Policijsko školstvo i reforma policije - slučaj Srbije

4. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2003 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
1
POLICIJSKO ŠKOLSTVO I REFORMA POLICIJE - SLUČAJ SRBIJE
Želimir Kešetović
Momčilo Talijan
Iako po relevatnim analizama predstavlja jedan od najboljih delova policijskog sistema u Srbiji
policijsko školstvo u kontekstu ukupnih reformi MUP-a mora da pretrpi bitne izmene. Radi se o podsticajima
koji dolaze iz aktuelne reforme policije u kojoj će novi radni profili iziskivati i nove obrazovne profile i nov
sistem vrednosti, kao i promenema koje su uslovljene novim bezbednosnim pretnjama i izazovima
(organizovani kriminal, nove tehnologije i dr) i izmenama u prosvetnom sistemu (Bolonjski proces, doživotno
učenje, nove nastavne tehnike i metode). U referatu se opisuju slabosti postojećeg sistema u kontekstu ovih
izazova i daje mogući model buduće organizacije sistema policijskog školstva.
1  UVOD
Iako je formalno ušla u demokratski sistem usvajajući demokratske institucije, politički
pluralizam i princip vladavine prava u Ustavu iz 1992. godine Srbije nije postala demokratska država.
Naprotiv, demokratske institucije (parlament, sudovi, izbori itd.) bili su samo paravan sistema lične
vlasti koji je počivao na kontrolisanim medijima i policiji. Izolacija zemlje iz međunarodne zajednice
(isključivanje iz međunarodnih oranizacija, sankcije UN) samo je išla naruku autoritarnom režimu u
kome su politički neistomišljenici proglašavani za neprijatelje i izdajnike.
Najznačajniji procesi koji su karakterisali policiju u periodu 1991-2001 bili su:
deprofesionalizacija, centralizacija, politizacija, militarizacija i, delom, kriminalizacija i etnizacija.
Policiji koja je delovala izvan bilo kakve demokratske kontrole društva, bilo je bitno da u očima
vladajuće političke elite bude viđena kao efikasan zaštitnik postojećeg poretka i njenih grupnih
interesa koji su ideološkim mehanizmima proglašavani za nacinalne. Zaštita lične i imovinske
sigurnosti građana bila je od drugorazrednog značaja. Posledice su bile tragične i po policijsku
organizaciju i po stanje bezbednosti. U ovom periodu u zemlji se javljaju i sve više jačaju
organizovane kriminalne grupe koje se pod plaštom patriotizma i rodoljublja povezuju sa pojedincima
u zvaničnim državnim strukturama uključujući i vojsku i policiju. Od relativno mirnog i sigurnog
Srbija postaje veoma opasno mesto za život.
Sa demokratskim promenama iz oktobra 2000. godine Srbija konačno ulazi u proces tranzicije sa
ambicijom da nadoknadi izgubljeno istorijsko vreme i priključi se evropskim integracijama. Temeljita
reforma nasleđenog sistema državne uprave, a pre svega resora unutrašnjih poslova, predstavlja
preduslov za ostvarenje tog cilja
2  KONCEPT REFORME MUP-A
Ministarstvo unutrašnjih poslova je, zbog hipoteke prošlosti ali i društvenog značaja poslova koje
obavlja, među prvima krenulo sa reformama i to na dva paralelna koloseka operativnom - vršeći
najurgentnije promene "u hodu" i strateškom - osmišljavajući dugoročno svoju viziju, misiju,
vrednosti i organizaciju sa ciljem da se stvori profesionalni, depolitizovani policijski organ čiji je
osnovni cilj sprovođenje zakona i zaštita sloboda i prava građana, koja je efikasna u sprečavanju i
suzbijanju kriminala i drugih pojava koje ugrožavaju bezbednost, podvrgnuta efikasnoj unutrašnjoj i
demokratskoj spoljnoj kontroli i nadzoru čime treba da da svoj doprinos konsolidovanju vrednosti
demokratskog društva i uključivanju Srbije u evropske integeracije. Treći pravac aktivnosti odnosi se
na rad na reformi zakonodavstva, odnosno izgradnji pravnog ambijenta u kome policija može efikasno
da obavlja poslove.
Novo rukovodstvo MUP-a je kao svoje osnovne strateške zadatke utvrdilo:

policijska sekcija
2

•
borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije
•
efikasno rasvetljavnje najtežih krivičnih dela iz prethodnog perioda koja su izazvala
uznemirenje javnosti
•
suzbijanje albanskog terorizma u KZB
•
kadrovsku obnovu, depolitizaciju, dekriminalizaciju i materijalno-tahničku obnovu MUP
•
javnost u radu i pretvaranje policije u moderan i efikasan servis građana, i
•
saradnju sa stranim policijama

Rad na izradi strateškog dokumenta započeo je u septembru 2001. godine i u njemu su
angažovani Liga eksperata- Lex - srpska nevladina organizacija, Danski centar za ljudska prava i
Savetodavno telo Ministarstva unutrašnjih poslova koje je formirao ministar, a u kome su eksperti iz
MUP, nevladinih organizacija i nezavisni eksperti. U razradi određenih pitanja su angažovani i strani
eskperti sa ciljem da se sveobuhvatno sagledaju ciljeve reforme i izradi strateški dokument za
reformu.1
Prvi deo strateškog dokumenta reforme MUP "Vizija, misija, vrednosti i ključne oblasti rada"
završen je sredinom 2002. godine, a nastavljen je rad na njegovoj operacionalizaciji po pojedinim
grupama policijskih poslova.
U viziji Ministarstva ističe se da je ono državni organ koji se stara o bezbednosti Srbije i svih lica
pod njenom jurisdikcijom, te da teži uspostavljanju društva u kome se pojedinac oseća sigurno i
nesmetano ostvaruje svoja prava, dužnosti i interese, a na osnovu vladavine prava i poštovanja
ljudskih prava garantovanih Ustavom. Neophodni uslovi za ostvarivanje ovih ciljeva su kvalitetno
rukovodstvo i ukupan kadrovski sastav i materijalno-tehnička opremljenost i sposobljenost,
odgovarajuća saradnja sa građanima i njihovim zajednicama i udruženjima, efikasan mehanizam
nadzora nad postupanjem pripadnika Ministarstva i adekvatan pravni ambijent. Ovo je neodvojivo od
odgovarajućeg školovanja i obuke policijskih kadrova, dobrih odnosa sa građanima koji
pretpostavljaju veću otvorenost policije i njen proaktivan stav i osetljivost za probleme lokalne
zajednice. Osnovne vrednosti na kojima treba da se  zasniva rad Ministarstva su poštovanje i zaštita
ljudskih prava, poštovanje pravnog poretka, politička neutralnost, profesionalizam i nepristrasnost
(nediskriminacija), reprezentativost sastava policije u odnosu na populaciju, upotreba, u skladu sa
zakonom, proporcionalne sile kada je to apsolutno nužno, uz zabranu mučenja i surovih postupaka,
saradnja sa građanima i njihovim udruženjima, transparentnost i odgovornost u radu uz efikasnu
unutrašnju i spoljašnju kontrolu, ostvarivanje međunarodne policijske saradnje i harmonizaciju
policijskog zakonodavstva sa evropskim i svetskim standardima.
3  AKTUELNO STANJE POLICIJSKOG ŠKOLSTVA
Policijsko obrazovanje u Srbiji postoji na nivou srednje škole, više škole i visokoškolske
ustanove, uključujući i magistarske i doktorske studije. Praktično svim ustanovama koje realizuju ove
oblike obrazovanja upravlja, doduše posredno, Ministarstvo unutrašnjih poslova koje je i nadležno za
donošenje, odnosno davanje saglasnosti za nastavne planove i programe.
3.1  Srednjoškolsko obrazovanje
Srednjoškolsko obrazovanje u trajanju od četiri godine ostvaruje se u Srednjoj školi unutrašnjih
poslova u Sremskoj Kamenici. organizacionoj jedinici Ministarstva unutrašnjih poslovakoja postoji od
1967. godine. U školu se primaju isključivo muškarci starosti 14 godina iz svih delova Republike, koji
zadovolje odgovarajuće psihofizičke kriterijume. Školu je do sada završilo preko 11.000 učenika.
Školovanje je internatskog tipa, što znači da kadeti pohađaju nastavu i provode svoje celokupno
vreme u školskim objektima poštujući odgovarajuću dinamiku aktivnosti i kućni red, a za napuštanje
objekata škole potrebna je posebna dozvola. Školovanje, smeštaj i ishrana su besplatni.
Nastavni plan i program obuhvata ukupno 29 predmeta koji su podeljeni u tri grupe

Želimir Kešetović, Momčilo Talijan

3
1. Opšteobrazovni (15 ili 51,72%) .
2. Opšte-stručni (9 ili 31,3%)
3. Uže-stručni (5 ili 17,24%)

Nastavnim planom i programom je predviđena obuka i polaganje vozačkog ispita  «A» i «B»
kategorije i obuka plivanja. Pored toga predviđena je i realizacija praktičnog rada učenika trećeg
razreda u organizacionim jedinicama Ministarstva unutrašnjih poslova u trajanju od 20 dana. Tokom
obavljanja ove prakse za vreme letnjeg raspusta učenici se upoznaju sa načinom obavljanja osnovnih
poslova u policijskim stanicama i radom na bezbednosnom sektoru. Konačno, u okviru predmeta
Odbrana i zaštita realizuje se vojno-policijska obuka u terenskim uslovima u trajanju od 20 radnih
dana.
U realizaciji nastave, vaspitnog rada i vannastavnih aktivnosti učestvuje 131 radnik. Jedan broj
nastavnika, posebno iz užestručnih predmeta, čine istaknuti stručnjaci iz prakse, odnosno pripadnici
policije sa višegodišnjim iskustvom.
Učenici koji završe školu obavezni su da u policiji provedu dvostruko vreme provedeno na
školovanju nakon čega su trajno oslobođeni obaveze služenja vojnog roka. Diploma škole je eksterno
validna. Kadeti koji završe ovu školu zapošljavaju se na osnovnim policijskim poslovima (pozornička
i patrolna delatnost), ali su obavezni da nakon šestomesečnog pripravničkog staža koji predstavlja
neku vrstu učenja, odnosno primene stečenih znanja u radu i uz rad  polože državni ispit. Završavanje
ove škole, odnosno osnovnog policijskog kursa nakon završetka neke drge srednje škole predstavljaju
načine ulaska u policijsku službu, odnosno uniformisani sastav MUP-a na osnovnu poziciju (poslove i
zadatke uniformisanog policajca).Učenici nakon zavšetka škole mogu konkurisati za upis na Višu
školu unutrašnjih poslova i Policijsku akademiju.
3.2  Obrazovanje na nivou više škole
Obrazovanje za potrebe policije na nivou više škole ostvaruje se u Višoj školi unutrašnjih
poslova u Beogradu. Škola je osnovana posebnim zakonom 1972. godine, a od 1990. predstavlja
organizacionu jedinicu Ministarstva unutrašnjih poslova van sastava resora. Istovremeno, škola je deo
zajednice viših škola, odnosno prosvetnog sistema Republike.
Školovanje traje pet semestara, odnosno 2,5 godine. Pravo upisa imaju lica iz građanstva muškog
i ženskog pola kao i pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova koji su završili četvorogodišnju
srednju školu i koji zadovolje kriterijume koji se odnose na uspeh u prethodnom školovanju i
psihofizičke performanse. Moguća su dva režima studiranja: redovni (studenti koji se finansiraju iz
budžeta) i vanredni (sufinansirajući). U školu se do 2001. godine u proseku primalo 10-15% studenata
ženskog pola, a sada je taj procenat neograničen.povećan na 25%. Ovu školupohađali su studenti iz
bivših republika SFRJ, a danas  se prima  jedan broj studenata iz Crne Gore. Za razliku od drugih
policijskih škola u Višoj školi unutrašnjih poslova nije obavezan internatski smeštaj tokom školovanja.
Nastavu u Višoj školi unutrašnjih poslova realizuje 14 doktora nauka, 16 magistara, 10 stručnih
saradnika, 10 saradnika za obuku kadrova. U realizaciju nastave uključuju se i istaknuti stručnjaci iz
prakse, kao i predavači sa drugih fakulteta. Škola ima i za lokalne prilike zavidne materijalno-tehničke
potencijale (nastavni objekti i nastavna sredstva, kao i funkcionalna savremena informaciona i druga
tehnologija).
Nastavnim planom i programom predviđena su ukupno 23 nastavna predmeta koja su grupisana u
sledeće grupe:

•
Opšteobrazovne (ukupno 3 ili  13.04%)
•
Opštestručne (10 ili 43,47%)
•
Specijalističko-sturčne (10 ili 43,47%)

Škola je inoviranim nastavnim planom i programom (krajem 2000. godine) unela nekoliko
značajnih izmena i dopuna u organizacione i sadržajne aspekte nastave. Uvedeni su novi oblici
edukacije: specijalistička obuka, informativna praksa, izborna praktična nastava i stručna

policijska sekcija
4
(profesionalna) praksa u sekretarijatima unutrašnjih poslova čiji je cilj približavanje obrazovno-
vaspitnog procesa potrebama i izvorima prakse.
Novina u edukaciji studenata VŠUP-a je i vojno-policijska obuka koja se organizuje počev od
2000. godine i ugrađena je u Nastavni plan i program studija. Cilj ove obuke je osposobljavanje i
ostručavanje studenata za izvršavanje najsloženijih službenih zadataka u ratu i miru, a realizuje se  u
ambijentu Škole (pripremni deo) i na terenu (logorovanje).
Škola od školske 2003-2004 prelazi na trogodišnji sistem studija što će je staviti u isti red sa
evropskim (i svetskim) policijskim koledžima i tako pružiti mogućnost da kroz međunarodnu saradnju
ostvari kvalitetnu integraciju i da se uklopi u globalne procese modernizacije školstva i policije.
Škola ozbiljno analizira svoje slabosti i nedostatke, ali sagledava i rezultate drugih analiza,
razmatrajući načine da implementira najbolje metode kojima bi se uvrstilo neophodno i nedostajuće
gradivo u nastavne sadržaje. Ovi sadržaji se prvenstveno odnose na ljudska prava, policijsku etiku,
usavršavanje rukovođenja (primena etike, psihologije, ljudskih prava itd.), nasilje u porodici,
međuetničke odnose, odnosi policije sa medijima, mirno rešavanje sukoba, funkcionisanje lokalne
zajednice i sl. Preporučeni sadžaji već u ovoj školskoj godini ući će u edukativni proces u vidu tzv.
obaveznih obrazovnih vannastavnih aktivnosti.
U VŠUP je posebna pažnja posvećena osavremenjavanju nastavnog procesa i poslova koji
predstavljaju podršku nastavi. Primena savremene informacione tehnologije u nastavi omogućuje
izradu multimedijskih edukacionih materijala (elektronske prezentacije, elektronski udžbenici,
nastavni filmovi, fotografije, animacije, zvučni zapisi) čime je formirana tehnološka osnova za
modernizaciju klasične nastave (frontalne, timske i problemske), kao i za individualno učenje i trening
studenata. U toku je uvođenje u primenu druge faze sistema “Savremena edukacija” čime se stvaraju
uslovi za uključenje virtuelne realnosti u nastavne procese, za distribuiranu edukaciju, kao i za učenje
na daljinu, što će u značajnoj meri smanjiti troškovi školovanja. Kao tehnička podrška ovim
projektima izgrađena je lokalna mreža Škole, sa mogućnošću priključenja na intranet MUP-a.
Diploma škole je eksterno validna. Pored zapošljavanja u Ministarstvu unutrašnjih poslova na
složenim pa i najsloženijim bezbednosnim poslovima i  upravljačkim pozicijama srednjeg nivoa
(komandir policijske stanice 2 i 3 kategorije, pomoćnik komandira stanice 1. kategorije) diploma
omogućava zapošljavanje i u drugim organima (bezbednosni poslovi u pravosuđu, penitencijarnim
ustanovama i sl.) kao i u sistemima obezbeđenja privrednih subjekata. Nakon diplomiranja studenti
mogu da nastave školovanje na trećoj godini pojedinih fakulteta ( pravni fakulteti, Fakultet civilne
odbrane, Defektološki fakultet) uz polaganje jednog broja diferencijalnih ispita. Za sada ova vrsta
obrazovanja ne nosi bodove, odnosno univerzitetski kredit, budući da u univerzitetskom školstvu
Srbije još uvek ne postoji sistem bodova. Diplomirani studenti nisu obavezni da rade u Ministarstvu
unutrašnjih poslova, izuzev ako nisu bili njegovi stipendisti. Ukoliko nakon završetka škole provedu
četiri godine na radu u policiji studenti su oslobođeni obaveze služenja vojnog roka.
3.3. Visoko obrazovanje
Četvorogodišnje visoko obrazovanje policajaca se realizuje na Policijskoj akademiji u Beogradu
kao najvišoj policijskoj obrazovno-naučnoj ustanovi - najmlađoj u okviru policijskog obrazovnog
sistema (osnovana 1993. godine) koja se nalazi van sastava Univerziteta u Beogradu, mada u svom
radu primenjuje Zakon o univerzitetu i druge propise koji se odnose na visoko obrazovanje. Njene
osnovne delatnosti su obavljanje osnovnih (visoka stručna sprema), specijalističkih, magistarskih i
doktorskih studija od značaja za bezbednost i policijske poslove. Akademija je osnovana posebnim
Zakonom o Policijskoj akademiji, pa formalno-pravno posmatrano, predstavlja posebnu ustanovu van
sastava Ministarstva unutrašnjih poslova. U praksi, međutim, kroz rad Upravnog odbora, finansiranje i
na druge načine Ministarstvo veoma značajno utiče na sve aspekte njenog rada. Do njenog osnivanja
nije bilo moguće seći profesionalno obrazovanje iz oblasti policije na fakultetskom nivou.
Policijsku akademiju mogu upisati pripadnici policije i lica iz građanstva2 koja su završila
Srednju školu unutrašnjih poslova ili drugu odgovarajuću srednju školu i koja zadovolje dosta stroge
psihofizičke kriterijume selekcije. Do školske 2001/2002 Akademija nije upisivala studente ženskog
pola. Diplomirani studenti Više škole unutrašnjih poslova formalno-pravno posmatrano imaju direktnu

Želimir Kešetović, Momčilo Talijan

5
prohodnost na treću godinu studija, mada se ona u praksi ne realizuje zbeog velike razlike u programu
vojno-policijske nastave, kao i razlike u redosledu i saržaju nastavnih predmeta.
Studije traju četiri godine, besplatne su i svi studenti tokom školovanja primaju stipendiju na
nivou plate policajca-pripravnika. Postoje samo redovni studenti koji po internatskom principu,
većinom u uniformi,  celokupno vreme studija provode u objektima Akademije poštujući storgo
utvrđeni režim aktivnosti i ukupnog života i rada, nalik vojnom, a izlazak u grad i odlasci kući
regulisani su posebnim pravilima. Školovanje vanrednih studenata, odnosno studiranje uz rad nije
moguće. Student Akademije u  toku studija može ponoviti jednu godinu.
Nastavnim planom i programom osnovnih studija predviđen je 41 nastavni predmet i to:
•
Opšteobrazovne (ukupno 4 ili  9,76%)
•
Pravne (13 ili 31,70%)
•
Kriminalističko-bezbednosne (20 ili 48,78%)
•
Vojne (4 ili 9,76%)

U okviru ostalih obaveznih programskih aktivnosti i praktičnog rada studenata predviđeno je
logorovanje, (ukupno 45 dana odnosno 480 sati), različite vrste gađanja, uključujući i borbena, obuka
u plivanju, policijska vožnja, obuka u skijanju i vojno-policijska taktika u zimskim uslovima i obuka u
plivanju. Ukupan fond ovih aktivnosti je 165 dana, odnosno 1299 časova. U okviru njih predviđeno je
i obavljanje praktičnih vežbi u organizacionim jedinicama policije, ali je očigledno da su vojni sadržaji
prakse ipak dominantni.
Ako bi se, s obzirom na nastavni plan i program, pokušala klasifikacija Policijske akademije,
moglo bi se konstatovati da on predstavlja jednu mešavinu, odnosno balans opštih i pravnih predmeta
na jednoj i policijsko-vojnih znanja i veština na drugoj strani uz (pre)naglašenu dimenziju vojnih
znanja i veština. Kadar koji školuje ova ustanove pre svega je osposobljen za rukovođenje
uniformisanom policijom opšte nadležnosti.
Nastavu realizuje oko 50 nastavnika i saradnika. Oko 10% nastavnika angažovano je sa pravnog
fakulteta. U nastavi nema predavača iz prakse, odnosno iz policije, izuzev na predmetu Policijsko
pravo. Prostorije i ukupni kompleks Policijske akademije uništeni su u bombardovanju NATO tako da
je Akademija sada privremeno smeštena na tri lokacije  u Beogradu.
Nakon diplomiranja student dobija zvanje diplomiranog oficira policije, čin potporučnika i
obavezan je da provede dvostruko  vreme školovanja u policiji. Kada je reč o eksternoj validnosti
diplome Policijske akademije ona, formalno gledano, postoji, budući da je priznata Zakonom o
Policijskoj akademiji. Međutim, s obzirom na specifičnosti ove vrste edukacije realne mogućnosti
zapošljenja njenih diplomiranih studenata van policije su praktično veoma sužene.3 Kada je reč o
validnosti diplome ove ustanove u samoj policiji ona u startu obezbeđuje  srednje (komandir policijske
stanice prve kategorije), a može da obezbedi i visoke, odnosno najviše pozicije u policijskoj
hijerarhiji.  Završetak ove škole i provođenje četiri godine u policiji oslobađaju obaveze služenja
vojnog roka.
3.4 Magistarske i doktorske studije
Policijska akademija obavlja i specijalističke, magistarske i doktorske studije.4 Kao i kad je reč o
osnovnim studijama, Nastavni plan i program magistarskih i doktorskih studija Akademija donosi uz
pribavljeno mišljenje Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva prosvete. Zakonom o Policijskoj
akademiji utvrđeno je da su akademski nazivi, odnosno naučni stepeni stečeni na Akademiji jednaki
onima stečenim na fakultetu i univerzitetu.
Predviđeno je da specijalističke studije traju jednu godinu. Lice koje odbrani specijalistički rad
stiče tručni naziv specijaliste kriminalistike i bezbednosti.
Na magistarskim studijama koje traju dve godine izučava se ukupno 10 predmeta, a po položenim
ispitima, napisanoj i uspšešno odbranjenoj magistarskoj tezi student stiče akademski naziv magistar
kriminalističko-bezbednosnih nauka. Na ovom obliku usavršavanja ne postoje smerovi, već se izvesna
specijalizacija obezbeđuje izborom jednog opcionog predmeta i teme magistarskog rada. Iskustva sa
ovim oblicima naučnoistraživačkog rada na Policijskoj akademiji su relativno skromna. Naime prva

policijska sekcija
6
generacija studenata upisana je na magistarske studije tek 1997/98. godine a do sada je magistrirao
samo jedan kandidat.
Pravo upisa magistarskih studija imaju i lica koja su sa visokom prosečnom ocenom završila
Policijsku akdemiju i druge fakultete sa kojima se mogu obavljati kriminalističko-bezbednosni poslovi
u MUP-u. U školskoj 2001/2002. nije bilo upisa na magistarske studije jer se radi na redefinisanju
ukupnog koncepta. Do sada ni jedan kandidat nije prijavio i započeo izradu doktorske disertacije na
Policijskoj akademiji.
3.5  Policijska obuka
U okviru policijske obuke postoje osnovni policijski kurs i ceo niz specijalističkih kurseva za
stručno osposobljavanje i usavršavanje. Takođe, postoji i redovna obuka  u policijskim jedinicama
Usled nedovoljnih kapaciteta i  zainteresovanosti mladih za Srednju školu unutrašnjih poslova,
stalne fluktuacije kadra, prirodnog osipanja i odlaska u penziju obnavljanje i popuna broja
uniformisanih policajaca na osnovnim policijskim dužnostima obezbeđuju se organizovanjem
osnovnog policijskog kursa za policajce pripravnike.
Na osnovni policijski kurs koji je do 1997. godine realizovala Viša, a sada realizuje  Srednja
škola unutrašnjih poslova primaju se kandidati sa završenom trogodišnjom i četvorogodišnjom
srednjom školom. Tokom pohađanja kursa polaznici su internatski smešteni. Osnovni kurs za policajce
traje 4 meseca za žene,5 a za muškarce 6 meseci. Na ovom kursu uči se ukupno 13 uglavnom
policijsko-stručnih predmeta.
Po uspešno završenom kursu kandidati se raspoređuju u policijske stanice na osnovne policjske
dužnosti u svojstvu policajca pripravnika. Nakon šestomesečnog pripravničnog staža u obavezi su da
polože državni ispit.
Raznovrsnost poslova bezbednosti sa velikom nomenklaturom osnovnih i višestruko većom
nomenklaturom užih specijalizovanih delatnosti, utiče na kadrovski sastav Ministarstva unutrašnjih
poslova u kome su zaposleni stručnjaci najrazličitijih profila: pravnici, ekonomisti, informatičari,
inženjeri, tehnolozi itd. Osim toga bezbednosni poslovi su sve dinamičniji i sve složeniji, a obavljaju
se u sve komleksnijim društvenim uslovima. Ovi faktori uslovljavaju  permanentu potrebu za
različitim oblicima stručnog osposobljavanja i usavršavanja zaposlenih. Stoga je tokom vremena
postalo pravilo da ni jedan radnik Ministarstva unutrašnjih poslova, bez obzira na vrstu i stepen
pethodne školeske spreme ne može da radi na poslovima i zadacima na koje je raspoređen ukoliko u
toku rada i uz rad ne završi određeni oblik stručnog osposobljavanja i usavršavanja.
Ove kurseve i seminare, kao i kurseve za menadžere u policiji,  realizuje Viša škola u tesnoj
saranji sa operativnim organizacionim jedinicama Ministarstva unutrašnjih poslova, počev od
koncipiranja nastavnih programa, pa do izvođenja nastave. Ovi oblici obuke traju od jednog dana do
jedne nedelje (seminari) i od jedne nedelje do šest meseci (kursevi). Pohađaju ih pripadnici policije, a
o istima se izdaje interno validna potvrda, odnosno sertifikat. Na pojedinim od ovih oblika obuke
predviđeno je i polaganje odgovarajućih ispita.
Do sada je Škola promovisala preko 40000 polaznika 30 različitih kurseva i seminara za stručno
osposobljavanje i usavršavanje kadra policije. Neke kurseve i seminare nametalo je vreme i političko
bezbednosna situacija, pa su organizovani privremeno i povremeno, a drugi su uhodani i predstavljaju
ustaljene oblike obuke koji se permanentno organizuju. U najznačajnije kurseve i seminare koje škola
redovno organizuje spadaju:

•
Kurs za kriminalističko-operativne radnike
•
Kurs za suzbijanje privrednog kriminaliteta
•
Kriminalističko-tehnički kurs
•
Kurs za radnike teritorijalnih vatrogasnih jedinica
•
Kurs za pograničnu policiju
•
Kurs za saobraćajnu policiju
•
Kurs za obuku vodiča i dresuru službenih pasa
•
Kurs za eksploataciju sistema veza
•
Seminar iz informatike

Želimir Kešetović, Momčilo Talijan

7
•
Seminar za ronioce
•
Seminar iz borilačkih veština

U nastavni na kursevima angažovani su nastavnici i saradnici više škole i preko 400 istaknutih
eksperata iz prakse, odnosno iz Ministarstva unutrašnjih poslova i izvan sistema Ministarstva.
Proces stručnog usavršavanja i osposobljavanja je veoma dinamičan i da bi se obavljao na
kvalitetan način potrebno je stalno praćenje potreba prakse, s jedne strane, i praćenje dostignuća nauke
i struke, s druge strane. To podrazumeva i često preispitivanje validnosti planova i programa na
kursevima i seminarima. Planirano je da se u skladu sa društvenim potrebama i aktuelnom
bezbednosnom situacijom, postojećim kursevima dodaju i  novi - posebni kursevi i seminari koji će
obuhvatiti problematiku suzbijanja organizovanog kriminala, kompjuterskog kriminala, komercijalnog
terorizma kao i obuku policije u komuniciranju sa medijima i javnošću.
Nakod demokratskih promena međunarodna zajednica se u okviru ukupne pomoći policiji Srbije
angažovala i na obuci policije. Pored kurseva u organizaciji OEBS (najznačajniji su Kursu
multientičke policje na jugu Srbije, Moderni standardi policijskog rada i Edukacija edukatora)
specijalističke seminare održali su fondacija Hans Zajdel, Creveni krst i dr. Viša škola unutrašnjih
poslova obezbeđuje logističku podršku i/ili participira u organizaciji ovih oblika obuke.
3. 6  Neki elementi kritičke analize policijskog obrazovanja i obuke u Srbiji
Na osnovu nastavno-predmetne strukture studija kao i na osnovu organizacije i metoda rada
pojedinačno u svakoj ustanovi, mogu se jasno uočiti programski i funkcionalni nedostaci u njihovom
radu i organizaciji. Kratak osvrt na najznačajnije propuste i neadekvatnosti treba da pomogne
uočavanju i iznalaženju boljih ili sasvim novih rešenja strukture, organizacije i sadržaja buduće
edukacije policije kod nas. Pored vlastitog promišljanja i obavljenih istraživanja u okviru Više škole
unutrašnjih poslova, sagledavanju postojećih slabosti doprinele su i analize stranih policijskih
eksperata, pre svega Ričarda Monka (Richard Monk) iz Organizacije za evropsku bezbednost i
saradnju (OEBS) i Džona Slejtera (John Slater) iz Saveta Evrope   (SE).
Generalno se može oceniti da je policijsko školstvo Republike Srbije previše teorijsko i
neusklađeno  sa potrebama konkretnih radnih mesta u policiji. Naime, stečena znanja, veštine i navike
uglavnom su odvojene od potreba radnih mesta.
Obuka na Višoj školi unutrašnjih poslova i posebno na Policijskoj akademiji, je obimna, zahtevna
i rigorozna. To pokazuje veliki broj teorijskih knjiga koje svaki student mora da pročita. Pored toga,
postoji preklapanje obuke na ovim institucijama.
U Srednjoj školi unutrašnjih poslova i na Policijskoj akademiji polaznici (učenici-kadeti,
odnosno studenti) obavezno su smešteni u internate, što značajno utiče na formiranje pogleda na svet i
usvajanje sistema vrednosti. Većina obrazovnih ustanova podržala je svojim načinom edukacije
izvesnu militarizaciju kako svojim programskim sadržajem tako i likom, što je bilo uslovljeno
aktuelnom društvenom situacijom. Od ovih obrazovnih ustanova jedino Viša škola unutrašnjih poslova
školuje žene. Uočeno je da se malo pažnje obraća na praktično i iskustveno učenje u odnosu na
teorijsko učenje (ova zamerka može da se uputi generalno čitavom obrazovnom sistemu Republike
Srbije).
U nastavnim planovima i programima uočava se potpuno odsustvo, ili pak nedovoljna
zastupljenost pojedinih tematskih sadržaja koji su od naročitog značaja za policijski kadar, posebno u
aktuelnim društvenim uslovima i nastojanjima naše zemlje da se približi (harmonizuje) standardima
Evropske Unije. Radi se pre svega o znanjima, veštinama, navikama i vrednostima koje se odnose na:
ljudska prava, policijsku etiku, etiku rukovođenja, policijski menadžment, nasilje u porodici,
međuetničke odnose, odnose policije sa medijima, mirno rešavanje sukoba u porodici i zajednici,
odnosno upravljanje konfliktima (transakciona analiza), funkcionisanje lokalne zajednice,
problematika organizovanog kriminala, kompjuterski kriminal, komercijalni terorizam, komuniciranje
sa javnošću, prva pomoć itd.
Sva tri nivoa obuke ne ispunjavaju uslove međusobne kompatibilnosti i koordinacije. Osim toga,
u Ministarstvu unutrašnjih poslova ne postoji telo ili oprganizaciona jedinica koja bi se sistematski i

policijska sekcija
8
strateški bavila pitanjima obuke i obrazovanja policijskog kadra, razume se i naučno-istraživačkog
rada, izdavačke delatnosti i drugih komplementarnih delatnosti sistemske podrške.6
Postojeći sistem obrazovanja policije u Republici Srbiji (postojanje više neintegrisanih ustanova)
skup je i neracionalan u odnosu na društvene uslove i potrebe. Postojanje tri ustanove (od čega su dve
internatskog tipa) materijalno je opterećujuće. I pored toga, taj sistem nije dovoljan, te se policija
popunjava u velikom broju kadrom iz građanstva (oko 40%) od srednjeg pa do najvišeg obrazovnog
profila. Ovaj kadar prolazi dodatnu edukaciju koja se putem seminara i kurseva obavlja u Višoj školi
unutrašnjih poslova. Neracionalnost se ogleda i u postojanju dve visoko-obrazovne ustanove u policiji
(naročito s obzirom na stepen preklapanja obuke na Višoj školi unutrašnjih poslova i Policijskoj
akademiji).
Karakter prethodne vlasti, ekonomsko propadanje zemlje, ratovi u neposrednom okruženju i
izolacija iz međunarodne zajednice odrazili su se na sve oblasti društvenog života, pa i na obrazovanje
i obuku policije. Nedostupnost najnovije literature, nedostatak kontakata i razmene mišljenja sa
kolegama iz sveta svakako su ostavili traga i na ovoj oblasti. Još uvek se edukatori i treneri ne šalju u
inostranstvo, a strane donacije za unapređenje sistema policijske obuke i obrazovanja nisu počele da
stižu mada su potencijalnim donatorima ponuđeni sasvim konkretni projekti.
4  REFORMA SISTEMA - JEDNA VIZIJA
Na osnovu uočenih slabosti, aktuelnih društvenih mogućnosti i bezbednosnih potreba, tendencija
obrazovanja u Evropi i svetu (Bolonjska i druge deklaracije), i na osnovu preporuka stranih i domaćih
eksperata započeto je osmišljavanje efikasnijeg, ekonomičnijeg (srazmerno veličini i ekonomskoj
moći zemlje) i svrsishodnijeg sistema policijskog školstva.  Ovaj budući (redefinisan, ili još bolje nov)
sistem edukacije policije treba da ispuni nekoliko uslova:

! da školuje sve potrebne nivoe kadrova policije;
! da obuhvati sve stručne profile kroz edukaciju;
! da ima mogućnost upisa ženskih i muških polaznika obuke;
! da pruži mogućnost stručne prekvalifikacije;
! da omogući permanentnu edukaciju (stručno obrazovanje i usavršavanje);
! da omogući participaciju u polaganju stručnog ispita kao i realizaciju stručne prakse;
! da stvori uslove koji omogućavaju bavljenje naučno-istraživačkim radom i sticanje naučnih
zvanja na polju bezbednosti i unutrašnjih poslova;
! da bude:
! institucionalno fleksibilan prema tendencijama organizacije obrazovanja u svetu (otvoren za
promene);
! usklađen sa evropskim standardima;
! ekonomičan;
! efikasan i primeren praksi;
! da obrazuje u duhu visoke profesionalne etike i društveno-poželjnih vrednosti.

Ključni momenti redefinisanja policijskog obrazovnog sistema vezani su za analizu
svrsishodnosti postojanja Srednje škole unutrašnjih poslova i formiranje jedinstvenog obrazovno-
naučnog centra (ustanove) MUP Republike Srbije.
Potrebno je ozbiljno preispitati svrsishodnost postojećeg srednjeg nivoa obrazovanja policijskog
kadra. Srednja škola unutrašnjih poslova u Sremskoj Kamenici ima dugu tradiciju u ovom poslu i na
ovom nivou edukacije. Međutim treba ispitati aktuelnu potrebu za njenim postojanjem s obzirom na
iskustva drugih zemalja u regionu i svetu, i činjenicu da ova ustanova ne ispunjava potrebne
kriterijume koji se odnose na metode edukacije (s obzirom da se radi o obuci zatvorenog –
internatskog tipa) i da se znatan deo gradiva predviđenog nastavnim planom i programom izučava i u
drugim školama srednjeg nivoa obrazovanja. Iskustva najvećeg broja zemalja govore da u okviru
sistema obrazovanja policije ne postoji ustanova ovog tipa, već da se za najjednostavnije – osnovne
policijske dužnosti osposobljavanje vrši putem osnovnog kursa čije je trajanje različito.

Želimir Kešetović, Momčilo Talijan

9
U skladu sa postavljenim evropskim standardima edukacije neophodno je obrazovati jedinstvenu
obrazovno-naučnu ustanovu, u okviru koje bi trebalo omogućiti sledeće nivoe i oblike edukacije:

1. srednji nivo edukacije u trajanju od 6+6 meseci (šest meseci praktično-teorijske nastave i
šest meseci prakse) koji bi pružao edukaciju policijskog kadra podoficirskog ranga. Postojeći
oblik edukacije (SŠUP) trajao bi u vremenskom periodu potrebnom dok se ne osmisli i ne
reguliše način regrutacije kadrova iz građanstva sa srednjom stručnom spremom.
2. visoki nivo edukacije u trajanju od tri i četiri godine studija  sa više stručnih usmerenja i
mogućnosti preusmerenja u toku studija za oficirski policijski kadar
3. permanentna edukacija radnika unutrašnjih poslova putem seminara i kurseva u trajanju od
nekoliko dana do nekoliko meseci, a u skladu sa potrebama službe, uključujući i mogućnost
prekvalifikacije, odnosno preusmerenja.
4. naučni rad na nivou instituta u okviru koga bi se obrazovala lica radi sticanja magistarskih i
doktorskih titula i organizovao i obavljao naučno-istraživački rad u oblasti kriminalističko-
bezbednosnih nauka.

Ovaj model je rezultanta postojećih mogućnosti našeg sistema edukacije policije, saznanja o
stranim iskustvima sa posebnim osvrtom na zemlje - republike bivše Jugoslavije, i preduslova koje
postavlja Bolonjski proces.
Potrebno je da Ministarstvo unutrašnjih poslova u okviru realizacije novog modela školstva
policije, a imajući iskustva aktuelnog stanja kadrovske strukture službe, gde je 40% kadrova sa
zvanjem stečenim na drugim obrazovnim ustanovama, uspostavi saradnju sa drugim fakultetima
(Saobraćajni fakultet, Pravni fakultet, Fakultet političkih nauka, Elektrotehnički fakultet, Fakultet
civilne odbrane, i drugi) u cilju usklađivanja programskih sadržaja, odnosno daljeg doškolovanja
jednog broja kadrova unutrašnjih poslova koji je zainteresovan za to.
UMESTO ZAKLJUČKA
Definitivno uobličavanje i uspostavljanje školskog sistema MUP Republike Srbije treba da teče
uporedo sa reformom samog Ministarstva jer je njegov integralni deo i segment ukupne reforme, kao i
analogno novoutvrđenom profilu radnih mesta u MUP-u. Problematici kadrovske selekcije
obrazovanja i obuke, kao i uspostavljanju sistema građenja karijere policajaca mora se ubuduće
posvećivati neuporedivo veća pažnja. U tom smislu potrebno je, pored novog rukovodećeg mesta
pomoćnika ministra za oblast edukacije, istraživanja i izdavačke delatnosti, oformiti i odgovarajuću
organizacionu jedinicu u MUP-a koja bi se bavila ovom problematikom i ukupno menadžementom
ljudskih resursa.
OPOMBE

1 Naročitu teškoću prilikom izrade ovog dokumenta predstavljali su neuređeni sistemski okviri, a pre
svega nedefinisana situacija u vezi organizacije savezne države, nejasna razgraničenja ovlašćenja,
savezne države, i republika Srbije i Crne Gore, ali i organičenja koja proističu iz važećeg ustava
(funkcije države, političko-teritorijalna organizacija, nadležnost lokalne samouprave itd.) Srbije
donetog u vreme nedemokratske vlasti.
2 I sa ovim licima se nakon prijema na studije na Policijsku akademiju zasniva radni odnos u MUP, pa
se u tom statusu upućuju na školovanje.
3 Postoji mogućnost zapošljavanja u službama obezbeđenja velikih kompanija i privrednih sistema.
4 Do osnivanja Policijske akademije nije bilo sistemske mogućnosti za magistarske i doktorske studije
iz oblasti policije i bezbednosti. Pojedinačni magistarski i doktorski radovi mogli su se prijavljivati i
braniti na pojedinim fakultetima  (Pravni, Fakultet civilne odbrane, Fakultet političkih nauka).
5 Mogućnost da ovaj kurs pohađaju žene postoji tek od 1999.

policijska sekcija
10

6 Na samom kraju 2001. godine postavljen je pomoćnik ministra unutrašnjih poslova zadužen za
policijsko školstvo, naučno-istraživački rad i izdavačku delatnost. U MUP-u ne postoji poseban
rukovodilac ili organizacionajedinica za upravljanje ljudskim resursima.
LITERATURA
1. Babović, B, i Marković, D. (2001). Zakon o policiji (model) sa ankesima, Beograd:Lex.
2. Kešetović, Ž, i  Nemanjić, M. (2001).Beogradski univerzitet pred izazovima modernizacije,
saopštenje na VIII naučnom skupu «Tehnologija, kultura i razvoj» Kotor.
3. Milosavljević, B. (1997). Nauka o policiji, Beograd:Policijska akademija.
4. Monk, R. (2001). Izveštaj o radu policije u Saveznoj Republici Jugoslaviji, Beograd:OEBS.
5. Pagon, M. et al, European Systems of Police Education and Training,
www.ncjrs.org/policing/eur551.htm
6. Slejter, Dž. (2001).Izveštaj o proceni stanja ljudskih prava, etike i standarda policijskog
funkcionisanja u Saveznoj Republici Jugoslaviji, Srbiji i Crnoj Gori , Beograd:Savet Evrope.
7. Talijan, M., Aranđelović D., Velimirović D. (2001). Organizacija i poslovi uniformisanih
pripadnika policije, Beograd:Viša škola unutrašnjih poslova
8. Turajlić, S. i dr. (2001). Evropski univerzitet 2010, Beograd:Alternativna akademska obrazovna
mreža.
9. Talijan, M. i Kešetović, Ž. (2002).«Všup izmedju tradicijeŠkolovanje kadrova u policiji», urednik
Kešetović,Ž. Zbornik radova nastavnika VŠUP br. 3. Beograd:Viša škola unutrašnjih poslova.
10.
Morić, Lj. et al.(1996). Školovanje, stručno osposobljavanje i usavršavanje policijskih kadrova,
istraživački projekat, Beograd:VŠUP.
11.
(1997). Monografija Više škole unutrašnjih poslova, Zemun:VŠUP.
12.
(2003). Dokument vizije za reformu Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije,
Beograd:Ministarstvo unutrašnjih poslova.
O AVTORJIH
Želimir Kešetović, dr,. naučni saradnik Instituta za političke studije, načelnik Istraživačko
razvojne jedinice i profesor na predmetu Sociologija u Višoj školi unutrašnjih poslova. Oblasti
istraživačkog interesovanja: odnosi policije i javnosti, aspekti policijske profesije, policijska etika,
policijsko obrazovanje i obuka

Momčilo Talijan, prof. dr., direktor Više škole unutrašnjih poslova i profesor na predmetima
Osnovi javne bezbednosti i Organizacija i poslovi policije i profesor na Policijskoj akademiji i
Fakultetu civilne odbrane u Beogradu i na Visokoj školi unutrašnjih poslova u Banja Luci. Oblasti
istraživačkog interesovanja: odnosi policijski menadžment, rukovodjenje i kontrola, policijsko
obrazovanje i obuka.


KONCEPTUALIZACIJA LJUBAVI U
SRPSKOM I SLOVENAČKOM JEZIKU

DOI
https://doi.org/
10.18690/um.ff.2.2024.6

ISBN
978-961-286-854-3

GJOKO NIKOLOVSKI, MIHAELA KOLETNIK
University of Maribor, Faculty of Arts, Maribor, Slovenija
gjoko.nikolovski@um.si, mihaela.koletnik@um.si

Rad se fokusira na konceptualizaciju ljubavi u srpskom i
slovenačkom jeziku kroz prizmu kognitivne teorije metafore. U
tom cilju analiziran je srpski i slovenački frazeološki i nefrazeološki
materijal, što znači duboku i intimnu emociju i snažnu naklonost
prema drugoj osobi. Prikupljena građa je klasifikovana prema 13
metafora koje predstavljaju različite aspekte kompleksnog
fenomena sa ciljem da se identifikuju razlike i sličnosti u
konceptualizaciji ljubavi u oba jezika. Polazna hipoteza članka je
da se konceptualizacija ljubavi može realizovati uz pomoć
frazeološkog i nefrazeološkog materijala, čime se pruža širi pogled
na definiciju ljubavi kao emocionalnog fenomena u oba jezika.
Ključne reči:
ljubav,
metafora,
frazeološki materijal,
nefrazeološki materijal,
srpski,
slovenački

DOI
https://doi.org/
10.18690/um.ff.2.2024.6

ISBN
978-961-286-854-3

CONCEPTUALIZATION OF LOVE IN
SERBIAN AND SLOVENE

GJOKO NIKOLOVSKI, MIHAELA KOLETNIK

University of Maribor, Faculty of Arts, Maribor, Slovenia
gjoko.nikolovski@um.si, mihaela.koletnik@um.si

Keywords:
love,
metaphor, phraseological
material,
non-phraseological material,
Serbian,
Slovene

The focus of the paper is the conceptualization of love in Serbian
and Slovene through the prism of the cognitive theory of
metaphor. To this end, phraseological and non-phraseological
material expressing deep and intimate feelings and strong
affection for the other person are analysed. The collected material
is arranged according to 13 metaphors representing different
aspects of this complex phenomenon in order to identify
differences and similarities in the conceptualization of love in all
three languages. The initial hypothesis of the article is that such a
conceptualization of love can be realised with the help of
phraseological and non-phraseological material that enables a
broader view of the definition of love as an emotional
phenomenon in Serbian and Slovene.

Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
109,

1
Uvod1

Ljubav je jedan od najosnovnijih i najuniverzalnijih emocionalnih fenomena koje
doživljavamo kao ljudi. U Hrvatskoj enciklopediji (2022) je pored definicije „složen
intenzivan osjećaj (afekt) privrženosti” predstavljena i podela na dve vrste: (1)
romantičnu ljubav, zaljubljenost uz seksualnu privlačnost, i (2) duboku prijateljsku
ljubav i odanost (prema roditelju, djetetu, prijatelju, domovini, kućnom ljubimcu
itd.) (Hrvatska enciklopedija 2023). U Slovenačkom leksikonu (1997–1998) ljubav
označava „različite oblike emotivnih i međusobnih veza ljudi, najviše izraženih u
nastojanju da se ujedine ili u želji za posedovanjem i u spremnosti na predanost: 1.
međuljudski odnos koji zasnovano na seksualnoj želji (libido; grčki eros, latinski amor),
sa mnogo varijacija; 2. ljubav prema deci i roditeljima; 3. u širem smislu opšta i
neseksualna ljubav prema ličnosti (bližnjemu) koja ima centralno značenje u
hrišćanskoj etici (grč. agape, lat. caritas); 4. u izvedenom smislu duhovna ljubav prema
vrednostima (npr. sloboda, istina).” I Jakop (2017: 11–19) na osnovu građe,
prikupljene u rečnicima i korpusima slovenačkog jezika, sagledava slične vrste
ljubavi: eros (fizička, erotska, seksualna), philia (naklonost prema nekome ili nečemu),
agape (ljubav prema Bogu, odnosno Božja ljubav i dobrota) i stergo (ljubav između
roditelja i deca). From (2012) zastupa ideju da ljubav nije pasivno osećanje, već
aktivan proces koji zahteva trud, posvećenost i negovanje. Po njegovim rečima,
ljubav je sposobnost koju treba razvijati, a ne samo emocija koju doživljavamo.
Takođe, naglašava da je ljubav jedan od najvažnijih zadataka u životu i ključ našeg
ličnog zadovoljstva. From (2012) opisuje kako se u savremenom svetu ljubav često
meša sa strašću, privlačnošću ili opsesijom. On se protivi ovom stavu i tvrdi da je
ljubav duboka veza koju gradimo sa drugim ljudima tokom vremena i truda. Osim
toga, From (2012) skreće pažnju na razliku između različitih oblika ljubavi. Govori
o majčinskoj i očevoj ljubavi, a takođe ističe i prijateljsku ljubav zasnovanu na
jednakosti, poštovanju i međusobnom razumevanju. From (2012) takođe govori o
ljubavi među polovima, gde ističe potrebu za jednakošću, autonomijom i
reciprocitetom. Ističe da ljubav može biti izvor sreće, ali to se može postići samo
ako sami umemo da volimo i da budemo voljeni.

Da bismo dobili relativno standardizovanu predstavu ljubavi, analiziramo leksemu
ljubav u rečnicima srpskog i slovenačkog jezika. U Rečniku srpskoga jezika (2011)

1 Rad je nastao u okviru Istraživačkog programa P6-0156 (Slovenska lingvistika, književnost i proučavanje slovenačkog jezika
– pod rukovodstvom akad. prof. dr Marka Jesenšeka), koji delom finansira Republička javna agencija za
naučnoistraživačku delatnost Slovenije.
110
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

nalazimo sledeća značenja: »/…/ 1. a. osećanje velike naklonosti, nežnosti prema nekome,
nečemu, osećajna, emocionalna vezanost za nekoga, nešto, koja proističe iz tog osećanja; želja,
težnja, stremljenje. /…/ b. (obično u lok. „u ljubavi”, kao glagolska dopuna) dobri
međusobni odnosi, prijateljstvo, sloga /…/ v. velika volja, interesovanje, zainteresovanost za
nešto, sklonost, naklonost prema nečemu (npr. prema nekom poslu, radu i sl.). /…/ g. ono što
se voli, ono što nekoga neodoljivo privlači, zaokuplja, što pobuđuje nečije stalno interesovanje, strast,
pasija. /…/ 2. a. osećanje predanosti, privrženosti prema osobi suprotnog pola koje proističe iz
prirodne uzajamne privlačnosti muškarca i žene. /…/ b. osoba koja se voli (žena ili muškarac),
draga, voljena osoba (često kao naziv u obraćanju takvoj osobi). /…/ v. intimni, ljubavnički
odnos. /…/ 3. prijateljski postupak koji je nekome od koristi, usluga; ljubaznost, pažnja uopšte.
/…/ 4. (samo u obliku gen. jd., uz dat. lične zamenice drugog l. jd.: ljubavi ti) s
bledim osnovnim značenjem, kao ustaljena fraza za iskazivanje usrdne molbe, zaklinjanja i sl.
da se nešto učini. /…/«. U SSKJ2 ljubav ima pet značenja: »1. močno čustvo naklonjenosti
do druge osebe /.../ 2. s prilastkom močno čustvo naklonjenosti do koga /.../ 3. knjiž., ekspr.
kar je posledica teh čustev /.../ 4. navadno v zvezi z do močen pozitiven odnos do česa
/.../ 5. ekspr. dobri, prijateljski odnosi /.../«. Leksikografski pogled ukazuje na
određene razlike, koje se pre svega svode na različiti broj, kombinaciju i raspored
značenja. Rečnici se preklapaju u odnosu na osnovni koncept pojma ljubavi kao
fizičke, erotske i seksualne ljubavi tj. duboka emocionalna naklonost, snažno
osećanje prema nekome, što koristimo kao osnovnu definiciju u ovom radu.

Analiza je sprovedena na frazeološkom i nefrazeološkom materijalu iz srpskog i
slovenačkog jezika, za koji smatramo da omogućava sagledavanje različitih aspekata
ljubavi i prodiranje u dubinu fenomena ljubavi.

2
Teorijska polazišta i metodologija

2.1
Frazeološki materijal kao odgovarajući korpus

Potvrdu da je frazeološki materijal odgovarajući korpus za analizu nalazimo kod
Kržišnik i Smolič (1999: 61–80), Jemec (229–236) i Bedkowske-Kopczyk
(Będkowska-Kopczyk 2004), koje frazeologiju i njene osnovne jedinice smatraju
važnim izvorom za razumevanje pojmova u kojima živimo, jer se upravo u
frazemima sintetišu najtipičniji i najustaljeniji pogledi na mnoge pojmove koji su
prisutni u stvarnosti, uključujući i pojam ljubavi. Kod Kržišnik (2005: 70) nalazimo
dodatnu potvrdu da su „frazemi jezička sredstva kulture, zato se smatra da imaju
takozvanu kulturnu referencu i u stanju su da odražavaju karakteristične osobine
Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
111,

kulture za datu jezičku zajednicu u obliku jezičkog znaka“. Stramljič Breznik (2009:
63) primećuje da su frazemi „zasnovani na folklornim i nacionalnim motivima i da
odražavaju informacije o kulturnom i materijalnom životu nacije”. Navedeno se
poklapa sa definicijom Fabčič i Bernjak (2014: 29), koje ističu da su frazemi nosioci
kulturne konotacije, što znači da se „njihov denotativni ili figurativno motivisani
aspekt značenja i njihova konotacija mogu tumačiti unutar kulturnih kategorija“. Iz
navedenih definicija proizilazi da frazemi omogućavaju dublje razumevanje veze
jezika i kulture, što možemo videti i kod Jesenšek (2020: 12) koji smatra da je
frazeologija važna za temeljno razumevanje jezika, kulture i mentaliteta ljudi.

2.2
Frazeologija i kognitivna lingvistika

U teorijskoj osnovi ovog istraživanja je teorija metafora2 Lejkofa (Lakoff 1987,
1990, 1993), Lejkofa i Džonsona (Lakoff, Johnson 1980; 2015) i Kevečeša
(Kövecses 1986, 2003, 2005, 2010), koja je transcendirala tradicionalno razumevanje
metafora kao jezičkih figura, šireći se na područje načina razmišljanja. Prema
pomenutim autorima, metafora nije samo jezički entitet, već kompleksna pojava
koja duboko prožima našu percepciju sveta. Ključna ideja ove teorije je da metafora
nije ograničena samo na jezik nego je inherentno povezana i sa načinom na koji
organizujemo i razumemo svet oko sebe. Metafora omogućava da doživljavamo
jedno iskustvo kroz prizmu drugog iskustva. Centralna zamisao teorije metafora je
konceptualna metafora koja povezuje dva različita konceptualna domena – izvorni
domen i ciljni domen. Izvorni domen predstavlja poznato područje koje koristimo
kako bismo razumeli manje poznato područje ciljnog domena. Jezički izrazi služe
kao sredstvo preslikavanja između ova dva domena. Ovaj pristup naglašava da je
jezik odraz načina na koji razmišljamo, te da metafora nije samo estetski element,
već ključ za dublje razumevanje ljudske percepcije i kognitivnih procesa (Lakoff
1987, 1990, 1993; Lakoff, Johnson 1980, 2015; Kövecses 1986, 2003, 2005, 2010).

U oblasti kognitivne lingvistike, Parizoska (2022: 18) dodaje da i formiranje frazema
uključuje konceptualne domene, a ključni kognitivni mehanizam u tom procesu je
konceptualna metafora koja služi kao veza između dva različita konceptualna
domena, čime se omogućava da se jedno područje iskustva doživljava kroz prizmu
drugog. Ova koncepcija odražava se u jeziku kroz korišćenje reči iz određenog
izvornog domena unutar frazema (Parizoska 2022: 18). Drugim rečima, jezički izrazi

2 Detaljniji teorijski pregled metafore kod Čeh Steger (Čeh 2005: 75–85).
112
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

u frazemima postaju sredstvo prenosa značenja iz jednog konceptualnog domena
(izvorni domen) u drugi (ciljni domen). Kroz ovaj proces, jezik postaje ogledalo
naših kognitivnih mehanizama, prikazujući kako se naše razumevanje sveta oblikuje
i prenosi kroz jezičke konstrukcije, kao što su frazemi. Ovaj proces nam omogućava
da koristimo već poznate obrasce razmišljanja i iskustava kako bismo bolje razumeli
ili izrazili nešto manje poznato ili apstraktno. Metaforičko strukturiranje pomaže
nam povezati i artikulisati različite aspekte našeg iskustva, doprinoseći dubljem
razumevanju i izražavanju složenih ideja ili osećaja. Osim konceptualne metafore,
frazeološko značenje takođe se oslanja na druge kognitivne mehanizme – kako tvrde
Kevečeš (Kövecses 2010) i Parizoska (2022: 19), a to su konceptualna metonimija i
konvencionalno znanje. U konceptualnoj metonimiji, za razliku od metafore koja
povezuje različite konceptualne domene, jedan entitet ili pojava omogućava
mentalni pristup drugom entitetu ili pojavi unutar istog konceptualnog domena.
Drugim rečima, određeni element jednog područja koristi se za predstavljanje ili
shvatanje drugog elementa unutar istog konteksta ili domena omogućavajući prenos
značenja, što je svakako jedna od osnovnih karakteristika frazema. Sličnu potvrdu
nalazimo i kod Kržišnik (2001: 29–31) koja u kontekstu povezanosti konceptualne
metafore sa frazemima napominje da su neki frazemi po svojoj strukturi metafore
ili da sadrže metaforu. Za takve frazeme uvodi termin frazeološka metafora, a za sve
jedinice koje nisu frazemi – termin nefrazeološka metafora. Sa druge strane
konvencionalno znanje3 Kevečeš (Kövecses 2010) i Parizoska (2022: 19) definišu
kao znanje koje je zajedničko nekoj grupi ljudi ili kolektivu i služi kao pozadina na
temelju koje razumemo određene koncepte, a time i leksičke jedinice koje su njihova
jezička manifestacija. Parizoska (2022: 19) navodi da se za povezanost značenja
sastavnica s frazeološkim značenjima na temelju kognitivnih mehanizama
(metafore, metonimije i kulturnih modela) u kognitivnoj lingvistici koristi termin
konceptualna motivacija.

2.3
Prethodna istraživanja o konceptualizaciji ljubavi

O ljubavi su Lejkof i Džonson (Lakoff, Johnson 2003: 44, 49, 139) izdvojili sledećih
7 metafora u engleskom jeziku: LJUBAV JE PUTOVANJE, LJUBAV JE FIZIČKA
SILA, LJUBAV JE BOLEST/PACIJENT, LJUBAV JE LUDILO, LJUBAV JE

3 U kognitivnoj lingvistici, ova pojava se opisuje različitim terminima, kao što su okviri (eng. frames; Fillmore 1985),
idealizovani kognitivni modeli (eng. Idealized Cognitive Models, Lakoff 1987), kognitivni domeni (eng. cognitive domains;
Langacker 1987), kulturni modeli (eng. cultural models, Kövecses 2005), jezička slika sveta (polj. językowy obraz świata;
Bartmiński 2007).

Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
113,

MAGIJA, LJUBAV JE RAT, LJUBAV JE ZAJEDNIČKO UMETNIČKO
DELO, ističući da različite metafore otkrivaju različite aspekte ovog koncepta.
Potraga za jednim konceptom ljubavi koji bi bio dovoljno apstraktan da objedini
sve ove aspekte, vodila bi u pogrešnom pravcu – zanemarila bi činjenicu da ove
metafore ne karakterišu zajednički pojam ljubavi, već svaka od njih posebno
karakteriše različiti aspekt (Lakoff, Johnson 2003: 108).

Lepihina (Лепихина 2009: 58–59) – analizirajući frazeme sa značenjem ljubavi u
ruskom i engleskom jeziku – dopunjuje listu Lejkofa i Džonsona (Lakoff, Johnson
2003) sledećim metaforama: LJUBAV JE VATRA, LJUBAV JE ŽIVO BIĆE,
LJUBAV JE PREDMET, LJUBAV JE ELEMENT VODE, LJUBAV JE BLISKA
VEZA, LJUBAV JE IGRA. Razlike između modela koji je predložila Lepihina u
analizi ruskog i engleskog jezika i modela Lajkofa i Džonsona objašnjavaju se
činjenicom da vrednosti koje su zajedničke svim nacijama mogu imati različite
načine izražavanja (Лепихина 2009: 58–59).

Kevečeš (Kövecses 1986; 2010) objašnjava ljubav pomoću sledećih metafora:
LJUBAV JE UMETNOST ZAJEDNIČKOG STVARANJA, LJUBAV JE VEZA,
LJUBAV JE PUTOVANJE, LJUBAV JE HRANA, LJUBAV JE ZANOS,
LJUBAV JE JEDINSTVO, LJUBAV JE EKONOMSKA RAZMENA, LJUBAV
JE VATRA, LJUBAV JE BLIZINA, LJUBAV JE IGRA, LJUBAV JE FIZIČKA
SILA, LJUBAV JE PRIRODNA SILA, LJUBAV JE LUDILO. Pominje i
nekonvencionalne metafore LJUBAV JE SMRT, LJUBAV JE SLEPILO, LJUBAV
JE NEIZLEČIVA BOLEST, LJUBAV JE PREDMET, LJUBAV JE PLEMENITI
METAL (Kövecses 1986; 2010). Marinić i Živić (2009: 269) pored osnovnih
metafora, pomenutih kod navedenih istraživača, registruju i „nove“ metafore u
hrvatskim i engleskim blogovima: LJUBAV JE RAD, LJUBAV JE BAJKA/
PRIČA/FILM/KNJIGA, LJUBAV JE PROCES/ISHOD UČENJA i PREDMET
LJUBAVI JE BEZVREDAN/NEPOŽELJAN.

U srpskom jeziku Klikovac (2006) analizira definicije ljubavi u rečnicima i navodi
sledeće domene: VATRA, SKRIVENI PREDMET, SADRŽATELJ, SVETLOST,
BOLEST. Prodanović-Stankić (2009: 77–87) razmatra konceptualnu metaforu i
metonimiju lekseme srce u srpskom jeziku, što je često povezano s LJUBAVLJU,
iznoseći stav da je srce najčešće konceptualizovano kao POSUDA EMOCIJA I
RASPOLOŽENJA, što obuhvata i ljubav. Dragićević (2010) analizira pojmovne
metafore LJUBAVI kroz metodu asocijacija, a neki od odgovora ispitanika na
114
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

stimulans ljubav jesu MUZIKA, CVET, POEZIJA, VATRA, NEBO. Šulović i
Drobnjak (2013: 139–147) upoređuju koncept ljubavi u srpskom, francuskom i
španskom jeziku i zaključuju da se ljubav u sva tri jezika konceptualizuje kao
GRAĐEVINA,
PUTOVANJE,
SILA,
ŽIVI
ORGANIZAM,
STVAR,
MATERIJA, RAT, NEPRIJATELJ, MUČITELJ, TAMNIČAR, BOL/BOLEST i
NASILNA FIZIČKA SILA. Lukić (2021: 125–142) sagledava metaforičku
konceptualizaciju LJUBAVI u tekstovima pesama izvođača pop muzike (po jednog
muškog i jednog ženskog izvođača na srpskom i engleskom jeziku) i uočava da su
najfrekventniji izvorni domeni BOL/BOLEST, IGRA/KOCKA, LUDILO/
MENTALNI POREMEĆAJ i PUTOVANJE. Pomenuta istraživanja u srpskom
jeziku nisu uključila frazeološku građu, stoga smo odlučili da u ovom istraživanju
pored različitih srpskih sintagmi, izraza i primera uključimo i srpske frazeme.
Slovenački jezik je već bio uključen u slično istraživanje u kojem Nikolovski i
Mirchevska-Bosheva (2022: 172–189) analiziraju konceptualizaciju ljubavi u
ruskom, makedonskom i slovenačkom jeziku kroz prizmu kognitivne teorije
metafore, dolazeći do zaključka da se kao domeni pojavljuju RAT, VATRA,
LUDILO, ŽIVO BIĆE, PREDMET, BOLEST, FIZIČKA SILA, HRANA/PIĆE,
KULT, MAGIJA, VODA, PUTOVANJE i PRIČA.
2.4
Metodologija

Za potrebe analize prikupljene frazeološke građe, Kržišnik (2008: 33–34) izdvaja tri
međusobno povezana, ali različita metodološka pristupa u istraživanju povezanosti
između jezičkih sredstava i kulture: (1) tradicionalni etnolingvistički pristup, koji
dijahronijskom analizom otkriva nastanak kulturnih slojeva u nastanku frazema; (2)
jezičko-kulturološki, koji proučava sposobnost frazeoloških sredstava da odražavaju
aktuelnu kulturnu samosvest jedne jezičke zajednice, njen mentalitet, njene
vrednosti itd.; i (3) kontrastivni,4 koji je usmeren na sinhronijski opis, a
upoređivanjem frazeoloških sistema različitih jezika pokušava da otkrije sličnosti i
razlike među njima. U tom pravcu Jesenšek (2000: 242–243) smatra da kontrastivna
frazeološka istraživanja u različitim jezicima pokazuju da u frazeološkom sastavu
dva ili više jezika često postoje sličnosti koje se ogledaju u procesu frazeologizacije
i imaju univerzalne karakteristike. S obzirom na klasifikaciju pristupa kod Kržišnik
(2008: 33–34) i pogled Jesenšek (2000: 242–243), odabrali smo kontrastivni pristup

4 Novija istraživanja s kontrastivnim pristupom: Mirchevska-Bosheva, Nikolovski (2020: 315–337); Koletnik,
Nikolovski (2020: 83–99); Varga, Keglević (2020: 40–51); Horoz (2021: 20–36); Nikolovski, Mirchevska-Bosheva
(2022: 172–189) itd.
Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
115,

za analizu građe iz semantičkog polja ljubavi, kako bismo uočili sličnosti i razlike u
jezičkoj realizaciji ovog koncepta u oba jezika.

U radu je analizirano gradivo sastavljeno iz frazeoloških i nefrazeoloških metafora
(Kržišnik 2001: 29–31). Frazeološko izražene metafore obuhvataju samo frazeme,
a nefrazeološke metafore uključuju različite sintagme, izraze i primere (npr. srp.
ljubavni odnos – sl. ljubezenska zveza). U metodološkom i analitičkom smislu
ograničavamo se na materijal dobijen iz Rečnika srpskoga jezika (2011), Frazeološkog
rečnika srpskog jezika (Otašević 2012), srpskog korpusa Serbian Web Corpus PDRS 1.0
i slovenačkih rečnika Slovar slovenskih frazemov (SSF 2015), Slovar slovenskega knjižnega
jezika (SSKJ2) in Slovar slovenskega knjižnega jezika. Rastoči slovar (eSSKJ)5 i slovenačkog
korpusa Gigafida 2.0. Pojedine jedinice iz građe nisu nužno podjednako aktuelne u
savremenom srpskom i slovenačkom jeziku. Jedinice su navedene po abecednom
redu, dok su njihovi izborni elementi navedeni u zagradama.

4
Kontrastivna analiza koncepta ljubavi u srpskom i slovenačkom
jeziku

4.1
LJUBAV JE BAJKA

U materijalu je registrovano nekoliko jedinica koje spadaju pod metaforu LJUBAV
JE BAJKA. U osnovi ove metafore je predstava idealne ljubavi, u kojoj je subjekt
prikazan kao princ ili princeza (često u raznim šaljivim konotacijama) (Marinić, Živić
2009: 272). U srpskom jeziku opazili smo sledeće jedinice: čekati princa na belom konju,
princ iz bajke, živeti kao u bajci, dok su u slovenačkom: čakati <na> princa na belem konju,
princ iz pravljice, najti princa svojih sanj, živeti kot v pravljici. U osnovi ovog materijala je
bajkovita veza između partnera koji su savršeni i koji žive srećno do kraja života.

4.2
LJUBAV JE BOLEST

Metafora LJUBAV JE BOLEST (Lakoff, Johnson 2003: 49) koja leži u osnovi
sledećeg materijala u srpskom jeziku: biti slep od ljubavi, biti zavisan od nekoga, biti
bolestan od ljubavi, biti zaslepljen ljubavlju, biti zaslepljen od ljubavi, bolovati od ljubavi, ljubav
boli, ljubav je slepa, slepa ljubav, umirati od ljubavi, venuti od ljubavi, ima svoju

5 O frazeološkoj praksi i traženju najboljih frazeoloških i frazeografskih rešenja u pripremi eSSKJ kod Jakop (2022:
181–196).
116
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

produktivnost i u slovenačkom jeziku: biti odvisen od ljubezni,6 biti slepo zaljubljen, biti
slep od ljubezni, ljubezen je slepa, ljubezen boli, ljubezen je bolezen, ljubezenske bolečine,
ljubezenske muke, patološka ljubezen, slepa ljubezen, umirati/umreti od ljubezni, veneti zaradi
nesrečne ljubezni. U oba jezika, ljubavnici osećaju bol, kao i pacijenti, suočavaju se sa
zdravstvenim problemima ili slabljenjem nekih vitalnih funkcija (npr. gubitak vida),
čiji je uzrok ljubav (Lakoff, Johnson 2003: 49).

4.3
LJUBAV JE FIZIČKA SILA/BLISKA VEZA

Osećajući ljubav, osoba oseća želju da bude stalno u blizini objekta svojih osećanja.
U njihovoj osnovi leži ideja da je LJUBAV FIZIČKA SILA (Lakoff, Johnson 2003:
49) ili da je LJUBAV BLISKA VEZA (Kövecses 2010: 85, 333). Ova metafora
proizilazi iz svesti o spoljašnjem svetu, o prirodnim silama (magnetizmu,
elektricitetu, gravitaciji itd.). Dakle, biti zaljubljen znači biti vezan za nekoga. Ova
konceptualizacija ljubavi predstavljena je kroz sledeći frazeološki i nefrazeološki
materijal u srpskom jeziku: biti srcu prirastao, biti u ljubavi, ljubav preko telefona, ljubav
preko žice, ostati u ljubavi, prirasti /komu/ srcu, prirasti /komu/ k srcu, prirasti /komu/ uz
srce, prirasti /komu/ za srce, privlačiti kao magnet, a produktivnost pokazuje i u
slovenačkom jeziku: biti komu pri srcu, biti magnet za koga, intimno razmerje, ljubezen na
daljavo, ljubezen po telefonu, ljubezen vleče koga kam/h komu, ljubezenska nit, ljubezenska
zveza, ljubezenski okovi, ljubezensko razmerje, navezati se na koga z vsem srcem, prirasti k srcu
komu, okovi ljubezni, spolno razmerje, srce vleče koga kam/h komu, vezala ju je velika ljubezen.
U ovoj metafori je ljubav predstavljena kao fizička sila koja privlači ili vezuje oba
subjekta.

4.4
LJUBAV JE HRANA/PIĆE

U metafori LJUBAV JE HRANA/PIĆE (Kövecses 2010: 52, 93–94) ljubav se često
doživljava kao hranljiva materija. U ovom kontekstu, ljubav se može posmatrati kao
hrana za život, što je vidljivo iz sledećeg materijala u srpskom jeziku: biti gladan
ljubavi, gutati koga očima, gutati koga pogledom, ljubavni napitak, pijan od ljubavi, živeti od
ljubavi, a ima sličnu jezičku sliku i u slovenačkom jeziku: biti lačen ljubezni, ljubezen gre
skozi želodec, pojesti koga od ljubezni, požirati koga s pogledi, živeti od ljubezni. U ovoj
metafori ljubavnici su gladni jedno drugog, gladni naklonosti ili je njihova strast sita.

6 U slučaju frazema biti odvisen od ljubezni kognitivno gledano možemo govoriti i o metafori LJUBAV JE
DROGA/ZAVISNOST.
Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
117,

4.5
LJUBAV JE IGRA

Kao posebna grupa izdvaja se materijal koji pripada metafori LJUBAV JE IGRA
(Kövecses 2010: 20; Лепихина 2009: 58). U osnovi igre kao izvora za ovu metaforu
su nagrada, takmičenje i pravila. Ova metafora je prisutna u oba jezika, ali nije
mnogo produktivna. U srpskom jeziku našli smo sledeće jedinice: ljubavna igra, pravila
ljubavi, nesreća u ljubavi, dok u slovenačkom: ljubezenska igra, pravilo ljubezni, sreča v igri,
nesreča v ljubezni. Iz priloženog materijala je jasno da se ovom metaforom poredi često
proces zaljubljivanja sa igrom, njenim pravilima i strategijama, te potencijalom za
pobedu ili poraz.

4.6
LJUBAV JE LUDILO

Prema Lejkofu i Džonsonu (Lakoff, Johnson 2003: 49) metafora LJUBAV JE
LUDILO sugeriše da se ljubav doživljava kao intenzivno emocionalno stanje koje
može izazvati nepredvidljivo i neobično ponašanje, ponekad i izvan okvira zdravog
razuma ili racionalnosti. Za ovu metaforu nalazimo sledeću jezičku sliku biti lud od
ljubavi, biti lud za nekim, izgubiti glavu za nekim, luda ljubav, ljubavno ludilo, odneti (pomešati,
pomeriti, pomutiti, uzeti, zaneti, zavrteti) kome pamet, poludeti od ljubavi, poludeti za kim,
zavrteti glavu (glavom) nekome (srpski) i biti noro zaljubljen, izgubiti glavo za kom, ponoreti od
ljubezni, (po)noreti za kom, spraviti/spravljati koga ob pamet, zadet od ljubezni, zmešati komu
glavo, zmešati komu pamet, znoreti zaradi koga (slovenački). Lepihina (Лепихина 2009:
64) u kontekstu gubljenja razuma i sposobnosti rasuđivanja, poredi zaljubljenog
čoveka sa pijanim čovekom koji ne razmišlja trezveno pod dejstvom alkohola, što
se može videti iz jedinica pijan od ljubavi (srpski) i pijan od ljubezni, opit od ljubezni
(slovenački). Predstava o zaljubljenom čoveku zasnovana je na mišljenju da je
zaljubljenost stanje u kome subjekt, zbog osećanja, ne može racionalno da razmišlja
i često čini nepromišljene stvari.

4.7
LJUBAV JЕ MAGIJA

Metafora LJUBAV JE MAGIJA prema Lejkofu (Lakoff 1980: 49) naglašava
postojanje magične veze koja vezuje ljubavnike. Kako se ljubav tretira gotovo kao
magična i neobjašnjiva pojava, nije teško razumeti zašto se ljubav povezuje s
magijom. U srpskom jeziku sledeći materijal prikazuje ovu sliku: baciti čari na koga,
čar ljubavi, očarati nekoga, opčiniti nekoga, dok u slovenačkom: čar ljubezni, očarati nekoga.
Nestanak ljubavi (magije) je takođe prisutan u oba jezika: nema više magije među njima,
118
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

nema više čarolije među njima, nema više hemije me (srpski) i ni več kemije med njima
(slovenački).

4.8
LJUBAV JE PREDMET

Težnja da se apstraktno osećanje prenese kroz moguće ljudske postupke sa
materijalnim predmetima omogućava da se ljubav predstavi kao materijalni predmet.
Na osnovu ovih primera dolazimo do metafore LJUBAV JE PREDMET
(Лепихина 2009: 58). U srpskom jeziku imamo sledeću sliku: čuvati (paziti, gledati,
voleti) kao zenicu oka (očnu zenicu), pokloniti kome svoje srce, ponuditi ruku i srce, pukla je
ljubav, razbiti kome srce, slomiti kome srce, smekšati kome srce, tražiti ljubav,
uzvraćati/uzvratiti/vratiti ljubav za ljubav, zabranjena ljubav, zaprositi nečiju ruku. U
slovenačkom jeziku takođe pronalazimo slične paralele: čuvati koga kot punčico svojega
očesa, dati komu srce, iskati ljubezen, izgubiti ljubezen, izgubiti srce, kupljena ljubezen, najti
(pravo) ljubezen, podariti komu srce, potrkati na srce koga, prepovedana ljubezen, prodajati
ljubezen, stara ljubezen ne zarjavi, vračati komu ljubezen, (za)prositi za čigavo roko, zlomiti
komu srce, zlomljeno srce. U navedenim jedinicama radi se o shvatanju ljubavi kao o
materijalnom predmetu koji se može tražiti, naći, čuvati, izgubiti, dati, kupiti itd.

4.9
LJUBAV JE PUTOVANJE

U osnovi ove metafore leži predstava ljubavnika kao putnika, koji imaju zajedničku
krajnju destinaciju, dok ljubav predstavlja samo putovanje (Kövecses 1986: 82).
Primeri ove metafore su registrovani kako u srpskom (dovesti koga pred oltar, nagaziti
na ludi kamen, stati na ludi kamen, uploviti u novu vezu, uploviti u bračnu luku, životni
saputnik, životna saputnica), tako i u slovenačkom jeziku (hoditi s kom, iti pred matičarja,
odpeljati koga pred matičarja, popeljati koga pred matičarja, stopiti na nori kamen, stopiti pred
matičarja, stopiti pred oltar, zapluti v zakonske vode, zapluti v zakonski (pri)stan, zapluti v
zakonsko življenje, življenjski sopotnik, življenjska sopotnica). Kraj veze (putovanja) je
prisutan i u srpskom i u slovenačkom jeziku: bračni brodolom – zakonski brodolom, putevi
su im se razdvojili – raziti se.

4.10
LJUBAV JE RAT

S obzirom da je suština metafore razumevanje jedne pojave kroz prizmu druge
pojave (Lakoff, Johnson 2003: 5), može se reći da pojam ljubavi može biti shvaćen
kroz pojam rata. Ljubav se poredi sa ratnim aktivnostima jer može da rani, ubije,
Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
119,

osvaja. To se vidi u sledećem materijalu iz srpskog jezika: biti rob ljubavi, biti slobodan
od ljubavi, ginuti od ljubavi, ljubavna strela, osvajati/osvojiti čije srce, osvajati/osvojiti ženska
srca, pepeo (zgarište) ljubavi, pogoditi koga u srce, raniti koga u srce. Slične paralele su prisutne
i u slovenačkom jeziku: Amorjeva puščica zadane koga, biti prevzet od ljubezni, ljubezenska
puščica, ljubezenske rane, osvajalec ženskih src, osvojiti čigavo srce, prebadati srce, rana ljubezni,
rane srca, raniti srce, srčne rane, ujetnik ljubezni. Iz materijala zaključujemo da ljubav može
imati slične karakteristike kao i rat, pri čemu se koriste pojmovi i koncepti iz domena
rata kako bi se opisala dinamika i izazovi u ljubavnom odnosu.

4.11
LJUBAV JE VATRA

Prema Kevečešu (Kövecses 2010: 146) u metafori LJUBAV JE VATRA, slikom
vatre prenose se osećaji, povezani s ljubavlju. Vatra često simbolizuje strast, toplinu
i intenzitet emocija u ljubavnom odnosu. Ova analogija leži u osnovi sledećeg
materijala u srpskom jeziku: buknula je ljubav, goreti od ljubavi, goruća ljubav, iskra ljubavi,
izgarati od ljubavi, ljubavni žar, (na)ložiti se na koga, (na)paliti se na koga, plamen ljubavi,
planula je (planu) ljubav, rasplamsala se ljubav, topiti se od ljubavi, zapaliti ljubav, (za)paliti se
na koga, žar ljubavi, žarka ljubav. Građa koja odgovara ovoj metafori registrovana je i
u slovenačkom jeziku: biti ves v plamenu, goreti od ljubezni, goreti v ognju ljubezni, ljubezen
gori, ljubezen se vname, ogenj ljubezni, plamen ljubezni, prižgati komu plamen v srcu, srce gorи
<komu> za koga, vneti se za koga, vroča ljubezen, zagret za koga, žar ljubezni, žareti od
ljubezni. U osnovi ovog materijala leži poređenje osećanja ljubavi s uzavrelom
tečnošću ili vatrom, plamenom, gorenjem. Shodno tome, prestanak ili slabljenje
osećaja aktuelizuje se po analogiji sa gašenjem požara, hlađenjem, snižavanjem
temperature, što je prikazano u sledećim jedinicama: pukla je ljubav, ugasila se ljubav
(srpski) i ljubezen ugasne, plamen ljubezni pojenja, pogorišče ljubezni (slovenački).

4.12
LJUBAV JE VODA

Metaforu LJUBAV JE VODA nalazimo kod Lepihine (2009: 58), dok Kevečeš
(Kövecses 1986: 82) daje sveobuhvatniju formulaciju LJUBAV JE PRIRODNA
SILA. Prema ekscerpiranim primerima, voda se ističe kao posebno produktivna sila.
To se uočava u sledećim primerima u srpskom jeziku duboka ljubav, more ljubavi, okean
ljubavi, dok u slovenačkom jeziku globoka ljubezen, morje ljubezni, ocean ljubezni,
prekipevati/kipeti od ljubezni. U ovoj metafori ljubav je opisana kao prirodna sila ili
voda koja svojom dubinom i širinom održava tu ljubav.

120
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

4.13
LJUBAV JE ŽIV ORGANIZAM/BILJKA/ČOVEK

U pokušaju da se ljubav objasni kao pojam, često joj se daju antropomorfne
karakteristike. Tako dolazimo do metafore LJUBAV JE ŽIVO BIĆE (Лепихина
2009: 58), prema kojoj se ljubav predstavlja kao živo biće koje se rađa, razvija i
umire. Ova metafora je zastupljena u sledećem materijalu iz srpskog jezika: ljubav
cveta, ljubav raste, ljubav se rađa, ljubav vene, ljubav umire, dok i u slovenačkom jeziku ima
slične realizacije: ljubezen cveti, ljubezen raste, ljubezen se rodi, ljubezen umre. Ova slika
sugeriše da ljubav ima svoj život, svoje ritmove, evoluciju i sposobnost rasta.

5
Zaključak

Teorijska polazišta su pokazala da je izabrana građa pogodan korpus za opisivanje
koncepta ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku, jer su jezici sa svojim jezičnim
elementima (frazemima, sintagmama, izrazima i sl.) nosioci kulturnih sadržaja,
kulturnog nasleđa i kolektivne svesti, koji se mogu iskoristiti za opisivanje različitih
kolektivnih pogleda na određene koncepte, kao što je fenomen ljubavi.

Materijal obuhvata frazeološke i nefrazeološke jedinice koje su analizirane na
osnovu kognitivne teorije metafore. Materijal je pregledan i analiziran kroz prizmu
13 različitih metafora: LJUBAV JE BAJKA/PRIČA, LJUBAV JE BOLEST,
LJUBAV JE FIZIČKA SILA/BLISKA VEZA, LJUBAV JE HRANA/PIĆE,
LJUBAV JE IGRA, LJUBAV JE LUDILO, LJUBAV JE MAGIJA, LJUBAV JE
PREDMET, LJUBAV JE PUTOVANJE, LJUBAV JE RAT, LJUBAV JE VATRA,
LJUBAV JE VODA, LJUBAV JE ŽIV ORGANIZAM/BILJKA/ČOVEK.
Analiza je pokazala da oba jezika imaju iste metafore sa malim razlikama u pogledu
produktivnosti metafora, što se može objasniti kulturnim specifičnostima ili
razlikama u istorijskom razvoju jezika, kao i različitim načinom tretiranja stvarnosti
od strane govornika.

Analiza je pokazala da je, kognitivno gledano, ljubav osećanje koje: (1) podseća na
bajku, (2) izaziva bolest, (3) snažno privlači, (4) zasićuje ili dovodi do gladi ili žeđi,
(5) ima svoja pravila igre, (6) dovodi do gubitka razuma, (7) očarava, (8) se traži,
poseduje, čuva, gubi, kupuje, (9) ima krajnje odredište, (10) pobeđuje, boli, ranjava,
(11) izaziva toplinu, ali i opekotine, (12) ima snagu vode ili (13) se rađa, razvija i
umire.

Gj. Nikolovski, M. Koletnik: Konceptualizacija ljubavi u srpskom i slovenačkom jeziku
121,

Literatura

Jerzy BARTMIŃSKI, 2006: Językowe podstawy obrazu świata. Lublin: Uniwersytet Marii Curie-
Skłodowskiej.
Agnieszka BĘDKOWSKA-KOPCZYK, 2004: Jezikovna slika negativnih čustev v slovenščini. Kognitivni
pristop. Ljubljana: Študentska založba.
Jožica ČEH STEGER, 2005: Pogledi na metaforo. Jezik in slovstvo letnik 50/3/4, 75–86.
Rajna DRAGIĆEVIĆ, 2010. Leksikologija srpskog jezika. Beograd: Zavod za udžbenike.
Melanija Larisa FABČIČ, Elizabeta BERNJAK, 2014: Frazemi in pregovori v stiku. Kulturološki in semantično-
pragmatični vidiki. Maribor: Filozofska fakulteta, Oddelek za germanistiko.
Charles J. FILLMORE, 1985: Frames and the Semantics of Understanding. Quaderni di Semantica 6/2,
222–254.
Erik FROM, 2012: Umetnost ljubezni. Ljubljana: Mladinska knjiga.
Gigafida 2.0. Pristup 4. 5. 2023–15. 6. 2023 na https://viri.cjvt.si/gigafida/.
Hrvatska enciklopedija. Pristup 24. 11. 2022 na https://www.enciklopedija.hr/clanak/ljubav.
Nataša JAKOP, 2017: Zaljubljeni do ušes in še čez: Eros v slovenski frazeologiji. Ljubezen v slovenskem
jeziku, literaturi in kulturi. 53. SSJLK. Ljubljana: Filozofska fakulteta. 11–19.
Mateja JEMEC, 1999: Človeku dobro dene, če se izrobanti: izražanje jeze v Slovarju slovenskega
knjižnega jezika, Pleteršnikovem Slovensko-nemškem slovarju in Slovenskem etimološkem
slovarju. Jezik in slovstvo 44/6, 229–236.
Marko JESENŠEK, 2020: The Slovenian Language, Literature and Teaching of Slovenian Language
Research Project. Slavia Centralis 13/2, 7–30.
Vida JESENŠEK, 2000: Protistava nemške in slovenske frazeologije – fenomen konvergentnosti.
Kultura, identiteta in jezik v procesih evropske integracije 2. Ur. Inka Štrukelj. Ljubljana: Društvo za
uporabno jezikoslovje Slovenije. 236–247.
Janez KEBER, 2015: Slovar slovenskih frazemov: spletna izdaja. Pristup 22. 6. 2023–20. 7. 2023 na
www.fran.si.
Nataliya KHOROZ, 2021: Українська та російська фразеології періоду COVID-19. Slavia Centralis
14/1, 20–36.
Duška KLIKOVAC, 2006. Semantika predloga: studija iz kognitivne lingvistike. Beograd: Filološki fakultet.
Mihaela KOLETNIK, Gjoko NIKOLOVSKI, 2020: Primerjalni frazemi z zoonimnimi sestavinami v
prekmurskem narečju in makedonščini. Slavia Centralis 13/2, 83–99.
Zoltán KÖVECSES, 1986: Metaphors of anger, pride, and love: A lexical approach to the structure of concepts.
Аmsterdam, Philadelphia: John Benjamins.
Zoltán KÖVECSES, 2003: Language, Figurative Thought, and Cross-Cultural Comparison. Metaphor
and Symbol 18/4, 311–320.
Zoltán KÖVECSES, 2005: Metaphor in Culture: Universality and Variation. Cambridge, New York:
Cambridge University Press.
Zoltán KÖVECSES, 2010: Metaphor: a practical introduction. New York: Oxford University press.
Erika KRŽIŠNIK, 2001: Funkcija ekspresivnih jezikovnih sredstev v medijih. Prvo slovensko-hrvaško
slavistično srečanje. Ur. Vesna Požgaj Hadži. Ljubljana: Oddelek za slovanske jezike in
književnosti Filozofske fakultete Univerze v Ljubljani. 29–31.
Erika KRŽIŠNIK, 2008: Viri za kulturološko interpretacijo frazeoloških enot. Jezik in slovstvo 53/1, 33–
47.
Erika KRŽIŠNIK, Marija SMOLIČ, 1999: Metafore, v katerih živimo tukaj in zdaj. Slovenski jezik,
literatura in kultura tukaj in zdaj. 35. SSJLK. Ur. Erika Kržišnik. Ljubljana: Filozofska fakulteta.
61–80.
George LAKOFF, 1987: Women, fire, and dangerous things: What categories reveal about the mind. Chicago:
University of Chicago Press.
George LAKOFF, 1990: The Invariance Hypothesis: is abstract reason based on image-
schemas? Cognitive Linguistics 1, 39–74.
George LAKOFF, 1993: The contemporary theory of metaphor. Metaphor and Thought. Ur. Andrew
Ortony. Cambridge: University Press. 202–251.
122
SLAVISTIČNA PREPLETANJA 5.

George LAKOFF, Mark JOHNSON, 2003: Metaphors we live by. Chicago: The University of Chicago
Press.
Ronald W. LANGACKER, 1987: Foundations of Cognitive Grammar. Vol. 1: Theoretical Prerequisites.
Stanford: Stanford University Press.
Людмила Н. ЛЕПИХИНА, 2009: Фразеологизмы с значением любви в русском и английском языках:
диссертация на соискание ученой степени кандидата филологических наук. Москва: Московский
государственный университет им. М.В. Ломоносова.
Milica M. LUKIĆ, 2021: Pojmovna metafora ljubavi u tekstovima pop pesama na srpskom i engleskom.
Zbornik za jezike i književnosti Filozofskog fakulteta u Novom Sadu 11/11, 125–142.
Ђорђе ОТАШЕВИЋ, 2012: Фразеолошки речник српског језика. Нови Сад: Прометеј.
Jelena PARIZOSKA, 2022: Frazeologija i kognitivna lingvistika. Zagreb: Srednja Europa.
Diana PRODANOVIĆ-STANKIĆ, 2009: Pojmovna metonimija i metafora u značenjima lekseme
srce u srpskom jeziku. Godišnjak Filozofskog fakulteta 34, 77–87.
Речник српскога језика, 2011: Нови Сад: Матица Српска.
Serbian Web Corpus PDRS 1.0. Pristup 4. 11. 2023–15. 12. 2023 na https://www.clarin.si/ske/#
dashboard?corpname=pdrs10.
Slovar slovenskega knjižnega jezika. Druga, dopolnjena in deloma prenovljena izdaja. Pristup 4. 5. 2023–
15. 6. 2023 na na www.fran.si.
Slovar slovenskega knjižnega jezika: eSSKJ. Tretja izdaja. Pristup 4. 5. 2023–15. 6. 2023 na www.fran.si.
Irena STRAMLJIČ BREZNIK, 2009: Germanizmi v frazemih Slovarja slovenskega knjižnega jezika
od M do P. Slavia Centralis 2/2, 63–74.
Ksenija ŠULOVIĆ, Dragana DROBNJAK, 2013: Koncept ljubavi u srpskom, francuskom i španskom
jeziku. Jezici i kulture u vremenu i prostoru II/2. Ur. S. Gudurić, M. Stefanović. Novi Sad:
Filozofski fakultet. 139–147.
Mečita Aleksa VARGA, Ana KEGLEVIĆ, 2020: Hrvatske poslovice u slavenskome okruženju:
određivanje hrvatskoga paremiološkog minimuma i optimuma. Slavia Centralis 13/1, 40–51.