlu Sirmija je takođe, poput Prijapa, prisutna u vidu zavetnih
terakota (Брукнер, Даутова-Рушевљан, Милошевић 1987, 38; Милошевић
2001, 104-105).

Hermafrodit je dvopolno božanstvo koje simbolizuje brak, ali i princip
života i regeneracije u prirodu. U okolini Sirmijuma je pronađen u vidu zavetne
terakote (Брукнер, Даутова-Рушевљан, Милошевић 1987, 39; Милошевић
2001, 105).

Liber i Libera (Liber, Libera) su staroitalska božanstva plodnosti.
Prizivani su redovno prilikom prinošenja žrtve za plodnost zemlje i stoke. Osim o
plodnosti njiva i polja, starali su se i o plodnosti ljudi i stoke. Pod grčkim
uticajem, Liber je poistovećen sa Dionisom, postavši tako i bog vinove loze i vina
(Ilić 2012, 183). U Sirmijumu, pronađena su dva spomenika sa posvetama ovim
božanstvima:

38

1) I(ovi) o(ptimo) m(aximo) / Silvano et / Libero patr(i) / et Gen(io) Sirm(ii)
/ M(arcus) Auf(idius) Victor / b(ene)f(iciarius) co(n)s(ularis) leg(ionis) II /
Adi(utricis) v(otum) s(olvit) l(ibens) m(erito).

Sa obzirom na to da je spomenik nađen u beneficijarnoj stanici u
Sirmijumu, mogao bi se datovati u period između 157. i 235. godine
(Mirković 2017, 174, št. 87).
2) Libero / et Liber(ae) / Aug(usti) F<l=I>(avius) Pa/ternus / v(otum) s(olvit)
l(ibens) m(erito). Nepoznato datovanje (Mirković 2017, 148, št. 22).

Silvan (Silvanus) je božanstvo čiji su atributi pašnjaci, međe, stada i
plodnost. Ranije se u nauci smatralo da je razlog popularnosti Silvana u Panoniji
interpretatio Romana nekoga lokalnoga, predrimskoga božanstva, ali je pokazano
da je on božanstvo koje je došlo sa italskim populacijama i rimskom vojskom i
prihvaćeno od lokalnih skupina. Interesantno je da, iako je Silvan bio ruralno
božanstvo, većina njegovih posveta je iz naselja koja su nastala uz vojne logore
(Perinić 2016, 10, 51-53. U Sirmijumu i okolini, posvedočen je na čak 7
spomenika:

1) [S]ilvano | [be]llatori (?) | sacr(um) | [Ae]l(ius) Marcell(us) | 5 [d]ec(urio)
col(oniae) II vir| [q(uin)] q(uennalis) | v(otum) s(olvit) l(ibens) m(erito)
(Mirković 2017, 150, št. 26).

2) Deo [Si]lva|[no dome]sti|[co . . . . Ma]xi|[mianus?] | s[trat]or | v(otum)
l(ibens) s(olvit) (Mirković 2017, 150, št. 27).
3) Deo Silb|ano (!) do|[mesti]co Flavi[us] |5 Hatena | pro(tector)
duc(enarius) (Mirković 2017, 150-151, št. 28).

4) Silvano | domestic(o) | sacrum | P. Octavius | Ianuarius | v(otum)
s(olvit) l(ibes) m(erito) (Mirković 2017, 151, št. 29).
5) I(ovi) O(ptimo) M(aximo) | et Deo Silvano | pro salute et re|ditu
domm(inorum) nn(ostrorum) | 5 Impp(eratorum) L. Sept(imii) Seve|ri et
M. Aureli | Antonini Augg(ustorum) | [[et L. Sept(imii) Getae Caes(aris)]]
\ T. Ael(ius) Secundus b(ene)f(iciarius) co(n)s(ularis)10\ iterata statione
\sub Cl(audio) Claudiano co(n)s(ulare) |v(otum) s(olvit) l(ibens) m(erito)

39

Anullino II |co(n)s(ule). Datovan u 199. godinu (Mirković 2017, 166, št.
63).
6) I(ovi) o(ptimo) m(aximo) / Silvano et / Libero patr(i) / et Gen(io) Sirm(ii)
/ M(arcus) Auf(idius) Victor / b(ene)f(iciarius) co(n)s(ularis) leg(ionis) II /
Adi(utricis) v(otum) s(olvit) l(ibens) m(erito) (Mirković 2017, 174, št. 87).
7) Silvano / Comi(nius) / O[------. Spomenik je pronađen u Banoštoru, nije
dovršen i datuje se u II vek (Dautova Ruševljan 2012, 22-23).

Kako se može primetiti, čak je na tri natpisa posvedočen kao Domesticus.
To je čest epitet za Silvana u Panoniji i kao takav je zaštitnik bašti, farmi, voća
žetve i plodnosti zemlje i stoke (Perinić 2016, 15, 53).
3.3 Eksploatacija životinja

Eksploatacija životinja će biti analizirana iz više aspekata: arheozoološka
istraživanja, sa ciljem sagledavanja ishrane u Sirmijumu i okolini, potom će se
obratiti pažnju na obradu vune i kože, a nakon toga će slediti pregled koštane
industrije u antičkome Sirmijumu i okolini, lov i konačno, na mlečne proizvode.
3.3.1 Arheozoološka istraživanja

Arheozoološka istraživanja su za tlo antičkoga Sirmijuma još uvek su
štura i nepotpuna i uglavnom se svode na izveštaje sa jedne ili nekoliko
kampanja. Trenutno ne postoji sinteza takvoga tipa, ali će se to delimično
promeniti, kada kolega Mladen Mladenović sa Univerziteta u Beogradu bude
odbranio svoju doktorsku disertaciju o ostacima životinjskih kostiju u
poznoantičkome periodu na Balkanu.

Svega nekoliko autora se bavilo tom temom. Naime, prvi je analizu
životinjskih kostiju izvršio Šandor Bekenji u vidu preliminarnog izveštaja sa
istraživanja lokaliteta u Dumbovu (Bökönyi 1976, 49-51). Svetlana Blažić je
izvršila analizu životinjskih kostiju sa lokaliteta Vranj – Hrtkovci za kampanju
iz 1991. godine i sa arheoloških istraživanja lokaliteta na sremskoj trasi
autoputa E-70 (Blažić 1993, 71-78; Блажић 1995, 331-346). Analizu ostataka
životinjskih kostiju sirmijskih lokaliteta 1a, 80 i 85 je izvršila Dragana

40

Nedeljković (ex Gilić) (Gilić 1994, 81-94; Nedeljković 2009, 7-50; Недељковић
2016, 11-28). Grupa autora se bavila paleopatološkim istraživanjima stoke i
konja iz antičkoga Sirmija (Mirković et al. 2014, 77-88). U kratkim crtama se na
eksploataciju životinja osvrće Olga Brukner u knjizi o poljoprivrednim imanjima
u Sremu (Брукнер 2015, 76).
3.3.1.1 Sirmijum

Lokalitet 1a je prostor carske palate i objavljena su arheozoološka
istraživanja sa kampanja 2006. i 2007. godine. Sa ovog lokaliteta, uzorak
životinjskih kostiju iz antičkih konteksta je mali – svega 869 fragmenata je
analizirano (Недељковић 2016, 11-13). Od ukupnog uzorka, kosti domaćih
životinja čine 89,72 % uzorka, dok je uzorak kostiju divljih životinja 10,18 %.
Najbrojnije su kosti domaćeg govečeta (Bos taurus – 32,36 %), a iza njih slede
kosti domaće svinje (Sus scrofa domesticus – 19,17 %) da bi na red stigle kosti
domaće koze/ovce (Capra hircus hircus/Ovis aries – 14,16 %). Nakon toga,
najzastupljenije su kosti domaćeg psa (Canis lupus familiaris – 14,34 %) i
domaće kokoške (Gallus domesticus – 7,17 %). Neznatne su količine domaće
guske (Ansar domestica) i domaće patke (Anas domestica) (Недељковић 2016,
18).
Od divljih životinja, najzastupljenije su kosti jelena (Cervus elaphus – 6,59 %) i
divlje svinje (Sus scrofa ferus – 1,36 %). Manje od 1 % su kosti zeca (Lepus
europaeus), šarana (Cyprinus carpio), dabra (Castor fiber) i školjke (Ostrea i
Unio) (Недељковић 2016, 18).
Rase goveda su bile domaće, manje, autohtone vrste. Tragovi kasapljenja su
zabeleženi na kostima goveda, svinje i ovaca/koza. Zečevi, divlje svinje i dabrovi
su se takođe jeli (Недељковић 2016, 21-23).

Lokalitet 80 je prostor zapadnog podgrađa antičkog Sirmijuma. Uzorak
kostiju je datovan u period druge polovine II veka i prve polovine III veka. Od
ukupnog uzorka, koji je iznosio 1727 primeraka, usled fragmentarnosti i
istrošenosti kostiju, za analizu je bilo upotrebljivo svega  880 fragmenata.
Ustanovljeno je da je većina kostiju korišćena u svrhe ishrane. Ubedljivo
najzastupljenije su bile kosti domaćeg govečeta i iznose 66,25 % ukupnog uzorka.

41

Sledeće su po zastupljenosti kosti domaće svinje i iznose 11,43%, konja – 9,52 % i
konačno kosti ovaca/koza, koje iznose 8,41 % ukupnog uzorka. Kosti domaćeg psa
i domaće kokoške su zanemarljive i iznose manje od 1 % ukupnoga uzorka. Od
divljih životinja, koje su neuporedivo manje zastupljene u odnosu na količinu
kostiju domaćih životinja, najzastupljenije su kosti jelena/srne i iznose 2,5 %
ukupnoga uzorka. Kosti ostalih životinja, vuka, divlje svinje, bivola i zeca iznose
manje od 1 % (Недељковић 1997, 37-45).

Lokalitet 85 je prostor oko carske palate i počeo se iskopavati 2002.
godine. Istraživanja traju i danas. Ipak, trebalo bi napomenuti da su
arheozoološka istraživanja objavljena samo za kampanje od 2002. do 2005.
godine. Antički uzorak broji 4909 primerak životinjskih kostiju i ostataka.
Istraživanja su pokazala da nema značajnih razlika u zastupljenim životinjskim
vrstama od I do V veka. Naime, najzastupljenije su kosti domaćeg govečeta (Bos
taurus - 34,34 %), potom domaće svinje (Sus scrofa domesticus - 27,75 %) i
konačno koze/ovce (Capra hircus hircus/Ovis aries - 24,49 %). Manje su
zastupljene kosti domaće kokoške (Gallus domesticus - 3,09 %), konja (Equus
caballus – 2,51 %) i psa (Canis lupus familiaris - 2,46 %). Kosti divljih životinja
su neznatno prisutne na ovome lokalitetu (svega 4,63 % ukupnoga uzorka
kostiju). Najbrojniji su ostaci šarana (Cyprinus carpio – 2,05 %), jelena (Cervus
elaphus – 1,00 %) i divlje svinje (Sus scrofa ferus – 0,41 %). Kosti životinja su
znatno brojnije u periodu pozne antike, nego u svim prethodnim periodima. Od
ukupnoga antičkoga uzorka, 9,63 % čine ostaci mekušaca, od kojih su najbrojniji
ostaci različitih vrsta puževa (Nedeljković 2009, 12-18).

Rimljani su pri osvajanju ovih prostora zatekli goveda, ovce, koze, svinje i
pse i kokoške, a doneli su sa sobom  guske, mačke, patke, golubove i magarce.
Primetna
su
dva
tipa
stočarstva
–
primitivno,
sa
praistorijskim
karakteristikama i napredno, rimsko, gde je primetan osmišljen uzgoj stoke sa
dobro planiranom selekcijom vrsta, zarad povećanja produktivnosti (Nedeljković
2009, 19).

Goveda su korišćena za hranu, mleko, vuču i njihove kosti su dobre za
proizvodnju predmeta od  kosti, dok su ovce/koze najviše korišćene za ishranu.
Rimskodobne vrste ovaca/koza i svinja su  veće od onih koje su Rimljani zatekli

42

pri osvajanju ovih prostora (Nedeljković 2009, 20-24).

Takođe su prisutne i različite vrste konja – lokalne, tj. predrimske, koji su manji
i one koje su doneli Rimljani, veće i snažnije (Nedeljković 2009, 25).
Psi su takođe bili prisutni na ovim prostorima, ali su bili manji. Rimljani su
doneli veće rase sa sobom. Korišćeni su za lov i kao kućni ljubimci (Nedeljković
2009, 26).

Mačke su uzgajane, jer su bile dobre za borbu protiv štetočina poput pacova, dok
su kokoške su gajene zbog jaja, retko su se jele (Nedeljković 2009, 27-28;
Марјановић 2014).

Ipak, kod svih domaćih životinja preovlađuju domaće vrste, dok su rimske vrste
manje po brojnosti (Nedeljković 2009, 38).
3.3.1.2 Okolina

Lokalitet Bregovi Atovci – Kuzmin je datovan u poznoantički period.
Analizom životinjskih kostiju, ustanovljeno je da 95 % uzorka pripada kostima
domaćih životinja, među kojima je domaće goveče najbrojnije. Potom slede kosti
ovaca/koza, domaćih svinja, pasa i konja. Lov je slabo zastupljen (Блажић 1995,
341).

Lokalitet Kudoš – Šašinci je interpretiran kao vila. Analizirano je ukupno
550 fragmenata životinjskih kostiju, datovanih u period IV veka. Kosti domaćeg
govečeta su najbrojnije i iznose 40 % ukupnoga uzorka. Analizom se utvrdilo da
su bile prisutne i autohtone i rimske vrste goveda. Potom, redom, zastupljene su
kosti ovaca/koza, domaće svinje, konja, pasa i kokoški. Lov je bio ređi (Блажић
1995, 341).

Lokalitet Marin Do – Dumbovo je tokom I veka interpretirano kao naselje
autohtonih populacija, a u IV veku kao villa rustica (Црнобрња 2015, 216-217).

Iz konteksta I veka ima jako malo nalaza kostiju. Većina potiče iz
konteksta IV veka. Ukupan uzorak je 634 fragmenata kostiju. Tokom I veka,
procenat kostiju domaćih životinja je 96,21 % od ukupnog uzorka, dok je divljih
3,79 %. Najbrojnije su gosti domaćeg goveda (Bos taurus – 45,97%). Potom slede
kosti domaće svinje (Sus scrofa domesticus – 29,86 %), a na trećem mestu su
ostaci ovce/koze (18,01 %). Kosti konja i psa su prisutne, ali zanemarljive.  Od

43

divljih životinja, najbrojnije su kosti riba - neidentifikovane 1,90 %, somova
(Siluris glanis) – 0,47 % i šaran (Cyprinus carpio – 0,47 %) (Bökönyi 1976, 49).
Tokom IV veka, odnos domaćih životinja u odnosu na divlje životinje jeste 97,52
% prema 2,48 %. Interesantno je da procenat kostiju domaćeg govečeta opada –
30,13 %. Još uvek su kosti domaće svinje na drugom mestu po zastupljenosti –
22,98 %. Treća najzastupljenija životinja jeste domaći pas (Canis lupus
familiaris – 20,19 %), a ovce/koze su na 4. mestu (17,39 %). Kosti konja su takođe
prisutnije nego u prethodnom periodu (Equus caballus – 5,90 %). Za razliku od
prethodnog perioda, u ovom su prisutne kokoške (Gallus domesticus – 0,93 %).
Od ostataka divljih životinja, najprisutnije su kosti jelena (Cervus elaphus – 0,93
%). Potom slede kosti tura (Bos primigenius – 0,62 %), različitih ptica (0,31 %),
štuke i soma (0,31 % za obe vrste odvojeno) (Bökönyi 1976, 49).
Š. Bekenji je primetio da veličina riba ukazuje da su uhvaćene u Dunavu, a ne u
nekom manjem fruškogorskom potoku. U kontekstu goveda, rimske vrste, koje
su veće, su brojnije tokom IV veka, dok su male, autohtone vrste zastupljenije u
kontekstu I veka. Svinje su verovatno bile autohtone, predrimske vrste, konji
uvežene, tj. rimske. Za pse je bilo nemoguće utvrditi vrste, zbog fragmentiranosti
uzorka, a kokoške su bile autohtone (Bökönyi 1976, 50).

Lokalitet Vranj – Hrtkovci je lokalitet na kome su izvršena arheozoološka
istraživanja za sezonu 1991. godine. Pronađeno je ukupno 1800 ostataka
životinja i uzorak je datovan u I, II i III vek. Ukupno je zabeleženo 15 vrsta
životinja. Domaće životinje čine 94 % uzorka. Najzastupljenije su gosti domaćeg
govečeta i iznose 37,5 % ukupnog uzorka domaćih životinja. Sledeće su po
zastupljenosti kosti domaće svinje i iznose 27 % od ukupnoga uzorka kostiju
domaćih životinja, dok su odmah iza njih kosti ovaca i koza i iznose 26,1 %. Kosti
kokoške iznose 8,3 %. Zabeležene su i kosti konja i psa, ali su ispod 1 %. Od
divljih životinja, koje ukupno iznose 6 % ukupnoga uzorka, najbrojnije su kosti
divljeg jelena, srne (Capreolus capreolus) i divlje svinje.  Prisutne su kosti i
neidentifikovanih divljih ptica i riba (obe grupe po 12,3 %. Kosti šarana iznose
7,4 %. Zanemarljivi su uzorci i kostiju vuka i orla krstaša (Aquila heliaca)
(Блажић 1993, 71-75).

Na ostalim rimskodobnim lokalitetima istraživanim na sremskoj trasi

44

autoputa E-70 (Livade – Sremska Mitrovica (23), Livade – Sremska Mitrovica
(26), Livade – Sremska Mitrovica (29) i Gajići - Adaševci, uzorak je bio premali
za donošenje ikakvih zaključaka. Jedino što je primećeno su kosti divljači
malobrojne, a da su najzastupljenije kosti domaćeg govečeta, zatim ovaca/koza,
svinja i nešto konja i pasa (Блажић 1995, 341).

3.3.2 Mlečni proizvodi

Sa obzirom da su kosti goveda najbrojnije, a goveda su životinje široke
primene (hrana, vuča i mleko), trebalo bi potražiti i svedočanstva o produkciji
mlečnih proizvoda.

Imajući u vidu to da su mlečni proizvodi organskog porekla i da vremenom
nestaju, jedini izvori o njima su istorijski izvori, analize mlečnih lipida na
posudama, postojanje posuda za obradu mleka (cediljke) i prisustvo životinja od
kojih se dobijalo mleko (krave, ovce/koze). Na tlu, koje se obrađuje u ovome radu,
postoji nekoliko indirektnih i direktnih svedočanstava o toj aktivnosti: posredni
izvori su prisustvo kostiju navedenih životinja i izvod iz izvora Expositio totius
mundi et gentium, u kome se Panonija pominje kao zemlja bogata mnogim
stvarima, pa i domaćim životinjama. Direktan izvor jeste prisustvo cediljki
(cribrum), koje su posude, poznate na ovim prostorima, još u predrimskoj
grnčarskoj tradiciji. Cediljke su zdele, perforiranih strana i koristile su se u
proizvodnji sira (Brukner 1981, 41; Брукнер 2015, 76) (Slika 24).

Iz ranocarskoga perioda, pronađene su u Sirmijumu, u Dumbovu i na lokalitetu
Gomolava – Hrtkovci. Cediljke su prisutne i u kontekstima II i III veka na
lokalitetima u Sirmijumu i na Gomolavi – Hrtkovci. Najmlađi primerci, iz IV
veka su pronađeni samo u Sirmijumu (Brukner 1981, 41).
3.3.3 Dobavka i obrada vune

Važan izvor u kome se pominje produkcija vune na ovim prostorima jeste
Notitia Dignitatum (najverovatnije nije napisana pre 421. godine). U izvoru,
pomenuti su prokuratori tkalnica (Procurator gynaecii) u Sirmijumu i u
Basijanama. Činjenica da su dva takva carska postrojenja u toj meri blizu jedan
drugom je izuzetno interesantna i indikativna za istraživanje krajolika i privrede

45

ovih prostora u poznoj antici. Ne zna se kad su uspostavljene tkalnice, ali je
sirmijumska nastala najverovatnije pri uspostavi sistema carskih tkalnica,
tokom prve Tetrarhije. Smatra se da je potreba za dvema tkalnicama u takvoj
blizini uslovljena opsegom delatnosti i da su one opskrbljivale privatne
proizvođače tkaninom, koji su potom gotov proizvod prodavali vojsci. Čini se da
su gynaecea funkcionisale kao kombinacija centralnih postrojenja i kuća i farmi
po razbacanim lokacijama sa slobodnim zanatlijama. Šišanje ovaca se vršilo na
farmama gde su ovce držane, dok se ostali proces pravljenja i bojenja tkanine
vršio u tkalnici (više o procesu obrade vune videti u radu M. Dimitrijevića i J.
Whitehouse-a). Nalazi alata takođe svedoče o obradi vune. Pronađena su dva
para makaza (forpex/forfex) na lokalitetu Gomolava – Hrtkovci. Takve makaze
su pronađene i na lokalitetu Avlije – Klenje, datovane u poznoantički period
Slika 25). Češagija za vunu je pronađena na lokalitetu Milištanska kosa –
Vlasenica (Dautova-Ruševljan, Brukner 1992, 89; Ропкић Ђорђевић 2016, 111;
Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 115-132) (Slika 26).

Slika 24: Cediljke sa lokaliteta u Sirmijumu, Vojki, Gomolavi, Progaru i Akuminkumu (Brukner
1981, T. 99).

46

Slika 25 (levo): Makaze za vunu iz poznoantičkoga perioda sa lokaliteta Avlije – Klenje.
Nepoznate dimenzije  (Ропкић Ђорђевић 2016, T. IV, 4).

Slika 26 (desno): Češagija za vunu sa lokaliteta Milištanska  kosa – Vlasenica. Dimenzije: 22,5 x
4,4 cm (III/IV vek) (Ропкић Ђорђевић 2016, T. IV, 6).
3.3.4 Dobavka i obrada kože

Sa obzirom na to da je koža organski i propadljiv materijal, svedočanstva o
njenoj obradi se mogu naći jedino putem alata specijalizovanog za tu namenu i
putem istorijskih izvora.

Svedočanstva alata za obradu kože su nož za sečenje kože sa krivim
sečivom (culter/cultellus crepidarius) sa lokaliteta Marin Do – Beočin i
Milištanska kosa – Vlasenica (Ропкић Ђорђевић 2016, 110) (Slika 27).

Obrada kože se pominje i u izvoru Notitia Dignitatum. Naime, u
Sirmijumu se pominje postojanje vojne fabrike koja se bavila proizvodnjom
štitova, oružja i sedala (fabrica scutorum, scordiscorum et armorum).  Ne zna se
datum kad je nastala sirmijumska, ali se nastanak ovog tipa fabrika vezuje za
period prve Tetrarhije (Bishop, Coulston 2006, 239; Letki 2009, 54-58).

Sa obzirom na to da oružje, štitovi i sedla zahtevaju da određeni delovi
budu od kože, moglo bi se reći da је u periodu pozne antike uzgajana stoka i sa
namenom kožarstva. Dodatni argument tome jeste svedočanstvo iz izvora
Expositio totius mundi et gentium u kome se Panonija navodi kao provincija
bogata stokom. Sa obzirom na bogatstvo regije stokom, veliki broj vila rustika iz
perioda kraja III – početka IV veka, uz činjenicu da je na nekim čak i nađen alat
za obradu kože, moglo bi se pretpostaviti da se primarna obrada kože vršila u
ruralnim sredinama i slala u fabriku od koje se pravio finalni proizvod. Ipak, na
osnovu postojanja fabrike, istraženih životinjskih ostataka i broj lokaliteta,

47

moglo bi se reći da je kožarstvo cvetalo od perioda Dioklecijana do početka V
veka.

Slika 27: Nož za obradu kože sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV vek). Dimenzije:
17 x 14 x 2,5 cm (Trbuhović, Vasiljević 1972, T. LVIII, 1).
3.3.5 Koštana industrija i import

U delu za koštanu industriju, glavna pitanja će biti kad i gde su bile
radionice, koje predmeti su se tamo pravili, kosti kojih životinja su se za to
koristile i na kraju, kakva je bila distribucija.

Autorka, koja se najviše bavila problematikom koštane industrije u
Sirmijumu i okolini je Vesna Šaranović-Svetek (Šaranović-Svetek 1980, 239-243;
Шарановић-Светек
1980,
121-132;
Шарановић-Светек
1981,
149-179;
Шарановић-Светек 1988-1989, 107-153). Koštana industrija je takođe delimično
i pregledno pomenuta u knjizi o Sirmijumu, autora P. Miloševića, knjizi V.
Dautove Ruševljan i O. Brukner o vilama rustikama u jugoistočnom delu
provincije Panonije in u knjizi o Sirmijumu u periodu Seobe naroda (Милошевић
2001, 94-95; Брукнер, Даутова Рушевљан 2015, 97; Kazanski, Mastykova 2017,
183-194).

Jedan predmet od slonovače je import iz neke od mediteranskih radionica
tokom II ili III veka, ali se ništa preciznije ne može reći (Šaranović-Svetek 1980,
239-242). Uvoz počinje već početkom rimskog zaposedanja ovih prostora i najviše
se uvoze izrađevine sa italskoga prostora ili nekog drugog prostora. Tako biva do
kraja II veka, da bi tokom III i IV veka uvoz i dalje trajao, ali se u tim vekovima
najviše predmeta od kostiju uvozilo iz istočnih provincija (Шарановић-Светек

48

1980, 123-124).

Smatra se da se počeci rezbarenja kostiju na ovim prostorima vezuju za
dolazak rimske vojske, dakle za I vek, da bi tokom II i III veka te radionice
postale pravi provincijski centri za proizvodnju takvih predmeta. Moglo bi se
pretpostaviti da aktivnost rezbarenja kostiju cveta i na utvrđenjima na Dunavu,
kao što je situacija u fazama III veka, u takvim utvrđenjima na tlu moderne
Mađarske i Austrije. Ipak, sve ostaje samo na nivou pretpostavke, jer nijedno
panonsko utvrđenje na Dunavu u Sremu nije sistematski istraženo. Ipak, od
kraja II i tokom celog III veka, smatra se da je obrada kosti aktivnost, koja je u
Panoniji bila raširena do te mere da je potisnula import i da su panonski
predmeti od kosti čak i izvoženi van granica Panonije. U ovome periodu,
radionice su bile centralizovane u većim mestima i njihove izrađevine su bile
kvalitetne. Smatra se da su tokom celog IV i početkom V veka, manje, lokalne
radionice započele masovnu produkciju predmeta od kosti i svojom dostupnošću,
preuzele tržište od gradskih radionica. Gradske radionice time obaraju svoj
kvalitet i ponovni izvor predmeta od kosti visokog kvaliteta postaje import
(Шарановић-Светек 1980, 121-125).

Na teritoriji obuhvaćenoj ovom temom, radionica za obradu kosti je
pronađena samo u Sirmijumu, u severnome kvartu, intra muros. To je
zaključeno, preko prisustva otpadnih jama sa škartiranim materijalom,
polufabrikata i neobrađenih kostiju bovida, svinja, ptica i riba. Datovana je u
period od kraja II do IV veka, sa akcentom na činjenicu da je najaktivnija bila od
druge polovine III veka i kroz čitav IV vek. Najviše su se proizvodile ukosnice i
igle za šivenje (Шарановић-Светек 1980, 125-130) (Slika 28a; Slika 28b).

Autorka koja se najviše bavila izrađevinama od kosti u Sirmijumu,
predmete je podelila na osnovu sirovine i kvaliteta izrade, na tri grupe:
provincijski proizvodi precizne obrade od kvalitetne kosti. Mogu biti importi i
lokalno izrađeni, prevalentni od I do IV veka. Sledećoj grupi pripadaju predmeti
lošije obrade i od kosti manjeg kvaliteta. Oni su načinjeni u sirmijumskim
radionicama i vezuju se za period druge polovine III – IV veka. Poslednjoj, trećoj
grupi, pripadaju visokokvalitetni importi od slonovače, iz centara udaljenih od
Panonije (Шарановић-Светек 1981, 149-150).

49

Predmeti, koji su se najviše proizvodili, jesu ukosnice. Potom slede igle za
šivenje i pločice za igru. Konačno, tu su kašičice, pršljenci i kocke za igru.
Trebalo bi napomenuti da od IV veka, počinje široka proizvodnja i upotreba
narukvica i češljeva od kosti (Шарановић-Светек 1981, 150).

Mogle bi se pretpostaviti dve stvari vezane za ovu delatnost. Prva je da je
ova delatnost bila široko rasprostranjena na ovim prostorima, zato što se čitava
ekonomija ove oblasti oslanjala dobrim delom na uzgoj stoke i samim tim,
lokalne populacije su uvek imale pristup sirovoj koštanoj građi. Druga je, kako
navode autori, koji su se bavili dublje ovom delatnošću, da se pad u kvalitetu
predmeta od kosti i njihove široke proizvodnje i upotrebe, može povezati sa
povećanom eksploatacijom stoke na ovom prostoru tokom IV veka, pre svega
zbog postojanja fabrika.

Slika 28a: Predmeti – otpaci iz koštane radionice Sirmijuma. Dimenzije – nedostupne
(Шарановић-Светек 1980, 127, Цртеж 1).

50

Slika 28b: Predmeti – polufabrikati iz koštane radionice Sirmijuma. Dimenzije – nedostupne
(Шарановић-Светек 1980, 128, Цртеж 2).
3.4 Zaključci

Kako je prikazano, landscape opisivanog prostora se menjao kroz period,
koji se istražuje u ovome radu. Rimljani su pri svome dolasku na prelasku iz
stare u novu eru zatekli zamočvaren i šumski prostor, sa razbijenim i manjim
naseljima. Prve promene okoline se poklapaju sa periodom dobijanja statusa
kolonije, ali je najdramatičnija ona iz perioda Probove vladavine, kada dolazi do
masovnih hidromeliocionarnih radova većeg obima. U kontekstu IV veka, trebalo
bi pomenuti dve carske fabrike, jedna koja je obrađivala vunu, a druga kožu i
drvo. To ukazuje da je tokom pozne antike, prostor u jednom delu bio bogat
šumama, a u drugom pašnjacima. Poslednja promena u izgledu ovoga prostora
nastaje krajem IV veka, kada dolazi do smanjenja domicilne populacije i širenja
šuma.

Organizacija poljoprivredne proizvodnje se takođe menjala kroz vreme.
Prvi momenat, koji dovodi do promene u organizaciji jeste sticanje statusa
kolonije od strane Sirmijuma i dodeljivanje zemljišta veteranima, na kojima su
radili i slobodni seljaci i robovska radna snaga. To se manifestuje usponom novog
tipa naselja – tzv. vila rustika. Osim strukturisanja i uobličavanja naselja tokom

51

II i usponom u njihovom broju tokom III veka, nema drugih promena, sve do
perioda tetrarhije, kada dolazi do skoka u velikom zemljišnom posedu i
stvaranjem carskih domena. Takođe, prvi put se pominju fabrike, koje angažuju
lokalnu populaciju, da plasira sekundarne životinjske proizvode vojsci na limesu.
Iz tog razloga znamo da poljopriveda Sirmijuma i okoline nije bila usmerena na
masovni izvoz, već je zadovoljavala lokalne potrebe. Kao dodatni argument
pojačane poljoprivrede tokom pozne antike (pozni III i IV vek) uzima se najveći
broj nalaza alata upravo iz tog perioda. Drugi indikator jeste porast u broju
naselja.

O uzgajanim kulturama se ne može reći previše, jer su izvori o tome
malobrojni, a arheobotaničke analize jedva postojeće. Od ratarskih kultura,
dominantne žitarice su proso (Panicum miliaceum), jednozrna pšenica (Triticum
monococcum) i ječam (Hordeum vulgare). Povećanjem težine semenja ječma iz
rimskih slojeva I veka, kao i većeg prisustva korovskih vrsta, zaključuje se da je
došlo do promene u proizvodnji. Ipak, takve zaključke bi trebalo uzeti sa strogom
rezervom, jer je, kako je već navedeno, uzorak maltene nepostojeć. Istorijski
izvori navode da je krajem III veka, vinova loza takođe postala jedna od
uzgajanih kultura. Trebalo bi napomenuti i piće sabaia, koje Amijan Marcelin
navodi kao popularno osveženje od ječma u Panoniji i to bi ukazalo na uzgoj te
kulture i tokom treće četvrtine IV veka.

Situacija je nešto bolja u kontekstu arheozooloških istraživanja. Kako
istraživanja pokazuju, nema skoro nikakve razlike niti u prostornoj distribuciji
prisutnosti dominantnih vrsta, niti promene u odnosu eksploatisanih životinja
kroz period koji se istražuje. Sve vreme dominira domaće goveče u ishrani, a biva
praćeno kostima ovaca, koza i svinja. Tokom tetrarhije, dolazi do masovne
eksploatacije goveda i ovaca, prvenstveno zbog kože i vune, a koje su korišćene za
izradu proizvoda za vojsku u pomenutim fabrikama.

Tragovi lova i ribolova su minimalni i možda će odgovore na pitanja iz
ovoga domena doneti buduća istraživanja.

52

4 Eksploatacija i upotreba drveta

Drvo je jedan od najšire upotrebljavanih materijala i ima široku primenu –
arhitektonska građa, delovi alata, ogrev i slično. Pitanja ovoga dela rada jesu u
kojoj meri se koristilo drvo, za šta se koristilo i gde se dobavljalo, a gde
obrađivalo. Prema tome, dostupnost, eksploatacija i obrada drvne građe će se
sagledati iz nekoligo aspekata: pominjanje šuma i drvne građe u istorijskim
izvorima, prisustvo oruđa za dobavku i obradu drveta, porast ili smanjenje broja
lokaliteta, kao i raširenost i hronologija objekata, izgrađenih od organskih
materijala. Pošumljenošću i upotrebom drveta na prostoru obuhvaćenim ovom
temom, nije se mnogo autora bavilo. Prva je Alka Domić-Kunić, koja se u
svojemu radu o Batonovom ustanku dotiče i pošumljenošću ovog prostora, a
kratku crtu o tome daje i Mirko Sardelić (Domić Kunić 2006, 60-66; Sardelić
2012, 71-72). Autori koji su se nešto podrobnije dotakli ove teme jesu Josip Parat,
H. Gračanin i Silvija Pisk (Parat 2017, 15-40; Gračanin, Pisk 2018, 39-59; Parat
2019a, 49-60). Istorijske izvore o šumama južne Panonije je sakupio i preveo na
srpskohrvatski jezik J. Parat (Parat 2019b, 11-27).
4.1 Primarni istorijski izvori
1) Plinije Stariji – Naturalis Historia, I vek n. e. (Hist. Nat. 3.147).

Govori o hrastovim šumama u Panoniji.
2) Marko Anej Lukan – De bello civili, sredina I veka n. e. (Luc. 6.220).

U pesmi se pominje panonska medvedica, što bi mogao biti indikator
pošumljenosti ovoga prostora.
3) Higin Gromatik – Constitutio Limitum, prelaz iz I u II vek (Lim. 28).

Pominju se obične i žironosne šume u Panoniji, kao i oranice, što je
J. Parat interpretirao kao najraniji indikator deforestizacije.
4) Marko Aurelije Olimpije Nemezijan – Cynegetica, sredina III veka
(Nemes. Cyn. 123-127).

Pri hvaljenju kvaliteta rasa pasa, posebno se ističe rasa lovačkih
pasa iz Panonije, što bi moglo ukazivati na postojanje šuma.

53

5) Anonim – Historia Augusta, IV vek (Hist. Aug. Prob. 21.1-4).

Pri opisivanju vladavine cara Proba, pominju se isušivanja močvara
na tlu Panonije. Pošto se močvare vezuju za šumovite prostore, to takođe ukazuje
na deforestizaciju prostora.
6) Klaudije Klaudijan – De consulatu Stilichonis, IV na V vek (Claud. Cons.
Sti. 2.190-201).

Pominje se da je Stilihon naredio sečenje šuma i obradu površina u
Panoniji.
7) Anonim – Notitia Dignitatum, početak V veka (Not. Dign. Occ. 9.16-18).

Pominje se postojanje državne fabrike (fabrica armorum, scutorum
et scordiscorum), a koja se bavila proizvodnjom štitova, vojne opreme i sedala.
8)  Menandar Protektor – Fragment 25, kraj VI veka (Men. Prot. 25.1).

Pri opsadi Sirmijuma od strane Avara u periodu 580. i 582. godine,
pominje se da je avarski kagan naredio da se sagradi most preko Save i da je to
učinjeno od lokalne drvne građe.
4.2 Alat

Nalazi alata su značajni, ali nepouzdani indikatori. Oblici alata opstaju
kroz vreme i ne menjaju se, te se često mogu datovati isključivo onda, kada su
drugi predmeti iz istoga konteksta hronološki osetljivi (Ковић 2020, 4). Izvestan
broj nalaza, koji će ovde biti pobrojan, potiče iz nepoznatih konteksta i samim
tim je hronološki neosetljiv. Takvi predmeti neće biti obuhvaćeni u ovom
katalogu. Sa druge strane, alat može biti pokazatelj određenih aktivnosti
vezanih za drvo (dobavka, obrada) i samim tim se može videti gde su se takve
aktivnosti obavljale. Prvo će biti prikazan alat za obaranje drveća (sekire za
obaranje i sekire-čekići), a potom za obradu (sekire-krampovi, sekire za cepanje
drveta, noževi za obradu drveta, svrdla i dleta za obradu drveta).
Sekire za obaranje drveća (Поповић 1988, 61-68; Ковић 2020, 33) (Slika 29):
1) Babin – Drenovac, III/IV vek.
Sekire – čekići (Поповић 1988, 69-72; Ковић 2020, 34) (Slika 30):

54

1) Izvorac – Sremska Mitrovica, III/IV vek,
2) Okno – Bogosavac, II-IV vek.
Sekire – krampovi (Поповић 1988, 69-70; Ковић 2020, 36-38) (Slika 31):
Njihova namena je bilo krčenje zaraslog drveća i sečenje panjeva.
1) Šljunkara – Sremska Rača, sredina I veka,
2) Milištanska kosa – Vlasenica, III/IV vek (dva primerka),
3) Mašića šor – Dublje, IV vek,
4) Okolica Debrca, III/IV vek.
Sekire za cepanje drveta (Поповић 1988, 61-68; Ковић 2020, 31) (Slika 32):
1) Okolica Šabca, III/IV vek,
2) Nepoznati lokalitet pri Manđelosu, III/IV vek,
3) Deonice – Orašac, III/IV vek.
Noževi za obradu drveta (Поповић 1988, 89-91) (Slika 33):
1) Sremska Mitrovica – Grob 323 (horizont sa vizigotskim fibulama i
pojasnim kopčama), kraj IV/početak V veka (dva primerka).
Svrdlo (Поповић 1988, 118-123) (Slika 34):
Uloga mu je bušenje drveta.
1) Marin Do – Dumbovo, I vek,
2) Zelengora – Sremska Mitrovica, III/IV vek,
3) Sremska Mitrovica – Grob 323 (horizont sa vizigotskim fibulama i
pojasnim kopčama), kraj IV/početak V veka,
4) Marin Do – Dumbovo, IV vek
Dleta za obradu drveta (Поповић 1988, 129-136; Ковић 2020, 51) (Slika 35):
1) Duge njive – Banovo Polje, II/III vek,
2) Grčka bara – Mesarci, III vek,
3) Zelengora – Sremska Mitrovica, III/IV vek (tri primerka),
4) Okolica Debrca, III/IV vek,
5) Nepoznati lokalitet pri Manđelosu, IV vek (tri primerka),

55

6) Sremska Mitrovica – Grob 323 (horizont sa vizigotskim fibulama i
pojasnim kopčama), kraj IV/početak V veka (dva primerka),
7) Marin Do – Dumbovo, IV vek (tri primerka).

Slika 29 (levo): Sekira za obaranje drveća sa lokaliteta Babin – Drenovac (III/IV vek). Dimenzije:
16,5 x 5,6 cm (Ковић 2020, 33, Кат. бр. 14).
Slika 30 (desno): Sekirа – čekić sa lokaliteta Izvorac – Sremska Mitrovica (III/IV vek). Dimenzije:
20,5 x 8 cm (Поповић 1988, T. XLII, 8).

Slika 31 (levo): Sekire – krampovi sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV vek).
Dimenzije: leva – 20,5 x 4 cm; desna – 31 x 4, 5 cm (Trbuhović, Vasiljević 1972, T. LVIII, 4, 7).

Slika 32 (desno): Sekira za cepanje drveta sa lokaliteta Deonice – Orašac (III/IV vek).
Dimenzije: 14,2 x 5 cm (Ковић 2020, 31, Кат. бр. 10).

56

Slika 33 (levo): Nož za obradu drveta (u literaturi je dostupan samo crtež tipa kome pripada
nalaz iz Sirmijuma)  (Поповић 1988, Т. XV, 6).

Slika 34 (desno): Svrdla sa lokaliteta između Marin do - Dumbovo. Dužine: levi – 11 cm; desni 12
cm (Брукнер 1976, T. XVI, 8-9).

Slika 35: Dleto za obradu drveta iz okoline Debrca pri Vladimircima (III/IV vek). Dimenzije: 24 x
1,5 cm (Ковић 2020, 51, Кат. бр. 52).
4.3 Upotreba drveta u arhitekturi

Na ovo pitanje je moguće odgovoriti isključivo posmatranjem količine
iskopavanih lokaliteta, hronološki opredeljenih, a na kojima je posvedočen način
građenja objekata od drveta. Takođe, skok u broju lokaliteta i porast njihovih
veličina, može značiti veću upotrebu drveta, jer više prostora mora da se greje,

57

više hrane mora da se spremi i za više objekata su potrebni drveni elementi
(grede, nameštaj, vrata i sl.).

Upotreba organskih materijala za gradnju kuća, u tehnici pletera i lepa,
bila je uobičajena praksa populacija prostora koji se ispituje u ovome radu
(Јеремић 1985, 84) (Slika 36). Situacija se nije promenila dolaskоm Rimljana.

Naime, u kontekstu I veka, upotreba drveta u arhitekturi kuća i bedema,
zabeležena je na lokalitetima Marin do – Dumbovo, Gajići – Adaševci Mitrovačke
livade 3, Mitrovačke livade 6, Drajšpic – Šašinci, Žirovac – Ruma, Gomolava –
Hrtkovci, Lokalitet 78 – Sremska Mitrovica, bedemi Sirmijuma (Јеремић 1985,
71; Црнобрња 2015, 216, 236-237, 244-246, 257-258, 277, 286-287; Jeremić 2016,
127-139).

U kontekstu kraja I i kroz II vek, drvo u arhitekturi je zabeleženo na
lokalitetima Selište – Sviloš, Vranj – Hrtkovci i Lokalitet 59 – Sremska
Mitrovica (Јеремић 1985, 74; Црнобрња 2015, 217-218, 287-288).

U periodu kraja II i III veka, objekat sa kamenim temeljom i drvenom
nadzemnom gradnjom je zabeležen na lokalitetu Banja Kulina – Erdevik, dok je
tradicionalna građa drvetom zabeležena na lokalitetu Kusanje – Svileuva
(Црнобрња 2015, 230, 426-427).

Od kraja III kroz čitav IV vek, upotreba drveta u arhitekturi je zabeležena
na lokalitetima Gajići – Adaševci, Jasenovica – Štitar, Avlije – Klenje, Lokalitet
49 – Sremska Mitrovica, Lokalitet 31 – Sremska Mitrovica i Lokalitet 58 –
Sremska Mitrovica. Trebalo bi napomenuti da su u Sirmijumu, u ovome periodu,
od drveta izgrađivani isključivo pregradni zidovi, dok je na na lokalitetima u
Adaševcima i u Klenju od drveta sačinjena konstrukcija bondruka (Јеремић
1985, 78-82; Црнобрња 2015, 236-237, 389; Ропкић Ђорђевић 2016, 137).
U periodu kraja IV/prve polovine V veka, upotreba drvene arhitekture je
zabeležena na lokalitetu Bregovi Atovac - Kuzmin (Црнобрња 2015, 253-254).

Broj lokaliteta je u periodu I i II veka skoro identičan, dok raste tokom III
veka, a još više tokom IV veka (Црнобрња 2015, 75-107). Krajem IV/tokom prve
polovine V veka dramatično opada (Пашић 2019, 107).

Arheološki materijal Sirmijuma iz I veka je oskudan. Može se primetiti,
ipak, da je tokom tog perioda u arhitekturi najviše korišćen organski materijal

58

(Jeremić 2016, 199-201). Slična je situacija i sa drugim novoosnovanim mestima,
poput Mediolanuma (Mediolanum, Milano – Italija), Londinijuma (Londinium,
London – Ujedinjeno Kraljevstvo), Skarabantije (Scarabantia, Šopron –
Mađarska), Gorsija (Gorsium, Tac – Mađarska) itd. Takav fenomen se objašnjava
dvema činjenicama: da su lokalne populacije i kolonisti bili skromnijeg
imovinskog stanja i da je tek trajno uspostavljanje mira na tom području i na
granici, koja je blizu, omogućilo i dalo smisao ulaganju u zidanje skupljim
materijalima, poput kamena i opeke (Jeremić 2016, 199-203).

Tokom perioda II i III veka, u Sirmijumu počinje dominirati arhitektura
od kamena, opeke i maltera i grad se ne širi previše u odnosu na period I veka,
dok je period IV veka je period najveće gradnje i širenja Sirmijuma (Jeremić
2016, 203-206).

Period kraja IV/početka V veka za sada nema brojna svedočanstva u
arhitekturi. Jasno je da se površina naseljenog mesta smanjuje i grupiše oko
foruma, kao i da se i dalje koriste neke stare zgrade, dok se neke obnavljaju, ali
se umesto maltera koristi ilovača (Поповић 2003 [1982], 243).

Slika 36: Rekonstrukcija kuće od organskog materijala u Sirmijumu – lokalitet 78 (I vek n. e.)
(dimenzije nisu rekonstruisane) (Јеремић 1985, 72, сл. 3).
4.4 Stolarstvo

Ne bi trebalo isključiti ni mogućnost postojanja stolarske delatnosti u
Sirmijumu i okolini, sa obzirom na obim graditeljskih aktivnosti u samome
gradu i van istoga. Obim graditeljskih aktivnosti II i III, a posebno IV veka je

59

jedino posredno svedočanstvo o stolarskoj delatnosti na ispitivanome prostoru
(Црнобрња 2015; Jeremić 2016, 197-207). Direktnih svedočanstava, poput
ugljenisanih drvenih predmeta ili stolarskog alata, nema.

Jedini direktan pokazatelj obrade drveta u samome Sirmijumu u periodu
pre kraja IV/početka V veka jesu drveni kovčezi pronađeni na sirmijumskim
nekropolama iz III, ali još više iz IV veka (Милошевић 2001, 169). Ipak, moguće
je i da su ti kovčezi proizvedeni na mestu ili u blizini mesta, gde je eksploatisana
drvna građa. Teško je dokazati.

Tokom perioda kraja IV/početka V veka, može se razmišljati o stolarstvu
na osnovu predmeta za obradu drveta iz groba 323 (Поповић 1988).
4.5 Zaključci

Na osnovu istorijskih izvora se može zaključiti da je Sirmijum tokom
čitavog perioda koji se istražuje imao pristup drvnoj građi. Iako je bilo perioda
kada su se šume krčile u više navrata (kraj I/početak II veka i period Probove
vladavine krajem III veka), definitivno nisu sve posečene, te Sirmijum i dalje ima
pristup drvnoj građi. To se vidi kroz reči Klaudija Klaudijana, koji navodi da je
Stilihon naredio krčenje šuma u Panoniji, ali i kroz Menandra Protektora, koji
govori da je avarski kagan izgradio prelaz preko Save i blokadu reke od lokalne
građe, kada je opsedao Sirmijum.

Uzorak alata nije prevelik, ali se neka mišljenja mogu izneti. Sudeći po
rasporedu nađenih sekira, drvo se obaralo i obrađivalo u ruralnim sredinama,
dok se o obradi drveta i stolarstvu u samome gradu može govoriti posredno, na
osnovu brojnosti graditeljskih aktivnosti, koji ukazuju na stolarstvo, dok bi
direktan dokaz za obradu drveta i stolarstvo u samome gradu bio već pomenuti
grob 323 sa kraja IV/početka V veka.

Eksploatacija drveta je tokom perioda I veka intenzivna, jer je mahom sva
arhitektura od organskog materijala, kako u Sirmijumu, tako i u ruralnim
krajevima. Situacija se menja, kada Sirmijum dobije kolonijalni status.
Arhitekturu od organskog materijala zamenjuje ona od opeke, kamena i maltera
i tako biva do kraja IV veka. U Sirmijumu će od drveta biti samo malobrojni
pregradni zidovi. Za ruralnu sredinu je isto to malo teže odrediti, zbog

60

malobrojnosti iskopavanih lokaliteta. Dosadašnji materijal pokazuje da i tokom
II veka preovladava arhitektura od organskog materijala, ali ovaj zaključak bi
bolje bilo uzeti kao preliminaran, nego kao konkluzivan, zbog stanja
(ne)istraženosti.

Situacija u III veku je na tlu Sirmijuma poput one u II veku, dok se menja
u ruralnim sredinama. Naime, tokom III veka počinje upotreba opeke i kamena
u ruralnim sredinama, ali i dalje ima lokaliteta gde se koristi drvo.

Tokom IV veka, veka najvećeg uspona Sirmijuma, kamen i opeka su i dalje
osnovni građevinski materijal i samo su pregradni zidova na malom broju
lokaliteta od drvenog skeleta. Tako je i u ruralnim sredinama. Većina istraženih
lokaliteta imaju arhitekturu od opeke i kamena, dok su od drvenog skeleta ili
organskog materijala ekonomski objekti ili objekti interpretirani kao staništa
radnika.

Iz perioda kraja IV/prve polovine V veka, malo je očuvanih zgrada. Samo
se jedna zgrada gradi na temeljima stare dok se ostale popravljaju od starog
materijala.

Iako drvena arhitektura biva zamenjena onom od kamena i opeke, drvo ne
gubi na značaju pri arhitektonskim poduhvatima. To se čini logično, jer grede
kao i drugi elementi (poput vrata i nameštaja) moraju biti od drveta. To važi i za
ogrev objekata, ulogu drveta pri pripremi hrane i u zanatstvu (grnčarstvo,
ciglarstvo, kovanje). Prema tome, eksploatacija drveta je mogla biti, sudeći po
broju registrovanih lokaliteta, identična u periodu I i II veka, raste tokom III
veka i dostiže vrhunac tokom IV veka. U periodu kraja IV/prve polovine V veka,
eksploatacija opada zbog višestrukih razloga: zbog smanjenja broja lokaliteta u
ruralnim sredinama, zbog smanjenja samoga Sirmijuma, zbog smanjenja
građevinskih poduhvata, zbog prestanaka većine zanata koji zahtevaju obradu
drveta i zbog depopulizacije, što znači da se ne koristi više tolika količina drveta
za ogrev i pripremu hrane kao tokom prethodnih perioda.

61

5 Opekarstvo

Tokom perioda rimske vladavine nad ovim prostorima, opeka je bila vrlo
zastupljen materijal. To, uostalom i pokazuju rezultati brojnih terenskih
pregleda, vršeni kroz više decenija (Црнобрња 2015; Димитријевић 2021, 50).

U okvirima ovoga rada, nekoliko aspekata cigala i ciglarstva će biti
sagledano:

1) Postojanje peći za proizvodnju opeke kao svedočanstvo lokalne
proizvodnje,

2) Analiza pečata na opekama, koji mogu biti pokazatelj lokalne
proizvodnje ili importa,

3) Iz kataloga lokaliteta, sabranih u doktorskoj disertaciji A. Crnobrnje,
obratiće se pažnja na iskopavane i datovane lokalitete, sa ciljem sagledavanja
korišćenja opeke kroz istraživani period na lokalitetima van Sirmijuma
(Црнобрња 2015).

Literatura koja se bavi ciglarskim zanatom u antičkome Sirmijumu nije
brojna. Prvi članak u kojem se trgovina opekom samo posredno pominje u
kontekstu importa opeke iz Siscije u Sirmijum jeste napisan od strane Branke
Vikić-Belančić (Vikić-Belančić 1968, 509-521). Prvi članak u kome se autor
direktno dotiče te teme, je proizašao iz pera Anke Milošević. U njemu, autorka se
bavi rimskim vojnim pečatima u Sirmijumu, a za temu ovoga rada, relevantna je
informacija, koja ističe da prisustvo opeke sa žigom određene vojne jednice ne
znači nužno i prisustvo iste te vojne jedinice, već može ukazivati i na trgovinu,
odnosno import opeke. Takođe, autorka smatra da je za potrebe Sirmijuma, u
periodu I i II veka, opeka dobavljana većinski iz vojnih ciglana u Sirmijumu ili
okolini, dok je u periodu III i IV veka, kad je bio porast građevinskih aktivnosti,
opeka dobavljana iz panonskih vojnh ciglana, bliže okoline Sirmijuma i iz
udaljenih krajeva, poput Norika (Milošević 1971, 95-118).

Sledeći članak jeste studija V. Šaranović-Svetek iz 1990. godine, u kojoj se
autorka, pored pružanja kataloga svih pečata na opekama iz jugoslovenskog dela
provincije Donje Panonije, osvrnula i na peći za proizvodnju cigala i ponavlja
konstataciju da pečat neke vojne jedinice ne znači nužno i prisustvo te jedinice
(Шарановић-Светек 1989-1990, 41-80). Građu o ciglarskim pećima na tlu

62

Sirmijuma je 2000. godine sastavio Miroslav Jeremić (Jeremić 2000, 131-154). U
svojem značajnom pregledu arheologije i istorije Sirmijuma, objavljenoj 2001.
godine, P. Milošević se u segmentu posvećenom privredi, osvrće i na ciglarstvo, u
kojem pominje peći i smatra da je porasla potreba za građevinskim materijalom
tokom obimnih građevinskih aktivnosti sa kraja III i kroz čitav IV vek
(Милошевић 2001, 89-91). Pionirski rad u primeni laboratorijskih analiza, zarad
razumevanja hemijskog sastava opeka sa ovoga prostora prostora, jeste članak iz
2014. godine, od autorke Snežane Kalamković. U njemu, autorka vrši različite
analize nad opekom sa lokaliteta Vranj-Hrtkovci. Međutim, autorka nije dala
odgovor na pitanje odakle je dobavljana sirovina i slično, već isključivo hemijski
sastav same opeke (Kalamković 2014, 147-160). Konačno, od izuzetnog je značaja
monografija Ane Radivojević iz 2018. godine, u kojoj se autorka bavi opekama
poznoantičkoga perioda na tlu savremene Srbije, ali je još značajnija, jer su nad
opekama vršene laboratorijske analize, te su se ustanovila i njihova fizička i
hemijska svojstva (Radivojević 2018).

Opeke, na prostoru obuhvaćen temom ovoga rada, nisu bile poznat
građevinski materijal predrimskim populacijama. Njih su Panoniju donele
rimske vojne jednice, koje su u njoj bile stacionirane, a u literaturi se smatra da
je sa njenom širom upotrebom i proizvodnjom počelo u periodu između vladavine
cara Domicijana (81-96) (tačnije, period nakon sticanja statusa kolonije) i cara
Hadrijana (117-135) (Шарановић-Светек 1989-1990, 41; Jeremić 2016, 201-203).

Više različitih vrsta opeka je bilo izrađivano: najčešće su one za gradnju,
poznate i kao lateres sesquipedales (~45 x 40 cm), ali i manje, kvadratnog ili
pravougaonog oblika za izgradnju stubića, lučne i kružne za izgradnju
segmenata stubova, tegulae mamate i tegulae hamatae, kao i imbrices i konačno,
male opeke, za popločavanje podova (Шарановић-Светек 1989-1990, 41).

5.1 Proizvodnja i import opeke

Da bi neko područje bilo pogodno za proizvodnju opeke, mora ispunjavati
nekoliko uslova, a to su prisustvo sirovine, blizina vode i dostupnost drvne građe,
koja je služila kao gorivo za peći. Same peći su se većinom nalazile na
periferijama rimskih mesta, neretko na istom prostoru i u isto vreme sa

63

nekropolama, bile su veće od lončarskih i imale su često pravougaonu osnovu
(Шарановић-Светек 1989-1990, 42-43).

Na tlu koje se istražuje u ovom radu, pronađeno je i publikovano nekoliko
peći, ali takođe ima i onih nepublikovanih ili samo usput pomenutih. Te druge su
dve peći oktrivene 1903. godine na periferiji istočne nekropole Sirmijuma. Na
mestu gde se odvaja put za Jarak, 1904. godine, takođe je pronađena peć. Još
jedna tako nepublikovana peć je pronađena od strane neimenovanog amatera,
1969. godine na tlu ciglane savremene Sremske Mitrovice (Милошевић 2001, 90-
91 sa literaturom).

Sve dokumentovane peći su locirane na području istočne nekropole i bilo ih
je 7, dok je jedan primerak nađen na lokalitetu Vranj – Hrtovci. Svi primerci su
datovani u period III i IV veka (Шарановић-Светек 1989-1990, 43; Jeremić
2000, 131-154) (Slika 37a; Slika 37b).

Postojali su takođe i različiti vlasnici ciglana. One su mogle biti carske,
gradske, vojne ili privatne (Шарановић-Светек 1989-1990, 44-45).

Glede carskih ciglana, potvrđeno je postojanje jedne takve u Mursi u
periodu celog II i početka III veka (antička Mursa – Osijek u Hrvatskoj), dok je u
Sirmijumu pronađen svega jedan primerak opeke sa natpisom CAE. Vesna
Šaranović-Svetek na osnovu te jedne opeke, u kombinaciji sa proporcijama i
važnošću Sirmijuma u antici, ne isključuje mogućnost postojanja takve, carske
ciglane i u Sirmijumu (Шарановић-Светек 1989-1990, 55, 63).

Opeke proizvedene u različitim gradskim ciglanama su takođe prisutne u
Sirmijumu. Pre svega, sam Sirmijum je imao svoju gradsku ciglanu. U
Sirmijumu je posvedočeno je 12 primeraka opeke sa utisnutim slovom S. Potom,
u Sirmijumu je registrovano 24 primerka opeke sa žigom SISC. To bi mogao biti
pokazatelj trgovine Sirmijuma i Siscije (antička Siscia – Sisak u Hrvatskoj). U
Sirmijumu je pronađena i opeka datovana u period kraja III i IV veka, sa
natpisom QVADRIBVRG, što znači da potiče sa lokaliteta Kvadriburgijum
(antički Quadriburgium, problem je što postoje dva različita lokaliteta pod istim
imenom. Prvo se nalazi pri Brigeciju (antički Brigetio – Senj u Mađarskoj), a
drugo pri Alba Regiji (antička Alba Regia – Sekešfehervar u Mađarskoj). U
Sirmijumu i Rakovcu su nađene i opeke iz Skarabancije. Pronađene su i opeke iz

64

Norika, datovane u period vladavine cara Valentinijana I (Шарановић-Светек
1989-1990, 64).

Opeke, proizvedene od strane vojske su brojne u Sirmijumu i posvedočene
su razne vojne jedinice (npr. Legio I Adiutrix, Legio II Adiutrix pia fidelis, Legio
V Iovia) (Dautova Ruševljan, Vujović 2016, 21-27). Sa obzirom na to da je sam
Sirmijum imao bogata ležište gline u svojoj okolini, mala je verovatnoća importa.
U prilog tome ide još i činjenica da su opeke teške za transport. Pre će biti da su
određene vojne jedinice slale svoje specijaliste za proizvodnju opeke u Sirmijum i
okolinu, kada je za to postojala potreba (Шарановић-Светек 1989-1990, 48-58;
Jeremić 2000, 137; Црнобрња, Ратковић, 2015, 251-253).

Dok se ne izvrši analiza materijala ovih opeka, nažalost, nemoguće je
utvrditi da li su lokalni produkt ili import. Legije, čije su opeke hronološki
osetljive nisu brojne i one su ređe iz perioda kraja I/početka II veka, a češće iz
perioda III i IV veka. Trebalo bi napomenuti opeko sa natpisom II OF AR, a koji
se čita kao Secunda Officina Armorum. Ona je nađena u Sirmijumu. To je jedino
pouzdano svedočanstvo vojne proizvodnje opeka u Sirmijumu, jer je poznato da je
u periodu pozne antike u Sirmijumu postojala Fabrica armorum, koja se
uostalom mogla baviti i proizvodnjom cigala (Шарановић-Светек 1989-1990, 61-
64; Bishop, Coulston 2006, 239; Dautova Ruševljan, Vujović 2006, 53).

Opeke sa pečatima privatnih ciglana su nalažene u Sirmijumu i Rakovcu.
Opeke iz Sirmijuma sa natpisom Vincenti/ae/ se mogu datovati u period
vladavine Valentinijana I, ali ne zna se odakle potiču. Pronađene su analogije na
lokalitetima u Mađarskoj. Druga, koja se ne može datovati, nema analogije
nigde. Rakovačke opeke većinski imaju pečate radionica iz Trikornija (antički
Tricornium, Ritopek u Srbiji). Druge, koje imaju pečate privatne ciglarske
radionice, mogu se datovati u period sredine IV veka (Шарановић-Светек 1989-
1990, 64-65).

Što se kvaliteta proizvodnje tiče, Ana Radivojević je analizirala 6
primeraka opeke iz Sirmijuma iz perioda III i IV veka i kod svih se pokazalo da
su bile kvalitetno izrađene, da je njihova struktura ujednačena i da su po načinu
izrade, opeke iz III i IV veka slične, što ukazuje da se tehnologija u proizvodnji

65

opeka nije promenila, već da je samo potreba za proizvodom postala veća, kako se
sam grad razvijao (Radivojević 2018, 147).

Slika 37a: Osnove poznoantičke ciglarske peći sa nekropole I i II veka (Jeremić 2000, 142, Fig.
14).

Slika 37b: Fotografije poznoantičke ciglarske peći sa nekropole I i II veka (Jeremić 2000, 143,
Figs. 15-18).

66

5.2 Opeke u arhitekturi

Opeke su se od kraja I/početka II veka do kraja IV veka koristile u
arhitekturi, a od III do kraja IV veka su se koristile i za zidanje grobnica
(Шарановић-Светек 1989-1990, 41; Милошевић 2001, 165-175; Jeremić 2016,
201-203).

Da bi se pokušao dati odgovor na pitanje, u kojem se obimu koristila opeka
tokom perioda rimske vlasti na ispitivanome prostoru, trebalo bi baciti oko
datovane lokalitete: naime, u Sirmijumu, upotreba opeke počinje krajem
I/početkom II veka, kao i u ruralnim sredinama, ali i tokom II veka, u ruralnim
sredinama dominira tradicionalni način gradnje od organskih materijala. Kako
istraživanja pokazuju, opeka postaje učestalija u ruralnim sredinama za
arhitekturu i funerarnu praksu u periodu kraja III i IV veka, što korespondira sa
masivnim graditeljskim aktivnostima u samome Sirmijumu i transformacijom
Sirmijuma u jedno od carskih rezidencijalnih mesta. Dodatni argumenti za
najveću upotrebu i proizvonju opeke u periodu kraja III i IV veka jesu pronađene
peći, sve datovane u taj period, kao i hronološki osetljivi nalazi opeka sa
pečatima (Поповић 2003 [1977], 153; Црнобрња 2015, 75-107; Jeremić 2016,
205-207).

Prestanak šire upotrebe opeke korespondira sa prvim ozbiljnijim upadima
i pljačkama na ove prostore, nakon bitke kod Hadrijanopolja 378. godine. Možda
je proizvođena u periodu kraja IV/početka V veka, jer je crkva svetoga Dimitrija
na lokalitetu 59 izgrađena od opeke, ali je verovatnije da su to sekundarno
upotrebljene opeke. U prilog tome ide i činjenica da su objekti na hipodromu sa
kraja IV veka građeni od organskog materijala (Поповић 2003 [1977], 154-155;
Поповић 2003 [1982], 243-245).
5.3 Zaključci

Čini se da se u periodu od kraja I/početka II veka do kraja IV veka, opeka
proizvodi u blizini samih lokaliteta na kojima je pronađena. Ipak, ovo pitanje
ostaje otvoreno dok se ne izvrši analiza materijala, jer je pokazano koliko je
komplikovan prenos opeke na velike razdaljine. Ako je opeka importovana, to je
moguće isključivo na kratkim relacijama ili rekom, ali nizvodno, poput primera

67

Siscije i Sirmijuma. Velika je verovatnoća da opeke sa žigovima vojnih jedinica
stacioniranih na Dunavu i iz mesta na Dunavu nisu import, već rezultat rada
samih radnika iz te radionice, pozvanih da izvrše taj zadatak u  Sirmijumu i
okolini. Takav stav je dodatno ojačan činjenicom da se sam Sirmijum nalazi na
lokaciji izuzetno bogatoj sirovinom za proizvodnju opeke i da nema potrebu da
uvozi sirov materijal ili gotov proizvod.

Opeka se počela koristiti krajem I veka u Sirmijumu više nego u ruralnim
sredinama i tako biva čitav II vek. To bi se dalo objasniti dobijanjem statusa
kolonije i konsolidovanjem moći Sirmijuma. Do kraja IV veka će, u kombinaciji
sa kamenom, biti dominantan materijal za gradnju. Veličina je bitna, jer što je
Sirmijum veći, veća je i upotreba i proizvodnja opeke. Prema podacima iz
dostupne građe, velika je mogućnost da je Sirmijum prestao sa proizvodnjom
opeke začetkom kriznih momenata krajem IV veka.

U ruralnim sredninama, opeka se takođe počinje koristiti kad i u
Sirmijumu, ali u manjoj meri. Postaje dominantan materijal, onda kada
Sirmijum postiže najveći uspon krajem III veka i tokom IV veka, do bitke kod
Hadrijanopolja, nakon koje dolazi do pustošenja i bežanja iz ovih oblasti.

68

6 Keramika

Nalazi keramike, su poput nalaza opeke, jedni od najbrojnijih na
arheološkim rekognosciranjima i iskopavanjima na prostoru obrađivanom u ovoj
temi (Димитријевић 2021, 50).

O nalazima grnčarije je relativno dosta pisano u literaturi, najviše od
strane O. Brukner. Međutim, sa obzirom na temu ovoga rada, težište će biti na
razvoju lokalnih radionica i lokalne proizvodnje, kao i na importovanim
predmetima. Za analizu u okviru ove teme biće uzeta zaključna razmatranja
autora, koji su se bavili ovom tematikom, jer vremenska, kao i tematska
ograničenost ne dopuštaju ekskurs u kvantitativne analize i stvaranje novih
znanja. Kako će biti prikazano, primetan je izvestan dizbalans u stanju
istraženosti u zavisnosti o kojem se periodu rimske vlasti radi. Na primer, period
od uspostavljanja rimske vlasti do sredine II veka je kvalitetno istražen, dok su
se autori u opštim crtama osvratali na periode koji slede tom.

Najraniji rad jeste od B. Vikić-Belančić, u kojem autorka daje pregled
keramike i njenog udela u trgovini u južnoj Panoniji (Vikić-Belančić 1968, 509-
521). Ista autorka je nekoliko godina kasnije objavila katalog određenog broja
lampi, koje se čuvaju u Arheološkom muzeju u Zagrebu. Samim tim, tu spadaju i
neke lampe iz Sirmijuma i okolice (Vikić-Belančić 1971, 97-182). Džejms Rubrajt
je prvi put kataloški publikovao žiške, koji se čuvaju u muzeju u Sremskoj
Mitrovici (Rubright 1973, 45-80). Drugi deo kataloga antičkih svetiljki iz
Arheološkoga muzeja u Zagrebu je objavila B. Vikić-Belančić da bi naredne
godine združeni katalozi bili publikovani kao zasebna knjiga sa zaključnim
razmatranjima (Vikić-Belančić 1975, 49-160; Vikić-Belančić 1976). O proizvodnji
grnčarije, važni su pre svega radovi O. Brukner. Njena doktorska disertacija je
pretočena u monografiju i kao takva publikovana (Brukner 1981). Ista autorka je
pisala o socioekonomskim promenama iz ugla ranorimske keramičke proizvodnje
i importa (Брукнер 1987, 27-44). Kasnoantičkim žižcima iz Sirmijuma se bavila
Zorka Pejović (Пејовић 1991, 63-78). O. Brukner se takođe bavila i
rimskodobnom keramičkom proizvodnjom na lokalitetu Gomolava – Hrtkovci
(Brukner 1992, 11-59). Iste godine je Ana Premk napisala članak o ranorimskoj
keramičkoj proizvodnji Sirmijuma (Премк 1992, 363-368). O. Brukner se takođe

69

bavila se i importovanom i lokalnom keramikom na antičkim lokalitetima na
Fruškoj Gori (Брукнер 1995b, 57-109). Neke osnovne informacije o keramičkoj
proizvodnji postoje i kod P. Miloševića u knjizi o arheologiji Sirmijuma
(Милошевић 2001, 91-92). Konačno, V. Dautova Ruševljan u svojoj sintezi o
rimskome periodu na tlu Hrtkovaca, takođe pominje keramičku proizvodnju
(Dautova Ruševljan 2016, 39-45).

6.1 Proizvodnja grnčarije

Sama okolica Sirmijuma je bogata kvalitetnim glinama i drvnom građom,
koja služi kao gorivo za keramičarske peći. Na ovim prostorima postoji bogata
proizvodnja grnčarije već u periodu koji prethodi dolasku Rimljana. Jedan od
takvih lokaliteta, sa brojnim lončarskim pećima jeste Gomolava – Hrtkovci, na
kojem je posvedočeno nekoliko poznolatenskodobnih peći i u blizini kojih se
nastavila proizvodnja grnčarije kroz I i II vek (Лучић 2019, 16-18). Ovaj deo
rada će biti podeljen na dva dela: na deo posvećen rimskodobnim lončarskim
pećima i na deo o lokalnoj i importovanoj grnčariji.
6.1.1 Lončarske peći

U samome Sirmijumu, registrovano je više lokaliteta sa keramičarskim
pećima (Slika 38).

1) Na području severoistočne nekropole Sirmijuma se pominje postojanje
čak devet lončarskih peći, datovanih u prvu polovinu I veka n. e., u kojim je bilo
latenoidne grnčarije (Брукнер 1987, 33; Милошевић 2001, 91).

2) Na tlu nekropole Sv. Sinerota pronađene su četiri peći. Nije navedeno
datovanje (Милошевић 2001, 91).

3) Na tlu istočne nekropole se pominje postojanje preko 20 lončarskih peći,
datovanih u prvu polovicu I veka n. e. (Брукнер 1987, 33; Премк 1992, 363).

4) Na severozapadnoj nekropoli su registrovane četiri lončarske peći,
datovane u Flavijevski period. Opisane su kao kalotaste, okrugle ili elipsoidne u
osnovi, od lepa, sa pregradnim zidom i prečnika od 1 do 2,4 m, a visine do 2 m.
Na osnovu materijala iz kog su izgrađene, okarakterisane su kao sezonske.
Jedina detaljnije opisana lončarska peć jeste ta, pronađena u neposrednoj  ove

70

nekropole, van bedema. Opisana je kao kalotasta, visine 1,60 m i pravilne kružne
osnove, prečnika 1,40 m (Брукнер 1987, 33; Премк 1992, 363-368; Милошевић
2001, 91).

5) Na lokalitetu 28, u kompleksu zanatsko-trgovatske četvrti, pronađena
je lončarska peć, datovana u doba Flavijevaca (Brukner 1992, 15-16).

Interesantno je pomenuti da je više lončarskih peći pronađeno na
lokalitetima van samoga Sirmijuma. To bi se moglo objasniti činjenicom da su
rimskodobne peći od krhkog materijala i da su bile uništene kasnijim aktivnim
naseljavanjem na prostoru gde je nekad bio Sirmijum, ali i činjenicom da su se
keramičarske zone grupisale van naselja ili na njihovim rubovima, zbog količine
dima koje su peći proizvodile i zbog rizika od požara.

Van Sirmijuma, lončarske peći su pronađene na nekoliko lokaliteta:
Zapadna strana potoka Vranj – Hrtkovci, Vranj – Hrtkovci (vicus), Lole Ribara
(parna strana) – Hrtkovci i Gomolava – Hrtkovci.

1) Na lokalitetu Zapadna strana potoka Vranj – Hrtkovci je ispitano preko
20 lončarskih peći. Bile su plitko ukopavane i samim tim je izvestan deo njih bio
uništen poljoprivrednim radovima. Ipak, na osnovu očuvanih, zna se da su bile
kružne osnove sa roštiljem i ložištem, izgrađene u kasnolatenskoj tradiciji od
ilovače sa primesama pleve i da su imale kalotu. Prečnici su varirali i segali do 3
m. Peći su bile udaljene od bivalnih objekata, zbog rizika od požara. Veći broj
peći nije datovan, ali one koje jesu, datovane su u ranocarski period (Dautova
Ruševljan 2016, 39-41).

2) Na lokalitetu Vranj – Hrtkovci su ispod poznoantičke vile rustike
ispitani ostaci vikusa iz I i II veka. Istraženo je 14 ostataka lončarskih peći iz
istoga perioda. Peći su fragmentovane, pa se mnogima nije uspela uhvatiti jasna
osnova, ali se na osnovu postojanja kalote i sličnosti sa drugim pećima ovog
perioda, može pretpostaviti da su bile nepravilne kružne osnove. Ono što se
moglo odrediti, jeste da su peći bile građene u poznolatenskoj tradiciji, od crvene
pečene zemlje, sa ložištem, kalotom, roštiljima i dimenzija prečnika koje su se
kretale od 1 m do 3 m (Dautova-Ruševljan 1991, 41-42; Dautova Ruševljan 2015,
41-45) (Slika 39a).

3) Lokalitet Lole Ribara (parna strana) – Hrtkovci se nalazi 300 m južno

71

od reke Save i severno od lokaliteta Vranj – Hrtkovci. Pronađene su dve
lončarske peći, datovane u drugu polovinu I i II vek. Peći su od crvene pečene
zemlje, kružne sa kalotama i premera 1,50 m i 2,00 m (Црнобрња 2015, 288-289;
Dautova Ruševljan 2015, 14).

4) Gomolava – Hrtkovci je jedan od najbolje istraženih lokaliteta na ovim
prostorima i na njoj je u kontekstu rimskoga perioda pronađena je neverovatna
brojka od čak 164 lončarskih peći. Zona sa lončarskim pećima se nalazila  u delu
lokaliteta, koja je bila izvan naselja. Peći su građene od ilovače, kružne osnove,
prečnika od 1,20 m do 1,80 m i imale su kalotu. Na kaloti je mogao biti i
kruškoliki otvor za odvod vazduha ili su imale otvor u visini ognjišne ploče.
Razlikuju se dva tipa lončarskih peći, odvojena na osnovu konstrukcije koja nosi
ognjišnu ploču. Prvi tip je sa pregradnim zidom u ložištu, a drugi je tip sa stubom
od ilovače u centru ložišta (Brukner 1992, 11-25) (Slika 39b).

Slika 38: Primer lončarske peći sa severozapadne nekropole Sirmijuma (Flavijevski period)
(Премк 1992, Сл. 2).

72

Slika 39a: Osnova i presek lončarske peći sa potesa Vranj (Dautova Ruševljan 2016,43, Pr. 5).

Slika 39b: Opšti izgled keramičarskih peći na Gomolavi (I-II vek) (Brukner 1992, 11, Sl. 3).
6.1.2 Lokalno proizvedena grnčarija i import

Rimljani dolaskom na ove prostore zatiču populacije, koje su usled
dostupnosti gline, vode i drveta na visokom nivou razvoja lončarske proizvodnje.

Odsustvo rimskih keramičkih nalaza avgustovskoga doba je dovelo
istraživače do pretpostavke da je do Panonskoga-dalmatskoga ustanka, rimsku
vlast održavao vrlo ograničen broj vojnika i saveznici Skordisci. U prilog toj
pretpostavci ide činjenica da skoro uopšte nema avgustovskoga importa na ovim
prostorima. Prvi italski nalazi (aretinska i padska terra sigilata) se vezuju za
tiberijevski period, nakon gušenja Panonsko-dalmatinskoga ustanka. Ipak, ti
nalazi se vezuju za vojsku i imigraciju Italika, a ne za trgovinu. Keramički nalazi

73

tiberijskoga doba se zatiču u Sirmijumu i na Gomolavi, dok ih je u manjem broju
u Banoštoru i u Dumbovu, To se smatra, jer je prva trgovina išla Savom, a ne
Dunavom (Vikić-Belančić 1968, 509-510; Brukner 1981, 47-51; Брукнер 1987,
31-33; Brukner, Dautova-Ruševljan 1992, 187-189; Брукнер 1995b, 57-59).

Pacifikacijom prostora, povećavanjem kontakata između ovih prostora i
Italije, kao i prisustvo vojske utiču na provincijalnu proizvodnju na način da se
od sredine I veka n. e. lokalne forme romanizuju i da dolazi i do imitacije italskih
formi. To je posvedočeno kalupima za ranocarske zdele, kao i imitacijama tere
sigilate i tere nigre, ali i rimsko-provincijalnim formama krčaga, amfora i drugog
posuđa. Na Gomolavi je zabeleženo čak da su imitacije tere nigre brojnije u
odnosu na imitacije tere sigilate. Ipak, ne bi trebalo zanemariti činjenicu da
produkcija starih, predirimskih formi, do početka II veka nije u potpunosti
eliminisana. To se vidi na primeru analizirane grnčarije iz peći sa severozapadne
nekropole. Grnčarija pronađena u peći je grupisana u tri kategorije: rimsko-
provincijalnu (najzastupljenija – 84 %), grnčariju italskih formi (manje
zastupljena – 10 %) i latenoidnu (najmanje zastupljena – 6 %). Aktivnost ove peći
je datovana u period od flavijevskoga doba do sredine II veka. Usled obima
lokalne proizvodnje, u Sirmijumu i na Gomolavi, import je manje brojan na kraju
julijevsko-klaudijevske dinastije, nego na njenom početku. Štaviše, tokom
flavijevskoga perioda je najobimnija keramička proizvodnja na Gomolavi, zbog
inkorporacije ovog prostora u sistem tržišne produkcije i distribucije. Trebalo bi i
napomenuti da se kontinuitet keramičke produkcije na Gomolavi vezuje za
činjenicu da je taj tzv. industrijski kompleks, pod organizacijom vojske i da pravi
stvari za vojsku. Ipak, od druge polovine I veka n. e., preciznije, od Flavijevaca,
dolazi do uvećanja importa i to su pre svega padska tera sigilata, koja se
importuje sve do vladavine Domicijana, a u manjoj meri i tera sigilata iz južne
Galije. U periodu od druge polovine I veka n. e. do početka II veka, popularan
import su i zdele i šolje izrađene u barbotin tehnici, tera nigra, crvena firnisana i
marmorirana keramika. Krajem I veka takođe počinje i import firma svetiljki.
Import iz Italije i južne Galije je tekao ili rekom Savom, ili putem koji je od
Akvileje preko Nauportusa (antički Nauportus – Vrhnika, Slovenija), Emone
(Ljubljana, Slovenija) i Siscije vodio prema Sirmijumu. Ključan momenat je

74

sticanje kolonijalnog statusa od strane Sirmijuma, kada se konačno afirmiše kao
regionalni centar rimske vlasti, kulture, proizvodnje i redistribucije. U tom
periodu tzv. industrijski kompleks na Gomolavi prestaje sa radom i kako se
primećuje, seli se u Sirmijum. U prilog važnosti Sirmijuma ide i velika količina
importovane italske sigilate, kao i puno romanizovanih formi lokalne grnčarije
(Vikić-Belančić 1968, 511-513; Vikić-Belančić 1976, XLIX; Brukner 1981, 47-50;
Брукнер 1987, 30-34; Brukner 1992, 25-27; Brukner, Dautova-Ruševljan 1992,
187-189; Милошевић 2001, 91-92).

Od kraja I veka n. e., umesto italskog importa, najbrojnija je tera sigilata
iz  radionica u Galiji, a to su pre svega posude sa prostora srednje Galije, iz
radionice Lezoux. Najjača je tokom perioda od vladavine Trajana do Antonina
Pija, što se podudara sa periodom formiranja limesa na Dunavu, ali i povećanom
urbanizacijom ovih prostora. Galski import će biti prisutan do sredine III veka,
ali već od druge polovice II veka, dominantan import postaju posude iz radionica
u Germaniji, prvenstveno zbog geografske blizine. U II veku, ta sigilata potiče iz
radionice Rheinzabern, a od prve polovice III veka, to postaju posude iz radionice
Westendorf. Germanski import je bio prisutan do IV veka, ali kreće da opada u
drugoj polovini III veka. Posude iz Germanije su uglavnom dobavljane rečnim
putevima,  arterijom Rajna – Nekar – Dunav. Tokom II veka, počela se
proizvoditi pečatna keramika, usled naseljavanja varvara. U istom veku, eksport
je vodio prema Dakiji, kao i Gornjoj i Donjoj Meziji. Usled činjenice da je
provincija tokom III veka podređena centralizovanoj upravi vojske, koja se
oslanja na proizvodnju lokalne populacije, kao i naseljavanje orijentalnih
populacija, dovodi do unapređenja zanatstva i trgovine i time je eksport još
dominantiji u III veku, gde donjopanonski proizvodi pristužu sve do dačke,
tračke i donjomezijske obale Crnoga mora, ali usled ius commercii i u teritoriju
naseljenu Sarmatima, na severnoj obali Dunava (Vikić-Belančić 1968, 513-515;
Brukner 1981, 49-51).

Krajem III i početkom IV  veka, Sirmijum, bivajući jedno od glavnim
mesta i carstva, ali i novoformirane provincije Panonije Sekunde, doživljava
vrtoglavi razvoj i širenje. Pre svega, tokom IV veka, Sirmijum će biti jedan od
centara za proizvodnju gleđosane keramike. Preko Salone, roba sa prostora

75

Mediterana, pre svega afrička sigilata, pristiže u Sirmijum. Takođe jačaju
trgovačke veze sa crnomorskom obalom. Ipak, trebalo bi napomenuti da visoka
koncentracija vojske na Dunavu u periodu IV veka, kao i preseljavanje civilnih
populacija na ove prostore zarad vojske, dovode do toga da je proizvodnja
koncentrisana pre svega za potrebe vojske. Data su prava svim građanima da se
bave  zanatstvom i trgovinom i samim tim se osnivaju mnogobrojne samostalne
radionice, kako u urbanim mestima, tako i u ruralnim. To utiče na opadanje
kvaliteta proizvodnje (Brukner 1981, 51; Брукнер 1995b, 62-63; Милошевић
2001, 91-92).

6.2 Zaključci

Prema priloženom, sledeći istorijski događaji su uticali na promenu
trendova u keramičkoj proizovdnji. Pre svega, pacifikacija, romanizacija i
konačno kolonizacija Sirmijuma u drugoj polovici I veka n. e. je dovela do toga da
se keramički materijal predrimskih populacija promeni i da počne da imitira
italske forme. Dosadašnja istraživanja pokazuju da kolonizacija Sirmijuma
dovodi do centralizacije keramičke proizvodnje u Sirmijum, za razliku od
prethodnih perioda, kad je bila raštrkanija, međutim, to bi trebalo uzeti sa
rezervom, jer su lokaliteti iz perioda kraja I – početka II veka skoro i neistraženi.

Sledeći istorijski događaj, koji utiče na lokalne trendove u proizvodnji
grnčarije jeste začetak formiranja limesa i konsolidacije granice na Dunavu
tokom Trajanove vladavine. Tokom tog perioda, galski import postaje
dominantan u odnosu na italski. Zna se da je formiranje limesa uticalo na import
galske keramike, jer je pre svega prisutna u novoformiranim vojnim logorima, a
tek onda u civilnim naseljima.

Razvijanje radionica u Germaniji utiče na to da od druge polovine II veka
germansko posuđe postane dominantan import. To je objašnjivo geografskom
blizinom Germanije u odnosu na Galiju. To je takođe indikator da u ovom
periodu Dunav, za razliku od prethodnih perioda kad je to bila Sava, postaje
glavna trgovinska žila.

Poslednji istorijski događaj koji bi uticao na trendove u proizvodnji i uvozu
keramike jeste uvećanje Sirmijuma i prisustva vojske na panonskom limesu

76

krajem III i početkom IV veka. Zbog toga, sva proizvodnja se prilagođava
potrebama vojske i svaki građanin dobija pravo da se bavi zanatstvom i
trgovinom. To dovodi do generalnog opadanja u kvalitetu grnčarije. To ne znači
da je sva keramika bila goreg kvaliteta. Sirmijum je u ovom periodu bio jedan od
centara za proizvodnju gleđosane keramike. Takođe je usled svoje veličine
krenuo da importuje predmete sa mediteranskih prostora, pre svega afričku
sigilatu preko Salone. Ponovo, trebalo bi bi biti oprezan pri prihvatanju ovoga
zaključka, pre svega, jer nijedna peć, datovana u ovaj period, nije pronađena, te
se zapravo jako malo zna o proizvodnji keramike na ovim prostorima u periodu
pozne antike.

Nije poznata situacija sa proizvodnjom grnčarije u prvoj polovini V veka.

77

7 Obrada metala

Sirmijum, kao zanatski centar, morao je imati bogatu produkciju
predmeta iz metala, uprkos činjenici da nema rudna bogatstva u svojoj blizini.

Ipak, položaj na reci Savi i na glavnoj saobraćajnici, koja povezuje Italiju
sa Balkanom, je dovela do toga da ima stabilan dotok sirovine od koje su se
proizvodili predmeti od metala.

Vrste metala i legura koje su bile korišćene u antičkome Sirmijumu jesu
zlato, srebro, bronza, gvožđe i olovo. Pitanja na će se pokušati dati odgovor u
ovome segmentu rada jesu da li je bilo radionica, i ako jeste, gde su se one
nalazile. Potom pitanje šta se proizvodilo od ovih predmeta i naravno, kada i u
kojoj meri. Konačno, postaviće se pitanje importa. Segmenti ovoga poglavlja će
biti grupisani prema vrsti metala.

7.1 Primarni istorijski izvori i pitanje datovanja poznoantičkih fabrika
u Sirmijumu

Nažalost, skoro da uopšte i nema istorijskih izvora koji bi nešto rekli o
radionicama za obradu metala na ovim prostorima. Osim srebrnih ingota, iz
perioda početka IV veka sa natpisima majstora i skraćenice za Sirmijum, o čemu
će biti više reči u narednome segmentu poglavlja, jedini izvor koji nešto govori o
tome jeste Noticija iz prve polovine V veka, u kojoj se govori o državnoj fabrici
štitova, oružja i sedala u Sirmijumu (Letki 2009, 54-58).

Noticija je tekst u kojem je sadržan spisak civilnih i vojnih funkcija
poznoga rimskoga carstva. U izvoru se opisuje administracija istočnih i zapadnih
polovina carstva, od carskoga dvora do provincijalne administracije i vojnih
jedinica. Datovanje Noticije nije najjasnije. Najverovatnije je napisana nešto
posle 421. godine, kombinujući registre istočne i zapadne polovine carstva i ti
registri su, za obe polovine, posedovali, osim relevantne građe i građu, koja je
bila zastarela. U nauci su i izneta mišljenja da je Noticija propagandni tekst,
kome cilj nije preciznost, već stvaranje iluzije kohezije Carstva, gde se određene
pozicije izmišljaju. Ipak, fabrike pomenute u Noticiji, ne bi trebalo da se
smatraju za takve izmišljene fantomske pozicije koje nikada nisu postojale, jer su
u pitanju fizička mesta i samim tim, ako je pomenuta u Noticiji, znači da je

78

definitivno funkcionisala u jednome momentu (Kulikowski 2000, 376; Brennan
2018, 411-412; Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 118).

U Noticiji se pominju tri fabrike, koje su funkcionisale u Sirmijumu i
Basijanama (antičke Bassianae – Donji Petrovci u Srbiji) (Letki 2009, 54-58;
Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 117; Ciglenečki 2023, 59).

Oba mesta, Sirmijum i Basijane, su imala svoju fabriku za obradu vune
(gynaecea). To se zna na osnovu teksta iz Noticije, a koji glasi (Not. Dign. Occ.
11.45-47).
Procuratores
gynaeciorum:
Procurator
gynaecii
Bassianensis,
Pannoniae
secundae - translati Salonis. Procurator gynaecii Sirmensis, Pannoniae secundae.

Sirmijum je imao fabriku za proizvodnju štitova, sedala i oružja. To se zna
na osnovu teksta iz Noticije, a koji glasi (Not. Dign. Occ. 9.16-18):
Fabricae infrascriptae: In Illyrico: Sirmensis scutorum, scordiscorum et
armorum.

Da bi se preciznije diskutovalo o datovanjima ekonomskih aktivnosti za
koje su te fabrike bile namenjene, trebalo bi pokušati odrediti donju i gornju
granicu perioda u kojem sirmijumske fabrike bile aktivne.

Sistem državnih arsenala (fabricae), a čiji su deo bile fabrike za vunu
navedene u ovom radu, ukazuju na centralno planiranje i na kontrolu
dopremanja potrebnih zaliha vojsci (Lee 2007, 89-94). Njihovo osnivanje se
vezuje za period prve Tetrarhije (293-305). Ipak, nije potpuno zagarantovano da
li su osnovane tokom perioda vladavine Dioklecijana (284-305), jer nijedan izvor
to ne pominje. Zna se samo da su već postojale tokom perioda, kada je Galerije
bio avgust (305-311) (Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 120). Fabrika za štitove,
sedla i oružja je osnovana tokom vladavine cara Dioklecijana (Letki 2009, 54-55).

Prema tome, donja hronološka granica za osnivanje pomenutih  fabrika
jeste kraj III/početak IV veka.

Određivanje gornje granice funkcionisanja ovih fabrika je nešto
kompleksnije. Jedini autori koji su se bavili fabrikama za vunu na ovom prostoru
iz ugla rekonstrukcije uslova okoline i ruralne ekonomije su M. Dimitrijević i Dž.

79

Vajthaus (Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 115-132).

Svi autori, zaključno sa M. Dimitrijevićem i Dž. Vajthausom, se slažu da
se fabrika iz Basijana premestila u Salonu (antička Salona – Solin u Hrvatskoj)
krajem IV veka zbog nemirnih događaja uzrokovanih upadima Sarmata 374. i
375. godine, pljačkanjima, koja su usledila nakon poraza Rimljana kod
Hadrijanopolja (antički Άδριανούπολις/Adrianopolis – Edirne u Turskoj) 378.
godine, od strane Vizigota (Dimitrijević, Whitehouse 2022a, 118-119). Taj
momenat bi se mogao uzeti u razmatranje kao trenutak kada su sirmijumske
fabrike prestale sa radom. Argument tome bi mogla biti i tvrdnja A. Crnobrnje,
koji smatra da su pustošenja 374., 375. i 378. godine dovela do znatne
depopulacije prostora i promene ekonomije u njemu, a što je i dodatno
potkrepljeno velikim brojem ostava novca iz ovoga perioda u Mačvi i Posavini
(Црнобрња 2015, 31-32).

Ipak, nakon argumenata koji će slediti, moglo bi se pretpostaviti da su
događaji iz osme decenije IV veka, početak kraja funkcionisanja sirmijumskih
fabrika, ali ne i sam kraj, kao u slučaju fabrike u Basijanama:

1) Sirmijum i dalje funkcioniše kao grad i administrativni centar, npr. u
njemu je Teodosije krunisan za Gracijanovog savladara 379. godine (Mirković
2017, 91),

2) Аrheološka istraživanja na lokalitetima 39, 40, 42, 43, 46, 47, 58 i 59 u
samome centru Sirmijuma, su pokazala da se javne i privatne građevine,
podignute početkom IV veka, nalaze ispod debelog sloja pepela i šuta. Na
podovima tih objekata je pronađen novac iskovan u periodu između 383. i 392.
godine, što znači da su uništene u nekom od pustošenja nakon tog perioda
(Поповић 2003 [1982], 243),

3) Analizom istorijskih i numizmatičkih izvora, pokazano je da je došlo do
napuštanja fortifikacija na Dunavu unutar provincije Druge Panonije tek
nekoliko godina posle 395. godine. Argument da se u periodu nakon
Hadrijanopolja još uvek ulagalo u provinciju Drugu Panoniju, jeste činjenica
Stilihon poslao Flavija Lupa da novcem koji je dobio, popravi zidove gradova
zarad odbrane (Eadie, Petrović 1982, 15-16).

Prema priloženom, predlaže se sledeće rešenje:

80

1) Dve fabrike u Sirmijumu su nastavile da funkcionišu i nakon
Hadrijanopolja, verovatno manjih kapaciteta, jer ostave novca pokazuju da
dolazi do isvesne depopulacije i samim tim, nestanka ljudi koji bi radili za iste te
fabrike,

2) Prisustvo vojske na dunavskome limesu i nakon događaja iz osme
dekade IV veka. ide u prilog tome da još uvek postoji neko, kome je oprema iz tih
fabrika potrebna. Samim tim, napuštanje dunavskih fortifikacija od strane
vojske, nešto malo nakon 395. godine, označava (za autore Noticije očigledno
samo privremeni) kraj funkcionisanja sirmijumskih fabrika.

Prema tome, u daljem tekstu, kada se bude govorilo o fabrikama, govoriće
se o hronološkom rasponu od kraja III/početka IV veka do kraja IV/početka V
veka.
7.2 Organizacija rudarstva i rudnici u široj okolini Sirmijuma

Da bi neki grad bio centar za proizvodnju predmeta od metala, on bi tu
rudu trebalo da poseduje u svojoj neposrednoj okolini, što sa Sirmijumom nije
slučaj. Uprkos odsustvu rudnika u okruženju, Sirmijum svejedno biva mesto
proizvodnje predmeta od metala (Милошевић 2001, 87).

Rudnici su relativno rano, najverovatnije tokom druge polovice I veka n.
e., počeli da se eksploatišu na prostoru južno od Sirmijuma, pre svega u donjem
toku reke Drine, što je administrativno pripadalo Panoniji. Intenzivnija
eksploatacija počinje tokom  vlada careva Trajana (98-117) i Hadrijana (117-
135), usled ispošćavanja rudnih depozita u Hispaniji.  Tada je njima upravljao
namesnik sa titulom procurator Augusti. Krajem prve polovice II veka počinje se
javljati detaljnija titula ovih carskih namesnika, znana kao procurator Augusti
argentariae Pannonicae. Tokom šezdesetih godina II veka, rudnici Panonije se
administrativno spajaju sa rudnicima Dalmacije. Ta administrativna jedinica je
nosila ime Metalla Pannonicorum et Dalmaticorum i njome je upravljao
procurator metallorum Pannonicorum et Dalmaticorum. Oni su, pored rudnika
srebra, takođe i upravljali sa rudnicima železa. Tokom vlade cara Komoda (180-
192), došlo je do devalvacije rimskoga denara i smanjenja količine srebra u
njemu, kao i do smanjenja broja rudara. Zaradi toga, car Komod ponovo

81

reformiše rudništvo u Iliriku i argentariae Pannoniarum et Dalmatiarum odvaja
od ferrariae, koje su davane i zakup do prve decenije III veka. U tom periodu se i
odvajaju panonski od dalmatinskih rudnika železa.  Od prve decenije III veka,
rudnici železa bivaju pod upravom namesnika procurator Augusti/procurator
argentarium. Do te reforme dolazi usled finansijske krize nastale tokom vlade
cara Septimija Severa (193-211). Sredinom III veka, događa se nova reforma
rudarstva usled pustošenja od strane varvara i unutrašnje krize u državi. Tom
reformom, svi rudnici (srebra in železa) su združeni pod oblast jednoga
namesnika – curator Illyrici metallarius, ali se čini da je ta reforma bila
kratkoga daha, sa obzirom da se već tokom vladavine cara Aurelijana (270-275)
ponovo javlja titula procurator argentarium. Usled napuštanja province Dakije u
vreme vladavine ovoga cara, a koja je bila vrlo bogata rudama, intenzivira se
rudarstvo u Iliriku. Usled sigurnosnih razloga, ali i iscrpljetnosti rudnika,
uprava se iz Domavije premešta na planinu Kosmaj da bi rudarstvo prestalo da
bude aktivna ekonomska grana negde početkom V veka (Dimitrijević et al. 1982,
119; Škegro 1998, 91, 96-100, 103-105; Škegro 1999, 102-103; Šajin 2014, 108,
122-144).

Rudniki železa su se najviše nalazili u centralnoj i severozapadnoj Bosni i
bili su eksploatisani od I do VI veka. Najveći obim njihovog korišćenja je bio
tokom prve polovice III veka (Dimitrijević et al. 1982, 119; Škegro 1999, 103-
104). Nemirna kruška – Petkovica je lokalitet za koji se pretpostavlja da je bio
rudnik železa (Црнобрња 2015, 129, 405).

Ne zna se odakle je dobavljano zlato. Moguće da je dobavljano sa prostora
provincije Dalmacije, tj. današnje centralne BiH. Postoje pretpostavke da je
dobavljano i iz Donjeg Podrinja, ali to još uvek nije dokazano (Dušanić 2010a,
490; Dušanić 2010b, 538-539).

Najbliži rudnici srebra u okolini Sirmijuma i olova su se nalazili na
prostoru donjega Podrinja, sa obe strane ove reke, u okolini Krupnja, Valjeva,
Loznice, Zajače, okoline Kolubare, ali i Avale i Kosmaja. Najbliži poznati rudnik
je na lokalitetu Srebrne rupe – Rumska, ali su se takođe nalazili u  Dalmaciji, tj.
u današnjoj istočnoj BiH, oko rudničkog centra Argentarija (antička Argentaria -
Bratunac u BiH) i oko Domavije (antička Domavia –  Sase u BiH).  Tokom I i II

82

veka, ovi rudnici su zasigurno bili vrlo vredni, sa obzirom na visoke titule
njihovih upravitelja, ali su bili najviše eksploatisani najverovatnije tokom III
veka. Rudnici kod Krupnja su eksploatisani do prve polovice IV veka
(Dimitrijević et al. 1982, 119-120; Škegro 1998, 90, 104; Црнобрња 2015, 129;
Milovanović 2017, 14, 39-40).
7.3 Gvožđe

Gvožđe je najkorišćeniji metal na ovim prostorima za izradu predmeta.
Korišćen je za oružje i oklope, za alat, kao i za konstrukcije arhitektonskih
objekata, u vidu klamfi, eksera, klinova itd.

Literatura o proizvodnji predmeta od gvožđa je malobrojna. Osnovne i
uopštene informacije su prisutne u monografiji O. Brukner i V. Dautove-
Ruševljan o rimskim poljoprivrednim imanjima u Donjoj Panoniji (Брукнер,
Даутова-Рушевљан 2015, 92-94).

Smatra se da su u Panoniju tokom I i II veka gvozdeni predmeti u vidu
polufabrikata stizali sa donjeg toka Drine. U području koje se istražuje, gvozdene
alatke su imale visoku vrednost, jer ruda gvožđa nije bila dostupna, te nije čudno
naići na ostave gvozdenog alata u Sirmijumu ili okolici (u Sirmijumu lokaliteti
villa urbana i hipodrom, a van Sirmijuma lokalitet Zelengora) (Брукнер,
Даутова-Рушевљан 2015, 92-94).

Svakako da bi trebalo napomenuti poznoantičku fabrica armorum, u kojoj
se proizvodila vojna oprema i da je gvožđe importovano u Sirmijum od kraja III
do prve decenije V veka, zarad opskrbljivanja vojske oklopima, oružjem i drugom
opremom (Поповић 1988, 220-221).

Nijedna konkretna radionica nije registrovana na tlu Sirmijuma. Jedina
svedočanstva jesu nalazi zgure, uočeni na rekognosciranjima. Ti lokaliteti su
Bok-Paljevina – Kuzmin (IV vek) i Kozlovac – Jarak (III/IV vek), oba
okarakterisana kao ruralne naseobine (Црнобрња 2015, 252, 260).
7.4 Srebro i zlato

Postoji svega nekoliko radova u kojima su se autori osvrnuli na
proizvodnju srebrnih predmeta, dok predmeti od zlata uopšte nisu obrađivani.

83

Prvi rad je napisao Fransoa Barat. U članku se bavi srebrnim i zlatnim ingotima
u rimskome carstvu, koji potiču iz Sirmijuma (Baratte 1978, 99-111). Važna
publikacija o ranorimskom srebru na ovim prostorima jeste monografija o ostavi
iz Bele Reke kod Šapca, objavljena 1994. godine od strane I. Popović i Bojane
Borić-Brešković
(Поповић,
Борић-Брешковић
1994).
O
poznoantičkoj
proizvodnji srebra postoji nekoliko informacija u radu Jelene Kondić unutar
kataloga izložbe Antičko srebro u Srbiji, održane u Narodnom muzeju u
Beogradu 1994. godine. Ipak, unutar ovog kataloga, tematikom dobavke i
proizvodnje srebra se najviše bavila I. Popović, koja je čak tri rada napisala. Prvi
rad daje osnovne informacije o eksploataciji srebra, drugi rad daje informacije o
autohtonim i helenističkim tradicijama na rimskom nakitu od I do III veka, dok
je treći rad o lokalnim proizvodima od srebra i importu u periodu ranog carstva
(Кондић 1994, 55-67; Поповић 1994а, 13-18; Поповић 1994b, 25-31; Поповић
1994c, 45-54).  I. Popović je 1996. godine napisala članak o radionici za izradu
srebra u Sirmijumu, dok je 1997. godine je napisala članak o oficijalnoj i
privatnoj proizvodnji srebrnih predmeta u Naisusu i Sirmijumu (Поповић 1996,
283-290; Popović 1997, 133-144). Još informacija o ranorimskome srebru na ovim
prostorima, I. Popović je dala u radu iz 2010. godine (Popović 2008-2009, 33-51).
Zajedno sa Mitjom Guštinom je 2017. godine objavila članak o ranorimskoj ostavi
srebrnih predmeta iz Mačvanske Mitrovice (Guštin, Popović 2017, 53-74).

U periodu rane rimske vlasti, predmeti od srebra su importovani i
korišćeni su od strane istaknutijih pojedinaca. Smatra se da je srebrni nakit iz
ostave iz Buđanovaca pri Sremskoj Mitrovici, datovane u kraj I/početak II veka,
lokalne produkcije. Ostava iz okoline Mačvanske Mitrovice je takođe zanimljiva
(tačno mesto nalaza se ne zna, jer grupa srebrnih predmeta potiče sa tržišta
antikviteta u Gracu). Naime, datovana u sam kraj I veka n. e., po oblicima
pokazuje da je import iz grčkog kulturnog kruga, međutim ne zna se da li je
nakit na ove prostore dospeo sa crnomorskoga prostora ili sa juga, dolinom Drine
(Поповић 1994b, 30; Поповић 1994c, 45; Guštin, Popović 2017, 74).

Sirmijum je bio mesto za redistribuciju srebra i mesto, gde se ispitivala
čistoća sirovine. To se zna, na osnovu prisustva poluga sa natpisom CAND, što
označava candium argentum, tj. fino srebro (Slika 40). Te poluge su bile

84

eksportovane iz Sirmijuma i to se zna na osnovu nalaza iz Svirkova u Bugarskoj,
jer je na tim slitcima pomenut Sirmijum u vidu punciranih natpisa. Dodatni
argument za postojanje radionice za izradu srebra u prvoj polovimi IV veka, jeste
srebrno posuđe iz Niša (antički Naissus – Niš u Srbiji) i Červen Brjaga u
Bugarskoj. Takođe, smatra se da su njih izrađivali privatne zanatlije,
unajmljivani od strane države (Кондић 1994, 59-60; Поповић 1994а, 15-16;
Поповић 1996, 285; Popović 1997, 133).

Za izradu predmeta od zlata skoro da uopšte nema nikakvih informacija u
literaturi, osim natpisa na srebrnom slitku iz Svirkova – f(aber) vas(cularius),
što označava čoveka koji se bavi izradom predmeta od srebra i zlata (Кондић
1994, 59). Još jedan podatak se može naći u knjizi od I. Popović o poznoantičkom
zlatnom nakitu u Srbiji, u kojoj se pominju pozlaćene bronzane krstoobrazne
fibule iz Male Mitrovice, Sremske Mitrovice i Sremske Rače, datovanih u periode
od kraja III do sredine IV veka i za koje se smatra da su načinjene u radionicama
pri carskome dvoru (Поповић 2001, 95-96, 147-150).

Može se zaključiti da produkcija predmeta od srebra na ovim prostorima
kreće već krajem I/ početkom II veka i traje tokom II veka. Za III vek se ništa ne
zna, ali se može pretpostaviti da je bila aktivna tokom III veka, sa obzirom da je
srebro najviše eksploatisano u tom periodu. Ipak, tu pretpostavku bi trebalo
načiniti sa rezervom, jer III vek je krizni i nestabilni period, te je moguće da je
srebro korišćeno pre svega za potrebe namirivanja vojske, koja je tokom tog
perioda bila odlučujuća za dovođenje careva na presto. Za IV vek postoje
informacije samo do sredine  tog veka i za ovaj period se da pretpostaviti da je i
zlato počelo da igra ulogu pri izradi predmeta. Ipak, sa obzirom na ekonomsku
važnost Sirmijuma kroz čitav IV vek pretpostavlja se da je prestanak izrade
predmeta od srebra i zlata bio krajem IV veka (Кондић 1994, 60).

Slika 40: Srebrni slitak iz okoline Šapca (dimenzije i težina nepoznati) (početak IV veka)
(Поповић 1996, Сл. 1).

85

7.5 Olovo

Olovo je metal široke primene. Moglo se koristiti za oblaganje krovova i
svodova, za cevi koje sprovode vodu, proizvodnju pečata, ikona, statueta,
ogledala, sarkofaga, pršljenaka, tučaka, žetona, oružja (plumbatae) itd.

Sa obzirom da nisu rađene analize porekla materijala, ne zna se tačno
mesto dobavke ove sirovine, ali se može pretpostaviti da je to dobavljano iz
Podrinja i sa Avale i Kosmaja.

Sa obzirom na opširnu bibliografiju o olovnim ikonicama, neće se zalaziti u
probleme tipologije i ikonografije, već isključivo će se težište staviti na izradu
ovih predmeta. O radionicama olovnih ikonica bavila se I. Popović (Поповић
1986, 113-122). Opšti pregled olovnih predmeta u Sremu je napisan od strane V.
Dautove-Ruševljan (Даутова-Рушевљан 2006, 333-353). Olovnim figurinama
Venere se bavio Stefan Pop-Lazić (Pop-Lazić 2012, 151-163). Bebina Milovanović
je napisala knjigu o eksploataciji olova i proizvodnji predmeta od olova na tlu
Srbije (Milovanović 2017). Olovnim pečatima iz perioda Tetrarhije se bavila I.
Popović (Popović 2019, 273-285). Konačno, najnovija sinteza o olovnim ikonama
je napisana od strane Vladimira Malbašića (Malbašić 2021).

Olovne ikone sa kultnim predstavama su počele da se proizvode sredinom
II veka i proizvodile su se do kraja IV/početka V veka. Na osnovu
rasprostranjenosti nalaza, I. Popović je registrovala Sirmijum kao najverovatniji
centar proizvodnje ovih predmeta (Поповић 1986, 120-121; Milovanović 2017,
55; Malbašić 2021, 231).

Većina olovnih figurina Venere je pronađena van konteksta, u Sirmijumu,
na Gomolavi i u Šašincima, te je njihovo datovanje bilo onemogućeno. Samo
jedan primerak se mogao datovati u drugu polovinu III veka. Preko analogija sa
drugim lokalitetima, smatra se da su u periodu od II do IV veka olovne statuete
Venere izrađivane kao votivni darovi za svetilišta, koja nažalost, još uvek nisu
identifikovana. Radionice, niti kalupi takođe nisu pronađeni, ali zbog
koncentracije nalaza, pretpostavlja se da je tokom navedenoga perioda mogla
postojati manufaktura u Sirmijumu (Pop-Lazić 2012, 151, 159-160).

U zavisnosti od veličine, ogledala sa olovnim okvirom su mogla imati
kultnu ulogu (manja ogledala) i medicinsko-kozmetičku (veća). U regiji koja se

86

ovde istražuje, datuju se uglavnom u kraj II veka ili u III veka, a manje u III-IV
vek (Milovanović 2017, 87-90, 92, 95-97, 99).

Na osnovu ove tri grupe predmeta (olovnih ikonica, figurina i ogledala),
mogu se na osnovu stilskih karakteristika registrovati bar dva centra za
proizvodnju, a to su Sirmijum i Gomolava. Konkretnije, pored olovne zgure, na
Gomolavi su pronađena poluzavršena ogledala, što ukazuje na proizvodnju.
Proizvodnja je bila aktivna od kraja II do kraja IV veka, ali je najaktivnija bila
tokom III veka, što korespondira sa najvećom aktivnosti rudnika u balkanskim
provincijama. U Sirmijumu nisu pronađeni polufabrikati, ali se na osnovu
koncentracije nalaza, pre svega ikonica, ali i veličine i važnosti mesta zaključuje
da je i tu bilo proizvodnje olovnih ikonica (Dautova-Ruševljan 1992, 62-65;
Milovanović 2017, 114, 172).

Sa obzirom na to da se pečati i plombe proizvode na mestu gde se i koriste,
za sad se to može pretpostaviti samo za dva mesta – Sirmijum i Sotin (antički
Cornacum), iako kalupi za proizvodnju nigde nisu pronađeni. Smatra se da je
Sirmijum tokom Tetrarhije, preciznije tokom boravaka cara Dioklecijana i vojske
u Sirmijumu (289/290., 293. i 294.) zbog svojega značaja, bio mesto gde se
proizvodilo mnogo pečata sa carskim predstavama i da je to trajalo do ranog
perioda vladavine cara Konstantina (Popović 2019, 277, 281-282). Nešto
drugačije se može reći za nalaze iz Sotina. Naime, i u Sotinu su nađeni pečati sa
predstavama Tetrarha, ali i drugih careva, post-tetrarhijskih (verovatno
poslednje godine vladavine Konstantina Velikog i njegovih sinova). Međutim, oni
se interpretiraju kao nalazi, koji su tu dospeli iz Sirmijuma, sa obzirom da nije
poznat boravak careva u Kornakumu. Ista interpretacija važi i za pečate drugih
gradova i hrišćanskih i judejskih zajednica – dospeli su ovde iz drugih krajeva.
Jedini pečati proizvedeni na ovome lokalitetu potiču iz perioda kraja II i začetka
III veka, kad je ovde boravila Cohors II Aurelia Dacorum. To je zaključeno na
osnovu činjenice da se pečati proizvode samo u matičnome kastrumu (Ilkić 2006,
63-69).

Za sada ne postoji nijedna studija u kojoj se bavilo proizvodnjom
rimskodobnih olovnih vodovodnih cevi na ovome prostoru. U literaturi se
pominje da su pronađene u Sirmijumu (Jeremić 2016, 182; Milovanović 2017,

87

155).  Takođe su pronađene cevi i u okolini Čalme, Grgurevaca i Erdevika, ali
njihov kontekst nije poznat - najverovatnije potiču sa poljoprivrednih imanja
(Jeremić 2016, 181).

U Sirmijumu in okolici pronađeno je nekoliko olovnih sarkofaga (celih i
fragmentovanih), datovanih u III ili IV vek. Međutim, ništa se ne zna o
proizvodnji olovnih sarkofaga u Sirmijumu (Милошевић 2001, 166, 173;
Црнобрња 2015, 251, 254).

Što se proizvodnje naoružanja tiče, jedna poznoantička forma oružja,
znana kot plumbatae, je koristila olovo za izradu. Sa obzirom da se zna iz izvora
Notitia Dignitatum da je na tlu Sirmijuma postojala državna fabrika za izradu
štitova, oružja i sedala, kao i da je u blizini Sirmijuma postojao rudnik olova,
može se pretpostaviti da je i ovde proizvođena vrsta ovoga oružja (Dautova
Ruševljan, Vujović 2006, 53-54).

Tragovi korišćenja olovnih limova za krovove i svodove su registrovani
samo u Sirmijumu, u carskoj palati. Time se korišćenje olova za ovakve potrebe
može smestiti u kraj III i IV vek (Jeremić 2016, 276-278, 281).

Sa proizvodnjom olovnih predmeta se počelo tokom I i II veka. Naprimer,
na Gomolavi su registrovani kalupi za izradu ukrasnih olovnih predmeta,
datovani u I vek n. e. i da se to vršilo na otvorenim kovačkim pećima sa
ognjištem (Dautova-Ruševljan 1992, 61-63) (Slika 41).

Ipak, proizvodnja postaje najaktivnija tokom III i IV veka, usled povećane
eksploatacije balkanskih rudnika. Najbrojniji proizvod jesu olovne ikonice, ali
one sa rastućom popularnošću hrišćanske vere gube na značaju i prestaju biti
masivno proizvođene. To važi i za druge predmete kultne namene. Tokom IV
veka, kako raste popularnost Hrišćanstva, potreba za olovnim predmetima je
mala i čini se da olovo biva korišćeno do prve dekade V veka isključivo za
proizvodnju municije, tj. plumbata u obližnjoj državnoj fabrici za municiju.

88

Slika 41: Kalupi za izradu metalnih predmeta i posude za topljenje metala sa Gomolave (I vek n.
e.) (Dautova Ruševljan 1992, 66-67, T. 1-2).

7.6 Bronza

Od svih grupa metalnih predmeta, osim zlatnih, bronzani su najslabije
istraživani. Svega četiri rada postoje – tri pregledna potiču iz katalog izložbe
Antička bronza u Jugoslaviji, održane 1969. godine u Narodnom muzeju u
Beogradu (Mano-Zisi 1969, 21-25; Veličković 1969, 33-36; Jeličić 1969, 45-46).
Poslednji rad u kojem se pominje proizvodnja bronzanih predmeta u Sirmijumu i
okolici je katalog Ljiljane Tadin o bronzanim statuetama na tlu jugoistočne
Donje Panonije (Tadin 1979).

U ranom periodu rimske dominacije na ovim prostorima, bronzani
predmeti su dolazili iz Italije, preko Akvileje i Siscije, ali i preko Salone i
Domavije. Tokom I i II veka, importovane su bronzane kaserole, patere, vrčevi,
ojnohoe, vedrice, simpule, cediljke i lampe iz južnoitalskih radionica, dok iz

89

radionica severne Italije, biva importovana vojnička oprema. Pored Sirmijuma,
bronzani predmeti su importovani u manjoj količini i u ruralnim područjima.
Svakako bi trebalo napomenuti da na lokalitetu Gomolava već tokom I veka n. e.
postoji radionica za izrađivanje ukrasnih predmeta od bronze i da se to vršilo na
otvorenom kovačkom ognjištu (Mano-Zisi 1969, 21-25; Dautova-Ruševljan 1992,
61-62; Брукнер, Даутова Рушевљан 2015, 92-93).

Smatra se da se tokom II veka, tokom doba Antonina počinje takođe i
stvarati u provincijama i da su se predmeti od bronze proizvodili u kovačnicama
oružja. Najbrojnije su kultne statuete, koje po stilu imitiraju grčko-rimske uzore.
U Panoniji se tokom II i III veka takođe proizvodi dosta bronzanog posuđa, koje
nije bilo rezervisano samo za lokalne populacije, već se prema mišljenju Milivoja
Veličkovića i eksportovalo (Veličković 1969, 34-36).

O poznoantičkoj bronzi nema nikakvih informacija u literaturi, osim da se
Sirmijum smatra za jedan od proizvodnih centara bronzanih predmeta, kao i
činjenice da je postojala fabrica armorum u Sirmijumu, na osnovu koje se može
pretpostaviti proizvodnja bronzane vojničke opreme u periodu poznog III i IV
veka (Mano-Zisi 1969, 24; Jeličić 1969, 46; Tadin 1979, 8).
7.7 Nalazi alata i funkcionisanje kovnice novca

Nalazi oruđa mogu biti indikacije na obradu metala na određenim
lokalitetima.

Turpija je imala ulogu u obradi metala. Dva primerka turpije su
pronađena u vili rustici na lokalitetu Marin Do – Beočin, datovana u IV vek. Sa
istoga lokaliteta, iz istoga perioda, potiče jedan nakovanj (Поповић 1988, 112-
114; Ропкић-Ђорђевић 2016, 109) (Slika 42).

Iako je u uvodu napomenuto da se rad neće baviti numizmatikom, kao
jedna od aktivnosti jeste pravljenje novca. Kovanje novca u Sirmijumu je bila
aktivnost, koja je postojala u više navrata. Najraniji primer jeste iz perioda
vladavine cara Galijena, a vezuje se za 265-266. godinu. Sledeći period jeste od
320, do 326. godine, od 351. do 364. godine i od 393. do 395. godine. Najočigledniji
dokaz jeste natpis sa legendom grada Sirmijuma na novcu, ali direktan dokaz
pravljenja novca (ili krivotvorenja istog) jeste primer kalupa za livenje novca sa

90

lokaliteta Kurjakovac – Sremska Mitrovica. Konkretnije, u pitanju je primerak
za pravljenje legijskog novca Marka Antonija (Поповић 1988, 150; Црнобрња
2015, 129).

Slika 42: Turpije iz vile rustike između Kuzuma i Bononije (IV vek). Dužine: leva – 8,5 cm; desna
– 9,5 cm (Брукнер 1976, T. XVI, 18-19).

7.8 Zaključci

Obrada metala nije bila nepoznata predrimskim populacijama ovih
prostora. Ipak, sa obzirom na važnost Sirmijuma, malo je istražena produkcija
metala, prvenstveno zbog manjkavosti nalaza radionica.

Prema dostupnome materijalu, tokom I i II veka, u zavisnosti od
materijala, predmeti su se i proizvodili i uvozili (bronza – Italija, srebro – ?,
gvožđe – Podrinje). Predmeti od bronze i olova su se takođe i proizvodili
proizvodili na periferiji (lokalitet Gomolava – Hrtkovci). Moguće je da su ovakve
radionice postojale u Sirmijumu, koji je krajem I veka n. e. postao kolonija, ali su
arheološki slojevi poznijih perioda mahom uništili slojeve ovoga perioda.
Predmeti od srebra se počinju proizvoditi tokom II veka. Predmeti od gvožđa su
uvoženi kao polufabrikati, dok su srebrni predmeti i bronzani u najvećoj meri
importovani.

Period II i III veka, jeste period skoka u proizvodnji predmeta od olova u
samome Sirmijumu zbog dostupnosti materijala uzrokovane skokom u radu

91

rudnika. Međutim, period krize III veka je razlog zašto srebrni predmeti nisu
proizvođeni na ovim prostorima – srebro je išlo za isplatu vojske. Period II i III
veka je početak u skoku proizvodnje predmeta od bronze, do te mere da se takođe
i izvozila. Sa obzirom na porast broja lokaliteta ruralnog karaktera u III veku
trebalo bi pretpostaviti skok i u proizvodnji gvozdenih alatki za poljoprivredu.

Za II i III vek ne zna se gde su bile radionice. Nijedna nije registrovana, ali
bi trebalo pretpostaviti pre svega Sirmijum, dok je pitanje da li ih je bilo na
periferiji, gde i u kojoj meri.

Period kraja III i IV veka donosi promenu u dinamici proizvodnje
predmeta od metala, jer dolazi do toga da država preuzima vlasništvo nad
proizvodnjom, pre svega otvaranjem fabrica-e armorum i kovnice novca. Tada
država većinu metalnih resursa uzima za sebe i pravi za sopstvene potrebe –
prvenstveno vojska. Ovaj period, koji beleži i porast Hrišćanstva, dovodi do
zamiranja prilično brojnog proizvoda od olova – ikonica tzv. podunavskog
konjanika.

92

8 Staklarstvo

Staklo je na tlo okoline Sirmijuma prvi put dospelo dolaskom Rimljana, na
prelasku iz stare u novu eru (Šaranović-Svetek 1986, 50; Милошевић 2001, 93).
U ovome radu, osvrt će se dati na staklarstvo kao zanat, tj. govoriće se o
radionicama. Potom, sledeće pitanje će biti gde su i u kojoj količini stakleni
proizvodi bili prisutni. Konačno, reči će biti i o mestima odakle su stakleni
proizvodi importovani u Sirmijum.

Glede radova unutar kojih se govori o antičkom staklu na tlu Sirmijuma,
deo repertoara staklenih predmeta sa lokaliteta 1a i 4 je publikovan u radovima
O. Brukner i Maje Parović-Pešikan (Parović-Pešikan 1971, 45-50, 82-83; Parović-
Pešikan 1973, 31-44; Брукнер 1982-1983, 5-31). U tome periodu je objavljeno i
nešto staklenih nalaza sa nekropole u Čalmi (Milošević 1973, 85-89). Međutim,
prva konkretna studija o proizvodnji stakla jeste članak od P. Miloševića iz 1974.
godine, u kojem se govori o staklarskim pećima u Sirmijumu (Milošević 1974,
102-108). Sledeći članak o antičkom staklu u Sirmijumu je potekao iz pera
Aleksandrine Cermanović Kuzmanović (Цермановић Кузмановић 1980-1981, 7-
29). Nakon toga rada, sledi knjiga V. Šaranović-Svetek o staklu u
jugoslovenskome delu province Donje Panonije (Šaranović-Svetek 1986). Neki od
sirmijumskih staklenih nalaza, kao i staklarske peći, su popisani in spet datirani
u knjizi Mire Ružić o antičkome staklu na tlu Srbije (Ružić 1994). Nešto
informacija o staklarskim proizvodima na rimskodobnim lokalitetima Fruške
gore je dato od strane V. Dautove-Ruševljan (Даутова-Рушевљан 1995, 119-
120). Najopštije informacije o staklarstvu u Sirmijumu i okolini dali su P.
Milošević u svojoj knjizi o Sirmijumu, kao i O. Brukner i V. Dautove Ruševljan u
više svojih dela (Милошевић 2001, 92-94; Dautova Ruševljan 2003; Брукнер,
Даутова Рушевљан 2015, 95-96; Dautova Ruševljan 2016, 61). Posthumno
izdata knjiga o staklenim narukvicama u Donjoj Panoniji je izdata u ime V.
Šaranović-Svetek (Šaranović-Svetek 2009). Novi nalazi sirmijumskoga stakla su
publikovani od strane Jasmine Davidović, Biljane Lučić i Miroslava Vujovića,
kada su objavili članak o staklu sa lokaliteta 1a u Sirmijumu (Davidović, Lučić,
Vujović 2020, 11-34). Poslednji doprinos proučavanju antičkoga stakla u

93

Sirmijumu jeste članak B. Lučić i M. Vujovića iz 2022. godine u kojem se bave
staklenim nalazima sa istočne nekropole (Lučić, Vujović 2022, 56-70).
8.1 Peći i radionice za proizvodnju staklenih proizvoda u Sirmijumu i
okolini

Peć 1 je pronađena u severnome delu grada, u sektoru VIII, dok su peći 2 i
3 pronađene na lokalitetu 28. Usled nedostatka konkretnijih podataka, datovane
su široko u period IV i prve polovine V veka (Milošević 1974, 102-106; Ružić
1994, 63) (Slika 43). Takođe bi trebalo pomenuti grumen zgure polihromne
staklene paste sa fragmentom narukvice od staklene paste na lokalitetu 30, što
ukazuje na proizvodnju staklenih narukvica na tlu Sirmijuma (Šaranović-Svetek
2009, 32).

Slika 43: Primer staklarske peći iz Sektora VIII u Sirmijumu (IV/prva polovina V veka)
(Milošević 1974, 105, Sl. 4).

94

8.2 Distribucija staklenih nalaza i import

Sa obzirom na to da je cilj ovoga rada da prikaže privredne aktivnosti i
njihove promene, neće se ulaziti u tipologiju nalaza, već će isključivo orijentisati
na hronologiju importovanih predmeta, kao i na mesta odakle je taj import
poticao. Pre svega, trebalo bi pomenuti da su staklarski proizvodi mogli biti
staklene posude, narukvice i perle od stakla i prozorsko staklo. U literaturi,
staklarstvo je podeljeno na 3 perioda:

1) Staklo je u periodu I i II veka prisutno isključivo kao import u najvećoj
količini u Sirmijumu, a manje na lokalitetima u Dumbovu, Gomolavi, Banoštoru
i Vognju. Importovani nalazi najvećim delom potiču iz italskih radionica
(Sirmijum, Dumbovo, Gomolava, Voganj), ali i sirijskih (Sirmijum, Banoštor),
galskih (Sirmijum), nedefinisanih mediteranskih (Sirmijum). Za ovaj period, da
se zaključiti da je većina nalaza iz italskih radionica, a nešto manje
istočnomediteranskih. Preciznije, tokom I veka n. e., import je iz Italije i sa
istočnog Mediterana, dok tokom II veka počinje i import iz Galije. Takođe, vidi se
da je staklo najprevalentnije u Sirmijumu, a manje u ruralnim kontekstima.
Staklo je počela donositi vojska, a onda i trgovci. Import iz Galije i Italije je tekao
dolinom Save, od Akvileje preko Emone i Siscije do Sirmijuma. Sama Akvileja je
bila najveća radionica stakla na severu Italije. Import posuda sa istočnog
Mediterana je mogao ići preko Akvileje, ali i preko rimskih gradova na Jadranu.
Ipak, trebalo bi napomenuti da prava trgovina staklom kreće tek tokom II veka,
uspostavljanjem limesa i kopnenih i vodenih saobraćajnica. Do tada, staklo je
dolazilo isključivo putem vojske, koja je u staklenim posudama prenosila osnovne
potrebštine. Tokom druge polovine II veka se pominje ekonomska kriza u carstvu
uzrukovana Markomanskim ratovima, a koja se manifestuje dekadencijom u
staklarstvu (Fitz 1980, 331-332; Šaranović-Svetek 1986, 49-51; Ružić 1994, 59;
Šaranović-Svetek 2009, 25).

2) Period III i početka IV veka je period procvata Sirmijuma i okoline.
Smatra se da je do procvata pre svega dovela Constitutio Antoniniana, koja je
uzrokovala razvoj gradova i samim tim zanastva u njima. Nalazi stakla se mogu
najviše naći, kao i u prethodnom periodu, u Sirmijumu, ali ih ima i u
Hrtkovcima, Svilošu i Šidu. Importovani nalazi potiču iz radionica na Rajni

95

(Sirmijum, Hrtkovci, Sviloš), iz radionica u današnjem Kelnu u Nemačkoj
(antička Colonia Claudia Ara Agrippinensium) (Sirmijum), »rajnsko-panonskih«
radionica (Sirmijum, Šid), iz Panonije (Sirmijum, Sviloš, Hrtkovci), iz »italsko-
kelnskih« radionica (Sirmijum). Staklo je najzastupljenije u periodu druge
polovine III veka. Interesantno je primetiti da u ovome periodu skoro da uopšte
nema stakla iz Galije, Italije i sa tla istočnoga Mediterana, dok je znatna količina
stakla sa prostora Rajne, preciznije iz Kelna. Trebalo bi napomenuti da već u III
veku počinje proizvodnja stakla i u Panoniji, što se objašnjava ukazom Karakale
(211-217) i njegovom Constitutio Antoniniana, koja je dovela do uspona gradova
u Panoniji i samim tim, zanatstva u njima. Smatra se da su radionice postojale u
Carnuntumu, Poetoviu (antički Poetovio - Ptuj u Sloveniji) i Savariji (antička
Savaria – Sombathelj u Mađarskoj) (Šaranović-Svetek 1986, 51-53; Ružić 1994,
60-61; Šaranović Svetek 2009, 32).

3) Treći period staklarske proizvodnje na ovom prostoru jeste IV vek.
Najviše staklenih nalaza, ponovo, potiče iz Sirmijuma, ali ih ima i na
lokalitetima u Dumbovu, Čalmi, Banoštoru, Svilošu, Hrtkovcima i Kuzminu.
Importovani nalazi potiču iz radionica na Rajni (Sirmijum, Dumbovo), panonskih
radionica (Sirmijum, Čalma, Hrtkovci, Sviloš), »rajnsko-panonskih« radionica
(Sirmijum, Banoštor), kelnskih radionica (Sirmijum) i »italo-rajnskih« radionica
(Sirmijum, Čalma). Staklo je u ovome periodu jednako domaće i ne-panonske
proizvodnje. Skoro isključivo importovano staklo potiče iz radionica na Rajni,
osim u slučaju staklenih narukvica, koje potiču iz istočnomediteranskih
radionica. Mnošto jednostavnih formi govori o masivnoj lokalnoj produkciji. Osim
jedne peći u Sirmijumu, nema drugih dokaza o samoj proizvodnji u Sirmijumu,
međutim, za grad takve veličine i važnosti, sa većim stepenom sigurnosti se može
očekivati da je imao radionicu ili radionice stakla. Tokom ovog perioda je
primetno da su stakleni proizvodi lokalne provenijencije stavljani u grobove
(Šaranović-Svetek 1986, 53-54; Ružić 1994, 61-62; Davidović, Lučić, Vujović
2020, 11-34; Šaranović-Svetek 2009, 32).

96

8.3 Zaključci

Prema priloženome da se zaključiti nekoliko stvari: staklene posude su
tokom celoga istraživanoga perioda bile najkorišćenije u Sirmijumu. Nakon toga,
staklene posude su prisutne na lokalitetima, koji se nalaze uz velike reke (Savu i
Dunav). Ima ih i u ruralnim naseljima i na nekropolama u unutrašnjosti. Tokom
I veka n. e., nije bilo klasične trgovine staklenim proizvodima, već su prisutni
kao deo ličnog mobilijara osoba koji su ga donosili, već se od II veka može govoriti
o trgovini. Tokom tog perioda, najbrojniji su bili importi iz Italije, a manje iz
Galije. Import je tekao iz i preko Akvileje, do Emone, pa dolinom Save do
Sirmijuma.

Ratovima koje je u drugoj polovini II veka vodio car Marko Aurelije na
ovim i u blizini ovih prostora su doveli do izvesne ekonomske krize, koja je dovela
do prestanka importovanja staklenih proizvoda do prve polovine III veka.

Procvat panonskih gradova i razvoj lokalne proizvodnje počinje da se oseti
tokom druge polovine III veka i tokom početka IV veka, a što je uzrokovano
dugoročnim efektima Constitutio Antinoniana iz 212. godine, ali i sa važnošću
koju Sirmijum dobija tokom perioda Tetrarhije. U ovom periodu počinje i
panonska proizvodnja stakla. Panonski proizvodi su jednako prisutni, kao i
import. Međutim, import iz Italije i Galije više nije prisutan, već je prisutan onaj
iz radionica na Rajni, pre svega u Kölnu. Za ovaj period, nisu registrovane
staklarske peći, ali sa obzirom na količinu panonskih staklarskih proizvoda u
Sirmijumu i okolici, količinu prozorskog stakla, kao i na važnost Sirmijuma,
nemoguće je da je nije bilo.

Tokom celog IV veka i dalje je najveća količina importa sa prostora Rajne i
sa juga, kad su u pitanju narukvice. Registrovane su čak su tri peći, i to u
različitim prostorima grada, time ukazujući da se proizvodilo na više lokacija i u
više radionica, što je indikator povećane potrebe za proizvodima od te sirovine.

Nije jasna situacija sa staklom tokom prve polovine V veka.

97

9 Obrada i upotreba kamena

Kamen je na ovim prostorima kao građevinski materijal i materijal za
spomenike postao zastupljen tek konsolidacijom rimske vlasti. Glavni cilj ovog
poglavlja će biti da se isprati razvoj kamenorezačke delatnosti na prostoru koji se
istražuje kroz istorijske izvore, količinu kamenih izrađevina, graditeljskih
aktivnosti i zidarskih i klesarskih orodja. Takođe će se postaviti pitanje
kontakata sa drugim regijama, sa obzirom na to da je izvršena analiza porekla
sirovina određenog broja sirmijumskih kamenih spomenika.

Istorijat istraživanja o poreklu kamena i radionicama na ovim prostorima
seže davno, još u XIX vek. Naime, to pitanje se posredno otvara u brojnim
radovima o ranohrišćanskoj pasiji o Četvorici ovenčanih mučenika (Passio
sanctorum quoatuor coronatorum, čija je radnja smeštena u Panoniju tokom
Dioklecijanove vladavine (Damjanović 2009, 331-350).

Brojna je literatura, koja se bavila kamenim spomenicima Sirmijuma i
okoline, međutim, korišćena su samo ona dela, koja barem nešto govore o poreklu
sirovine, radionicama i zidarstvu na ovome području. V. Dautova-Ruševljan u
svojoj knjizi o spomenicima od kamena iz rimske provincije Donje Panonije
govori i o radionicama (Dautova-Ruševljan 1983). Alat koji se koristi pri obradi
kamena je naveden u knjizi o antičkome gvozdenom alatu u Srbiji, autorke I.
Popović (Поповић 1988). Prvi autor koji se bavi poreklom kamene sirovine iz
koje su načinjeni spomenici, kao i prvi koji je načinio kvantitativnu analizu
korišćenog materijala jeste Bojan Đurić (Djurić 1997, 73-86). Najvažniji su ipak
radovi od grupe autora objavljeni u glasilu Arheološkoga instituta iz Beograda,
Starinar, na čelu sa B. Đurićem, u kojoj autori analiziraju poreklo sirovine
velikog broja spomenika iz Muzeja Srema (Đurić et al. 2006, 103-137; Đurić et al.
2007, 83-100). Radionice za obradu kamena takođe pominje i I. Popović u svojoj
knjizi o mermernim skulpturama Sirmijuma (Popović 2012). Neke opšte
informacije o kamenorezačkoj delatnosti na ovim prostorima su date u knjizi o
vilama rustikama od O. Brukner i V. Dautove-Ruševljan (Брукнер, Даутова
Рушевљан 2015, 89-91). Pregled graditeljskih aktivnosti u Sirmijumu daje M.
Jeremić (Jeremić 2016).

98

9.1 Primarni istorijski izvori

1) Filostrat – Βίοι Σοφιστῶν, rani III vek (Philost. V S 2.559-560).

U kontekstu suđenja Herodu Atiku održanome u Sirmijumu, tokom bivanja
Marka Aurelija u gradu, pominje se da je munja ubila ženu i ćerku Heroda Atika
dok su bile u kuli, koja je bila vrlo snažna po načinu gradnje i koja se nalazila u
delu grada, gde su podignute kule. Tačan datum tih kula se ne zna, ali je očito da
se u drugoj polovici II veka već zidalo kamenom.

2) Scriptores Historiae Augustae – Historia Augusta, IV vek (Hist. Aug.
Prob. 21.1-4).

U kontekstu smrti cara Proba, pominje se da su mi ožalošćeni vojnici u blizini
Sirmijuma na jednoj gomili podigli moćnu grobnicu sa mermernim natpisom.

3)  Anonim – Passio sanctorum quatuor coronatorum, IV vek (PSQC).
Pominje se da je Dioklecijan posetio Panoniju i tražio je od kamenorezaca da se
podigne statua boga za hram na tzv. Mons pingus [igneus].

4) Sekst Aurelije Viktor Afer – Liber de Caesaribus, druga polovina IV
veka (Aur. Vict. Caes. 41)

U kontekstu uzurpacije Magna Magnencija (350-353), pominje se reorganizacija
Dioklecijanovog sistema odbrane.

5) Amijan Marcelin – Res gestae, pozni IV vek (Amm. 22.7.7).
U kontekstu vladavine Julijana, pominje se obnova fortifikacija na Dunavu.

6) Anonim – Epitome de Caesaribus, pozni IV/rani V vek (Epit. 40.10).
U kontekstu vladavine Maksimina Herkulija (296-305), se pominje da je izgradio
palatu blizu Sirmijuma gde su njegovi roditelji nekada radili kao nadničari.
9.2 Alat za obradu kamena i zidarstvo
Mistrija (Поповић 1988, 124-126) (Slika 44):

1) Nepoznati lokalitet u Sremskoj Mitrovici, datovanje nije utvrđeno,

2) Izvorac – Sremska Mitrovica, III/IV vek.
Dleta za obradu kamena (Поповић 1988, 129, 134-135) (Slika 45):

99

1) Hipodrom u Sirmijumu – kraj IV/V vek,

2) Izvorac – Sremska Mitrovica, III/IV vek (3 primerka),

3) Nepoznati lokalitet pri Manđelosu, IV vek,

4) Sremska Mitrovica – Grob 323 (horizont sa vizigotskim fibulama i
pojasnim kopčama), kraj IV/početak V veka.

Slika 44 (levo): Mistrija sa lokaliteta Izvorac – Sremska Mitrovica (III/IV vek) (Поповић 1988, T.
XXIV, 4).

Slika 45 (desno): Dleta za obradu kamena (šiljato dleto – probijač sa lokaliteta Manđelos –
Sremska Mitrovica). Dimenzije: 8,5 x 1 cm (Поповић 1988, T. L, 9).
9.3 Pregled upotrebe kamena i njegove dobavke na ispitivanome
prostoru

Velik broj kamenih spomenika na prostoru Sirmijuma je prilično dobro
publikovan i sistematizovan. Cilj ovoga segmenta rada će biti da se isprati
proizvodnja kamenih spomenika kroz istoriju antičkoga Sirmijuma, ali i
materijala od kojih su korišćeni. Sa obzirom da su katalozi sirmijumskih
spomenika brojni, korišćeni su samo najnoviji, u kojima su spomenici grupisani
na jednome mestu. Zbog cilja ovoga segmenta rada, iz navedenih kataloga nisu
uzeti svi nalazi, već samo oni, koji su relativno precizno datovani i čija je lokacija
nalaženja poznata (Dautova-Ruševljan 1983; Đurić et al. 2006, 103-137; Đurić et

100

al. 2007, 83-100; Popović 2012; Mirković 2017).

 Pre pregleda spomenika, trebalo bi predstaviti klasifikaciju B. Đurića i
drugih autora o najkorišćenijim sirovinama, ali i onim koje su uvožene iz
najdaljih delova carstva. O drugim, ređim primercima korišćenih lokalnih
sirovina, će biti više reči u daljem delu teksta (Slika 46).

Naime, pri analizi kamenih spomenika, autori su uočili tri vrste
krečnjaka: litotip I, II i III. Litotip I i III potiču iz rudnika u Dardaganiju kod
Zvornika u današnjoj Bosni i Hercegovini, koji se nalaze na levoj strani Drine,
dok litotip II potiče iz nepoznatog ležišta u Panoniji (Đurić et al. 2006, 104-105).
Beli mermer potiče sa istočnoalpskoga prostora, iz rudnika u Pohorju (planine u
današnjoj severoistočnoj Sloveniji) i u Gumernu (mesto pri Beljaku/Villachu u
Austriji) (Đurić et al. 2006, 113-116). Kada je Sirmijum postao jedno od carskih
rezidencijalnih mesta, začetkom tetrarhijskega perioda, arhitektonski elementi
su izrađivani od sirovina, importovanih iz raznih krajeva carstva (Đurić et al.
2006, 119-122). Pre navođenja spiska korišćenih sirovina iz udaljenijih provincija
tokom perioda kraja III i prve polovine IV veka trebalo bi napomenuti da u
katalogu Đurića i drugih autora iz 2006. godine, za određene sirovine lokacije
nisu nalaza specifikovane, te će se u spisku spomenika za taj period navoditi
samo oni spomenici, čije su lokacije znane (Slika 47):

1) Zelena breča iz Egipta (Wadi Hammamat u Istočnoj pustinji) – korišćen
za popločavanje podova,

2) Ljubičasti porfir iz Egipta (Mons Porphyrites – Jabal Abu Bukhkhan u
Istočnoj pustinji) – korišćen za skulpture, popločavanje podova, zidne oplate i za
stabla stubova,

3) Crni porfir iz Egipta (Mons Porphyrites – Jabal Abu Bukhkhan u
Istočnoj pustinji) – korišćen za stabla stubova,

4) Pavonazetto mermer iz Frigije (Dokimeion – İscehisar u zapadnoj
Turskoj) – korišćen za popločavanje podova, zidne oplate i za stabla stubova,

5) Verde antico mermer iz Tesalije (Larisa u Grčkoj) – korišćen za
popločavanje podova,

6) Breccia coralina mermer iz Egeje (Skyros u Sporades arhipelagu u
grčkome delu Egejskoga mora) – korišćen za popločavanje podova, zidne oplate i

101

za stabla stubova,

7) Cippolino mermer sa Eubeje (Karystos na Eubeji u Grčkoj) – korišćen za
popločavanje podova, zidne oplate i za stabla stubova,

8) Marmor lacedaemonium mermer iz Lakonije (Krokeai u Grčkoj) –
korišćen za popločavanje podova, zidne oplate i za stabla stubova,

9) Giallo antico mermer iz Tunisa (Chemtou u Tunisu) – korišćen za
popločavanje podova i zidne oplate,

10) Nero antico mermer iz Tunisa (Chemtou u Tunisu) – korišćen za stabla
stubova,

11) Sivi granit iz Egipta (Mons Claudianus – Safaga u Istočnoj pustinji i
Mons Ophyates – Wadi Semna u Istočnoj pustinji) – korišćen za stabla stubova i
zidne oplate,

12) Sijenit iz Egipta (Asuan u Egiptu) – korišćen za stabla stubova,

13) Alabaster i breče nedefinisanoga porekla za stubove, popločavanje
podova i za zidne oplate.

Krajnje je interesantno primetiti da se nigde ne pominje dobavljanje
kamena iz najbližeg ležišta te sirovine, a to je Fruška gora. Kako su analize
porekla sirovine kamenih spomenika pokazale, krečnjak je dobavljan sa prostora
Podrinja (litotip I i III) i negde iz Panonije (litotip II).

Najraniji kameni spomenici se počinju javljati već početkom I veka n. e., a
to su dve baze za stub, pronađeni u sekundarnoj upotrebi u Sirmijumu na
lokalitetu na hipodromu:

1) Sirmijum – Hipodrom, 2 baze za stub, litotip 1 (Đurić et al. 2007, 95-96).

Ipak, kamenorezački zanat u Sirmijumu počinje uzimati ozbiljniji zamah
krajem I i početkom II veka, kada Sirmijum dobija kolonijalni status. U tom
periodu, kamenoresci su bili doseljenici iz Italije (Popović 2012, 63-66). Svi
predmeti iz ovoga perioda, kojih je bilo 10, osim jednoga krečnjačkoga oltara,
potiču iz Sirmijuma:

1) Sirmijum – lokalitet 42 (hram drveno-skeletne konstrukcije), medaljon
sa predstavom meduze, mermer nedefinisanog porekla (Popović 2012, 76-77),

102

2) Sirmijum – lokalitet 85 (carska palata, sekundarna upotreba statue),
skulptura Venere ili Apolona, mermer iz Pentelikona (Popović 2012, 78-82),

3) Sirmijum – kuća 308 (nepoznat lokalitet), glava Venere, mermer
nedefinisanog porekla (Popović 2012, 82-83) ,

4) Sirmijum – istočna nekropola, glava Satira, mermer nedefinisanog
porekla (Popović 2012, 101),

5) Sirmijum, nepoznata lokacija, statua Jupitera, krečnjak nedefinisanog
porekla (Dautova-Ruševljan 1983, 18),

6) Sirmijum – hipotetički Forum, 3 korintska kapitela, krečnjak litotip 1
(Đurić et al. 2006, 127-128),

7) Sirmijum – blizu Pravoslavnog groblja (zapadna rimska nekropola),
nadgrobna ara, mermer iz Gummerna (Đurić et al. 2006, 123),

8) Banoštor – ispred kuće 38, votivna ara, krečnjak nedefinisanog porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 30).

Takav progres će se nastaviti i tokom čitave prve polovine II veka:

1) Sirmijum – lokalitet 1a (carska palata), torzo skulpture Minerve,
mermer nedefinisanog porekla (Popović 2012, 75),

2) Sirmijum, nepoznati lokaliteti, 2 fragmenta različitih skulptura
Viktorije, 1 fragment skulpture Bahusa ili Satira i 1 fragment muze Erato,
mermer nedefinisanog porekla (Popović 2012, 88-90, 98, 113),

3) Sirmijum – blizu Pravoslavnog groblja (zapadna rimska nekropola),
nadgrobna stela, mermer nedefinisanog porekla (Dautova-Ruševljan 1983, 14),

4) Sirmijum – lokalitet 70 (beneficijarna stanica), 3 votivna oltara, (2
litotip 1, 1 litotip 2) (Đurić et al. 2007, 93-94),

5) Sirmijum, nepoznata lokacija, 2 votivna oltara (1 litotip 1, 1 litotip 2)
(Đurić et al. 2007, 87),

6) Sirmijum – Lokalitet kod bolnice, votivni oltar, litotip 1 (Đurić et al.
2006, 130),

7) Hrtkovci – Gomolava, votivni oltar, krečnjak nedefinisanog porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 16),

8) Sirmijum – ugao ulica Kralja Petra i Stari Šor, baza skulpture, mermer

103

nedefinisanog porekla (Popović 2012, 91),

9) Ilok (Cuccium) – dvorište nekadašnjeg suda županije, glava Dioskura,
mermer nedefinisanog porekla (Popović 2012, 106),

10) Divoš, nepoznata lokacija, glava ženske figure, mermer nedefinisanog
porekla  (Popović 2012, 108).

Tokom druge polovine II veka, otvaranjem beneficijarne stanice 157.
godine, kod zapadne kapije grada, proizvodnja oltara se intenzivira i postaje
serijska. Tokom ovog perioda počinje i proizvodnja prvih sarkofaga u Sirmiju.
(Dautova-Ruševljan 1983, 16-17; Đurić et al. 2006, 123-124, 130):

1) Sirmijum – potes Rumska malta (jugozapadna rimska nekropola),
polufabrikat sarkofaga, mermer iz Gummerna (Đurić et al. 2006, 123-124),

2) Sirmijum – Kuzminska ulica (jugoistočna rimska nekropola), sarkofag,
krečnjak nedefinisanog porekla  (Dautova-Ruševljan 1983, 16),

3) Sirmijum, nepoznata lokacija, sarkofag, mermer nedefinisanog porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 16),

4) Sirmijum – zapadna nekropola, stela, litotip 2 (Đurić et al. 2006, 130),

5) Sirmijum – lokalitet 70 (beneficijarna stanica), 15 votivnih oltara (7
litotip 1, 6 litotip 2, 2 litotip 3) (Đurić et al. 2007, 87).

6) Potes Crepovac ka Basijani, miljokaz datovan u 161. godinu, peščar
(Mirković 2017, 232; Dimitrijević, Whitehouse 2021, 141).

Period kraja II i početka III veka doživljava svojevrsni bum u proizvodnji.
Za ovaj kratak period, vezuje se čak 56 spomenika:

1) Sirmijum – lokalitet 70 (beneficijarna stanica),  35 oltara (1 od mermera
iz Pohorja, 5 litotip 1 i 29 litotip 2) (Đurić et al. 2006, 124; Đurić et al. 2007, 87),
fragmenti 3 različite skulpture Jupitera, mermer sa istočnoalpskoga prostora i
fragment skulpture Jupitera, litotip 2 (Popović 2012, 68-72),

2) Sirmijum – potes Laćarsko polje, sarkofag, mermer iz Pohorja (Dautova-
Rupeševljan 1983, 17; Đurić et al. 2006, 124),

3) Sirmijum, nepoznate lokacije, 3 sarkofaga (2 od mermera nedefinisanog
porekla i 1 od krečnjaka nedefinisanog porekla) (Dautova-Ruševljan 1983, 17) i
fragment statue Nemeze, mermer nedefinisanoga porekle (Popović 2012, 92-93),

104

4) Sirmijum – Matije Gupca 18, sarkofag, mermer nedefinisanog porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 17),

5) Sirmijum – istočna nekropola, fragment skulpture Venere, mermer
nedefinisanoga porekla (Popović 2012, 83) i stele od krečnjaka nedefinisanog
porekla (Dautova-Ruševljan 1983, 14),

6) Sirmijum – lokalitet 4 (villa urbana), 1 fragment skulpture ženske
figure, 1 fragment torza Bahusa ili Satira, 1 fragment stabla sa prebačenom
kožom divlje životinje i 1 fragment skulpture Amora i Psihe (?), mermer
nedefinisanoga porekla (Popović 2012, 85-87, 100-101, 104-105),

7) Sirmijum – lokalitet 49 (stambeni objekat), fragment skulpture Amora i
Psihe, mermer nedefinisanog porekla (Popović 2012, 86),

8) Sirmijum – Lokalitet 29 (Licinijeve terme, sekundarna upotreba),
fragment skulpture Herakla i Telefa, mermer nedefinisanoga porekla (Popović
2012, 93-94),

9) Sirmijum – zapadna nekropola, sunčani sat sa predstavom Atlanta,
Herakla i Antaja, mermer iz Pohorja (Popović 2012, 95-97),

10) Sirmijum – Krajiška ulica 96, stela, mermer nedefinisanoga porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 16),

11) Sremski Mihaljevci, miljokaz, litotip 2 (Đurić et al. 2006, 130).

Prva polovica i sredina III veka doživljava izvestan pad u proizvodnji
kamenih predmeta, sa obzirom da u tome periodu, 231. godine, beneficijarna
stanica prestaje sa funkcionisanjem, ali se takođe može vezati za početak
ekonomskog opadanja, karakterističnog za dinastiju Severa i početak krize III
veka (Đurić et al. 2007, 87):

1) Sirmijum – lokalitet 70 (beneficijarna stanica), 12 votivnih oltara (5
litotip 1, 7 litotip 2) (Đurić et al. 2007, 87),

2) Sirmijum – lokalitet 4 (villa urbana), 1 votivni oltar (litotip 2) (Đurić et
al. 2006, 129),

3) Sirmijum – Srpska Pravoslavna crkva, 1 votivni oltar, krečnjak
nedefinisanog porekla (Mirković 2017, 153),

4) Sirmijum, nepoznata lokacija, glava skulpture Satira, mermer

105

nedefinisanog porekla (Popović 2012, 101-103),

5) Laćarak, miljokaz od litotipa 1 (Đurić et al. 2006, 126),

6) Sirmijum, nepoznata lokacija, sarkofag, mermer nedefinisanog porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 16),

7) Sirmijum – južno od potesa Kaluđerska vodenica, sarkofag, litotip 3
(Đurić et al. 2006, 126),

8) Sirmijum – Ulica 29. novembra 10, sarkofag, vulkanoklastični kamen
(Đurić et al. 2006, 133),

9) Oranice – Voganj, 2 sarkofaga, litotip 1 (Đurić et al. 2006, 126),

10) Stara ciglana – Šid, sarkofag, Pohorje (Dautova-Ruševljan 1983, 16;
Đurić et al. 2006, 123).

Period druge polovice III veka doživljava apsolutni pad proizvodnje
kamenih spomenika, a što bi se moglo objasniti krizom III veka:

1) Sirmijum – istočna nekropola, stela, krečnjak nedefinisanog porekla
(Dautova-Ruševljan 1983, 13),

2) Sirmijum – ulica Žarka Zrenjanina 19, 3 stele, litotip 1 (Đurić et al.
2006, 127).

Period koji počinje krajem III veka i koji će trajati skoro do polovine IV
veka, jeste period Tetrarhije i konsolidacije moći Konstantinove dinastije.
Sirmijum u ovom periodu doživljava najveći skok u važnosti samoga mesta, te
najviše raste upravo tokom perioda. Zanimljivo je primetiti da privatna lica
skoro da prestaju upotrebljavati kamen za izgradnju svojih spomenika, dok
državna vlast finansira gradnju raznih objekata, poput palate i hipodroma i koje
će neretko ukrašavati kamenim izrađevinama izgrađenih od najrazličitih
sirovina, a koje potiču iz rudnika u carskome vlasništvu iz najudaljenijih delova
carstva:

1) Sirmijum – dvorište muzičke škole, fragment skulpture, mermer
nedefinisanoga porekla (Popović 2012, 117),

2) Sirmijum – lokalitet 35 (villa urbana), fragment skulpture od mermera
nedefinisanoga porekla i fragment (Popović 2012, 117-118),

3) Sirmijum – lokalitet 85 (carska palata), 3 fragmenta skulpture, porfir

106

(Popović 2017, 114, 118-120),

4) Sirmijum – Železnička stanica, 1 sarkofag, litotip 3 (Dautova-Ruševljan
1983, 17; Đurić et al. 2006, 126)
,

5) Sirmijum – istočna nekropola, sarkofag, litotip 1 (Dautova-Ruševljan
1983, 17; Đurić et al. 2006, 128),

6) Sirmijum – kuća Andrije Simovića, stela, mermer nedefinisanoga
porekla (Dautova-Ruševljan 1983, 14),

7) Sirmijum – nepoznata lokacija, oltar, votivni oltar, litotip 1 (Đurić et al.
2006, 128),

8) Sirmijum – ulica Kralja Petra 59, oltar, peščar (Mirković 2017, 141),

9) Sirmijum – nekropola Svetoga Irineja, 2 stele, mermer nedefinisanoga
porekla (Guyon, Ferjančić 2022, 118-124),

10) Sirmijum, nepoznata lokacija, miljokaz, mermer nedefinisanoga
porekla (Mirković 2017, 232-233),

11) Sirmijum – lokalitet 59 (prostor Foruma), 3 fragmenta zidne oplate,
sivi granit (Đurić et al. 2006, 119),

12) Sirmijum – lokalitet 28 (trgovačko-zanatska četvrt Sirmija), nepoznati
broj zidnih oplata i popločanja poda, ljubičasti porfir (Đurić et al. 2006, 119),

13) Sirmijum – lokalitet 31 (horreum uz carsku palatu), nepoznati broj
zidnih oplata i popločanja poda, ljubičasti porfir (Đurić et al. 2006, 119),

14) Sirmijum – lokalitet 66 (hipodrom), nepoznati broj zidnih oplata i
popločanja poda od ljubičastoga porfira i kapitel od Carrara mermera (Đurić et
al. 2006, 119, 125),

15) Sirmijum – lokalitet 1a (carska palata), fragment stabla stuba, Breccia
coralina (Đurić et al. 2006, 121),

16) Sirmijum – lokalitet 29 (Licinijeve terme), fragmenti zidnih oplata i
popločanja poda, Giallo antico mermer, mermer iz Gummerna i mermer
nedefinisanoga porekla (možda sa Tasosa) (Đurić et al. 2006, 121, 126),

17) Sirmijum – lokalitet 4 (villa urbana), 6 kapitela (1 od Carrara
mermera, 2 od mermera iz Pohorja, 2 od mermera sa istočnoalpskoga prostora i 1
od mermera iz Gummerna) i fragmenti zidnih oplata od Carrara mermera (Đurić
et al. 2006, 125-126),

107

18) Sirmijum – nedefinisani lokalitet blizu carske palate, arhivolta, litotip
1 (Đurić et al. 2006, 132),

19) Glac (rezidencijalni kompleks), fragmenti popločanja tla, ljubičasti
porfir, Verde antico i Giallo antico (podaci iz terenske dokumentacije),

20) Banoštor – kuća Aksentija Kisoša, fragment baze za statuu
(Džamtovski 2023).

Period od druge polovine IV do polovine V veka skoro i da nema kamenih
spomenika. To bi se dalo objasniti nemirima nastalim usred upada varvarskih
populacija nakon bitke kod Hadrijanopolja i opštom dezintegracijom:

1) Šid – Beljnjača, 2 sarkofaga (1 od mermera sa istočnoalpskoga prostora
i 1 od mermera iz kamenoloma Gummern) (Đurić et al. 2006, 124-125; Pop-Lazić
2008, 168),

 2) Sirmijum – nekropola Svetoga Irineja, stela, mermer nedefinisanoga
porekla (Guyon, Ferjančić 2022, 125-126).

Slika 46: Mesta porekla sirovina koje su bile najkorišćenije za kamene spomenike u Sirmijumu i
okolini (https://earth.google.com/web/).

108

Slika 47: Mesta porekla sirovina iz udaljenih predela carstva koje su bile korišćene za spomenike
u Sirmijumu i okolini (https://earth.google.com/web/).
9.4 Radionice

Iako nijedna radionica nije direktno potvrđena na tlu Sirmijuma, nema
sumnje da je nije bilo, uzevši u obzir brojnost kamenih spomenika, ali još važnije,
prisustva poluzavršenih proizvoda. Osnivanje klesarske radionice u Sirmijumu
se vezuje za kraj I veka n. e., u momentima kada Sirmijum dobija status
kolonije. To se objašnjava činjenicom da Sirmijum postaje trgovački centar, kao i
povećanjem broja Italika i romanizovane lokalne aristokratije. U ovom prvom
periodu sirmijumske klesarske radionice, oseti se jak uticaj radionica severne
Italije i Norika. Smatra se da klesarstvo  još veći uspon doživljava tokom II veka
i proizvodnja je okarakterisana kao serijska i osećaju se takođe stilski uticaji
istoka. Smatra se da proizvodnja III veka nije kvalitetna. Sredinom II veka,
proizvodnja stela opada zbog početka proizvodnje sarkofaga. Važno je takođe
napomenuti da radionica u Sirmijumu vrši uticaj na radionice Gornje Panonije i

109

Gornje Mezije (Dautova-Ruševljan 1983, 100, 129-131; Popović 2012, 53-61;
Брукнер, Даутова Рушевљан 2015, 89-91).
9.5 Graditeljstvo Sirmijuma

Kamen je kao građevinski materijal nije bio masovno korišćen u periodu
pre dolaska Rimljana. Naselja gradinskog tipa iz perioda latena su bila građena
u tehnici nasutoga zemljanoga bedema sa drvenom palisadom i odbrambenim
rovom. Jedini izuzetak, koji čak nije na prostoru koji se istražuje, već je u
njegovoj blizini jeste gradina u Slankamenu (Jovanović 1980, 375).

U Sirmijumu je kamen počeo da se koristi već tokom građenja prve
fortifikacije Sirmijuma (druga polovina I veka n. e. – period Domicijanove
vladavine), na primeru južnog bedema. Naime, zid bedema, koji su istraživači
imenovali kao Zid XVIII je bio građen od lomljenoga kamena i krečnoga maltera.
U ovom periodu nema zabeležene arhitekture, za čije se zidanje koristio kamen
(Jeremić 2016, 133, 199). Takva situacija je zabeležena i na lokalitetima van
Sirmijuma (Црнобрња 2015, 82).

Sredinom II veka, stari, zemljano-palisadni bedemi Sirmijuma su
zamenjeni masivnim bedemima od kamena i tokom ovog perioda (II i III vek),
čvrsta arhitektura od opeke, kamena i maltera zamenila prethodnu, od
organskog i lako propadljivog materijala (Jeremić 2016, 139, 203). Van
Sirmijuma, rimski način zidanja uz upotrebu kamena i opeke će zameniti način
gradnje od organskoga materijala. Trebalo bi napomenuti da tokom III veka broj
lokaliteta na ovim prostorima raste u odnosu na II vek i samim tim raste i
upotreba kamena za gradnju (Црнобрња 2015, 87-93).

Treća faza gradske fortifikacije je iz perioda Tetrarhije, kraj III/početak IV
do polovine IV veka, čija je karakteristika značajno uvećanje gradskoga areala za
čak 20 ha. Ovaj period karakterišu povećane građevinske aktivnosti od čvrstih
materijala (Jeremić 2016, 144-145, 205-207). Van Sirmijuma raste broj lokaliteta
u odnosu na III vek (Црнобрња 2015, 98-104). Uopšteno gledano, ni za jedan
drugi period, osim ovoga, nisu rađene analize porekla kamena iz kojeg su
konstrukcije izgrađene. Naime, u radu B. Đurića i grupe autora, rađena je
analiza blokova, od kojih je sačinjen tzv. tetrapilon u carskoj palati, tj. lokalitetu

110

1a. Autori su ustanovili da je kamen korišćen za blokove krečnjak litotip 1 (Đurić
et al. 2007, 88-92).

Kraj IV – početak V veka jeste period dezintegracije Sirmijuma i njegove
okoline. U Sirmijumu, novi objekti se grade od recikliranog materijala, a umesto
krečnoga maltera se koristi ilovača, što se vidi na primeru kuća sa lokaliteta 42
(Поповић 2003 [1977], 154-155; Поповић 2003 [1982], 243-247).

9.6 Zaključci

Prema navedenim podacima, zaključuje se da se sa eksploatacijom
kamena započelo već samim dolaskom Rimljana, kako pokazuju dva kapitela
pronađena u sekundarnoj upotrebi na hipodromu. Kamenolom korišćen za to
jeste onaj sa prostora Podrinja, u Dardaganiju.

Ipak, intenzivnija upotreba kamena za spomenike i građenje (više u
Sirmijumu nego u ruralnim sredinama) počinje u periodu kada Sirmijum stiče
status kolonije, a to se objašnjava doseljavanjem Italika i usvajanjem novog
načina gradnje od strane lokalnih populacija. Nastavlja se eksploatacija
krečnjaka iz Dardaganija, međutim, počinje se i uvoziti sirovina krečnjaka
označena kao litotip 2, čije se poreklo nije tačno odredilo, već se smestilo u širi
panonski prostor. Krajem I/početkom II veka se uspostavlja trgovina sa
rudnicima mermera u Gummernu, na istočnoalpskome prostoru. Ovo je takođe
period, kad se skulpture, pored Sirmijuma, počinju javljati i na periferiji (Ilok,
Divoš, Gomolava). Takođe se proizvode oltari i stele.

Od druge polovine II veka, preciznije, otvaranjem beneficijarne stanice u
Sirmijumu, počinje uspon sirmijumske kamenorezačke industrije i serijske
proizvodnje oltara. Tokom ovog perioda počinje i proizvodnja sarkofaga. Mesta
dobavke sirovine ostaju ista.

Period najvećeg korišćenja kamena za proizvodnju spomenika jeste kraj II
i početak III veka. Trebalo bi napomenuti da takođe tokom III veka raste i broj
naselja, te bi se mogla pretpostaviti i povećana upotreba kamena za konstrukcije.
Tokom ovog perioda počinje i dobavljanje mermera iz Pohorja.

Period do kraja III veka je karakterističan po padu u proizvodnji proizvoda
od kamena, što bi se dalo objasniti dvema činjenicama: krizom III veka i

111

zatvaranjem beneficijarne stanice. Pored uobičajenih, do sad korišćenih  sirovina
za izradu spomenika, počelo se i sa korišćenjem vulkanoklastičnoga kamena iz
okoline Srebrenice.

Kraj III i prva polovina IV veka je period vrtoglavog uspona Sirmijuma i
kamen se pre svega koristi za konstrukcije, kako u Sirmijumu, tako i van njega.
Ovo je period, kad se kamen najviše koristi za konstrukcije kako privatnih, tako i
vojnih objekata. Najmanje se koristio za oltare, stele i privatne skulpture.
Karakteristika
ovoga
perioda
jeste
importovanje
raznoga
kamenja
iz
najudaljenijih delova carstva, iz kamenoloma koji su često bili carstvo vlasništvo,
a sa ciljem dekoracije palata, rezidencija i javnih prostora.

Druga polovina IV veka je period, karakterističan po političkim
preokretima i građanskim ratovima. Stoga, graditeljske aktivnosti su bile manje
i koncentrisane uglavnom na fortifikacije, te se automatski i manje kamenja
koristilo za građenje spomenika javnih i privatnih objekata, a što se primeti po
odsustvu spomenika i po izvorima Liber de caesaribus i Res gestae, u kojima se
govori o obnavljanjima fortifikacija. Interesantno je opaziti da i u ovome periodu
postoji
kontakt
sa
kamenolomima
istočnoalpskoga
prostora,
preciznije
Gummerna.

Situacija prve polovine V veka do pada pod Hune je nepoznanica. A.
Crnobrnja taj period čak nije ni obuhvatio u svome doktoratu o naseljima i
fortifikacijama u rimskodobnoj jugoistočnoj Donjoj Panoniji, smatrajući da od
bitke kod Hadrijanopolja počinje period depopulacije i jedan period koji je
drugačiji po svome socioekonomskome ustrojstvu (Црнобрња 2015, 31-32).
Činjenica da se koristi ilovača umesto maltera i reciklirana opeka na prostoru
bogatom glinom za izradu iste, da dolazi do napuštanja prostora od strane vojske
i pretvaranja Sirmijuma u jedan utvrđeni centar, koji je jedini predstavnik
rimske vlasti u široj okolini, pokazuje krah jednog sistema i takozvano
životarenje. U tom kontekstu, nema nikoga ko bi obrađivao kamen, nema nikoga
ko bi ga transportovao i na kraju skoro da nema nikoga ko bi ga koristio.
Depopulacija i smanjivanje gradskoga areala dovodi do toga da je dovoljno da se
kamen reciklira, jer ga ima previše u okolini, a niko ga ne koristi.

112

10 Mozaici i zidno slikarstvo

U ovome delu rada daće se osvrt na dva pitanja povodom podnih mozaika i
zidnog slikarstva u Sirmijumu i njegovoj okolini. Prvo pitanje jeste, u kojim se
socioekonomskim kontekstima mogu pronaći i kada, a drugo jeste da li je bilo
radionica koje su se bavile proizvodnjom takvih umetničkih radova u Sirmijumu.
Fragmenti mozaika i zidnog slikarstva su prilično česti nalazi na iskopavanjima
rimskodobnih lokaliteta u Sirmijumu, ali kako će biti prikazano, nisu strani ni
okolini. Unutar ovoga poglavlja, mozaici i zidno slikarstvo će biti obrađeni
zasebno, unutar sopstvenih podpoglavlja.
10.1 Mozaici

Mozaici se na tlu Italije pojavljuju u III veku p. n. e. (Dunbabin 1999, 38).
U većini slučajeva, nalaženi su u kontekstima privatnih kuća, kupatila i velikih
javnih zgrada (Dunbabin 1999, 304). Naručivali su ih ljudi na vlasti i u državnoj
administraciji, ali su u nekim slučajevima to mogli biti i oslobođenici ili robovi.

Česti su u kontekstima termi, a kasnije u crkvama. U kontekstima
privatnih kuća, mozaici su tokom cele antike bili opšte mesto u unutrašnjem
dekoru u Antiohiji i na tlu severne Afrike (Ling 1998, 115-116; Dunbabin 1999,
317-318). Sa obzirom da su, kako će to biti prikazano u ovome radu, nalaženi u
zgradama, koje se po svojoj monumentalnosti razlikuju od onih u svojoj okolini,
slobodno se može reći da su mozaici u Sirmijumu i okolini pokazatelj prestiža
onih koji su ih naručili.

Na teritoriji koja se obrađuje u ovom radu, mozaici ili kockice za mozaik,
pronađeni su na lokalitetima u Sirmijumu:
1) Lokalitet 1a (Carska palata). Na lokalitetu 1a, pronađeno je 19 mozaika iz
više različitih perioda. Najraniji mozaici su se počeli javljati sa kraja III i
početkom IV veka. Njih je pronađeno ukupno osam (Савинова 2006, 25-
39). U prvu polovinu IV veka, datuje se tri mozaika (Лучић 2015, 100-
102). Period sredine i kraja IV veka, broji šest mozaika (Брукнер 1982-
1983, 21-22; Савинова 2006, 31; Лучић 2015, 98-102). Dva su mozaika
nepoznatog datovanja (Савинова 2006, 36, 38),

113

2) Lokalitet 31 (Carska palata (terme), okvirno datovanje u IV vek). Jedan
mozaik (Савинова 2006, 42-43),
3) Lokalitet 37 (Carska palata). Ukupno su pronađena dva mozaika, jedan
nepoznatog datovanja, a drugi u drugu polovinu IV veka (Milošević, A.
1969, 196; Савинова 2006, 39-40; Pop-Lazić, Popović 2020, 267),
4) Lokalitet 85 (Carska palata, prva polovina IV veka). Pronađena su ukupno
dva mozaika (Савинова 2006, 40-42; Pop-Lazić, Popović 2020, 255),
5) Lokalitet 4 (villa urbana). Na lokalitetu 4, ukupno je pronađeno 12
mozaika. U poslednju trećinu IV veka, datuje se ukupno osam mozaika.
Jedan od tih mozaika je načinjen u tehnici opus sectile (Савинова 2006,
45-53). Jedan mozaik je datovan u period između 337. i 361. godine, dok je
drugi datovan u doba između 367. i 378. godine (Parović-Pešikan 1980,
179; Савинова 2006, 47, 49). Nepoznatog datovanja su dva mozaika
(Савинова 2006, 44-45),
6) Lokalitet 35 (villa urbana, druga polovina IV veka). Pronađena su dva
mozaika (Савинова 2006, 53),
7) Lokalitet 1 (vila urbana), između 337. i 361. godine). Jedan mozaik
(Савинова 2006, 55-56),
8) Lokalitet 14 (villa urbana). Pronađena su dva mozaika, jedan nepoznatog
datovanja, a drugi je datovan u ceo IV vek (Савинова 2006, 57-59),
9) Lokalitet 21 – kompleks kuća. Nađena su dva mozaika, datovana u drugu
polovinu II veka (Simovljević 1964, 82),
10)
 Lokalitet 29 (»Licinijeve terme«, početak IV veka). Terme su podignute
početkom IV veka (Поповић 1971, 144). Pronađena su dva mozaika,
datovana u taj period (Савинова 2006, 61-64),

11)
 Lokalitet 30  (stambeni objekti uz horrea publica-u, podignutoj krajem III/
početkom IV veka). Pronađena su dva mozaika (Савинова 2006, 64-65),
12)
 Lokalitet 55 (bazilika Svetog Irineja, IV vek). Pronađen je jedan mozaik
(Савинова 2006, 66),
13)
 Lokalitet 47 (monumentalna građevina, nepoznatog datuma). Ostaci
tesera, verovatno zidnog mozaika su pronađeni (Савинова 2006, 67),

114

14)
 Lokalitet 72  (villa urbana, III ili IV vek). Pronađen je jedan mozaik
(Милошевић 1994, 49),
15)
 Lokalitet Crkva Svetog Stefana  (terme, IV vek). Pronađena su dva
mozaika (Милошевић 2001, 140; Савинова 2006, 68),
16)
 Lokalitet Severni bedem, sektor VII, sonda 156  (stambeni objekat,
nepoznato datovanje). Nađen je jedan mozaik (Савинова 2006, 69-70),
17)
 Lokalitet Severni bedem, sektor VIII, sonda 199 (objekat sa stupcima i
lukovima, nepoznato datovanje). U njemu je pronađen jedan mozaik
(Савинова 2006, 70).
Van Sirmijuma, registrovani su na sledećim lokalitetima:
1) Ovsište – Šuljam (villa rustica, 2/2 III veka) (Milošević 1963, 117-118;
Ропкић Ђорђевић 2016: 274-275; Црнобрња 2020, 185).
2) Glacov salaš – Sremska Mitrovica (villa suburbana, carska palata?, kraj
III/IV vek) (Jeremić 2016, 54; Црнобрња 2020, 183; https://glac-
project.sydney.edu.au/),
3) Beljnjača – Šid (kripta sa sarkofagom, IV vek) (Đorđević 2007, 30;
Црнобрња 2020, 169),
4) Klenovac – Ilinci (luksuznija ruralna naseobina, III/IV vek) (Đorđević
2007, 30; Сремац 2008, 323; Црнобрња 2020, 173-174),
5) Mitrovačke livade 3 – Sremska Mitrovica (ruralna naseobina, villa rustica,
kraj III/IV vek) (Брукнер, Даутова Рушевљан 2015, 55; Црнобрња 2020,
181-182),
6) Mitrovačke livade 5 – Sremska Mitrovica (ruralna naseobina, villa rustica,
III/IV vek). Pronađena su dva mozaika (Brukner 1990, 161-162; Брукнер
1995a, 141; Ропкић Ђорђевић 2016, 154-156; Црнобрња 2020, 182).

Iz priloženog, očito je da se mnogostruko više mozaika pronašlo u samome
Sirmijumu, nego u njegovoj okolini. Naime, u samome Sirmijumu, pronađena su
čak 53 podna mozaika (16 lokaliteta) i fragmenti jednog zidnog (jedan lokalitet),
dok je u okolini pronađeno svega sedam mozaika na šest lokaliteta.

Najviše mozaika je pronađeno u kontekstu carske palate (22), nešto manje
u kontekstu villa urbana-e (18), znatno manje u kućama koje nisu definisane kao
vile (5), a najmanje u kontekstu termi (4) i crkve (1).  Samo se jednom objektu,

115

koji sadrži mozaički pod, ne može definisati bliži kontekst. U kontekstu villa
rustica-e, pronađena su četiri mozaika, u kontekstu luksuznije ruralne
naseobine, grobnom kontekstu jedan i u villa suburbana-i/carskoj palati? takođe
po jedan mozaik.

Mozaička dekoracija se najranije javila u stambenom kontekstu u
Sirmijumu, u drugoj polovini II veka (dva mozaika). Period čitavog IV veka je
bogat mozaičkom dekoracijom. Samo je jedan mozaik okvirno datovan u III/IV
vek, u kontekstu villa urbana-e. Mozaika koji su okvirno datovani u IV vek,
ukupno je šest (po jedan u kontekstu carske palate, crkve, grobnice i villa
urbana-e, a dva u kontekstu termi). U prvu polovinu IV veka, datovano je pet
mozaika i svi su iz carske palate. Nešto preciznije, u period kraja III/početka IV
veka, datuje se 18 mozaika (osam, možda devet iz konteksta carske palate, dva iz
konteksta termi, dva iz konteksta stambenih objekata, četiri iz konteksta villa
rustica-e i jedan se vezuje za luksuzniju ruralnu naseobinu). Okvirno datovanih
u drugu polovinu IV veka, postoji devet mozaika i sedam su iz konteksta carske
palate, a dva iz konteksta villa urbana-e. Postoji osam mozaika koji su preciznije
datovani u poslednju trećinu IV veka. Svi potiču iz konteksta villa urbana-e. Dva
mozaika iz konteksta villa urbana-e su datovana u period od 337. do 361. godine,
dok je jedan iz istog konteksta datovan u period između 367. i 378. godine.
Nepoznatih datuma je šest mozaika (tri iz konteksta villa urbana-e i po jedan iz
carske palate, stambenog objekta i objekta nepoznate funkcije).

Može se zaključiti da su mozaici stvarani kroz čitav IV vek, vek u kojem je
Sirmijum doživeo svoj najveći procvat. Drugačija je situacija van Sirmijuma, gde
su pronalaženi samo u kontekstima sa prelaska iz III u IV vek. To bi značilo da
su vlasnici tih vila rustika izgubili potrebu za mozaicima ili nisu imali sredstava
da ih naručuju u periodu od sredine do kraja IV veka. Sa obzirom na to da su
nalaženi u luksuznim kontekstima (carska palata, villa urbana i rustica, terme,
crkva, kripta sa sarkofagom), moglo bi se zaključiti da ih je iz radionica
naručivao isključivo bogatiji stalež, što korespondira sa situacijom i u ostatku
rimske države.

Pre diskusije o pitanju radionice za izradu mozaika u Sirmijumu, trebalo
bi napomenuti da se u literaturi, koja je navedena u nastavku teksta, izraz

116

radionica koristi kao sinonim za školu ili stil. Prema tome, u nastavku teksta,
termin stil će biti korišćen za umetnički izraz, vezan za određeno geografsko
područje. Reč radionica će se odnositi na atelje u kome nastaju pripreme za
nastanak mozaika.

Radionica za izradu mozaika nije arheološki neposredno potvrđena u
Sirmijumu. Nijedan autor se u dosadašnjoj literaturi nije bavio pitanjem
postojanja radionice u samome Sirmijumu. Govorilo se isključivo o stilu (Мано-
Зиси 1959, 84-101; Mano-Zisi 1964, 500-502; Савинова 2006).

Đorđe Mano-Zisi je u svome radu iz 1959. godine, samo pomenuo stil u
panonskom basenu, gde je naveo sličnost kompozicija mozaika u Sirmijumu,
Varaždinskim Toplicama, Basijani sa mozaicima iz Medijane i Ulpijane. Takođe
je pomenuo da stil u Sirmijumu i Medijani ima klasicistički manir stvaralaštva
(Мано-Зиси 1959, 96). Ipak, Đ. Mano-Zisi u svojoj enciklopedijskoj jedinici iz
1964. godine dopunjuje ovo mišljenje i iznosi stav da se od kraja III i kroz ceo IV
vek može govoriti o panonsko-dardanskom stilu (Mano-Zisi 1964, 502).

P. Milošević u svome delu iz 2001. godine samo pominje da stilske razlike
sirmijumskih mozaika ne ukazuju na više radionica, već da predstavljaju uticaje
sa različitih strana (Милошевић 2001, 140). Iz toga, može se posredno zaključiti
da P. Milošević smatra da u Sirmijumu postoji radionica za izradu mozaika.

Studija o mozaicima iz Sirmijuma i njegove okoline je napisana kao
neobjavljena magistarska teza Veselinke Savinove 2006. godine. V. Savinova se
prema pitanju stila poziva na Akoša Kiša, gde smatra da mozaici u Panoniji ne
stvaraju poseban stil, već stil nastaje i menja se u zavisnosti od umetničkih
uticaja (Kiss 1973, 67-68; Савинова 2006, 98). U istome poglavlju, V. Savinova
smatra da se samo uslovno može govoriti o postojanju »panonskog geometrijskog
stila« i poziva se na Mano-Zisijevu enciklopedijsku jedinicu iz 1964. godine, od
čije se pretpostavke o »panonsko-dardanskom« stilu, putem reči ’’uslovno’’
delimično ograđuje (Савинова 2006, 101-103). U zaključnom poglavlju, Savinova
smatra da postoji ’’panonska mozaička radionica ili škola i geometrijski stil’’ i da
traje od kraja III kroz ceo IV vek (Савинова 2006, 112-113).

Majkl Verner u svome delu iz 2009. godine smatra da je mozaike iz palate
Sirmijuma teško ubaciti u konkretan umetnički kontekst i da je moguće jedino

117

reći da su podni mozaici palate uvežena, ne-lokalna tradicija. M. Verner,
međutim, ne citira nijedno delo koje se bavi ovom problematikom (Werner 2009,
58-59).

Broj mozaika, pojavljivanje istih u neposrednoj blizini Sirmijuma, trajanje
kroz čitav IV vek, važnost samoga mesta i njegov položaj na glavnom putu koji
vodi od Italije prema balkanskim provincijama, kao i činjenica da je Sirmijum
eksploatisao kamen sa prostora današnje Bosne i Hercegovine i Panonije, navode
na mogućnost iznošenja pretpostavke, ali ne bez rezerve (jer ne postoji arheološki
direktno potvrđena radionica za izradu mozaika) da je u samome Sirmijumu
postojala radionica (ili radionice) za izradu mozaika. Kao što je analiza
socioekonomskih konteksta pokazala unutar kojih su podni mozaici nalaženi,
može se reći da su tu radionicu (ili radionice) unajmljivali isključivo najbogatiji
stanovnici Sirmijuma i njegove okoline. Možda je bilo prekida u radu same
radionice, tokom sredine IV veka tj. do obnove palate u periodu Valentinijana I.
To se može objasniti dvema činjenicama. Prva je da su svi mozaici, koji nisu
napravljeni na kraju III/početkom IV veka, jesu načinjeni u drugoj polovini IV
veka. Druga činjenica jeste da su mozaici do Valentinijanove obnove palate
obnavljani ili belim kockicama, koje nisu pratile kompoziciju mozaika ili su
jednostavno, rupe u mozaicima popunjavane belim malterom (Jeremić 2016, 228-
229).
10.2 Zidno slikarstvo

Rimljani su svoj prostor počeli oslikavati u periodu III ili II v. p. n. e. (Ling
1991, 9-10). U Panoniji, osklikavanje zidova je počelo na kraju I i početkom II
veka (Thomas 1964, 308). Oslikavani objekti iz Pompeje i Herkulanuma svedoče
da se zidno slikarstvo može naći u kućama raznih veličina, što ukazuje na jedan
opšti trend, nezavisan od socijalnog statusa vlasnika (Ling 1991, 1-2). Kako će
biti prikazano, situacija u Sirmijumu i okolini je nešto drugačija.

U teritoriji obuhvaćenoj ovim radom, freske i njihovi fragmenti su nalaženi
na sledećim lokalitetima u Sirmijumu:

118

1) Lokalitet 1a (carska palata, kraj III/IV vek) (Милошевић 2001, 137-138;
Jeremić 2016, 217, 229-230),
2) Lokalitet 4 (villa urbana, III vek) (Василић et al. 1958, 51-53; Brukner
1959, 122; Милошевић 1994, 13-14),
3) Lokalitet 21 (villa urbana – javni i privatni objekti, sve freske su iz doba
sa kraja I/početka II veka, a jedna freska je iz sredine ili kraja II veka)
(Popović 2008, 15-36; Rogić et al. 2017, 173-174),
4) Lokalitet 28 (trgovačko-zanatska četvrt, III vek) (Brukner 1962, 134-137).
5) Lokalitet 29 (‘Licinijeve’ terme, početak IV veka) (Parović-Pešikan 1964,
83-90; Милошевић 1994, 25-26),
6) Lokalitet 30 (Horreum, kraj II veka) (Jović 1962, 144-151; Milošević 1979,
78; Милошевић 1994, 27; Милошевић 2001, 136; Popović 2008, 38-39),
7) Lokalitet 37 (carska palata, druga polovina IV veka) (Jeremić 2016, 268-
271),
8) Lokalitet 47 (monumentalna građevina nepoznate namene, datovanje
nepoznato) (Милошевић 1994, 36-37),
9) Lokalitet 59 (crkva Svetog Dimitrija, IV/V vek) (Милошевић 1994, 42),
10)
 Lokalitet 72 (villa urbana, IV/V vek) (Милошевић 1994, 49; Милошевић
2001, 136; Popović 2008, 43-45),
11)
 Lokalitet 85 (carska palata, prva polovina IV veka) (Jeremić 2016, 266;
Pop-Lazić, Popović 2020, 255),
12)
 Lokalitet Sektor II, sonda 40 (objekat nepoznate namene, II-III vek)
(Милошевић 2001, 136-137; Popović 2008, 41-42),
13)
 Lokalitet Sektor II, sonda 47 (objekat nepoznate namene, datovanje
nepoznato, sa obzirom da je figuralno slikarstvo u pitanju, moglo bi se
pretpostaviti a propo sličnosti sa ostalim nalazima da i ove freske potiču
okvirno iz II veka) (Милошевић 2001, 136),
14)
 Lokalitet u ulici Mike Antića (grobnica, sredina ili druga polovina IV
veka) (Popović, 2011, 6-12),

15)
 Lokalitet Palanka (6 grobnica, od poznog III do poznog IV veka) (Vujović
2022, 43-53),

119

16)
 Lokalitet pri crkvi Svetog Irineja (grobnica, pre 357. godine) (Popović
2011, 224-229),

17)
 Lokalitet pri crkvi Svetoga Sinerota (grobnica, između ~330. i 350.
godine) (Popović 2011, 235-237),
18)
 Lokalitet nepoznatog naziva u blizi Cvetne ulice (grobnica, datovanje
nepoznato) (Brukner 1960, 102).
Van Sirmijuma, pronađeni su na sledećim lokalitetima:
1) Glacov salaš – Sremska Mitrovica (villa suburbana, carska palata? – kraj
III/IV vek) (Савинова 2006, 71; Jeremić 2016, 54; Црнобрња 2020, 183),
2) Vranj – Hrtkovci (villa rustica, 1. faza: sredina III veka, 2. faza: početak
IV veka (Dautova Ruševljan 2016, 25; Ропкић Ђорђевић 2016, 172),
3) Beljnjača – Šid (kripta sa sarkofagom, IV vek) (Đorđević 2007, 30; Pop-
Lazić 2008, 165; Црнобрња 2020, 169),
4) Barmač – Šid (ruralna naseobina, I-IV vek (autor nije specifikovao
datovanje, već je samo naveo ’duži kontinuitet trajanja’) (Сремац 2008,
325; Црнобрња 2020, 169-170),
5) Mitrovačke livade 3 – Sremska Mitrovica (ruralna naseobina, villa rustica,
kraj III/IV vek) (Ропкић Ђорђевић 2016, 151),
6) Mitrovačke livade 5 – Sremska Mitrovica (ruralna naseobina, villa rustica,
III/IV vek) (Brukner 1990, 161-162; Брукнер 1995a, 141; Брукнер,
Даутова Рушевљан 2015, 55; Ропкић Ђорђевић 2016, 155; Црнобрња
2020, 182),
7) Avlije – Klenje (villa rustica, III/IV vek) (Ковић 2013: 199; Ропкић
Ђорђевић 2016, 183; Црнобрња 2020, 267-268),
8) Brest – Beška (grobnica, posle 333. godine) (Djurić 1985a, 5-18;
Marijanski-Manojlović 1987, 17-32),
9) Zagat – Čalma (grobnica, sredina IV veka) (Milošević 1973, 93; Djurić
1985b, 134),
10)
 Ševar – Prnjavor (terme, III/IV vek) (Црнобрња 2015, 396-397).

U ovome delu rada, neće se diskutovati o pitanju stila, niti o ikonografiji
(osim o jednom detalju iz grobnice u Beškoj). Isključivo će se polemisati o pitanju
slikarske radionice u Sirmijumu, socioekonomskim kontekstima unutar kojih su

120

freske nalažene i o njihovoj distribuciji.

Iz priloženog, može se uočiti da su freske pronađene na 18 lokaliteta u
samome Sirmijumu, a 10 van njega. Unutar samoga grada, fragmenti zidnog
slikarstva su nalaženi u objektima raznolikih namena, koji su i privatnog i
javnog karaktera. Najviše fragmenata zidnog slikarstva je pronađeno u
kontekstu carske palate (tri lokaliteta), ali je isto toliko nalaženo i u kontekstu
villa urbana (tri lokaliteta). Registrovano je čak deset oslikanih grobnica. Zidno
slikarstvo je takođe nađeno u kontekstima termi, žitnice, trgovatsko-zanatske
četvrti i crkve (po jedan lokalitet za svaki kontekst, osim za terme, gde su dva
lokaliteta). Na tri lokaliteta, gde su pronađeni objekti nepoznate namene su
takođe pronađeni ostaci zidnoga slikarstva. Što se datovanja tiče, primetan je
kontinuitet od kraja I veka do V veka. U kontekstu kraja I/početka II veka, ostaci
zidnog slikarstva su registrovani na jednom lokalitetu. Ostaci zidnog slikarstva
iz sredine/kraja II veka i III veka su registrovani na 6 lokaliteta. Zidno slikarstvo
sa kraja III i IV veka se nalazi na osam lokaliteta. U kontekstima kraja IV i prve
polovine V veka zidno slikarstvo je registrovano na dva lokaliteta. Zidno
slikarstvo nepoznatog datovanja je prisutno na dva lokaliteta.

Van Sirmijuma, tragovi zidnog slikarstva su pronađeni na 4 lokaliteta,
okarakterisana kao villa rustica. Na tri lokaliteta su pronađene u kontekstu
grobnice. Takođe, ostaci zidnog slikarstva su pronađeni na jednom lokalitetu
okarakterisanom kao ruralna naseobina i na jednom koji je ili villa suburbana ili
carska palata.

Svi lokaliteti, osim jednoga, koje je nepoznatog datovanja, pripadaju
vremenskom kontekstu kraja III i IV veka.

Izvodi se zaključak da se i zidno slikarstvo, poput mozaika, javlja unutar
objekata, luksuznijeg statusa, koje su državni zvaničnici i bogatija privatna lica
mogli sebi priuštiti. Nekoliko argumenata postoji, koji bi išli u prilog tome da se
oslikane grobnice koriste od strane bogatijih građana. Prvo, nalažene su na
nekropolama, na kojim nije bilo puno grobnica ili je bilo neoslikanih, te su
unutar konteksta nekropole bila zdanja koja su se isticala po svojoj veličini i/ili
unutrašnjem dekoru, u odnosnu na druge grobne celine (Milošević 1973, 85-96;
Manojlović-Nikolić 1985, 9-72; Милошевић 2001, 168-169; Pop-Lazić 2008, 163-

121

170; Popović 2011, 235). Drugo, nalazi unutar njih ukazuju na prestiž (npr.
sarkofag, krstasta fibula) (Pop-Lazić 2008, 165; Marijanski-Manojlović 1987, 32).
Ikonografski gledano, pokazatelj prestiža vlasnika grobnice jeste i predstava
roba, koji nosi cilindričnu kapu, a koja je odevni predmet, rezervisan za one sa
prestižnim statusom (Djurić 1985a, 7; Dunbabin 2003, 446-449; Džamtovski
2019, 91).

Pitanje radionica će u okviru ovog segmenta biti sagledano isključivo kroz
ekonomsku prizmu, jer pitanje stila izlazi iz okvira ovoga rada.

I. Popović smatra da je u Sirmijumu aktivna slikarska radionica već sa
kraja I veka. Pojavu radionice objašnjava kao rezultat rasta Sirmijuma na
strateškom planu u kontekstu rimskog carstva. Naime, Sirmijum je tokom cara
Domicijana postao kolonija i bio je baza u njegovim ratovima na panonskim
granicama. Takođe smatra da je i u periodu pred najezdu Huna postojala
slikarska radionica u Sirmijumu (Popović 2008, 83-87).

U važnome radu I. Popović, analizirani su isključivo fragmenti zidnog
slikarstva sa figuralnim predstavama. Zidno slikarstvo III i IV veka, izuzetno
brojno u Sirmijumu i okolini, koje odlikuje stil sa geometrijskim i vegetabilnim
motivima, je iz njene analize izostavljeno i trenutno ne postoji nijedna studija
koja ga je sistematično obradila.

Ipak, postoje radovi o oslikanim grobnicama u Sirmijumu i okolini, koji za
period III i IV veka pominju radionice. Prvi rad jeste članak Srđana Đurića u
kojem analizira slikarstvo grobnice u Beškoj. S. Đurić smatra da antiklasični stil
oslikanih figura treba posmatrati kroz tendencije u carskoj umetnosti toga doba i
da je taj stil uticaj obližnjeg Sirmijuma, koji je nazvao kao art center (Djurić
1985a, 17-18). Drugi rad je takođe od S. Đurića i u pitanju je njegova doktorska
disertacija o slikarstvu grobnica u Iliriku. Po pitanju sirmijmskih radionica,
Đurić pominje sirmijumsko slikarstvo u poglavlju o radionicama (Djurić 1985b,
262-263). Treći rad je rad I. Popović iz 2011. godine u kojem se bavi slikarstvom
grobnica u Sirmijumu i njegovoj okolini. Autorka smatra da je postojala
radionica u periodu druge polovine IV veka (Popović 2011, 245-246).

Iz priloženog, velik broj objekata sa fragmentima zidnog slikarstva
potvrđuje gorenavedene tvrdnje da je u Sirmijumu postojala radionica.

122

Datovanja, koja su prikazana u prethodnim redovima, ukazuju na kontinuitet
slikarske delatnosti u Sirmijumu od sticanja statusa kolonije do njegovog
osvajanja od strane Huna, krajem prve polovine V veka. Konteksti unutar kojih
je slikarstvo pronađeno, govore da je to bila delatnost koju su plaćala lica u
državnoj administraciji, ali i bogatija privatna lica. Takođe, to je bila delatnost,
koja je iz grada »izvožena« prema periferiji.

123

11 Robovi

Robovi su takođe imali značajnoga udela u ekonomiji rimskih gradova i
ruralnih naselja. U kontekstu robova i oslobođenika u Sirmijumu, uopšteno se na
njih osvrće M. Mirković u svojoj knjizi iz 2017. godine (Mirković 2017, 54, 60,
102-103, 131-133, 141, 155-156, 244). Nažalost, istorijski izvori, kao i epigrafski
izvori su malobrojni a propo ove teme, te je i izvlačenje nekih većih zaključaka,
za sada nemoguće.

Sa obzirom na to da u srpskoj literaturi do sada nije postojala sinteza o
robovima u provincijama na tlu Srbije, od izuzetnog je značaja neobjavljena
master teza Ivane Protić na Odeljenju za arheologiju na Filozofskome fakultetu
Univerziteta u Beogradu, koja se bavi upravo ovim pitanjem (Protić 2023).
Nažalost, ne može se ista stvar reći za oslobođenike. Srećom, knjiga M. Mirković
iz 2017. godine u sebi sadrži spisak svih epigrafskih spomenika Sirmijuma i
okoline, te se iz tih spomenika može sagledati izuzetno zamagljena slika o
oslobođenicima u Sirmijumu i okolini.

Prvo, biće pobrojani istorijski izvori u hronološkome redu, u kojima se
iznose informacije o robovima i oslobođenicima. Potom, biće pobrojani epigrafski
izvori na kojima su posvedočene ove dve klase ljudi.
11.1 Primarni istorijski izvori

1) Anonim, Predstava čitavoga sveta i naroda (Expositio totius mundi et
gentium), između 350. i 362. godine (ETMG 14.430-440).

Pominje se da je Panonija zemlja bogata mnogim stvarima, pa i
robovima.

2) Prisk, Fragmenti (Prisci Fragmenta) sredina V veka n. e (Prisc. 10.8,
10.14-21, 15.8, 15.23-29).

Pominju se zlatne posude koje je episkop Sirmijuma dao izvesnome
Konstanciju da bi isplatio slobodu zarobljenih građana u slučaju pada
Sirmijuma. Takođe, pominje se izvesni Onegisije, zarobljeni graditelj u
Sirmijumu, koji je Atili u njegovome kampu izgradio kupatilo od panonskoga
kamena.

124

11.2 Epigrafski izvori
1. Nadgrobni spomenik iz Kaluđerskih Vodenica, nepoznatog datovanja
(Mirković 2017, 218, št. 244 sa literaturom).
[- - - ] | [b]us obitis [et] | Gresae Dasm[eni] | vivae patron[is] bene merentib[us] |
Masti liberta | posuit.
 2. Oltar iz dvorišta Petra Milonvačeva u Sremskoj Mitrovici, datovan u prvu
četvrtinu IV veka (Mirković 2017, 141, št. 1 sa literaturom).
[? Templum Bo]no | Evento | renovavi | ex voto pro |5 salute ord(inis) |
Sirm(iensium). Patro(no) viro | emenentissimo (!) | p(osuit) v(otum) m(erito) ?
Flav|ius Constantius cultor (!) Matris deae libertus.
3. Mermerna ploča sa Kalvarije, datovana u početak IV veka (Mirković 2017,
155-156, št. 42 sa literaturom).
D(is) M(anibus) Postu|mio Leoni (ili Teoni) v(iro) e(gregio) pro|ximo lib(erto)
sacro | Postumius Achi|5 leus fratri benig|nissimo curan[te] | Crescentino
a[mico?...| suo et Dysco[lio? .....] | amico et co[.......]|10q(ue) libert[o ----].
4. Ploča sa severne nekropole u Sirmijumu, datovana u sredinu IV veka, u period
vladavine Konstancija II (Popović, Ferjančić 2016).
[¯1 ? M]arturiu/[s p]incerna / [C]onstanti / [I]nperatori/[s (!) qui] vixsit (!)
an/n[is] nonag/inta una cu/m matron/a sua Man/[- - -.
11.3 Zaključci

M. Mirković smatra da je na veteranskoj zemlji najverovatnije radila
radna snaga u vidu robova. Takođe smatra da je robovlasnički sistem donešen na
prostor Panonije od strane Rimljana i da ga je prihvatila lokalna, romanizovana
populacija. Ipak, M. Mirković ostavlja otvorenu mogućnost da je lokalna
populacija
pre
dolaska
Rimljana
imala
nekakvu
primitivnu
verziju
robovlasništva, jer je na spomeniku iz Kaluđerskih Vodenica, vlasnica bila žena
ilirskoga imena (Mirković 2017, 54). Čini se da je činjenica o ilirskom poreklu
vlasnice nedovoljna da se pretpostavi da su predrimske populacije prostora, koji

125

u rimskome času obuhvata Sirmijum sa svojim agerom, poznavale robovlasnički
sistem. Kako je pokazano u članku od Vladimira Mihajlovića, još uvek je teško
ustanoviti da li su predrimske populacije, koje su naseljavale istraživani prostor
bile robovlasničke (Mihajlović 2022, 950, 954, 958). Složiću se ovde sa M.
Mirković samo delimično, a to je da je ovaj spomenik fizički dokaz postojanja
robovlasničkoga sistema u ruralnoj sredini, kao i time da su robovsku radnu
snagu koristile i lokalne populacije nerimskoga porekla (Mirković 2017, 54).

Takođe, ne može se mnogo toga reći o putevima kojima su robovi dolazili u
Sirmijum, zbog fragmentarnosti i nepostojanja spomenika. Jedino spomenik iz
Kaluđerskih Vodenica sadrži nekakvu informaciju o ovom pitanju. Naime, ime
oslobođenice, Mastis, je tračkoga porekla (Mirković 2017, 54, 60). To je jedina
stvar koja je poznata. Da li je ona kupljena u nekome drugome mestu ili je možda
dovedena u Sirmijum i kupljena tu, za sada ostaje nepoznanica.

Preostala dva poznata spomenika sa početka IV veka su u kontekstu teme ovoga
rada važni samo zbog toga što svedoče postojanje robovlasništva na početku toga
perioda, kao i toga da su ti oslobođenici imali visok društveni položaj
(eminentissimus na oltaru iz Sremske Mitrovice), ali i vir egregius sa mermerne
ploče sa Kalvarije u Sremskoj Mitrovici) (Mirković 2017, 144, 155-156 sa
literaturom).

Jedini spomenik sa natpisom roba jeste spomenik izvesnoga Marturius-a,
koji je bio peharnik Konstancija II. Značajan je, jer svedoči o ropstvu u samome
gradu sredinom IV veka i takođe, u kombinaciji sa spomenikom izvesne Mastis,
da su i robovi imali raznovrsna zaduženja – od peharnika cara, do radnice u
ruralnoj sredini.

Ne postoje spomenici niti izvori koji bi pokazali kada je robovlasništvo
počelo biti praktikovano u Sirmijumu. Najverovatnije čim su Rimljani došli.
Međutim, ne može se dati šira i detaljna slika odakle su dolazili robovi, šta su
sve radili, ko ih je koristio i kako su živeli. Najpoznije svedočanstvo
robovlasništva u Sirmijumu jeste treća četvrtina IV veka, izvor Expositio totius
mundi et gentium u kojem se pominje Panonija kao zemlja bogata robovima.
Prema mišljenju autora Kajla Harpera, iznetom u njegovom kapitalnom delu o
poznontičkome ropstvu iz 2011. godine, rimsko društvo je bilo potpuno

126

robovlasničko do početka V veka, kada je struktura robovlasništva počela da
doživljava svoju dezintegraciju. Događaji u V veku su doveli rimsku ekonomiju
do pada na zapadu. Do polakog prestanka ropstva došlo zbog manjka bogatstva,
pojednostavljenja društvene kompleksnosti, pada urbanizma, kao i recesije u
trgovini i oblicima poljoprivrede zasnovane na velikim imanjima (Harper 2011,
500). To se uklapa u trenutnu ekonomsku sliku o ovome prostoru, kako je
pokazano trenutnim stanjem istraženosti. Naime, ekonomija je na tlu Panonije
počela znatno posustajati od početka V veka, a demografija opadati, usled
političkih nestabilnosti i čestih upada spoljnih neprijatelja (Gračanin, Kartalija
2018, 366-367).

Prisk je autor izvora u kojem se govori o strašnoj sudbini Sirmijuma,
načinjenoj od strane Huna. Naime, grad je sredinom V veka doživeo pljačkanje,
razranje i osvajanje. Kao i u mnogim drugim gradovima Ilirika, i u Sirmijumu
su, pored vrednih predmeta, oteti i ljudi. Oni su odvedeni u ropstvo zarad
otkupa, postavši na taj način i sami roba. Interesatno, izvesni Onegisije, nije
odveden u ropstvo zarad otkupa, već kao neko potreban Hunima za njihove
graditeljske potrebe (Mirković 2017, 102-103, 131-133).

127

12 Zaključci

Prema navedenim zaključcima iz obrađenih poglavlja, proizvodnja i
promet u Sirmijumu i njegovoj okolini se može podeliti na sledeće periode:
1) Period pre sticanja statusa kolonije (I vek n. e.),
2) Period nakon sticanja statusa kolonije (kraj I veka n. e. – kraj III veka),
3) Period tetrarhije i post-tetrarhije (kraj III veka – kraj IV veka),
4) Period do pada pod Hune (kraj IV veka – prva polovina V veka).
12.1 Period pre sticanja statusa kolonije (I vek n. e.)

Ovaj period započinje dolaskom i zaposedanjem rimske vojske. To je vreme
početaka rimske vojne i administrativne vlasti i izgradnje utvrđenja,
komunikacija i naselja, na šumovitoj i močvarnoj teritoriji. Proizvodnja se nije
mnogo menjala u odnosu na period pre dolaska Rimljana – rimska vlast se
oslanja na peregrine zajednice uz začetke robovlasničkih odnosa. Najdominatnija
privredna grana jeste poljoprivreda (što će biti slučaj do pada Sirmijuma pod
Hune). Još uvek se koriste organski materijali za gradnju i najdominatnija
zanatska delatnost, kako u Sirmijumu, tako i u ruralnim naseljima, jeste
lončarstvo.
12.2 Period nakon sticanja statusa kolonije (kraj I veka n. e. – kraj III
veka)

Prva dramatična promena, koja označava početak drugog perioda privrede
Sirmijuma i njegove okoline, jeste sticanje statusa kolonije u periodu vladavine
cara Domicijana. Tada, dolazi do naseljavanja veterana na teritoriju kolonije,
prvih krčenja šuma i stvaranja oranica, uvećavanja parcela, pojave novih
proizvodnih delatnosti (ciglarstvo, obrada kamena, obrada kostiju, staklarstvo,
likovna produkcija – mozaici i zidno slikarstvo), kao i do uvećanja metalurške i
keramičke produkcije. Upravo se tokom ovoga perioda Sirmijum izdvaja kao
lokalni proizvodni i redistributivni centar.

Krajem ovog perioda dolazi do značajnih promena u izgledu kulturnog

128

pejzaža Sirmijuma i okoline mu i promene u poljoprivrednoj proizvodnji. Naime,
u vreme vladavine cara Proba dolazi do isušivanja močvara, samim tim
kultivacije veće površine zemlje i začetka uzgajanja vinove loze (pretpostavlja se
na obroncima Fruške Gore i na obodima lesnog platoa južno od Fruške Gore).

Interesatno je primetiti da tokom vladavine Septimija Severa dolazi
povećanog davanja rimskog građanskog prava peregrinim populacijama i 212.
godine, dolazi do proglašavanja edikta Constitutio Antoniniana. Tim zakonom svi
slobodni stanovnici carstva, dobijaju status rimskih građana, unutar kojeg je i
ius commercii. Za sada se na materijalu ne primećuje preterana promena u
dinamikama proizvodnje, koje bi mogle nastupiti kao posledice tog zakona.
Jedino što se primećuje (posredno, pre svega putem porasta broja lokaliteta),
jeste da usled efekata tih zakonskih regulativa, ne dolazi do promene
organizacije privrednih aktivnosti, ali dolazi do njihovog intenziviranja.

Kriza III veka, koja je potresla čitav rimski svet, takođe se teško može
uhvatiti na primerima sa teritorije Sirmijuma. Ona se samo nazire posredno u
smanjenoj produkciji predmeta od kamena i srebra, ali slaba istraženost
lokaliteta iz ovoga perioda za sada ne dopušta donošenje nekih većih zaključaka.
12.3 Period tetrarhije i post-tetrarhije (kraj III – kraj IV veka)

Ovaj period je istraživačkoj javnosti najbolje poznat, kako zbog
monumentalnih spomenika iz ovoga doba u Sirmijumu, ali i njegovoj okolini,
tako i zbog zainteresovanosti istraživača za isti.

Ovaj period je kulminacija privrednog razvoja antičkog Sirmijuma i
njegove okoline. Krajem III i početkom IV veka, sa poreskim i administrativnim
reformama predvođenim od strane cara Dioklecijana i njegovih sledbenika i
naslednika, dolazi do centralizacije proizvodnje, koja se odražava u organizaciji
industrijske proizvodnje (fabrike za naoružanje, predmete od kože i vune). Ista ta
centralizacija proizvodnje se javlja u pojavljivanju velikih zemljišnih poseda, kao
i poseda u carskome domenu. Poreska reforma dovodi do efikasnije
poljoprivredne proizvodnje, koja je bila masivna, ali interesantno, namenjena pre
svega lokalnoj potrošnji (omasovljenje prisustva vojske u fortifikacijama na
Dunavu) i civilima. Zapravo, dobar deo proizvodnje ovoga perioda, jeste i

129

preusmeren na vojsku.

Kako je već napomenuto, ovo je period dostizanja najvećeg obima
proizvodnih delatnosti, pre svega u ciglarstvu, kamenorezačkoj i graditeljskoj
delatnosti i umetničkoj produkciji, što je jasno prepoznato kroz širenje samoga
Sirmijuma u IV veku, kao i u porastu broja naselja van gradskoj jezgra, građenih
u duhu antičke arhitekture.

Ovakva tendencija u razvoju privrednih delatnosti prema arheološkom
materijalu se može pratiti do kraja treće četvrtine IV veka.
12.4 Period do pada pod Hune (kraj IV veka – prva polovina V veka)

Kako je primećeno, ova privredna faza Sirmijuma i njegove okoline, nije
nastala nakon jednoga trenutka, već posle jednoga kraćega perioda od ~20
godina. Ovaj period dezintegracije počinje nakon bitke kod Hadrijanopolja, a
finalizira se napuštanjem limesa od strane vojske krajem IV ili početkom V veka.

Ovaj period (koji ne predstavlja kraj antike – što se dešava 582. godine,
kada Sirmijum pada pod Avare) je vreme opadanja obima proizvodnih delatnosti,
češćih razaranja, depopulacije ovih prostora, zarastanja ovog prostora u šumske
formacije.

Stanje nedovoljne istraženosti i odsustva publikovanja građe ipak ne
dopušta stvaranje detaljnijih zaključaka o proizvodnoj delatnosti ovoga perioda –
npr. uopšte nije poznata situacija sa keramičkom i staklarskom proizvodnjom
ovoga perioda.

Ipak, neki zaključci se mogu doneti. U ovom radu prikazana arheološka
građa i dan-danas ne osporava tezu V. Popovića o fenomenu dezintegracije i
ruralizacije grada Sirmijuma.

Pokušaj da se takva teza koriguje, je donešen od strane I. Popović i M.
Vasića u knjizi o bazilici Svetoga Irineja u Sirmijumu. Naime, autori su naveli da
u Sirmijumu, krajem IV i početkom V veka nije došlo do propadanja urbane
celine. Kao argument za takav stav, navode da su Hrišćani imali sredstava da u
tom periodu podižu brojne kultne objekte, bogate grobnice i mermerne
spomenike (Popović, Vasić 2022, 222).

Ipak, postojeći istorijski izvori i arheološka građa ne idu u prilog tome.

130

Prvi argument je činjenica da ti »brojni« mermerni spomenici skoro uopšte nisu
datovani. U period kraja IV – početka V veka su datovana samo dva spomenika
sa natpisom. Sledeći argument jeste činjenica da dolazi do napuštanja ruralnih
naselja i do nestanka fabrika. Treći argument jeste činjenica da dolazi do
prestanka korišćenja maltera (umesto kog se koristi ilovača) i do recikliranja
opeka (što ukazuje da nema potrebe za tom delatnošću, jer ima puno napuštenih
objekata). Kao poslednji argument, trebalo bi navesti činjenicu da hipodrom, koji
predstavlja vrhunac arhitektonskog i funkcionalnog prestiža jednoga antičkoga
grada, postaje mesto sa kolibama zidanih od organskih materijala. Svi ovi
argumenti upućuju na osporavanje stava I. Popović i M. Vasića – da nije došlo do
propadanja urbane kulture. Štaviše, navedeni argumenti još uvek demonstriraju
relevantnost zaključaka V. Popovića.

Ipak, čak iako je došlo do dramatične dezintegracije i ruralizacije
Sirmijuma, on i dalje opstaje (uz određene prekide) kao veće naselje i kao
regionalni administrativni centar sve to pada pod Hune u petoj deceniji V veka.
Ta činjenica ukazuje da je definitivno moralo biti nekakvog privrednog života i
proizvodnje, ali treba se nadati da će dinamike privrednog života ovoga prostora
otkriti buduća istraživanja i kvantifikacija rezultata arheoloških istraživanja.

Ovaj rad je samo mali doprinos izučavanju jednoga velikoga grada poput
Sirmijuma. Izostanak aktivnijeg publikovanja i sistematizacije arheološke građe,
kao i pre svega deskriptivni pristup rezultatima arheoloških istraživanja
(umesto kvantifikacije istih) trenutno onemogućava produbljivanje zaključaka o
ekonomskoj dinamici datog prostora u antičkome periodu. Sirmijum je
definitivno imao dinamičniji i kompleksniji privredni život i prema tome, gruba
periodizacija privrednog života Sirmijuma donešena u ovome radu je daleko od
konkluzivne, ali produbljivanje iste je zbog navedenih razloga za sada otežano.

131

Bibliografija
Primarni istorijski izvori
Amijan Marcelin 2000 [1940], Ammianus Marcellinus Volume II with an
English translation by John C. Rolfe. – Loeb Classical Library 315. – Cambridge
(Massachusetts), Harvard University Press (prevod J. C. Rolfe).
Apijan iz Aleksandrije 1962 [1912], Appian’s Roman History II. Books 8.2 –
12. – Loeb Classical Library 3. – Cambridge (Massachusetts), Harvard
University Press (prevod H. White).
Eutropije 2011 [1993], The Breviarium ab Urbe Condita of Eutropius. The
Right Honourable Secretary of State for General Petitions. Dedicated to Lord
Valens Gothicus Maximus & Perpetual Emperor. – Liverpool, Liverpool
University Press (prevod H. W. Bird).
Epitome de Caesaribus 2018, Epitome De Caesaribus, A Booklet about the
Style of Life and the manners of the Imperatores, Sometimes Attributed to Sextus
Aurelius Victor. – Buffalo (New York), Canisius College (prevod T. M. Banchich).
Expositio totius mundi et gentium 1964, The Expositio Totius Mundi et
Gentium: its geography and its language (Neobjavljen master rad, The Ohio
State University). – Columbus (Ohio) (prevod J. E. Woodman).
Filostrat 1952, Philostratus and Eunapius. The lives of the Sophists, with an
English translation. – Loeb Classical Library 134. – Cambridge (Massachusetts),
Harvard University Press (prevod W. C. Wright).
Higin Gromatik 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori za
povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.),
Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije,
Srijema i Baranje, str. 16 (prevod J. Parat).
Historia Augusta 1932, Historia Augusta, Volume III. The Two Valerians. The
Two Gallieni. The Thirty Pretenders. The Deified Claudius. The Deified Aurelian.
Tacitus. Probus. Firmus, Saturninus, Proculus and Bonosus. Carus, Carinus and

132

Numerian. – Loeb Classical Library 263. – Cambridge (Massachusetts), Harvard
University Press (prevod D. Magie).
Historia Augusta 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori za
povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.),
Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije,
Srijema i Baranje, str. 17 (prevod J. Parat).
Kasije Dion 1906, Dio's Rome, Vol. III. An Historical Narrative Originally
Composed In Greek During The Reigns Of Septimius Severus, Geta And
Caracalla, Macrinus, Elagabalus And Alexander Severus: And Now Presented in
English Form. – Troy (New York), Pafraets Book Company (prevod H. B. Foster).
Klaudije Klaudijan 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori
za povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.),
Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije,
Srijema i Baranje, str. 22-23 (prevod J. Parat).
Marko Anej Lukan 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori za
povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.),
Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije,
Srijema i Baranje, str. 20 (prevod J. Parat).
Marko Aurelije Olimpije Nemezijan 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus
(ur.), Izabrani izvori za povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog
vijeka do 1900.), Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za
povijest Slavonije, Srijema i Baranje, str. 21 (prevod J. Parat).
Menander Protektor 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori
za povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.),
Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije,
Srijema i Baranje, str. 27 (prevod J. Parat).
Noticija Dignitatum 1876, Notitia Dignitatum. Accedunt Notitia Urbis
Constantinopolitanae et Laterculi Provinciarum. – Berolini, Apud Weidmannos
(urednik O. Seeck).

133

Passio Sanctorum Quattuor Coronatorum 1931, Fruškogorski mučenici. –
Glasnik Istorijskog društva u Novom Sadu IV/3, str. 359-373 (prevod N. Vulić).
Plinije Stariji 2019. – V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori za
povijest šuma u Slavoniji, Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.),
Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest - Podružnica za povijest Slavonije,
Srijema i Baranje, str. 11 (prevod J. Parat).
Prisk 1955. – V: Острогорски, Г. (ur.), Византијски извори за историју
народа Југославије I, Београд, Научна књига, str. 7-16 (prevod F. Barišić).
Sekst Aurelije Viktor Afer 1994, De Caesaribus. – Liverpool, Liverpool
University Press (prevod H. W. Bird).
Literatura
Baratte, F. 1978, Lingots d'or et d'argent en rapport avec l'atelier de Sirmium. –
V: Duval, N. in V. Popović (ur.), Sirmium VIII, Rome in Belgrade, École française
de Rome in Institut archéologique de Belgrade, str. 101-111.
Bishop, M. C. in J. Coulston 2006, Roman Military Equipment from the Punic
Wars to the Fall of Rome (2. izd.). – Oxford, Oxbow Books.
Bökönyi, S. 1976, Остаци животињских костију у Думбову – локалитет у
Фрушкој Гори из римског царског периода. – Грађа за проучавање
споменика културе Војводине VI-VII, str. 49-52.
Bratož, R. 2014, Med Italijo in Ilirikom. Slovenski prostor in njegovo sosedstvo v
pozni antiki. – Zbirka 46. – Ljubljana, Znanstvena založba Filozofske fakultete
Univerze v Ljubljani, Slovenska akademija znanosti in umetnosti in Zbirka
zgodovinskega časopisa.
Brennan, P. 2018, The tantalizing Notitia Dignitatum. Realizing a Mirage. – V:
Sommer, S. C. in S. Matešić (ur.), Limes XXIII. Proceedings of the 23rd
International Congress of Roman Frontier Studies, Ingolstadt, 2015, Vol 1.
Mainz, Nünnerich-Asmus Verlag, str. 411-415.

134

Brukner, O. 1959, Arheološka ispitivanja 1959. godine u Sremskoj Mitrovici. –
Arheološki pregled 1, str. 122-124.
Brukner, O. 1960, Sirmium – Sremska Mitrovica – Naselje. – Arheološki
pregled 2, str. 100-106.
Brukner, O. 1962, Sirmium, lokalitet 28 (Trg Bratstva i jedinstva). – Arheološki
pregled 4, str. 131-139.
Brukner, O. 1981, Rimska keramika u jugoslovenskom delu provincije Donje
Panonije. – Dissertationes et monographiae 26. – Novi Sad in Beograd,
Pokrajinski zavod za zaštitu spomenika kulture SAP Vojvodine in Savez
arheoloških društava Jugoslavije.
Brukner, O. 1990, Sremska Mitrovica / Livade, villae rusticae. – Arheološki
pregled 29, str. 161-163.
Brukner, O. 1992, Keramička proizvodnja. – V: Dautova-Ruševljan, V. in O.
Brukner (ur.), Gomolava. Rimski period, Novi Sad, Vojvođanski muzej, str. 11-
59.
Ciglenečki, S. 2023, Between Ravenna and Constantinople. Rethinking Late
Antique Settlement Patterns. – Opera Instituti Archaeologici Sloveniae 46. –
Ljubljana, Založba ZRC.
Damjanović, D. 2009, O ranokršćanskoj pasiji Četvorice Ovjenčanih (Passio ss.
Quattuor Coronatorum). – Scrinia Slavonica 9, str. 331-350.
Dautova-Ruševljan, V. 1983, Rimska kamena plastika u jugoslovenskom delu
provincije Donje Panonije. – Dissertationes et monographiae 25. – Novi Sad,
Vojvođanski muzej in Savez arheoloških društava Jugoslavije.
Dautova-Ruševljan, V. 1991, Zaštitna iskopavanja na lokalitetu Vranj kod
Hrtkovaca u Sremu (1980-1989). – Рад војвођанских музеја 33, str. 41-63.
Dautova-Ruševljan, V. 1992, Radni prostori metaloprerađivačke delatnosti. –
V: Dautova-Ruševljan, V. in O. Brukner (ur.), Gomolava. Rimski period, Novi
Sad, Vojvođanski muzej, str. 60-76.

135

Dautova-Ruševljan, V. 2003, Kasnoantička nekropola kod Sviloša u Sremu. –
Novi Sad, Matica srpska.
Dautova Ruševljan, V. 2012, Dva nova rimska spomenika iz Srema. –
Годишњак Музеја града Новог Сада 8, str. 21-25.
Dautova Ruševljan, V. 2016, Rimski period u Hrtkovcima. – Novi Sad,
Pokrajinski zavod za zaštitu spomenika kulture.
Dautova Ruševljan, V. in M. Vujović, 2006, Rimska vojska u Sremu. – Novi
Sad, Muzej Vojvodine.
Dautova-Ruševljan, V. in O. Brukner 1992, Kulturni sloj. – V: Dautova-
Ruševljan, V. in O. Brukner (ur.), Gomolava. Rimski period, Novi Sad,
Vojvođanski muzej, str. 81-166.
Davidović, J., B. Lučić in M. Vujović 2020, The glass finds from the site 1A
(Imperial Palace) at Sirmium – Roman and Medieval period. – Годишњак
Музеја града Новог Сада 15 (2019), str. 11-30.
Dimitrijević, M. in J. Whitehouse 2021, From “Porta Fossiensis” to Fossae.
Exploring the Roman Road System in the Glac Study Area East of Sirmium. –
Старинар LXXI (Нова серија), str. 127-161.
Dimitrijević, M. in J. Whitehouse 2022a, The Notitia Dignitatum, Textile
Manufacturing, Wool Production and Sheep Grazing during the Roman Empire
in Pannonia Secunda near Sirmium. – Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu LV
(3. serija), str. 115-132.
Dimitrijević, M. in J. Whitehouse 2022b, The Vicinal Road between Sirmium
and the Great Canal of Probus. Exploring Roman Roads in the Glac Study Area.
– Старинар LXXII (Нова серија), str. 217-252.
Dimitrijević, M. in M. Prica 2023, Where Did Marcus Aurelius Die? –
Historia. Zeitschrift für Alte Geschichte 72, str. 214-241.
Djurić, B. 1997, Eastern Alpine Marble and Pannonian Trade. – V: Djurić, B. in
I. Lazar (ur.), Akten des IV. internationalen Kolloquiums über Probleme des

136

provinzialrömischen Kunstschaffens. – Situla 36. – Ljubljana, Narodni muzej
Slovenije, str. 73-86.
Djurić, S. 1985a, The Late Antique Painted Tomb from Beška. – Зограф 16, str.
5-18.
Djurić, S. 1985b, Kasnoantičke i ranohrišćanske zidane grobnice u Iliriku (III-
VI v) (Neobjavljena doktorska disertacija, Univerzitet u Beogradu, Filozofski
fakultet). – Beograd.
Domić-Kunić A. 2006, Bellum Pannonicum (12.-11. pr. Kr.): posljednja faza
osvajanja južne Panonije. – Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu XXXIX (3.
serija), str. 59-164.
Dunbabin, K. M. D. 1999, Mosaics of the Greek and Roman World. –
Cambridge, Cambridge University Press.
Dunbabin, K. M. D. 2003, The Waiting Servant in Later Roman Art. – The
American Journal of Philology 124/3. Special Issue: Roman Dining, str. 443-468.
Dušanić, S. 1967, Bassianae and its Territory. – Archaeologia Iugoslavica VIII,
str. 67-83.
Dušanić, S. 2010a, Aspects of Roman Mining in Noricum, Pannonia, Dalmatia
and Moesia Superior. – V: Tasić, N. (ur.), Selected Essays in Roman History and
Epigraphy, Belgrade, Zavod – The Serbian Textbook Company in Balkan
Institute of the Serbian Academy of Sciences and Arts, str. 473-532.
Dušanić, S. 2010b, Roman Mining in Illyricum: Historical Aspects. – V: Tasić,
N. (ur.), Selected Essays in Roman History and Epigraphy, Belgrade, Zavod –
The Serbian Textbook Company in Balkan Institute of the Serbian Academy of
Sciences and Arts, str. 533-563.
Džamtovski, M. 2019 (2022), Late antique cylindrical hats as markers of
authority and prestige. – Journal of Roman Military Equipment Studies 20, str.
83-101.

137

Džamtovski, M. 2023, An inscription from Banoštor dedicated to Somnus. –
Гласник Српског археолошког друштва 39. (V tisku).
Đorđević, M. 2007, Arheološka nalazišta rimskog perioda u Vojvodini. –
Beograd, Republički zavod za zaštitu spomenika kulture Beograd.
Đurić, B., J. Davidović, A. Maver in H. W. Müller 2006, Stone use in Roman
towns: Resources, transport, products and clients: Case study Sirmium: First
report. – Старинар LVI (Нова серија), str. 103-137.
Đurić, B., J. Davidović, A. Maver in I. Rižnar 2007, Stone use in Roman
towns: Resources, transport, products and clients: Case study Sirmium: Second
report. – Старинар LVII (Нова серија), str. 83-100.
Eadie, J. W. in P. Petrović 1982, The Destruction and Reoccupation of
Bononia. – V: Bošković, D. (ur.), Sirmium IV, Beograd, Arheološki institut, str. 1-
18.
Fitz, J. 1980, Economic life. – V: Lengyel, A. in G. T. B. Radan (ur.), The
Archaeology of Roman Pannonia, Lexington (Kentucky) in Budapest, University
Press of Kentucky in Akadémiai Kiadó, str. 323-336.
Frayn, J. M. 1984, Sheep-Rearing and the Wool Trade in Italy in the Roman
Period. – Liverpool, Francis Cairns.
Gilić, D. 1994, Ostaci konja (Equus caballus L.) sa arheološkog lokaliteta na
hipodromu u Sirmijumu. – Рад Музеја Војводине 36, str. 81-94.
Gračanin, H. 2011, Južna Panonija u kasnoj antici i ranom srednjovjekovlju. –
Zagreb, Plejada.
Gračanin, H. in N. Kartalija 2018, Neka razmatranja o gospodarstvu
Zapadnog Ilirika od IV do VI stoljeća. – Godišnjak Udruženja BATHINVS ACTA
ILLYRICA 2, str. 335-394.
Gračanin, H. in S. Pisk 2018, Pisani izvori o šumama u savsko-dravskom
međuriječju u kasnoj antici i srednjem vijeku. – V: Župan, D. in R. Skenderović
(ur.), Slavonske šume kroz povijest. Zbornik radova znanstvenog skupa s

138

međunarodnim sudjelovanjem održanog u Slavonskom Brodu 1. – 2. listopada
2015. Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest – Podružnica za povijest
Slavonije, Srijema i Baranje, str. 39-59.
Guštin, M. in I. Popović 2017, Early Roman Hoard from Mačvanska Mitrovica
(?). Contribution to the Precious Silver Metal Working Cultural Koiné. –
Старинар LXVII (Нова серија), str. 53-74.
Guyon, J. in S. Ferjančić 2022, Les inscriptions – Catalogue. – V: Popović, I.,
M. Vasić, J. Guyon in D. Moreau (ur.), La basilique Saint-Irénée de Sirmium et
sa nécropole. – RomA 1. – Turnhout, Brepols, str. 117-149.
Harper, K. 2011, Slavery in the Late Roman World, AD 275–425. – Cambridge,
Cambridge University Press.
Ilić, O. 2012, Poljoprivredna proizvodnja u rimskim provincijama na tlu Srbije :
od I do prve polovine V veka (Neobjavljena doktorska disertacija, Univerzitet u
Beogradu, Filozofski fakultet). – Beograd.
Ilić, O. 2017, The Archaeology of the Roman Rural Economy in the Central
Balkan Provinces. Rural settlements and buildings. – BAR International Series
2849. – Oxford, Archaeopress.
Ilkić, M. 2006, Antičke plombe iz Sotina (Cornacum). – Radovi Zavoda za
povijesne znanosti HAZU u Zadru 48, str. 57-80.
Jeličić, B. 1969, Kasnoantička i ranohrišćanska bronza. – V: Kolarić, M. (ur.),
Antička bronza u Jugoslaviji, Beograd, Narodni Muzej, str. 45-46.
Jeremić, M. 2000, Brick kilns in Sirmium. – Старинар L (Нова серија), str.
131-154.
Jeremić, M. 2016, Sirmium – Grad na vodi. Razvoj urbanizma i arhitekture od
I do VI veka. – Posebna izdanja 59. – Beograd, Arheološki institut.
Jovanović, B. 1980, Utvrdjena naselja u zemlji Skordiska. – V: Blažon, M., A.
Jeločnik, S. Jesse, B. Stopar in H. Štular (ur.), Gabrovčev zbornik. – Situla 20/21.
– Ljubljana, Narodni muzej Slovenije, str. 375-381.

139

Jovanović, B., S. Dušanić, G. Tomović, O. Zirojević in D. Milić 1982,
Istorija rudarstva Jugoslavije. – V: Džindić, M. (ur.), Rudarstvo Jugoslavije,
Zagreb, Privredni vjesnik, str. 118-123.
Jović, Đ. 1962, Sirmium, lokalitet 30. – Arheološki pregled 4, str. 144-150.
Jovičić, M. 2019, Antički žrvnjevi iz rimskih provincija na tlu Srbije
(Neobjavljena doktorska disertacija, Univerzitet u Beogradu, Filozofski fakultet).
– Beograd.
Kalamković, S. 2014, Hrtkovci, lokalitet Vranj, opeka iz kasne antike. – Radovi
Zavoda za hrvatsku povijest 46, str. 147-160.
Kazanski, M. in A. Mastykova 2017, Objets en os. – V: Popović, I., M.
Kazanski in V. Ivanišević (ur.), Sirmium à l'époque des grandes migrations. –
Monographies 53. – Leuven, Paris in Bristol (Connecticut), Peeters, str. 183-194.
Kiss, Á. 1973, Roman Mosaics in Hungary. – Budapest, Akadémiai Kiadó.
Kulikowski, M. 2000, The Notitia Dignitatum as a Historical Source. –
Historia. Zeitschrift für Alte Geschichte 49, str. 358-377.
Lee, A. D. 2007, War in Late Antiquity: A Social History. – Malden
(Massachusetts), Blackwell Publishing.
Letki, P. 2009, The state factories (fabricae) during the time of tetrarchy. –
Studia nad Kulturą Antyczną V, str. 49-64.
Ling, R. 1991, Roman Painting. – Cambridge, Cambridge University Press.
Ling, R. 1998, Ancient Mosaics. – Princeton (New Jersey), Princeton University
Press.
Lučić, B. in M. Vujović 2022, Glass Finds. – V: Vujović, M. in B. Lučić (ur.),
Sirmium Early Christian cemetery. 2016 rescue excavations in the Eastern
Necropolis. – Archaeological monographies 1. – Sremska Mitrovica, Institute for
the Protection of Cultural Monuments, str. 56-70.
Malbašić, V. 2021, U potrazi za neimenovanom boginjom. Kult podunavskih
konjanika – paradigma ili zabluda. – Sremska Mitrovica, Blago Sirmijuma.

140

Mano-Zisi, Đ. 1964, Mozaik. – V: Mohorovičić, A. (ur.), Enciklopedija Likovnih
Umjetnosti
3.
Inj-Portl,
Zagreb,
Izdanje
i
naklada
Jugoslavenskog
leksikografskog zavoda, str. 500-502.
Mano-Zisi, Đ. 1969, Problem importa i zvanične umetnosti u rimsko doba. – V:
Kolarić, M. (ur.), Antička bronza u Jugoslaviji, Beograd, Narodni Muzej, str. 21-
25.
Marijanski-Manojlović, M. 1987, Rimska nekropola kod Beške u Sremi. – Novi
Sad, Vojvođanski muzej.
Marković, N., O. Stevanović, V. Nešić, D. Marinković, N. Krstić, D.
Nedeljković, D. Radmanović in M. Janeczek 2014, Paleopathological study
of Cattle and Horse bone remains in Ancient Roman city of Sirmium (Pannonia /
Serbia). – Revue de Médecine Vétérinaire 3-4, str. 77-88.
Medović, A. 2010, „Arheoznanje – arheoimanje“ u poseti jednom sremačkom
vikusu iz I ili II veka. – Рад Музеја Војводине 52, str. 101-111.
Mihajlović, V. 2022, Ancient Slavery in the Central Balkans: Some Starting
Points on pre-Roman Period. – Етноантрополошки проблеми 17(3), str. 941-
968.
Milošević, A. 1971, Roman brick stamps from Sirmium. – V: Bošković, Đ. (ur.),
Sirmium I, Beograd, Arheološki institut, str. 95-118.
Milošević, P. 1963, Ovsište, Šuljam – rimska vila. – Arheološki pregled 5, str.
116-118.
Milošević, P. 1973, Fourth century tombs from Čalma near Sremska Mitrovica.
– V: Bošković, Đ. (ur.), Sirmium III, Beograd, Arheološki institut, str. 85-96.
Milošević, P. 1979, Eksponati Muzeja Srema. – V: Rnjak, D. (ur.), Antički teatar
na tlu Jugoslavije, Novi Sad, Matica srpska, str. 77-79.
Milošević, P. 1974, Radionice stakla u Sirmijumu. – Arheološki vestnik 25, str.
102-108.

141

Milovanović, B. 2017, Rudarsko-metalurški kompleksi i predmeti od olova u
rimskim provincijama Srbije. – Posebna izdanja 65. – Beograd, Arheološki
institut.
Mirković, M. 1996, Villas et domaines dans l’Illyricum central (IVe - VIe siècle).
– Зборник радова Византолошког института 35, str. 57-75.
Mirković, M. 2004, Sirmium. – V: Šašel Kos, M. in P. Scherrer (ur.), The
autonomous towns of Noricum and Pannonia. Pannonia II. – Situla 42. –
Ljubljana, Narodni muzej Slovenije, str. 145-156.
Mirković, M. 2006, Sirmium. Istorija rimskog grada od I do kraja VI veka. –
Sremska Mitrovica, Blago Sirmijuma.
Mirković, M. 2017, Sirmium. Its History from the First Century AD to 582 AD. –
Sremska Mitrovica in Novi Sad, University of Novi Sad, Faculty of Philosophy,
Department of history, Center for historical research in Historical archive
"Srem".
Mócsy, A. 1974, Pannonia and Upper Moesia. History of the Middle Danube
Provinces of the Roman Empire. – London, Routledge in Kegan Paul.
Nedeljković, D. 2009, Pregled arheozooloških istraživanja Sirmijuma –
lokalitet 85 (2002-2005). – Зборник Музеја Срема 8, str. 7-50.
Parat, J. 2018, Šume i drveće u antici južne Panonije. – V: Župan, D. in R.
Skenderović (ur.), Slavonske šume kroz povijest. Zbornik radova znanstvenog
skupa s međunarodnim sudjelovanjem održanog u Slavonskom Brodu 1. – 2.
listopada 2015. Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest – Podružnica za
povijest Slavonije, Srijema i Baranje, str. 15-40.
Parat, J. 2019a, Antičke šume: oskudni izvori i mogućnosti usporedbe. – V:
Skenderović, R. in D. Župan (ur.), Prema povijesti slavonskih šuma. Prilozi za
sintezu. Slavonski Brod, Hrvatski institut za povijest – Podružnica za povijest
Slavonije, Srijema i Baranje, str. 49-60.
Parat, J. 2019b, Higin Gromatik, O određivanju međa (Constitutio Limitum). –
V: Andrić, S. in M. Vrbanus (ur.), Izabrani izvori za povijest šuma u Slavoniji,

142

Srijemu i Baranji (od starog vijeka do 1900.), Slavonski Brod, Hrvatski institut
za povijest - Podružnica za povijest Slavonije, Srijema i Baranje, str. 16.
Parović-Pešikan, M. 1964, Lokalitet 29 – carske terme. – Arheološki pregled 6,
str. 83-90.
Parović-Pešikan, M. 1971, Excavations of a late Roman villa at Sirmium. Part
1. – V: Bošković, Đ. (ur.), Sirmium II, Beograd, Arheološki institut, str. 15-49.
Parović-Pešikan, M. 1973, Excavations of a late Roman villa at Sirmium. Part
2. – V: Bošković, Đ. (ur.), Sirmium III, Beograd, Arheološki institut, str. 1-44.
Perinić, Lj. 2016, The Nature and Origin of the Cult of Silvanus in the Roman
Provinces of Dalmatia and Pannonia. – Archaeopress Roman Archaeology 19. –
Oxford, Archaeopress.
Pop-Lazić, S. 2008, Late Roman necropolis Beljnjača in Šid. – Старинар LVIII
(Нова серија), str. 163-173.
Pop-Lazić, S. 2012, Some Observations on Lead Figurines of the Goddess
Venus. – Старинар LXII (Нова серија), str. 151-164.
Pop-Lazić, S. in B. Popović 2020, New results of excavations of the Imperial
Palace in Sirmium. – V: Bíró, Sz. (ur.), Pannonia Underground. Proceedings of
the international conference held at Szombathely, 25-26 November 2021,
Szombathely, Savaria Museum, str. 255-278.
Popović, I. 1997, Les productions officielles et privèes des ateliers d'orfèvrerie
de Naissus et de Sirmium. – Antiquité Tardive 5, str. 133-144.
Popović,
I.
2008,
Figuralno
zidno
slikarstvo
Sirmijuma.
Nastavak
pompejanskog ili nastanak panonskog stila fresko dekoracije. – Građa 9. –
Beograd, Arheološki institut.
Popović, I. 2008-2009, Characteristics of the Balkan-Danubian treasures from
the end of the 1st to the middle of the 3rd century. – Studii şi Cercetări de Istorie
Veche şi Arheologie 59-60, str. 33-51.

143

Popović, I. 2011, Wall Paintings of Late Antique Tombs in Sirmium and its
Vicinity. – Старинар LXI (Нова серија), str. 223-249.
Popović, I. 2012, Sirmium. Mermerne skulpture. – Beograd in Sremska
Mitrovica, Arheološki institut in Blago Sirmijuma.
Popović, I. 2017, Porphyry – power of emperors and dignity of gods. –
Monograhps, No 62. – Belgrade, Institute of Archaeology.
Popović, I. 2019, Lead seals with tetrarchic busts from the imperial palace in
Sirmium. – Старинар LXIX (Нова серија), str. 273-285.
Popović, I. in M. Vasić 2022, Conclusion. – V: Popović, I., M. Vasić, J. Guyon in
D. Moreau (ur.), La basilique Saint-Irénée de Sirmium et sa nécropole. – RomA 1.
– Turnhout, Brepols, str. 219-222.
Popović, I. in S. Ferjančić 2016, Cup-Bearer of Constantius II and Early
Christian Inscriptions from Necropolis of St Synerotes in Sirmum. – Старинар
LXVI (Нова серија), str. 129-141.
Protić, I. 2023, Rimsko ropstvo i robovi na tlu Srbije (Neobjavljen master rad,
Univerzitet u Beogradu, Filozofski fakultet). – Beograd.
Radivojević, A. 2018, Opeke u kasnoj antici. Zapisi u materijalu. – Beograd,
Univerzitet u Beogradu, Arhitektonski fakultet.
Rogić, D., B. Popović, I. Popović in M. Jesretić, Zaključak. – V: Rogić, D., B.
Popović, I. Popović in M. Jesretić (ur.), Wall Paintings of Sirmium. I residential
structures next to the northern city rampart (site 21). – Monographs No 61. –
Belgrade, Institute of Archaeology, str. 173-180.
Rubright, J. C. 1973, Lamps from Sirmium in the Museum of Sremska
Mitrovica. – V: Popović, V. in E. Ochsenschlager (ur.), Sirmium III, Beograd,
Arheološki institut, str. 45-80.
Ružić, M. 1994, Rimsko staklo u Srbiji. – Beograd, Univerzitet u Beogradu,
Filozofski fakultet, Centar za arheološka istraživanja.

144

Sardelić, M. 2012, Literary Sources from the End of the 2nd century to the End
of the 6th century. – V: Migotti, B. (ur.), The Archaeology of Roman Southern
Pannonia. The state of research and selected problems in the Croatian part of the
Roman province of Pannonia. – BAR International Series 2393. – Oxford,
Archaeopress, str. 71-92.
Schmitt, O. J., K. Clewing in U. Brunnbauer 2019, Einleitung zum
Gesamtreihe: Ein Handbuch für das 21. Jahrhundert. Die Geschichte
Südosteuropas. – V: Mitthof, F., P. Schreiner in O. J. Schmitt (ur.), Handbuch
zur Geschichte Südosteuropas. Band 1: Herrschaft und Politik in Südosteuropa
von der Römischen Antike bis 1300, Oldenbourg, De Gruyter, str. 1-66.
Simovljević, N. 1964, Lokalitet 21 – rimska arhitektura. – Arheološki pregled 6,
str. 80-83.
Šajin, Ž. 2014, Uređenje rimskih rudnika srebra i olova u španskim
provincijama i u Iliriku (Neobjavljena doktorska disertacija, Univerzitet u
Beogradu, Filozofski fakultet). – Beograd.
Šaranović-Svetek, V. 1980, Umetnički predmeti od kosti. – Živa Antika 30.1-2,
str. 249-243.
Šaranović-Svetek, V. 1986, Antičko staklo u jugoslovenskom delu provincije
Donje Panonije. – Novi Sad, Vojvođanski muzej.
Šaranović-Svetek, V. 2009, Rimske narukvice od stakla, staklene paste i gagata
u provinciji Donja Panonija. – Beograd, Balkankult fondacija.
Šašel Kos, M. 2010, Pannonia or Lower Illyricum?. – Tyche. Beiträge zur Alten
Geschichte, Papyrologie und Epigraphik 25, str. 123-131.
Šoštarić, R., M. Dizdar, D. Kušan, V. Hršak in S. Mareković 2006,
Comparative Analysis of Plant Finds from Early Roman Graves in Ilok
(Cuccium) and Šćitarjevo (Andautonia), Croatia – A Contribution to
Understanding Burial Rites in Southern Pannonia. – Collegium antropologicum
30. 2, str. 429-436.

145

Škegro, A. 1998, Eksploatacija srebra na području rimskih provincija Dalmacije
i Panonije. – Opvscvula archaeologica 22, str. 89-117.
Škegro, A. 1999, Gospodarstvo rimske provincije Dalmacije. – Zagreb, Hrvatski
studiji – Studia Croatica.
Špehar, P. 2021, Northern Illyricum in Late Antiquity: Archaeological
Testimonies of Economy in Crisis. – V: Babić, S. (ur.), Archaeology of Crisis,
Belgrade, Faculty of Philosophy University of Belgrade, str. 201-220.
Tadin, Lj. 1979, Sitna rimska bronzana plastika u jugoistočnom delu provincije
Panonije. – Beograd, Savez arheoloških društava Jugoslavije.
Thomas, E. 1964, Römische Villen in Pannonien. Beiträge zur pannonischen
Siedlungsgeschichte. – Budapest, Akadémiai Kiadó.
Trbuhović, V. in M. Vasiljević 1972, Rekognosciranje u Podrinju i sondažna
ispitivanja. – Arheološki pregled 14, str. 164-189.
Van Zeist, W. 2003, Plant husbandry and vegetation of Tell Gomolava,
Vojvodina, Yugoslavia. – Paleohistoria 43/44, str. 87-115.
Veličković, M. 1969, Karakteristike rimske provincijske bronze i aspekti njenog
razvoja u Iliriku. – V: Kolarić, M. (ur.), Antička bronza u Jugoslaviji, Beograd,
Narodni Muzej, str. 33-36.
Vujović, M. 2022, Mural Painting. – V: Vujović, M. in B. Lučić (ur.), Sirmium
Early Christian cemetery. 2016 rescue excavations in the Eastern Necropolis. –
Archaeological monographies 1. – Sremska Mitrovica, Institute for the Protection
of Cultural Monuments, str. 43-55.
Vikić-Belančić, B. 1968, Keramika i njen udio u trgovinskom prometu južne
Panonije u rimsko carsko doba. – Arheološki vestnik 19, str. 509-521.
Vikić-Belančić, B. 1971, Antičke svjetiljke u Arheološkom muzeju u Zagrebu. –
Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu 5 (3. serija), str. 97-182.
Vikić-Belančić, B. 1975, Antičke svjetiljke u Arheološkom muzeju u Zagrebu. II
dio. – Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu 9 (3. serija), str. 49-70.

146

Vikić-Belančić, B. 1976, Antičke svjetiljke u Arheološkom muzeju u Zagrebu. –
Zagreb, Arheološki muzej.
Werner, M. 2009, Sirmium. Imperial palace complex. – Sremska Mitrovica,
Zavod za zaštitu spomenika kulture.
Блажић, С. 1993, Остаци животиња са локалитета Врањ 1991. – Рад
војвођанских музеја 35, str. 71-78.
Блажић, С. 1995, Остаци животињских врста са локалитета на траси ауто-
пута кроз Срем. – V: Вапа, З. (ur.), Археолошка истраживања дуж аутопута
кроз Срем. Нови Сад, Покрајински завод за заштиту споменика културе, str.
331-346.
Брукнер, О. 1982-1983, Прилог проучавању урбаног развоја Сирмијума :
просторија 16 "царске палате" у Сремској Митровици. – Грађа за проучавање
споменика културе Војводине 11/12, str. 5-43.
Брукнер, О. 1987, Импортована и панонска керамичка продукција са
аспекта друштвено-економских промена. – V: Стојанов, М. (ur.), Почеци
романизације у југоисточном делу провинције Паноније, Нови Сад, Матица
српска, str. 25-44.
Брукнер, О. 1995а, Римска насеља и виле рустике. – V: Вапа, З. (ur.),
Археолошка
истраживања
дуж
аутопута
кроз
Срем.
Нови
Сад,
Покрајински завод за заштиту споменика културе, str. 137-174.
Брукнер, О. 1995b, Импортована и панонска керамика. – V: Тасић, Н. (ur.),
Фрушка Гора у античко доба. Прилози за стару историју и археологију. –
Нови Сад, Матица српска, str. 57-109.
Брукнер, O. 2015а, Пољопривреда. –V: Брукнер, О. in В. Даутова Рушевљан
(ur.), Римска пољопривредна имања. Виле рустике у југоисточном делу
провинције Паноније, Нови Сад, Матица српска, str. 69-78.
Брукнер, О. 2015b, Друштвено-економски развој. – V: Брукнер, О. in В.
Даутова Рушевљан (ur.), Римска пољопривредна имања. Виле рустике у

147

југоисточном делу провинције Паноније, Нови Сад, Матица српска, str. 135-
136.
Брукнер, О. in В. Даутова Рушевљан 2015, Занатство. – V: Брукнер, О. in
В. Даутова Рушевљан (ur.), Римска пољопривредна имања. Виле рустике у
југоисточном делу провинције Паноније, Нови Сад, Матица српска, str. 79-
98.
Василић, Б., М. Лесек in П. Милошевић 1958, Контролна археолошка
ископавања у Сремској Митровици 1957. г. – Грађа за проучавање споменика
културе Војводине 2, str. 46-57.
Давидовић, Ј. 2016, Нови налаз амфоре типа Dressel 20 у Сирмијуму. -
Зборник Музеја Срема 10, str. 41-49.
Даутова-Рушевљан, В. 1987, Нумизматички налази и трговачки промет.
Каталог III. – V: Стојанов, М. (ur.), Почеци романизације у југоисточном делу
провинције Паноније, Нови Сад, Матица српска, str. 84-101.
Даутова-Рушевљан 1995, Занатски производи и нумизматички налази. –
V: Tasić, N. (ur.), Фрушка Гора у античко доба. Прилози за стару историју и
археологију, Нови Сад, Матица српска, str. 111-170.
Даутова-Рушевљан, В. 2006, Римски оловни предмети из Срема. – Гласник
Српског археолошког друштва 22, str. 333-353.
Даутова-Рушевљан, В. 2015, Трговина и новчани промет. – V: Брукнер, О.
in В. Даутова Рушевљан (ur.), Римска пољопривредна имања. Виле рустике
у југоисточном делу провинције Паноније, Нови Сад, Матица српска, str. 99-
106.
Димитријевић, М. 2021, Археолошка рекогносцирања у оквиру Пројекта
Глац код Сремске Митровице: истраживачки и методски поступци. –
Гласник Друштва конзерватора Србије 45, str. 45-51.
Живановић, Ј. 2013, Производња, увоз и дистрибуција житарица у
римском периоду на тлу провинције Горње Мезије (Необјављена докторска
дисертација, Универзитет у Београду, Филозофски факултет). – Београд.

148

Јеремић, М. 1985, Дрвени скелет у архитектури Сирмијума I–IV века. –
Старинар XXXVI (Нова серија), str. 69-90.
Јеремић, М. 1993, Сирмијум у периоду тетрархије. – V: Срејовић, Д. (ur.),
Римски царски градови и палате у Србији. Београд, Српска академија наука
и уметности, str. 89-114.
Ковић, Г. 2013, Резултати археолошког истраживања виле рустике у Клењу.
– V: Филиповић, В., Р. Арсић in Д. Антоновић (ur.), Резултати нових
археолошких
истраживања
у
северозападној
Србији
и
суседним
територијама, Београд in Ваљево, Српско археолошко друштво in Завод за
заштиту споменика културе Ваљево, str. 193-199.
Ковић, Г. 2020, Антички пољопривредни алат Подриња. – Шабац, Народни
музеј ''Шабац''.
Кондић, Ј. 1994, Касноантичко сребро. Рановизантијско сребро. – V:
Поповић, И. (ur.), Античко сребро у Србији, Београд, Народни музеј, str. 55-
67.
Лучић, Б. 2015, Нови налази мозаика са локалитета 1А – Царска Палата
Сирмијума. – Споменица Историјског архива ,,Срем'' 14, str. 94-114.
Лучић,
Б.
2019,
Резултати
заштитних
археолошких
истраживања
локалитета Гомолава – Некропола у Хртковцима 2017. и 2018. године. – V:
Николић, У. (ur.), Гомолава – прошлост, садашњост и будућност, Рума,
Завичајни музеј Рума, str. 9-19.
Мано-Зиси, Ђ. 1959, Прологомена уз проблеме касноантичких мозаика у
Илирикуму. – Зборник Народног музеја (Београд) II, str. 83-109.
Марјановић, И. 2014, Остаци мачака из римских градова Виминацијум и
Сирмијум (Необјављени мастер рад, Универзитет у Београду, Филозофски
факултет). – Београд.
Милошевић, П. 1994, Топографија Сирмијума. – Нови Сад, Српска
академија наука и уметности – Огранак у Новом Саду.

149

Милошевић, П. 2001, Археологија и историја Сирмијума. – Нови Сад,
Матица српска.
Недељковић, Д. 1997, Остаци животињских костију са локалитета 80
Сирмијума (1996. година): прелиминарни извештај. – Зборник Музеја Срема
3, str. 37-45.
Недељковић, Д. 2016, Остаци животиња са локалитета 1а (Царска палата –
Сирмијум 2006, 2007. године). – Зборник Музеја Срема 10, str. 11-28.
Пашић, И. 2019, Сеоска насеља 1.–5. века у Војводини: структура насеља и
врсте објеката. – V: Гавритухин, И. О. in С. Трифуновић (ur.), Балкан,
Подунавље и источна Европа у римско доба и у раном средњем веку.
Материјали I српско-руске археолошке конференције ,,Судбине народа
Источне и Јужне Европе – поглед кроз векове’’ (20. – 26. маја 2014. г. Нови
Сад, Београд), Нови Сад, Музеј Војводине in Институт археологије Руске
академије наука, str. 105-140.
Петровић, П. 1984, Сабирни центар за снабдевање римских трупа у
Ђердапу. – Старинар XXXIII-XXXIV (1982-1983) (Нова серија), str. 285-291.
Поповић, В. 2003 [1977], Главне етапе урбаног развоја Сирмијума. - V:
Познановић, Д. (ur.), Sirmium – град царева и мученика. Сабрани радови о
археологији и историји Сирмијума. Сремска митровица и Београд, Пројекат
Благо Сирмијума и Археолошки институт, str. 147-156.
Поповић, В. 2003 [1982], Дезинтеграција и рурализација града у источном
Илирику од 5. до 7. века н. е. – V: Познановић, Д. (ur.), Sirmium – град
царева и мученика. Сабрани радови о археологији и историји Сирмијума.
Сремска митровица и Београд, Пројекат Благо Сирмијума и Археолошки
институт, str. 239-258.
Поповић, И. 1986, Један доњопанонски центар за израду оловних икона
подунавских коњаника. – Зборник Народног музеја (Београд) XII/1
(Археологија), str. 113-123.

150

Поповић, И. 1988, Античко оруђе од гвожђа у Србији. – Београд, Народни
музеј.
Поповић, И. 1994а, Експлоатација сребрне руде и пут до финалних
производа. – V: Поповић, И. (ur.), Античко сребро у Србији, Београд,
Народни музеј, str. 13-18.
Поповић, И. 1994b, Аутохтоне и хеленистичке традиције на римском накиту
I до III века. – V: Поповић, И. (ur.), Античко сребро у Србији, Београд,
Народни музеј, str. 25-31.
Поповић, И. 1994c, Продукција сребра у периоду раног Царства: локални
производи и импорт. – V: Поповић, И. (ur.), Античко сребро у Србији,
Београд, Народни музеј, str. 45-54.
Поповић, И. 1996, Датовање и статус радионице сребра у Сирмијуму. –
Зборник Народног музеја (Београд) XVI/1 (Археологија), str. 283-290.
Поповић, И. 2001, Касноантички и рановизантијски накит од злата у
Народном музеју у Београду. – Београд, Народни музеј.
Поповић, И. in Борић-Брешковић, Б. 1994, Остава из Беле Реке. –
Београд, Народни музеј.
Премк, А. 1992, Производња раноримске керамике у Сирмијуму. – Зборник
Народног музеја (Београд) XIV/1 (Археологија), str. 363-368.
Ропкић Ђорђевић, А. 2016, Касноантичке виле рустике у Србији
(Необјављена докторска дисертација, Универзитет у Београду, Филозофски
факултет). – Београд.
Савинова,
В.
2006,
Антички
мозаици
Сирмијума
(Необјављени
магистарски рад, Универзитет у Београду, Филозофски факултет). – Београд.
Сремац, Р. 2008, Прилоз познавању топонима општине Шид са посебним
освртом на римске локалитете. – Гласник Српског археолошког друштва 28,
str. 313-328.

151

Ћалић, J., М. В. Милошевић, Р. Гаудењи, Д. Штрбац in М.
Миливојевић 2012, Панонска низија као морфоструктурна јединица Србије.
– Гласник Српског географског друштва XCII-1, str. 47-70.
Ферјанчић, С. in О. Пелцер 2006, Две дедикације Јупитеру из Народног
музеја у Шапцу. – Museum (Šabac) 7, str. 25-36.
Цермановић-Кузмановић, А. 1980-1981, Античко стакло из Сирмијума. -
Грађа за проучавање споменика културе Војводине Х, str. 7-31.
Црнобрња, А. 2007а, Два епиграфска споменика из Ушћа код Обреновца. –
Гласник Српског археолошког друштва 23, str. 271-278.
Црнобрња, А. 2015, Античка насеља, фортификације и комуникације у
југоисточном делу Доње Паноније (Необјављена докторска дисертација,
Универзитет у Београду, Филозофски факултет). – Београд.
Црнобрња, А. 2020, Југоисточни део Доње Паноније. Топографија и
просторна организација од I до IV века. – Београд, Народни музеј.
Црнобрња, А. in Д. Ратковић 2015, Опека са жигом Legio I Noricorum из
Ушћа код Обреновца. – Зборник Народног музеја (Београд) XXII/1
(Археологија), str. 245-257.
Цвијић, Ј. 1922, Геоморфологија I. – Београд, Државна штампарија
Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца.
Цвијић, Ј. 1926, Геоморфологија II. – Београд, Државна штампарија
Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца.
Шарановић-Светек
В.
1980,
Прилог
проучавању
античког
коштанорезачког-резбарског заната на територији јужне Паноније с
посебним освртом на Сирмијум. – Рад војвођанских музеја 26, str. 121-132.
Шарановић-Светек В. 1981, Типологија коштаних предмета из Сирмијума.
– Рад војвођанских музеја 27, str. 149-179.
Шарановић-Светек В. 1988-1989, Типологија и каталог римских коштаних
предмета из Сирмијума. – Рад војвођанских музеја 31, str. 107-153.

152

Шарановић-Светек В. 1989-1990, Цигларство као значајна привредна
грана на подручју југословенског дела провинције Доње Паноније. – Рад
војвођанских музеја 32, str. 41-80.
Online izvori
Gaj Julije Solin 1895. – URL: https://www.thelatinlibrary.com/solinus5.html
(Citirano: 24. 6. 2023.).
GLAC Projekt. – URL: https://glac-project.sydney.edu.au/ (Citirano: 8. 6. 2023.).
Google Earth. – URL: https://earth.google.com/web/ (Citirano 12. 7. 2023.).
NASA. – URL: https://search.earthdata.nasa.gov/ (Citirano 12.7. 2023.).
Reddit. – URL: https://i.redd.it/s205fj5648x41.png (Citirano 12. 7. 2023.).
Sveti Jeronim 2005, Chronicle (prevod R. Pearse in A. Smith). – URL:
https://www.tertullian.org/fathers/jerome_chronicle_03_part2.htm (Citirano: 8. 6.
2023.).

153

Spisak ilustracija
Slika 1a: Položaj Sremske Mitrovice na modernoj fizičko - geografskoj karti
Republike Srbije (https://i.redd.it/s205fj5648x41.png).
Slika 1b: Položaj Sirmijuma u okviru rimskih provincija ranocarskoga perioda
(Schmitt et al 2019, 40, Karte III).
Slika
2:
Digitalni
model
terena
Srema
i
Mačve
(https://search.earthdata.nasa.gov/).

Slika 3: Pretpostavljene granice gradske teritorije Sirmijuma prema A.
Crnobrnji (2015) (https://earth.google.com/web/).
Slika
4:
Lokaliteti
van
Sirmijuma
pomenuti
u
radu
(https://earth.google.com/web/).
Slika
5:
Mapa
pomenutih
lokaliteta
u
Sremskoj
Mitrovici
(https://earth.google.com/web/).
Slika 6: Ašov sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek) (Поповић
1988, Т. XXXVII, 1).
Slika 7: Budak iz vile rustike između Kuzuma i Bononije (IV vek) (Брукнер
1976, Т. XVI, 21).
Slika 8: Motika iz ostave alata sa hipodroma u Sirmijumu (IV/V vek) (Поповић
1988, Т. XXXVIII, 3).
Slika 9: Dvozuba motika sa lokaliteta Ravnje – Sremska Mitrovica (III/IV vek)
(Ковић 2020, 29, Кат. бр. 7).

Slika 10: Baštenska motika sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV
vek) (Поповић 1988, Т. XXXIX, 6).

154

Slika 11: Kramp-pijuk iz okoline Debrca blizu Vladimiraca (III/IV vek) (Ковић
2020, 40, Кат. бр. 29).

Slika 12: Kosir sa lokaliteta Izvorac – Sremska Mitrovica (III/IV vek) (Поповић
1988, T. XLIV, 2).
Slika 13: Srp sa lokaliteta Savsko Polje – Mišar (II-IV vek) (Ковић 2020, 47,
Кат. бр. 44).

Slika 14: Kosa sa lokaliteta Ulice – Orašac (II- IV vek) (Ковић 2020, 48, Кат. бр.
46).
Slika 15: Raonik sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek)
(Поповић 1988, T. XLVII, 5).
Slika 16: Crtala iz okoline Debrca pri Vladimircima (III/IV vek) (Ковић 2020,
45, Кат. бр. 39-40).
Slika 17: Gredelnica sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV vek)
(Поповић 1988, T. XLVIII, 5).
Slika 18: Otikač sa lokaliteta Zelengora – Sremska Mitrovica (III/IV vek)
(Поповић 1988, T. XLVIII, 6).
Slika 19: Ostaci horeuma na lokalitetu 30 u Sremskoj Mitrovici (kraj III/početak
IV veka) (Jović 1962, Plan 3).
Slika 20: Kompleks žitnica na lokalitetu 31 (kraj III/početak IV veka) (Јеремић
1993, сл. 33).
Slika 21: Horeum na lokalitetu Kudoš – Šašinci (IV vek) (Ilić 2012, 239, sl. 6).
Slika 22: Primerak jednog žrvnja iz Sirmijuma (Jovičić 2019, sl. 5.51b).

Slika 23: Katilus Pompejskoga mlina iz Grgurevaca (Ilić 2012, T. VIII, 3).
Slika 24: Cediljke sa lokaliteta u Sirmijumu, Vojki, Gomolavi, Progaru i
Akuminkumu (Brukner 1981, T. 99).

155

Slika 25: Makaze za vunu iz poznoantičkoga perioda sa lokaliteta Avlije – Klenje
(Ропкић Ђорђевић 2016, T. IV, 4).

Slika 26: Češagija za vunu sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV
vek) (Ропкић Ђорђевић 2016, T. IV, 6).

Slika 27: Nož za obradu kože sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV
vek) (Trbuhović, Vasiljević 1972, T. LVIII, 1).

Slika 28a: Predmeti – otpaci iz koštane radionice Sirmijuma (Шарановић-
Светек 1980, 127, Цртеж 1).
Slika 28b: Predmeti – polufabrikati iz koštane radionice Sirmijuma
(Шарановић-Светек 1980, 128, Цртеж 2).
Slika 29: Sekira za obaranje drveća sa lokaliteta Babin – Drenovac (III/IV vek)
(Ковић 2020, 33, Кат. бр. 14).
Slika 30: Sekirа – čekić sa lokaliteta Izvorac – Sremska Mitrovica (III/IV vek)
(Поповић 1988, T. XLII, 8).

Slika 31: Sekire – krampovi sa lokaliteta Milištanska kosa – Vlasenica (III/IV
vek) (Trbuhović, Vasiljević 1972, T. LVIII, 4, 7).

Slika 32: Sekira za cepanje drveta sa lokaliteta Deonice – Orašac (III/IV vek)
(Ковић 2020, 31, Кат. бр. 10).
Slika 33: Nož za obradu drveta (Поповић 1988, Т. XV, 6).

Slika 34: Svrdla sa lokaliteta između Marin do - Dumbovo (Брукнер 1976, T.
XVI, 8-9).
Slika 35: Dleto za obradu drveta iz okoline Debrca pri Vladimircima (III/IV vek)
(Ковић 2020, 51, Кат. бр. 52).
Slika 36: Rekonstrukcija kuće od organskog materijala u Sirmijumu – lokalitet
78 (I vek n. e.) (Јеремић 1985, 72, сл. 3).

156

Slika 37a: Osnove poznoantičke ciglarske peći sa nekropole I i II veka (Jeremić
2000, 142, Fig. 14).
Slika 37b: Fotografije poznoantičke ciglarske peći sa nekropole I i II veka
(Jeremić 2000, 143, Figs. 15-18).
Slika 38: Primer lončarske peći sa severozapadne nekropole Sirmijuma
(Flavijevski period) (Премк 1992, Сл. 2).
Slika 39a: Osnova i presek lončarske peći sa potesa Vranj (Dautova Ruševljan
2016,43, Pr. 5).
Slika 39b: Opšti izgled keramičarskih peći na Gomolavi (I-II vek) (Brukner
1992, 11, Sl. 3).
Slika 40: Srebrni slitak iz okoline Šapca (početak IV veka) (Поповић 1996, Сл.
1).
Slika 41: Kalupi za izradu metalnih predmeta i posude za topljenje metala sa
Gomolave (I vek n. e.) (Dautova Ruševljan 1992, 66-67, T. 1-2).
Slika 42: Turpije iz vile rustike između Kuzuma i Bononije (IV vek) (Брукнер
1976, T. XVI, 18-19).
Slika 43: Primer staklarske peći iz Sektora VIII u Sirmijumu (IV/prva polovina
V veka) (Milošević 1974, 105, Sl. 4).
Slika 44: Mistrija sa lokaliteta Izvorac – Sremska Mitrovica (III/IV vek)
(Поповић 1988, T. XXIV, 4).

Slika 45 : Dleta za obradu kamena (šiljato dleto – probijač sa lokaliteta
Manđelos – Sremska Mitrovica) (Поповић 1988, T. L, 9).
Slika 46: Mesta porekla sirovina koje su bile najkorišćenije za kamene
spomenike u Sirmijumu i okolini (https://earth.google.com/web/).
Slika 47: Mesta porekla sirovina iz udaljenih predela carstva koje su bile
korišćene za spomenike u Sirmijumu i okolini (https://earth.google.com/web/).

157

Povzetek

Magistrsko delo skupaj obsega 12 poglavij:
1) Uvod,
2) Geografski, zgodovinski in upravni okvir,
3) Poljedelstvo,
4) Eksploatacija in uporaba lesa,
5) Proizvodnja, uporaba in trgovina z opeko,
6) Keramika,
7) Obdelava kovin,
8) Steklarstvo,
9) Obdelava in uporaba kamna,
10) Umetnostna delavnost (mozaiki in stenske poslikave),
11) Sužnjelastništvo,
12) Sklep.

V uvodu so bila naslovljena ključna vprašanja in cilji teze. Namreč, cilj
teze je celovita sinteza ekonomske proizvodnje Sirmija in naselju pripadajočega
mestnega ozemlja. Do rezultatov je prišlo preko analize razvoja in spremembe
zgoraj navedenih ekonomskih vej na omenjenem prostoru. Naloga je časovno
omejena z vzpostavitvijo rimske oblasti na koncu prvega stoletja pred Kristusom
do padca mesta pod hunsko oblast v petemu desetletju V. stoletja. V tem delu
naloge je bila osvetljena zgodovina raziskav teme gospodarstva Sirmija.

Drugo poglavje je bilo narejeno iz 4 podpoglavlja.

Najprej so opisane geografske karakteristike ozemlja obdelanega v delu.
Ta ozemlja so Srem, Mačva, Šabačka Posavina in Pocerina.

Temu sledi opis zgodovinske podobe prostora od prihoda Rimljanov do
padca mesta pod hunsko oblast.

V tretjem delu poglavja se je govorilo o upravni zgodovini obravnavanega

158

prostora in se je definiral prostor, ki je ager mesta Sirmija. Meje tega prostora je
do sedaj najbližje določič Adam Crnobrnja, v svojemu doktoratu iz leta 2015. na
podlagi kombinacije epigrafskih virov in distribucije prebivalskega prostora
predrimskih populacij. Te meje so: Donava na severu, na zahodu linija Mohovo
na Donavi – Tovarnik pri Šidu – sotočje reke Lukavac v Savo, na jugu linija od
sotočja reke Lukavac v Savo do Posavskega Odseka, ter na vzhodu linija od
Posavskega Odseka – nekateri segmenti med vasema Jarak in Donji Petrovac –
nekateri segmenti med Hopovem in Krušedolem.

V finalnemu segmentu poglavja, govori se o številu in poziciji najdišč na
obravnavanemu prostoru v obdobju, ki je bil definiran v uvodnemu poglavlju.

Tretje poglavje je najobsežnejše in se osredotoča na poljedelstvo. Obdelani
sta dve glavni veji poljedelstva: obdelava zemlje in živinoreja. V uvodu poglavja
je predstavljena zgodovina raziskav poljedelstva v Sirmiju in okolici.

Prvi del poglavja je popis zgodovinskih virov, ki zadevajo informacije o
poljedelstvu v nalogi obravnavanega območja. Preden se je začelo govoriti o
obdelavi zemlje je bilo nekaj besed namenjenih orisu sprememb pokrajine v
rimskem obdobju. Namreč, Rimljani so ob svojemu prihodu naleteli na
močvirnato ozemlje, ki ni ustrezalo obdelavi zemlje. Prve spremembe so nastale
ob koncu I./začetku II. st., ko je prišlo do prvih poskusov krčenja gozdov.
Dramatične spremembe nastajo v času oblasti cesarja Proba, ki je vojski zadal
nalogo izsušitve močvirja in vzpostavi gojenje vinove trte. Zadnje spremembe
krajine nastajo ob koncu IV. st., ko zaradi barbarskih vpadov pride do
depopulacije. Spet je prišlo do pogozdenja prostora. Temu je sledil opis
organizacije poljedelstva, klasifikacije najdišč in lastništva nad zemljišči v
Sirmiju in okolici v rimskemu obdobju.

Drugi del poglavja se je ukvarjal z obdelavo zemlje. Popisane so najdbe
orodja za obdelavo zemlje, nekaj besed pa je bilo namenjeno tudi gojenim
kulturam rastlin, ter o skladiščenju žitaric. Naslednji obravnavani segmenti
zaobjemajo pregled mlinov za mlejenje žitaric, peči za kruh in agrarnih kultov v
Sirmiju in okolici.

Tretji del poglavja se je ukvarjal z živinorejo in eksploatacijo živali v
Sirmiju in okolici. Najprej so popisane maloštevilne arheozoološke raziskave

159

najdišč na obravnavanem prostoru. Temu je sledil opis predmetov za proizvodnjo
mlečnih izdelkov. Naslednji segment tega dela poglavja je opis poznoantične
proizvodnje volnenih in kožnih izdelkov v sirmijskih pridelovalnicah. Zadnji del
tega podpoglavja se je ukvarjal s kostno industrijo in uvozom kostnih izdelkov v
Sirmiju in okolici. Namreč, uvoz kostnih izdelkov se je začel že s prihodom
Rimljanov. V I. in II. st. je najbolj razširjen uvoz kostnih izdelkov je iz Italije, v
III. in IV. st. pa iz vzhodnomediteranskega prostora. V zvezi z lokalnimi
koščenimi izdelki je bilo poudarjeno, da se ta obrt začne s prihodom rimske
vojske. V II. in III. st. je ta obrt postala toliko razširjena, da je Sirmij postal
lokalni center proizvodnje. V Sirmiju je bila odkrita delavnica za izdelke iz kosti,
ki je datirana v obdobje od konca II. do IV. st. Podpoglavje zaključuje, da je ta
aktivnost bila popularna na obravnavanemu območju, ker so bili dobro pogoji za
vzrejo živali.

Zadnji del poglavja je sklep. Pomembno je poudariti, da se je na podlagi
virov in dejstva, da sta obstajali poznoantični fabriki za volno in orožje, sedla in
kožo, kar pomeni da je en del krajine bil ustrezen za vzgojo živali, drugi pa je bil
pogozden. Med drugim se je zaključilo, da se je spremenila organizacija
poljedelske proizvodnje. Namreč, prva sprememba organizacije je prišla s
kolonijalno dedukcijo mesta Sirmija, ko so veterani ob naselitvi prejeli zemljo.
Zaradi tega se je pojavil nov tip naselbine – vile rustike. V II. st., najdišča se
grupirajo in formirajo koherentne celote. V III. st. število najdišč zraste. S
tetrarhijskimi reformami je prišlo do porasta velikih zemljiških posesti in do
formiranja cesarskih posesti. Obenem se odpirajo tudi fabrike, ki angažirajo
lokalno prebivalstvo in so v posesti države. Te fabrike so plasirale svoje izdelke
na limes vojski, ki je bila na meji. Zaradi tega se ve, da lokalna poljedelska
produkcija ni bila usmerjena za izvoz, ampak je imela namen lokalne uporabe.
Glede gojenih rastlinskih kultur zaključki poudarjajo, da je bilo izvedenih malo
arheobotaniških raziskav. Najbolj dominantne rastlinske vrste so proso
(Panicum miliaceum), enozrna pšenica (Triticum monococcum) in ječmen
(Hordeum vulgare). Redke arheobotanične raziskave nakazujejo, da se je teža
semena ječmena povečala v I. st. Obenem je bilo potrjenih tudi veliko ostankov
plevela, kar je omogočilo domneve, da se je organizacija vzgoja spremenila. To se

160

je zaključilo na podlagi enega vzorca in ni dovolj za tehtnejši sklep. Glede
živalskih vrst raziskave potrjujejo, da so najštevilčnejše kosti pripadale govedu,
ki mu sledijo drobnice in svinje. Situacija glede lova in ribolova ni dobro
poznana.

Četrto poglavje obravnava eksploatacijo in uporabo lesa.

V prvem delu poglavja je napisana kratka zgodovina raziskav obdelave
lesa v Sirmiju, ki ji sledi popis zgodovinskih virov, ki kažejo o gozdovih in/ali
eksploataciji lesa v Sirmiju in okolici.

V drugem delu poglavja je popisano antičnodobno orodje za obdelavo lesa,
ki je bilo dokumentirano v Sirmiju in okolici.

Tretji del poglavja se ukvarja z uporabo lesa v arhitekturi in zaobjema
seznam najdišč, kjer so bili najdeni leseni objekti.

Četrti del poglavlja se ukvarja s problematiko mizarstva.

Končni del poglavja predstavlja sklepne misli. Zaključilo se je, da je Sirmij
ves čas imel direkten dostop do lesene surovine. Po distribuciji orodja, zaključilo
se je, da se je primarna obdelava lesa izvajala na mestih, kjer so sekali drevesa
in, da je bila sekundarna obdelava in izdelava lesenih predmetov in
arhitekturnih elementov narejena v Sirmiju, ali v drugih okoliških naselbinah. V
I. st. n. št. je bila eksploatacija lesa intenzivna, ker so objekti večinoma bili
leseni. V II. st. leseno arhitekturo v Sirmiju nadomestijo objekti iz kamna in
opeke. Zaradi manka stanja raziskanosti, obenem ni znana kakšna je bila
situacija v ruralnih naselbinah. V III. st., tako v Sirmiju, kot tudi v okoliških
ruralnih naselbinah preovladujejo objekti iz kamna in opeke. V IV. st. so
arhitekturne dejavnosti najštevilšnejše. Čeprav sta kamen in opeka postala
dominantna materiala za arhitekturo, to ne pomeni da je les manj pomemben in
da je eksploatacija manjša. Prav nasprotno, številni arhitektonski elementi so
bili leseni, populacija raste in s tem tudi raste potreba po lesu, zaradi ogrevanja,
priprave hrane in obrti, ki potrebujejo les za kurivo (npr. lončarstvo, opekarstvo,
kovaštvo in steklarstvo). To bi pomenilo, da je bila eksploatacija lesa podobna v I.
in II. st., in se dvignila v III. st. ter doživela kulminacijo v IV. st. Zaradi
depopulacije in zmanšanja razmer obrtništva in proizvodnje na koncu IV. st. in v
V. st., se je potreba po lesu zmanjšala.

161

Peto poglavje je posvečeno proizvodnji, izdelavi in trgovini z opeko. Najprej
je bila napisana zgodovina raziskav sirmijskega opekarstva. Problematika
rimskega opekarstva se je opazovala preko treh zornih kotov: preko obstoja
opekarskih peči kot pričevanja o lokalni izdelavi opek, preko ohranjene evidence
o žigih na opekah kot dokaza uvoza in preko kataloga najdišč, povzetega iz
doktorata A. Crnobrnje (2015), se je opazovalo število najdišč, na katerim se v
določenemu času uporabe opek s ciljem razumevanja razmer njihove uporabe.

Naslednji del poglavja je diskusija o proizvodnji in importu opek –
popisane so peči za izdelavo opek in žigi na opekah. Na tem mestu je
predstavljena študija Ane Radivojević (2018), ki se je ukvarjala s kemijsko
sestavo poznoantičnih opek Sirmija. Pokazala je podobnost sestave opek v III. in
IV. st.

Tretji del poglavja se ukvarja z razmerami uporabe opek v Sirmiju in
njegovi okolici preko popisa najdišč znotraj v nalogi omejenega časovnega okvira.

Zadnji del poglavja predstavlja sklep. Uporabnost opeke se je na območju
Sirmija začela z dedukcijo koline ob koncu I. st. n. št. Proizvodnja je obstajala do
konca IV. st. Najbolj verjetno je, da so opeko proizvedli v bližini najdišč kjer so
bile odkrite, ker je glina bila povsod dostopna in je transportacija opek otežena.
Povsem verjetno je, da so se opekarski izdelki prevažali po kratkih razdaljah. Od
konca I. st. n. št. in čez celo II st. opeka se je uporabljala v Sirmiju, manj pa na
ruralnih najdiščih. V III. st. in čez celo IV. st. je opeka osrednji gradbeni material
tako v Sirmiju, kot tudi na ruralnih najdiščih. Največje razmerje uporabe opeke
je v IV. st. s širitvijo Sirmija in nastankom večih ruralnih naselbin. Opeka se je
prenehala proizvajati (ampak ne tudi uporabljati) od konca IV. – začetka V. st.,
kot posledica depopulacije, ki so jo vzpodbudili barbarski vpadi in opustitev
limesa. Sočasni objekti so bodisi iz organskih materialov, bodisi iz recikliranih
opek, kot je demonstrirano na primeru »Lokaliteta 59«.

Šesto poglavje se je usredotočilo na proizvodnjo keramike. Najprej je
napisana zgodovina raziskav keramike Sirmija in njegove okolice.

V naslednjem delu poglavja so popisana najdišča, kjer so bile odkrite peči
za izdelavo keramike (5 v Sirmiju in 4 zunaj Sirmija).

Sledila je diskusija o proizvodnji lokalne keramike, o začetkih italskega

162

importa in o generalnem uvozu. Prvi dokumentiran import je datiran v
tiberijsko obdobje s kosi aretinske in padske tera sigilate. Pomembno je
poudariti, da se ta import povezuje ne s trgovino, ampak izključno z vojsko.
Pacifikacija tega prostora v sredini I. st. n. št., kateri je že v času pred prihodom
Rimljanov imel zelo razvito lončarsko tradicijo, rezultira v romanizaciji lokalnih
oblik posod. Od druge polovice I. st. n. št., so popularen import barbotin sklede in
skodelice, tera nigra posode, rdeča firnisana in marmorizirana keramika. Od
konca I. st. n. št. se začne tudi uvažanje volutnih oljenk in izdelkov iz centralne
Galije (delavnica Lezoux), ki traja vse do časa Antonina Pija – to se vklapa v
obdobje formiranja limesa na Donavi. Galski import je prisoten do sredine III.
st., ampak že od sredine II. st. so najštevilčnejše uvožene posode iz delavnic v
Germaniji (najprej Rheinzabern, od prve polovice III. st. Westendorf). V času III.
st. je provinca Spodnje Panonije podrejena centralizaciji proizvodnje. S tem se je
lokalna proizvodnja razširila. Zaradi tega je prišlo do izvoza, zlasti v IV. st., ko je
Sirmij center izdelave glazirane keramike. Najbolj zastopan import v Sirmiju
tega obdobja je afriška tera sigilata.

Zadnji del poglavja predstavlja sklep, kjer so poudarjeni glavni dogodki, ki
so vplivali na trende v lončarski proizvodnji Sirmija z okolico. Prvi trend je
pacifikacija območja po panonskemu-delmatskemu uporu, ko je prišlo do
»romanizacije« lokalne proizvodnje. Naslednji dogodek, ki je vplival na trende je
izoblikovanje limesa in konsolidacije meje na Donavi v času cesarja Trajana, ko
galski import postane najbolj zastopan do druge polovice II. st., ko se razvijajo
germanske delavnice, ki so od tega časa postale najbolj razširjen import
proučevanem območju. V tetrarhijskem obdobju je Sirmij dosegel svoj največji
obseg. Spremembe iz tega obdobja so botrovale k orientiranosti proizvodnje za
potrebe vojske. Tedaj se je veliko ljudi ukvarjalo s proizvodnjo, kar prinaša do
znižanja kvalitete lokalno izdelane keramike. Ni znana situacija s proizvodnjo
keramike v V. stoletju.

Sedmo poglavje se je ukvarjalo z obdelavo kovin v Sirmiju in njegovi
okolici. Seznam kovin, ki so obravnavane v temu poglavlju so zlato, srebro, bron,
železo in svinec. V nasportju z ostalim delom naloge, da je zgodovina raziskav
osvetljena na začetku poglavja, je orisana na začetku vsakega podpoglavja, tj.

163

posebej za vsako posamično vrsto kovine.

Prvi del tega poglavja zaobjema vprašanje zgodovisnkih virov, na podlagi
katerih se lahko izlušči podatke o obdelavi kovin v Sirmiju in okolici. Za
obravnavano tematiko je relevantna zgolj Notitia Dignitatum. V njej se omenja,
da je v Sirmiju obstajala fabrica scutorum, scordiscorum et armorum. Gre za
poznoantično proizvodnjo ščitov, sedel in orožja. Osrednja teža tega podpoglavja
je oprta na datiranje delovanja te fabrike. Določilo se je, da je obratovala od časa
Dioklecijana do opustitve limesa ob koncu IV. ali na začetku V. st.

V drugemu delu poglavja se je govorilo o organizaciji rudarstva in o
rudnikih v širši okolici Sirmija. Rudniki železa in srebra so se začeli eksploatirati
že v drugi polovici I. st. n. št., na območju Podrinja, južno od Sirmija, intezivneje
pa šele v času cesarja Trajana in Hadrijana, ker so se v tem času rudniki v
Španiji izčrpali. Rudniki Ilirika so bili v uporabi do začetka V. st.

V naslednjem delu poglavlja se je govorilo o intenzitetu uporabe in
obdelave železa. Domneva se, da so prvi železni predmeti v rimsko Panonijo
začeli prihajati kot polfabrikati v I. in II. st. z območja Podrinja. Namenjenih je
bilo tudi nekaj besed o poznoantični proizvodnji orožja, ki je bilo izdelovano do
konca IV./ začetka V. st. Za konec so bile obravnavane najdbe žlindre v ruralnih
naselbinah v okolici Sirmija. Obenem je bilo zaključeno, da dokazi o delavnicah
za obdelavo železa v Sirmiju izostajajo.

Četrti del poglavja se je ukvarjal z obdelavo srebra in zlata v Sirmiju. V
zgodnjem obdobju rimske oblasti se je srebro uvažalo in bilo uporabljano s strani
premožnejših posameznikov. To ne pomeni da ni bilo lokalne produkcije, o čemer
priča zaklad nakita iz Buđanovcov, datiran v konec I. – začetek II. st., ki je
domnevno lokalni produkt. Sirmij je bil mesto za redistribucijo srebrnih
predmetov, kar dokazujejo ingoti z napisi CAND, kar pomeni candium argentum
(čisto srebro) in SIRM, ki so bili potrjeni v Bolgariji, v Svirkovu. Obdelava zlata
je slabo poznana. Razen napisa, prav tako iz Svirkova, na katerem piše f(aber)
vas(cularius) dokazuje obstoj zlatarske proizvodnje. Pozlačene sponke iz Male
Mitrovice, Sremske Mitrovice in Sremske Rače domnevno izvirajo iz cesarske
delavnice v Sirmiju, za kar trenutno ni oprijemljivih dokazov. Zaključilo se je, da
se čas začetka obdelave srebra mora iskati na koncu I. – začetku II. st. Situacija

164

v III. st. ni dobro znana. Namreč, rudniki so aktivni, ampak je mogoče, da so se
le-ti večinoma uporabljali za plačevanje vojske med Krizo III. st. V IV. st. je
obdelava srebra in zlata prisotna v Sirmiju, aktivnost pa se prekine na začetku
V. st.

Peto podpoglavje se ukvarja z obdelavo svinca. Slednji je najbolj verjetno
dobavljan s Podrinja in iz Kosmaja ter Avale. Sirmij je registriran kot center za
proizvodnjo svinčenih ikon Podonavskega konjenika od sredine II. st. do konca
IV./začetka V. st. Glede svinčih figur Venere se domneva da so bile proizvajane
od II. st. do IV. st. Ni mogoče povedati nekaj več o tem, ker ni kalupov, niti
delavnic, prav tako pa je bila večina figur odkrita zunaj prvotnega konteksta.
Svinčena ogledala so se v večji meri proizvajala v času II-III st., nekoliko manj pa
v IV. st. Na podlagi stila popisanih vrst predmetov sta registrirana dva centra
proizvodnje: Sirmij in Gomolava. Proizvodnja predmetov iz svinca je bila aktivna
od konca II. st. do konca IV. st, najbolj pa se je razširila v času III. st. To sovpada
z aktivnostjo rudnikov na Balkanu. Svinčeni pečati so se proizvajali v Sirmiju in
v Kornakumu. Sarkofagi iz svinca so bili proizvajeni v III. in IV. st. Glede orožja,
so se plumbatae proizvajale od poznega III. st. do poznega IV./ zgodnjega V. st.
Torej, s proizvodnjo svinčnih predmetov se je v Sirmiju začelo v I. st. n. št., s
težiščem v III. in IV. st.

Šesto podpoglavje se ukvarja s proizvodnjo brončanih predmetov, ki pa so
zelo slabo raziskani. V I. in II. st. so bronasti predmeti v Sirmij in okolico
prihajali iz Italije. Kakorkoli pa obstajajo sledi proizvodnje bronastih predmetov
na Gomolavi, v času I. st. n. št. Domneva se, da so se v času Antoninov predmeti
iz brona proizvajali v delavnicah za orožje, v II. in III. st. se je obenem
proizvajalo bronasto posodje, ki se je med drugim tudi izvažalo. Ne obstaja
dokazov o proizvodnji bronastih izdelkov v pozni antiki. Domneva se le, da so se
takrat proizvajali nekateri deli vojaške opreme iz brona v fabriki orožja.

Sedmi del poglavja se ukvarja z najbami orodja za obdelavo kovin.

Zadnji del poglavja prinaša sintezo. Na podlagi dostopnega materiala v I.
in II. st. so se kovinski predmeti iz kovin tako proizvajali kot tudi uvažali. V II.
in III. st. je zabeležen porast proizvodnje svinčnih in bronastih predmetov.
Dinamika proizvodnje kovinskih predmetov se spreminja v pozni antiki z

165

vzpostavitvijo fabrike za orožje,. Takrat se proizvodnja in dobava rude
centralizira in uporablja za potrebe države.

Osmo poglavje se ukvarja s steklarstvom. Sprva je bila prikazana
zgodovini raziskav sirmijskega steklarstva.

Sledil je popis peči za izdelavo steklenih predmetov v Sirmiju (skupaj so
bile dokumentirane zgolj tri).

V tretjemu delu poglavja se je govorili o distribuciji in importu steklenih
izdelkov. V času I. in II. st. je bilo steklo v Sirmiju prisotno le kot import, v
manjših količinah pa tudi v ruralnih naselbinah. Najštevilčnejši import je iz
Italije, prisotni pa so tudi primerki iz vzhodnomediteranskega prostora in Galije.
Pomembno je poudariti, da se import poveča od II. st., s konsolidacijo limesa. Čas
III. in IV. st. je zaradi Constitutio Antoniniana in kasnejše ekspanzije Sirmija v
tetrarhijskem obdobju prišlo do razvoja steklarstva v Sirmiju. Prisoten je import
iz drugih mest v Panoniji, iz Germanije in iz Italije. V času IV. st. so steklene
najdbe najbolj zastopane v Sirmiju, nekoliko manj pa v ruralnih naselbinah.
Uvoženi izdelki so izvirali iz delavnic v Porenju in Italiji. Približno enako je
razmerje med lokalnim in uvoženim steklom.

Končni del poglavja je sklep. Zaključilo se je, da se je steklene posode
največ uporabljale v Sirmiju. Že od II. st. se lahko začne govoriti o importu
steklenih posod, z vzpostavitvijo limesa na Donavi. Zaradi ekonomske krize, ki je
obstajala v času Marka Avrelija in vojnah, ki jih je vodil, se steklo intenzivneje
importira od prve polovice III. st. Lokalna proizvodnja stekla cveti od druge
polovice III. st. in v IV. st. zaradi porasta obrti, ki je posledica učinkov
Constitutio Antoniniana in s širitvijo mesta v tetrarhijskem obdobju. Situacija z
importom in proizvodnjo stekla ni znana v V. st.

Deveto poglavje se ukvarja z dobavo in obdelavo kamna. Najprej je bila
napisana zgodovina raziskav, kjer so bili poudarjeni izsledki dveh prispevkov o
analizi kamna in njegovoga izvora v Sirmiju in okolici.

V sledečem segmentu so popisani viri, ki omenjajo gradbeništvo, s
poudarkom na uporabi kamna. Sledil je popis orodja za obdelavo kamna.

V tretjemu delu poglavja so orisane lokacije kamnolomov, ki so Sirmiju

166

dobavljali kamnite produkte (Podrinje, vzhodnoalpski prostor, Grčija, Mala
Azija, Italija, Egipt, sodobna Tunizija). Med drugim so predstavljeni kamniti
spomeniki s svojimi datacijami in lokacijami odkritja.

Četrti del poglavja se ukvarja z delavnicami za obdelavo kamna v Sirmiju
in okolici. Čeprav ni bila odkrita delavnica,  se domneva da se je kamnoseštvo na
tem prostoru začelo ob koncu I. st. n. št., ko je mesto postalo kolonija. Od II. st.,
proizvodnja postaje serijska.

Peti del poglavja se ukvarja z gradbeništvom Sirmija, oz. razmerami
gradbeništva, ki nakazujejo na razširjenost uporabe kamna. Slednji se je v
Sirmiju začel uporabljati od druge polovice I. st. n. št. in je postal dominanten
(skupaj z opeko) material za gradbeništvo. V II. st. je kamen osrednji element za
gradbeništvo v Sirmiju, v ruralnih naselbinah pa še ne. Od III. st. postane
razširjen tudi v ruralnih naselbinah in doseže največji obseg v IV. st.
Pridobivanje kamna se opusti ob koncu IV. st. s padcem limesa opusti z
depopulacijo.

Zadnji del poglavja je sklep. Zaključilo se je, da se je intenzivna
eksploatacija kamna začela na koncu I. st. n. št., ko je Sirmij postal kolonija – to
se razlaga s prihodom Italikov in sprejmanja rimskega načina gradbeništva s
strani lokalcev. Eksploatira se apnenec iz Podrinja, iz kamnoloma v Dardaganiju
v današnji Bosni in Hercegovini. Prav tako se v tem obdobju začne import
marmorja iz vzhodnoalpskega prostora, tj. iz Gummerna. Porast sirmijskega
kamnoseštva se je začel z vzpostavitvijho beneficijarne postaje, v drugi polovici
II. st., ko se masovno proizvajajo oltarji. Kamen se največ uporablja za
spomenike na koncu II./začetku III. st. V času III. st., s porastom števila ruralnih
naselbin, kjer so objekti iz kamna in opeke. Druga polovica III. st. doživlja padec
v proizvodnji spomenikov, kar je mogoče razločiti s Krizo III. st. in zaprtjem
beneficijarne postaje. V času tetrarhije in post-tetrarhije se kamen veliko
uporablja za gradbeništvo, tako v Sirmiju, kot tudi v ruralnih naselbinah.
Opuščanje limesa in depopulacija prinašata zmanjšanje uporabe in eksploatacije
kamna.

Deseto poglavje je poglavje o umetniški dejavnosti, tj. o mozaikih in
stenskih poslikavah. Prvi del poglavja je posvečen mozaikom, natančneje

167

zgodovini raziskav mozaikov v Sirmiju in okolici. Sledi popis arheoloških najdišč
mozaikov v in izven Sirmija (v Sirmiju 16 najdišč s skupno 53 mozaiki, izven pa
6 najdišč s 7 mozaiki). Zaključek je, da so mozaiki v Sirmiju začeli nastajati v
drugi polovici II. stoletja, ustvarjali pa so jih vse do konca IV. stoletja. Porast
ustvarjanja mozaikov je mogoče zaznati v IV. stoletju, po ekspanziji Sirmija.
Dodatno se tudi zaključi, da so jih naročevali bogatejši prebivalci, saj so bili
mozaiki v največ primerih najdeni v vilah ali cesarski rezidenci.
Drugi del poglavja je posvečen produkciji oz. ustvarjanju stenskih
poslikav. Začne se z zgodovino raziskav produkcije stenskih poslikav, nadaljuje
pa s popisom stenskih poslikav v Sirmiju in okolici (18 najdišč v Sirmiju in 10 v
okolici). Stenske poslikave so začele nastajati v Sirmiju na prelomu prvega
stoletja, ustvarjali pa so jih vse do V. stoletja. Iz najdenih primerkov stenskih
poslikav se lahko zaključi, da je šlo za umetniško dejavnost, katero so naročevale
osebe v državni upravi in premožnejši zasebniki. Prav tako je bila to zvrst
umetnosti, ki se je v določeni meri razširila tudi na periferijo.
Enajsto poglavje je posvečeno sužnjelastništvu Sirmija in njegove okolice.
V
prvem
delu
poglavja
je
predstavljena
kratka
zgodovina
raziskave
sužnjelastništva Sirmija. Poglavje se nadaljuje s popisom zgodovinskih virov, v
katerih piše tudi nekaj o sužnjelastništvu Sirmija, ter s katalogom spomenikov,
na katerih so omenjeni sužnji in osvobojenci (skupno 4 spomeniki). Končni del
poglavja je zaključek, v katerem piše, da se je sužnjelastništvo v Sirmiju in
njegovi okolici začelo prakticirati s prihodom Rimljanom in da je ta praksa
trajala vse do V. stoletja. Poudarjeno je tudi, da se o sužnjelastništvu na tem
prostoru ne ve veliko oz. dovolj, saj ne obstaja dovolj virov (narativnih ali
epigrafskih), ki bi lahko pomagali s preučevanjem te teme.
Končno,
dvanajsto
poglavje
magistrske
naloge
je
splošni
sklep.
Gospodarsko življenje Sirmija se je razdelilo na štiri obdobja.
Prvo obdobje je obdobje od prihodu Rimljanov na koncu I. st. pr. n. št. in je
trajalo do vzpostavitve Sirmija kot kolonije v času vladavine cesarja Domicijana,
tj. do konca I. st. n. št. Proizvodnja se s prihodom Rimljanov v tem obdobju ni
pretirano spremenila – Rimljani so se zanašali na peregrini del prebivalstva,

168

opazijo se prvi zametki sužnjelastniških odnosov. Najdominantnejša gospodarska
dejavnost je poljedelstvo, najdominantnejša obrt pa lončarstvo (v Sirmiju in
okolici). Za gradnjo so se v največji meri uporabljali naravni materiali.
Drugo obdobje gospodarskega življenja Sirmija traja od vzpostavitve
kolonije na koncu I. stoletja do konca III. stoletja. V tem obdobju je prišlo do
priseljevanja veteranov in prvih krčitev gozdov za ustvarjanje zemlje primerne
za obdelavo. Parcele so se povečale, pod vplivom rimske materialne kulture so se
pojavila nove obrti: opekarstvo, kamnoseštvo, obdelava kosti, steklarstvo,
umetniška produkcija (mozaiki in stenske poslikave), povečala pa se je tudi
produkcija keramike in kovinskih izdelkov. V tem obdobje se je Sirmij
emancipiral in vzpostavil kot lokalno proizvodno in redistributivno središče.
Prišlo je tudi do sprememb v kulturnem okolju in sprememb v poljedelstvu.
Namreč, cesar Prob je začel kampanjo izsuševanja močvirja z namenom
pridobitve več obdelovalnih površin, začel pa je tudi z vzgojo vinske trte na
Fruški gori. Pomembni sta tudi dejstvi, da se je v času vladavine cesarja
Septimija Severa povečalo izdajanje rimskega državljanstva peregrini populaciji
ter da je 212. Constitutio Antoniniana zagotovilo rimsko državljanstvo vsem
svobodnim ljudem v rimski državi. Z državljanstvom je vsaka svobodna oseba
imela ius commercii, vendar se to zaenkrat še ne zazna v gospodarstvu – torej, ni
prišlo do spremembe v dinamiki proizvodnje, se je pa le-ta vseeno začela krepiti.
Za konec je pomembno poudariti, da se na koncu tega gospodarskega obdobja
Sirmija in njegove okolice zgodi Kriza III. stoletja, katera vpliva na gospodarstvo
celotnega cesarstva. Zaenkrat se kriza še ne odraža na dobrinah.
Tretjo obdobje gospodarskega življenja je tetrarhijsko in post-tetrarhijsko
obdobje, ki traja do konca III. stoletja, tj. do prihoda cesarja Dioklecijana na
oblast, in traja do konca IV. stoletja. To obdobje je najbolj znano, saj je tudi
najbolj raziskovano. Tedaj pride do kulminacije gospodarskega življenja Sirmija
in njegove okolice, saj se mesto dramatično povečuje in postane en izmed
upravnih centrov imperija. V tem času pride do največjega razmaha obrtniških
dejavnosti (opekarstvo, obdelava kamna, umetniška produkcija). Iz tega obdobja
imamo največje število najdišč, ki so bila zgrajena v duhu rimske arhitekture.

169

Administrativne in davčne reforme, ki so nastopile pod oblastjo cesarja
Dioklecijana in njegovih naslednikov, so rezultirale v centralizaciji proizvodnje,
ki se izraža tudi v industrijski proizvodnji (npr. tovarna orožja v Sirmiju in
tovarna za obdelavo volne v Sirmiju in Basijanah). Ta centralizacija proizvodnje
je vodila do nastanka velikih zemljiških posesti. Davčna reforma je prinesla večjo
učinkovitost poljedelske panoge, ki je bila v tem obdobju ogromna. Zanimivo je,
da je bila vseeno namenjena predvsem lokalni uporabi, saj je oskrbovala veliko
število rimskih vojakov na donavskem limesu. Velik del vse proizvodnje je bil
usmerjen za potrebe rimske armade.
Zadnje, četrto obdobje gospodarskega življenja v Sirmiju je obdobje od konca IV.
stoletja do padca mesta pod hunsko oblast v petem desetletju V. stoletja. Nujno
je treba poudariti, da se to obdobje ne začne z enim dogodkom, temveč pride do
postopnega prehoda v obdobju ~20 let. Ta dezintegracija se je začela po bitki v
Adrianopelu, leta 378. in se končala po zapustitvi donavskega limesa na samem
koncu IV. stoletja ali začetku V. stoletja. Ta faza gospodarskega življenja je slabo
raziskana, vendar se lahko vseeno zaključi, da je prišlo do upada obrtniške
dejavnosti, depopulizacije in širitve gozdov na nekoč obdelovalne površine.
Zaradi slabe raziskanosti ni znano, kaj se je v tem obdobju zgodilo s
keramičarsko ali steklarsko obrtjo. Čeprav je prišlo do t.i. dezintegracije in
ruralizacije, Sirmij ostaja upravni center tega območja. Iz tega lahko
predvidevamo, da gospodarska dejavnost ni popolnoma zamrla, več o tem pa se
bo lahko izvedelo v nadaljnjih raziskavah.

170

Izjava o avtorstvu

Izjavljam, da je magistrsko delo »Ekonomske aktivnosti i njihove promene u
antičkome Sirmijumu i njegovoj okolini« v celoti moje avtorsko delo ter da so
uporabljeni viri in literatura navedeni v skladu z mednarodnimi standardi in
veljavno zakonodajo.

Ljubljana, 2023                                                                      Mihajlo N. Džamtovski