Kaznena djela računalnog kriminaliteta u novom kaznenom zakonu
Republike Hrvatske

Dražen Škrtid

Namen prispevka
Prikaz glavnih novina o načinu i opsegu izmjena odredaba o računalnom kriminalitetu u Novom
kaznenom zakonu.

Metodologija
Deskriptivnom metodom i komparativnom analizom obuhvadene su odredbe Novog kaznenog
zakona, Kaznenog zakona, poredbenog prava i međunarodnih pravnih izvora kojima su definirani
okviri kaznenih djela računalnog kriminaliteta.

Ugotovitve
Kazneni zakon Republike Hrvatske iz 1997. godine, zamijenjen je Novim kaznenim zakonom čija
primjena počinje 2013. godine. Kaznena djela povreda tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti
računalnih podataka, programa ili sustava Glave sedamnaeste (XVII.) - kaznena djela protiv
imovine Kaznenog zakona izdvojena su i uvrštena u Glavu dvadeset petu (XXV.) - kaznena djela
protiv računalnih sustava, programa i podataka u okviru koje su propisana kaznena djela
neovlaštenog pristupa, ometanje rada računalnog sustava, oštedenje računalnih podataka,
neovlašteno presretanje računalnih podataka, zloporaba naprava i teška kaznena djela protiv
računalnih sustava, programa i podataka. Novi kazneni zakon ne uvodi bitne novosti u definiranju
kaznenih djela računalnog kriminaliteta niti značajniju usklađenost s međunarodnim pravnim
izvorima.

Omejitve/uporabnost raziskave
Ograničenje predstavlja širina područja kaznenih djela računalnog kriminaliteta stoga demo se
ograničiti na opdi prikaz navedenih odredbi kaznenog i poredbenih zakona.
Praktična uporabnost
U preglednom članku daje se poredbeni prikaz odredbi Novog kaznenog zakona, Kaznenog zakona
i poredbenih zakona te opde naznake trendova propisivanja kaznenih djela računalnog
kriminaliteta u poredbenom pravu.

Izvirnost/pomembnost prispevka
Predstavljene u odredbe Novog kaznenog zakona i trendovi u propisivanju kaznenih djela
računalnog kriminaliteta u poredbenom pravu.

Ključne besede: računalni sustav, računalni podaci, računalni programi, računalni kriminalitet,
computer system, comupter data, computer program, cyber crime.

1
Uvod

Osnovne naznake kaznenopravne reakcije na zlouporabe računala u vidu inkriminacija zlouporaba
računala i računalnih sustava nalazimo u kaznenim zakonima s početka devedesetih godina
prošlog stoljeda, a odredbe o kaznenim djelima računalnog kriminaliteta postale su sastavni dio
gotovo svih suvremenih kaznenih zakona. Usvajanjem i stupanjem na snagu Konvencije o
kibernetičkom kriminalu inicirano je proširenje broja i opsega odredbi kojima su u kaznenim
zakonima definirana kaznena djela računalnog kriminaliteta i njihova harmonizacija na europskom
prostoru.
Konvencija o kibernetičkom kriminalu računalni kriminalitet dijeli u pet odvojenih kategorija:
kaznena djela protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i sustava, kaznena
djela povezana s kršenjem privatnosti, klasična (tradicionalna) kaznena djela počinjena uporabom
računala, kaznena djela povezana sa sadržajem, kaznena djela povezana s kršenjem autorskih i
srodnih prava. Deskriptivnom analizom obuhvatit demo samo kaznena djela koja se odnose na
povredu tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i sustava i kaznena djela povezana
s kršenjem privatnosti jer su navedena djela propisana Konvencijom o kibernetičkom kriminalu i
Okvirnom odlukom i Prijedlozima Direktiva.1 Konvencija propisuje kaznena djela protiv tajnosti,
cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i sustava u člancima 2 - neovlašteni pristup cijelom
ili dijelu računalnog sustava, 3 - neovlašteno prisluškivanje uporabom tehničkih sredstava,
nejavnog prijenosa računalnih podataka iz računalnog sustava koji prenosi računalne podatke, 4 -
oštedenje, brisanje, pogoršanje, mijenjanje ili potiskivanje računalnih podataka, 5 - neovlašteno
ozbiljno ometanje funkcioniranja računalnog sustava unošenjem, odašiljanjem, oštedenjem,
pogoršavanjem, mijenjanjem ili potiskivanjem računalnih podataka  i  6 - izrada, prodaja,
nabavljanje za uporabu, uvoz, distribucija ili činjenje dostupnim na drugi način ili posjedovanje
naprava, uključujudi i računalni program, stvoren ili prilagođen za počinjenje bilo kojeg navedenog
kaznenog djela" ili "računalnih zaporki, pristupnih kodova ili sličnih podataka koji omoguduju
pristup računalnom sustavu ili nekom njegovom dijelu“. Okvirna odluka  propisuje kaznena djela
protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka odnosno kaznena djela neovlaštenog
pristupa informacijskom sustavu u članku 2., neovlaštenog utjecaja na rad informacijskog sustava
u članku 3., neovlaštenog utjecaja na podatke u članku 4, odnosna kaznena djela propisana
člancima 2, 4. i 5. Konvencije. Prijedlog Direktive iz 2010. godine i  Prijedlog Direktive iz 2011.
godine, u članku 3. propisuje kazneno djelo  neovlaštenog pristupa informacijskom sustavu, u
članku 4. neovlaštenog utjecaja na rad informacijskog sustava, u članku 5. neovlaštenog utjecaja
na podatke, u članku 6.  neovlašteno prisluškivanje i u članku 7. izrada, prodaja, nabavljanje za
uporabu, uvoz, distribucija ili činjenje dostupnim na drugi način sredstava za počinjenje navedenih
kaznenih djela. Komparativnom analizom obuhvatiti demo odredbe članaka 2-6 Konvencije i
članke 3-7 Prijedloga Direktive.
Način i opseg propisivanja  kaznenih djela i broja kaznenih djela ovisi o pravnoj tradiciji i
unutarnjem ustrojstvu kaznenih zakona. Komparativnom analizom odredbi nekih kaznenih zakona
europskih država i dinamiku njihovih izmjena u određenim vremenskim intervalima utvrdili smo
tri osnovna modela propisivanja kaznenih djela koja se odnose na povredu tajnosti, cjelovitosti i
dostupnosti računalnih podataka i sustava i kaznena djela povezana s kršenjem privatnosti.
Njemački kazneni zakon navedena kaznena djela propisuje prema zaštidenom pravnom dobru, a
izmjene i dopune odredbi odnose se na promjene koje su bile nužne prilagodbe stvarnim
potrebama i razvoju informacijsko komunikacijske tehnologije. Kazneni zakon nekih država
(Švicarske i Bivše jugoslavenske republike Makedonije), propisuju navedena kaznena djela u
okviru glave kaznenih djela kojima se propisuju kaznena djela protiv imovine ili kaznenih djela
protiv javnog reda i mira (Slovenije). Izmjene i dopune odredbi navedenih kaznenih zakona,
početkom ovog desetljeda kredu se u rasponu od promjena nužnih prema stvarnim potrebama i
razvoju informacijsko komunikacijske tehnologije do propisivanja navedenih kaznenih djela (i

1 Iako je Okvirna odluka još uvijek formalno na snazi, usvajanjem prijedloga Direktiva, nedvojbeno je iskazana politička
volja da se Okvirna odluka zamijeni Direktivom. Prijedlozi Direktiva nisu usvojeni i objavljeni kao službeni pravni
dokumenti EU, ali oba Prijedloga na usporediv način propisuju kaznena djela  protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti
računalnih podataka i sustava i kršenja privatnosti.
ostalih kaznenih djela računalnog kriminaliteta) u okviru posebne glave kaznenog zakona. U ovom
radu analiziramo odredbe njemačkog kaznenog zakona, francuskog, švicarskog, i slovenskog
kaznenog zakona te kazneni zakon postranzicijske Rumunjske te kaznenih zakona tranzicijskih
država Jugoistočne Europe.
Krajem 2011. godine u RH donesen je Novi kazneni zakon, čija primjena počinje 01. siječnja 2013.
godine, a koji kaznena djela koja se odnose na povredu tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti
računalnih podataka i sustava i kaznena djela povezana s kršenjem privatnosti i druga kaznena
djela računalnog kriminaliteta propisuje u okviru posebne glave kaznenog zakona.2 U radu dajemo
sumarni pregled odredbi Novog kaznenog zakona i komparatvni pregled s odredbama aktualnog
kaznenog zakona.

2
Propisivanje kaznenih djela u nekim europskim kaznenim zakonima

Komparativnom analizom odredbi nekih kaznenih zakona europskih država i dinamiku njihovih
izmjena u određenim vremenskim intervalima utvrdili smo tri osnovna modela propisivanja
kaznenih djela računalnog kriminaliteta, propisivanje kaznenih djela računalnog kriminaliteta
prema zaštidenom pravnom dobru, propisivanje kaznenih djela računalnog kriminaliteta u okviru
jedne glave kaznenog zakona ili u okviru više glava kaznenog zakona te propisivanje kaznenih djela
u okviru glave kaznenog zakona u kojoj su propisana isključivo kaznena djela računalnog
kriminaliteta.

2.1
Propisivanje kaznenih djela prema zaštidenom pravnom dobru

Kaznena djela Konvencije o kibernetičkom kriminalu implementirane u njemački kazneni zakon -
StGB prema kriteriju zaštitnog objekta. Odredbe članka 2. Konvencije implementirane su u
odredbe § 202a StGB u Petnaestoj glavi - kaznena djela portiv kršenja privatnosti u § 202a
sukladno stajalištu Njemačkog saveznog ustavnog suda  koji je povodom preispitivanja Zakona u
ustavnom ustrojstvu Sjeverne Rajne-Vestfalije, donio odluku o novom temeljnom pravu koje je
Savezni sud izveo iz opdeg prava osobnosti. "Opde pravo osobnosti (članak 2. stavak 1. u vezi s
člankom 1. stavak 1. Temeljnog zakona) sadržava u sebi temeljno pravo na jamstvo povjerljivosti i
integritet informacijsko-tehničkih sustava" - “das Grundrecht auf Gewährleistung der
Vertraulichkeit und Integrität informationstechnischer Systeme (Kutscha, 2008). Njemački kazneni
zakon inkriminira neovlašteni pristup računalnim podacima koji osobi nisu namijenjeni i koji su
posebno zaštideni od neovlaštenog pristupa. Neovlašteni pristup računalnim podacima odnosi se i
na pristup sigurnosnim kopijama računalnih podataka. Zaštita od neovlaštenog pristupa
podrazumijeva kontrolu pristupa zaporkama, enkripcijom, logičkim petljama i drugim oblicima
zaštite od pristupa. Pristup elektroničkoj pošti koja je pohranjena na računalu, a koja je dostupna
tek nakon prijave korisnika na računalni sustav (logiranje) je kazneno djelo iz §202a njemačkog
kaznenog zakona (Wabnitz i Janovsky, 2007).
Pristup podacima definiran je namjerom "neovlaštenog pribavljanja podataka za sebe ili drugoga
zaobilaženjem zaštitnih mjera". Dakle, ovo djelo može se smatrati počinjenim ako počinitelj vidi
podatke na zaslonu, pa se na taj način upoznaje s njima, ali uključuje i intelektualne sadržaje i
pohranjivanje informacija na medij za pohranu informacija. To je razlog zbog kojeg se i u

2 Naziv novog Kazneni zakon ne razlikuje se od naziva aktualnog Kaznenog zakona. U tekstu komentara uz Konačni
prijedlog kaznenog zakona, autori za aktualni Kazneni zakon koriste skračenicu KZ97. No bilo bi potrebno novom
kaznenom zakonu dati službenu oznaku po uzoru na novi Kazenski zakon R Slovenije koji nosi naziv Kazenski zakonik-1
(KZ-1) stoga je stari i novi kazneni zakon R Slovenije mogude jednostavno razlikovati. U ovom radu, aktualnom
kaznenom zakonu dodati demo oznaku KZ97.
kontekstu §202 njemačkog kaznenog zakona  ostvareno djelo smatra kad počinitelj sačini kopiju
podataka ili informacije koje se pojavljuju na zaslonu ili ih fiksira rukom pisanim bilješkama.
Nedvojbeno je da je počinitelj pribavio informacije ako je pohranio podatke na medij za pohranu
podataka. Posebno je pitanje je li pojava podataka na zaslonu dovoljna da bi se djelo smatralo
počinjeno. Smatra se da počinitelj mora biti u mogudnosti u bitnim dijelovima rekonstruirati
sadržaj podataka. To bi se moglo postidi samo stvaranjem kopija velikih količina podataka.
Nasuprot tome "čitanje" bi bilo dovoljno tek kada se upozna s dovoljno bitnih podataka da se
upozna sa sadržajem podataka (Wabnitz i Janovsky, 2007). Upoznavanje sa sadržajem podataka
narušava povjerljivost računalnih podataka. Povjerljivost je svojstvo informacije (podatka) da nisu
dostupne ili otkrivene neovlaštenim subjektima.
Izmjenama i dopunama njemačkog kaznenog zakona, zbog usklađivanja s odredbama Konvencije,
kazneno djelo neovlaštenog pristupa (hacking) je u značajnoj mjeri izmijenjeno.3 Iz opisa kaznenog
djela izbačen je uvjet da počinitelj računalnim podacima mora pristupiti s namjerom pribavljanja
računalnih podataka. Tom izmjenom otklonjen je uvjet da se računalnom sustavu pristupa s
namjerom pribavljanja računalnih podataka (Ernst, 2007). Ostali uvjeti za kriminalizaciju
neovlaštenog pristupa računalnom sustavu, radi pristupa podacima koji mu nisu namijenjeni i
pristup unatoč zaštitnim mjerama ili prevladavanjem zaštitnih mjera, nisu mijenjani.
Odredbe članka 3. Konvencije implementirane su u  Petnaestoj glavi - kaznena djela protiv kršenja
privatnosti u odredbi § 202b StGB. Njemačko kazneno pravo propisuje kazneno djelo
neovlaštenog prisluškivanja  računalnih podataka. U §202b njemačkog kaznenog zakona propisuje
se kazneno djelo neovlaštenog prisluškivanja (intercept) podataka tehničkim sredstvima koji su
pohranjeni ili prenošeni u elektroničkom obliku ili magnetnom obliku ili drugom obliku u kojem ih
nije mogude izravno percipirati, u nejavnoj obradi podataka ili elektromagnetskoj emisiji uređaja
za obradu podataka. Kazneno djelo je supsidijarnog karaktera i primjenjuje se ako počinitelja nije
mogude kazniti za teže kazneno djelo prema drugim odredbama njemačkog kaznenog zakona.
Kazneni progon za kazneno djelo iz § 202b njemačkog kaznenog zakona, prema posljednjim
izmjenama i dopunama § 205 njemačkog kaznenog zakona za kaznena djela počinjena u odnosu
na računalne podatke od posebnog javnog interesa, provodi se po službenoj dužnosti.
Kaznena djela iz članka 4. i 5. Konvencije implementirane su Glavi dvadeset i sedmoj – Kaznena
djela oštedenja StGB, u odredbama § 303a i § 303b.
Odredbe članka 4. Konvencije implementirane su u odredbe § 303a StGB kojom je propisana
kaznenopravna zaštita cjelovitosti i integriteta računalnih podataka na način koji je usporediv s
kaznenopravnom zaštitom fizčkih predmeta od oštečenja i uništenja. Odredbe §303 njemačkog
kaznenog zakona odnose se na imovinu, ali ne i na podatke.  Zakonodavac je propisao kaznena
djela zaštite od ometanja rada računalnih sustava kako bi bili na raspolaganju gospodarstvu i
administraciji.
Odredbe članka 5. Konvencije implementirane su u odredbe § 303b  StGB. Počinitelj kaznenog
djela iz § 303b njemačkog kaznenog zakona ne može biti osoba koja ometa vlastiti računalni
sustav. Operater centra za obradu podataka može biti počinitelj kaznenog djela u smislu § 303b
njemačkog kaznenog zakona.  Počinjenje § 303b njemačkog kaznenog zakona mora dovesti do
poremedaja obrade podataka na način da značajno utječe na nesmetano funkcioniranje obrade
podataka. Potpuni prekid rada računalnog sustava je bez sumnje značajno utjecanje na nesmetan
rad računalnog sustava. Štete na hardveru kao što su na primjer nefunkcioniranja pojedinih
funkcija ili uređaja (monitori, pisači) redovito bi trebali dovesti do poremedaja rada računala, ali
računalo i dalje može funkcionirati. Isto vrijedi i za znatno smanjenje brzine računala ili
neizvršavanje pojedinih programa ili aplikacije, kao posljedica učinka virusa.
Odredbe članka 6. Konvencije implementirane su u Petnaestoj glavi - kaznena djela protiv kršenja
privatnosti u odredbi § 202c StGB. Njemački kazneni zakon u odredbi § 202c inkriminira

3 Tekst odredbe StGB uključuje izmjene i dopune do 22.12.2010. godine
prikupljanje i posjedovanje zaporki i drugih pristupnih kodova. Inkriminaciju neovlaštenog
pribavljanja, posjedovanja, prodaje ili činjenje drugom dostupnih korisničkih imena, zaporki,
sigurnosnih kodova i drugih računalnih kodova za pristup računalnom sustavu. Njemački ustavni
sud donio je odluku prema kojoj samo posjedovanje i uporaba računalnih programa namijenjenih
počinjenju kaznenih djela iz § 202c ne može biti dostatan uvjet za utvrđivanje elemenata
kaznenog djela. Sud smatra da posjedovanje računalnih programa namijenjenih počinjenju
kaznenih djela računalnog kriminaliteta može biti legitimno za korisnike koji se profesionalno bave
projektiranjem i provođenjem zaštitnih mjera ili povedanjem razine računalne sigurnosti. Mišljenje
je doneseno na temelju navoda da je nemogude programirati učinkovitu zaštitu računalnog
sustava ukoliko se ne upoznaju s programima namijenjenim počinjenju kaznenih djela. Stoga sud
zaključuje da osim činjenice da netko posjeduje programe namijenjene isključivo počinjenju
kaznenih djela, mora postojati i namjera počinjenja kaznenog djela koja se objektivno manifestira
(koju je mogude objektivno utvrditi). Korištenje i razvoj sigurnosnog softvera ne može biti kažnjivo
osim ako je počinjeno s nezakonitom namjerom (Bundesverfassungsgericht, 2009).
I propisivanje kaznenih djela računalne prijevare i računalnog krivotvorenja izvršeno je prema
kriteriju zaštidenog pravnog dobra. Kazneno djelo računalne prijevare propisano u § 263a u Glavi
dvadeset i drugoj StGB – prijevare i pronevjere (utaje). Kazneno djelo računalnog krivotvorenja
propisano - u Glavi dvadeset i tredoj – krivotvorenja. Kroz odredbe § 270 krivotvorenje u pravnim
slučajevima tretira se kao neovlašten utjecaj na obradu podataka. Odnosi se prije svega na
neistinite informacije ili dokumente koji se unose izravno u računalo  s namjerom obmane u
pravnim odnosima. Računalno krivotvorenje zakonodavac propisuje u § 274 stavak 1. točka 2.
StGB kojim je inkriminirano brisanje, potiskivanje, činjenje neuporabljivim ili mijenjanje pravno
relevantnih podataka (koji su pohranjeni ili prenošeni elektronički, magnetski ili na drugi način koji
nije izravno opaziv).

2.2
Propisivanje kaznenih djela u okviru jedne ili više glava kaznenog zakona

Švicarski kazneni zakon kaznena djela iz članka 2. i 3. Konvencije propisuje u Glavi drugoj -kaznena
djela protiv vlasništva, u članku 143 bis, kaznena djela iz članka 4 - 6 Konvencije u članku 144 bis
iste glave. Kazneni zakon Bivše jugoslavenske republike Makedonije kaznena djela propisana
člancima 2-6 Konvencije propisuje u Glavi 23. Kaznena djela protiv imovine u članku 251 –
oštedenje i neovlašten ulaz u računalni sustav.4
Slovenski Kazenski zakonik (KZ-1) u glavi dvadeset i tredoj – kaznena djela protiv imovine,
propisuje u članku 221. – kazneno djelo  napad na informacijski sistem, odnosno kaznena djela iz
članka 2 - 5. Konvencije, a u glavi dvadeset i devetoj – kaznena djela protiv javnog reda i mira, u
članku 306. stavak 3. propisuje kazneno djelo iz članka 6. Konvencije.

2.3
Propisivanje kaznenih djela u okviru posebne glave kaznenog zakona

Rumunjski kazneni zakon u Glavi X – kaznena djela  protiv računalnih podataka i sustava, u I.
poglavlju propisuje kaznena djela  protiv povjerljivosti i integriteta računalnih podataka i sustava.
U članku 440. propisano je kazneno djelo neovlaštenog pristupa računalnom sustavu, u članku
441. kazneno djelo neovlaštenog prisluškivanja prijenosa računalnih podataka, u članku 442.
kazneno djelo utjecaja na integritet (mijenjanje) računanih podataka, u članku 443. kazneno djelo
ometanje rada računalnog sustava i u članku 444. kazneno djelo neovlaštene uporabe računala i
računalnih programa. Navedena kaznena djela su implementacija odredbi članaka 2-6 Konvencije i
usporediva su odredbama članaka  3-7 Prijedloga Direktive. Pored navedenih kaznenih djela u

4 Na usporediv način Hrvatski kazneni zakon propisuje kaznena djela iz članak 2-6 Konvencije u članku 223. aktualnog
Kaznenog zakona.
Glavi X, poglavlje II propisana su u članku 445. kazneno djelo računalnog krivotvorenja i u članku
446. kazneno djelo računalne prijevare. U poglavlju III iste glave propisane su zajedničke odredbe
– u članku 447. kažnjavanje za pokušaj, u članku 448. kazne za pravne osobe i u članku 449.
definicije računalnog sutava, računalnog programa, računalnih podataka, zaštitnih mjera i
neovlaštenog postupanja.
Krivični zakonik R Srbije u  Glavi dvadeset sedmoj propisuje Krivična dela protiv bezbednosti
računarskih podataka. U članku 298 propisano je kazneno djelo oštedenje računarskih podataka i
programa, u članku 299. kazneno djelo računarske sabotaže, u članku 300. kazneno djelo
pravljenja i unošenja računarskih virusa, u članku 302. kazneno djelo  neovlašdeni pristup
zaštidenom računaru, računarskoj mreži i elektronskoj obradi podataka,  u članku 303. kazneno
djelo sprečavanje i organičavanje pristupa javnoj računarskoj mreži, u članku 304. kazneno djelo
neovlašceno korišdenje računara ili računarske mreže i u članku 304a. kazneno djelo Pravljenje,
nabavljanje i davanje drugom sredstava za izvršenje krivičnih dela protiv bezbednosti računarskih
podataka. Krivični zakonik u navedenoj glavi propisuje kaznena djela iz članka 2 i članaka 4-6
Konvencije i usporediva su odredbama člankom  3 i člancima 5 -7 Prijedloga Direktive.5

Krivični zakonik Crne Gore u Glavi dvadeset osmoj propisuje krivična djela protiv bezbjednosti
računarskih podataka. U članku 349. propisuje kazneno djelo oštedenje računarskih podataka i
programa, u članku 350. propisuje kazneno djelo računarska sabotaža, u članku 351. propisuje
kazneno djelo pravljenje i unošenje računarskih virusa, u članku 353. propisuje kazneno djelo
neovlašdeno korišdenje računara ili računarske mreže, u članku 354. propisuje kazneno djelo
Ometanje funkcionisanja elektronske obrade i prenosa podataka i računarske mreže, u članku
355. propisuje kazneno djelo Neovlašdeni pristup zaštidenom računaru i računarskoj mreži, u
članku 356. propisuje kazneno djelo sprječavanje i organičavanje pristupa javnoj računarskoj
mreži.6
Kazneni zakon Federacije Bosne i Hercegovine u  Glavi XXXII propisuje kazna djela protiv sustava
elektronske obrade podataka. U članku 393. propisuje kazneno djelo  Oštedenje računalnih
podataka i programa,   članku 396. propisuje kazneno djelo Ometanje rada sustava i mreže
elektronske obrade podataka, u  članku 397. propisuje kazneno djelo  Neovlašteni pristup
zaštidenome sustavu i mreži elektronske obrade podataka. Kazneno djelo iz članka 6. Konvencije
odnosno članka 7. Prijedloga Direktive propisano ju u odredbama članka 393. stavak 5.7

3
Kaznena djela računalnog kriminaliteta u novom kaznenom zakonu

Velika reforma kaznenog zakonodavstva 1997. u okviru glave kaznenog zakona u kojoj su
propisana kaznena djela protiv imovine, u hrvatsko kazneno pravo uvodi prvu generaciju odredbi
o računalnom kriminalitetu - kazneno djelo računalnog kriminaliteta, u članku 223.  - Oštedenje i
uporaba tuđih podataka.
Odredbe o računalnom kriminalitetu znatno su proširene u noveli Kaznenog zakona iz 2004.
godine predstavljaju djelomičnu implementaciju odredbi Konvencije o kibernetičkom kriminalu VE
prema kojim su propisana kaznena djela, uključuje definiranje temeljnih pojmova - računalnog
sustava, računalnih podataka i računalnih programa u opdem dijelu Kaznenog zakona, a kaznena
djela računalnog kriminaliteta čine grupaciju kaznenih djela u glavi sedamnaestoj,  izmijenjen i

5 Pored navedenog, u članku 301. propisano je kazneno djelo računalne prevare.
6 Pored navedenog, u članku 351. propisano je kazneno djelo računalne prevare.
7 Pored navedenog, u članku 394. propisano je kazneno djelo računalnog krivotvorenja, u članku 395. propisano je
kazneno djelo računalne prevare i u članku 398 kazneno djelo računalne sabotaže.
dopunjen članak 223. i  kaznena djela računalnog krivotvorenja u članku 223.a i računalne
prijevare u članku 224.a, u posebnom dijelu Kaznenog zakona.
U Novom kaznenom zakonu, pored djelomično izmijenjenih odredbi u opdem dijelu, u posebnom
dijelu,  kaznena djela računalnog kriminaliteta grupirana je u Glavi dvadeset i petoj i temelje se na
potpunijoj ali ne i punoj implementaciji odredaba ratificirane Konvencije VE i privremenih
dokumenata EU - Okvirnoj odluci o napadima na informacijske sustave iz 2005. godine za koju je
donijeta odluka o ukidanju i Prijedlogu direktive o napadima na informacijske sustave iz mjeseca
rujna 2010. godine, koja u vrijeme donošenja Kaznenog zakona još nije stupila na snagu. Obzirom
na novi Prijedlog direktive o napadima na informacijske sustave iz mjeseca svibnja 2011. godine,
vrlo je vjerojatno da Prijedlog direktive iz mjeseca rujna 2010. godine nede stupiti na snagu.
Odredbe o kaznenim djelima Konvencije VE, koju je ratificiralo samo 17 od 27 članica EU i Okvirne
odluke 2005/222/JHA odnosno Prijedloga direktive o napadima na informacijske sustave su slične
(odredbe Okvirne odluke i Prijedloga direktive osim kaznenih djela propisuju i kazne za pojedina
kaznena djela). Europska komisija snažno preporuča zemljama članicama implementaciju odredbi
Konvencije VE u domada zakonodavstva, a navedeni dokumenti su doneseni kako bi Europskoj
komisiji dobila efikasno sredstvo da prisili zemlje članice na implementaciju nužnih odredbi o
računalnom kriminalitetu u domada kaznena prava.
Novi kazneni zakon objavljen u Narodnim novinama 07. studenog 2011. godine, stupa na snagu
01. siječnja 2013. godine, definira pojmove vezane za računalni kriminalitet u opdem dijelu i
propisuje kaznena djela protiv računalnih sustava, programa i podataka u glavi dvadeset i petoj.

3.1
Definiranje pojmova

Kazneni zakon definira temeljne pojmove računalni podaci i računalni program na isti način kao i
kazneni zakon. Definicija računalnog sustava je  proširena sukladno odredbama Prijedloga
direktive i odnosi se na svaku napravu ili skupinu međusobno spojenih ili povezanih naprava, od
kojih jedna ili više njih na osnovi programa automatski obrađuju podatke, kao na računalne
podatke koji su u njega spremljeni, obrađeni, učitani ili preneseni za svrhe njegovog rada,
korištenja, zaštite i održavanja.8

3.2
 Neovlašteni pristup

Zakon donosi novine glede neovlaštenog pristupa, osnova za kazneni progon visine i vrste kazne.9
Pojam neovlašten nije posebno definiran. Trebao bi obuhvadati svaki pristup koji nije odobrio
vlasnik ili druga osoba koja je ovlaštena dati odobrenje ili svaki pristup koji je zabranjen zakonom.
Temeljno kazno djelo neovlaštenog pristupa računalnom sustavu (hacking) prošireno je
kriminaliziranjem neovlaštenog pristupa računalnim podacima, čime je kaznenopravna zaštita
proširena i na računalne podatke koji su pohranjeni na medijima za pohranu računalnih podataka
izvan računalnog sustava. U odredbu ipak nije implementirana odredba Konvencije kojom se

8 Članak 87. (17) Računalni sustav je svaka naprava ili skupina međusobno spojenih ili povezanih naprava, od kojih jedna
ili više njih na osnovi programa automatski obrađuju podatke, kao i računalni podaci koji su u njega spremljeni,
obrađeni, učitani ili preneseni za svrhe njegovog rada, korištenja, zaštite i održavanja. (18) Računalni podatak je svako
iskazivanje činjenica, informacija ili zamisli u obliku prikladnom za obradu u računalnom sustavu. (19) Računalni
program je skup računalnih podataka koji su u stanju prouzročiti da računalni sustav izvrši određenu funkciju.
9 Neovlašteni pristup Članak 266. (1) Tko neovlašteno pristupi računalnom sustavu ili računalnim podacima,kaznit de se
kaznom zatvora do jedne godine.(2) Tko kazneno djelo iz stavka 1. ovoga članka počini u odnosu na računalni sustav ili
računalne podatke tijela državne vlasti, tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, javne ustanove ili
trgovačkog društva od posebnog javnog interesa,kaznit de se kaznom zatvora do tri godine.(3) Za pokušaj kaznenog
djela iz stavka 1. i 2. ovoga članka počinitelj de se kazniti. .(4) Kazneno djelo iz stavka 1. ovoga članka progoni se po
prijedlogu.
sankcionira neovlašten pristup dijelu računalnog sustava. Odredba o neovlaštenom pristupu
računalnim sustavima tijela državne vlasti, tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne)
samouprave, javne ustanove ili trgovačkog društva od posebnog javnoga interesa nije mijenjana.
Za sva kaznena djela neovlaštenog pristupa propisana je samo kazna zatvora. Novost je da se
kazneni progon neovlaštenog pristupa računalnom sustavu poduzima temeljem prijedloga
oštedene fizičke ili pravne osobe, a za neovlašten pristup računalnim sustavima tijela državne
vlasti, tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, javne ustanove ili trgovačkog
društva od posebnog javnoga interesa, po službenoj dužnosti. Brisana je odredba prema kojoj
neovlašten pristup mora biti počinjen „unatoč zaštitnim mjerama“. Postojanje zaštitnih mjera
tempore criminis, utvrđuje se naknadno. Konvencija VE taj uvjet propisuje kao fakultativnu
mogudnost, međutim Prijedlog direktive iz 2011. godine, taj uvjet propisuju kao obvezatan
element kaznenog djela, a to je praksa i gotovo svih europskih kaznenih zakona. No, i ovako
izmijenjena odredba ne kriminalizira pribavljanje, kopiranje, računalnih podataka čije pribavljanje
nije kriminalizirano odredbama o zaštiti autorskih prava i osobnih podataka kao i odavnje
službene, vojne i poslovne tajne.
Kvalificirani oblik kaznenog djela propisan je u odredbi članka 266. stavak 2. za neovlašteni
pristup, povredom mjera zaštite, računalnom sustavu ili računalnim podacima tijela državne vlasti,
tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, javne ustanove ili trgovačkog društva
od posebnog javnog interesa. Odredba u odnosu na Kazneni zakon KZ97 nije bitno mijenjana.
Odredba članka 266. u Kaznenom zakonu u odnosu na postojedu odredbu u članku 223. stavak 1.
je, opdenito znatno prihvatljivija. Međutim, implementacija odredbi Okvirne odluke i Prijedloga
Direktive je, samo djelomična iako ih Direktiva u članku 1. propisuje kao minimalna pravila koja se
između ostalog odnose i na kazneno djelo neovlašteno pristupa.
Ukupno gledano, odredba članka 266. Kaznenog zakona je bolja od postojedih odredbi članka 223.
Kaznenog zakona KZ97, ali smatramo da je propuštena prilika da se donošenjem novog kaznenog
zakona kazneno djelo neovlaštenog pristupa cjelovito i sistematski uredi implementacijom
odredbi Konvencije, poredbenog prava i tehnološkog i predvidivog tehnološkog napretka
informacijske i komunikacijske tehnologije.

3.3
Ometanje rada računalnog sustava

Odredba inkriminira onemogudavanje ili otežavanje rada ili korištenja računalnog sustava,
računalnih podataka ili programa ili onemogudavanje ili otežavanje rada ili korištenja računalne
komunikacije, na istovjetan način kao i Kazneni zakon KZ97.10
Kazneno djelo sankcionira ometanje rada računalnog sustava, računalnih podataka ili programa i
računalne komunikacije na način da se ovlaštenim korisnicima onemogudi nesmetano korištenje i
dostupnost svih mogudnosti računalnog sustava ili njihova međusobna komunikacija. Svrha
odredbe je sankcioniranje DoS ili DDoS napada. Pojačan interes javnosti za pristup određenim
internet stranicama u kradem vremenskom periodu koji znatno nadmašuje kapacitet servera, nije
kažnjiv. Botnet napadi uključuju široki raspon napada koji mogu biti izvedeni prema velikom broju
računala ili uključuju znatnu štetu poremedajem rada servisa, financijskim gubitkom ili gubitkom
osobnih podataka.11
Radnja počinjenja kaznenog djela eksplicitno je određena. Inkriminira neovlaštenu uporabu
računalnih podataka ili programa radi ometanja rada sustava za obradu podataka. Naime, svrha

10 Ometanje rada računalnog sustava Članak 267. (1) Tko onemogudi ili oteža rad ili korištenje računalnog sustava,
računalnih podataka ili programa ili računalnu komunikaciju, kaznit de se kaznom zatvora do tri godine. (2) Za pokušaj
kaznenog djela iz stavka 1. ovoga članka počinitelj de se kazniti.
11 U tom kontektstu „big botnet“ ima sposobnost prouzročenja velike štete, a največi botnet napadi procijenjeni su na
realizaciju 40.000 do 100.000 konekcija odnosno zaraženih računala tijekom 24 sata.
ove odredbe nije propisivanje kaznenog djela kojim bi bilo sankcionirano bilo kakvo ometanje ili
otežavanje rada i korištenja sustava za obradu podataka. Rad sustava za obradu podataka mora
biti ometan unosom, prijenosom, oštedenjem, brisanjem, mijenjanjem ili činjenjem
neuporabljivim računalnih podatka ili programa s namjerom da se onemogudi normalno
funkcioniranje sustava za obradu podataka. Ometanja rada računala koja bi bila uzrokovana
oštedenjem fizičkih komponenti (hardvera), infrastrukture, komunikacijske mreže ili dijelova
komunikacijske mreže, energetske mreže za napajanje sustava, obuhvadena su odredbama kojim
se sankcionira oštedenje ili uništenje tuđe stvari. Djelovanjem računalnih podataka i programa, ne
dolazi do fizičkog oštedenja sustava za obradu podataka. Uklanjanjem malicioznih deformacija
računalnih podataka ili programa ili onemogudavanjem rada i dostupnosti DDoS napadom ili
SPAM napadom, sustav za obradu podataka normalno funkcionira jer su uklonjeni uzroci otežanog
rada sustava, bez intervencije ili zamjene hardvera. Ovako definirana odredba u potpunosti
isključuje  preklapanja s odredbom članka 222. Kaznenog zakona KZ97.
Kazneno djelo mogude je počiniti s izravnom namjerom. Skloni smo stajalištu njemačkog kaznenog
prava da bi za kaznenu odgovornost trebala bila dostatna i neizravna namjera. Na taj način,
odredbom članka 267. ne bi bile obuhvadena ponašanja koja su posljedica nehaja i incidenta.
Propisana kazna za kazneno djelo iz članka 267. stavak 1. odgovara prirodi kaznenog djela i
izazivanje opasnosti za ispravno funkcioniranje sustava za obradu podataka. Nerijetko izaziva
visoke troškove reinstaliranja sistemskih i operativnih programa sustava za obradu podataka koje
nije mogude u potpunosti specificirati i naknadno postaviti imovinsko pravni zahtjev za naknadu
štete. Kvalificirani oblik kaznenog djela, propisan je odredbom članka 273. Kazenog zakona.
Bez obzira na to da li je riječ o pojedinačnim računalima koja nisu obuhvadena kvalifikatornim
oblikom kaznenog djela, ostaje otvoreno pitanje razlikovanja kaznenopravne zaštite pojedinačnog
računala, računalnog sustava koji obuhvada odrediv broj pojedinačnih računala, sustava za obradu
podataka koji obuhvada neodrediv broj pojedinačnih računala ili odrediv dio virtualnog prostora
na računalnoj mreži (internet stranice određenih sadržaja). Posljedice ometanja rada
pojedinačnog računala, odredivog broja računala, neodredivog broja računala ili dijela virtualnog
prostora na računalnoj mreži nisu usporedive. Definiranje ili kaznenopravna zaštita svake od
navedenih skupina, ali i nekih od skupina koje nisu navedene, rezultiralo bi gomilanjem definicija
od kojih bi neke, zbog tehnološkog razvoja informacijske tehnologije ved u vrijeme donošenja
zakona bile zastarjele.
Opseg ometanja rada sustava za obradu podataka definiran je opsegom propisane kazne na način
da se posebno definiraju sustavi za obradu podataka koji uživaju pojačanu kaznenopravnu zaštitu
prema njihovoj osnovnoj namjeni (informacijski sustavi kritične informacijske infrastrukture) i
prema opsegu ometanja rada sustava za obradu podataka (broj ometanih pojedinačnih
informacijskih sustava ili opsegom ometanog dijela virtualnog prostora na računalnoj mreži). Ovaj
pristup podrazumijeva propisivanje dovoljnog raspona propisanih kazni koje bi pokrivale ometanje
pojedinog informacijskog sustava i ometanje rada kritične informacijske infrastrukture u mjeri
koja je usporediva s fizičkim uništenjem dijela realne infrastrukture.  Odredbe Kaznenog zakona
KZ97,  de lege lata,  to ne osiguravaju. Raspon propisane kazne, novčana kazna ili kazna zatvora do
tri godine nije dostatna da bi pokrivala i kaznena djela ometanja rada sustava za obradu podataka
koja bi bila ekvivalent fizičkom uništenju sustava za obradu podataka počinjenom terorističkim
metodama.
Obzirom na opasnosti i posljedice koje mogu biti izazvane počinjenjem kaznenog djela, a koje
usporedivo s fizičkim uništenjem ili nekog od objekata od posebne važnosti za javnu i nacionalnu
sigurnost kao i za ekonomsku snagu zemlje, predlaže s propisivanje relativno visoke kazne zatvora
(za usporedbu, njemački kazneni zakon za navedeno kazneno djelo propisuje kaznu zatvora od
šest mjeseci do deset godina).
Visina materijalne štete prouzročene počinjenjem kaznenog djela iz članka 267. stavak 1. bila bi i
dalje određena izrazom "znatna šteta". Visinu štete, koja se odnosi na "znatnu štetu" trebalo bi
definirati odlukom Vrhovnog suda.

3.4
Oštedenje računalnih podataka

Odredba propisuje kaznenopravnu zaštitu integriteta i cjelovitosti računalnim podacima i
programima kakav uživaju i drugi fizički predmeti.12 Odredba je usklađena s člankom 4. Okvirne
odluke. Svrha propisivanja navedenog kaznenog djela je zaštita integriteta računalnih podatka ili
programa, pri tom je nebitno da li se neovlašteno djelovalo na sve (u cijelosti) ili samo dio
(djelomično) računalnih podataka ili programa. Cjelovitost podataka je narušena kad se podatak
ne može koristiti za obradu u računalnom sustavu. Njegov integritet ne može biti narušen samo
djelomično. On je prikladan za obradu u računalnom sustavu. Isto se odnosi na računalni program.
Djelovanje na integritet dijela računalnog programa, na samo određenu skupinu računalnih
podataka narušava se cjelovitost programa i njegovo funkcioniranje. Za postojanje kaznenog djela
potrebno je utvrditi da li je bilo neovlaštenog djelovanja na integritet računalnih podataka bez
obzira da li računalni podaci sadrže određene informacije ili su dio računalnog programa.
Utvrđivanje da li je integritet računalnog podatka narušen djelomično ili u cijelosti dovelo bi do
teškoda u utvrđivanju kaznenog djela. U poredbenom pravu, kao što smo naveli, definirane su
situacije u kojima je djelovanjem na integritet podataka djelo dovršeno.  Smatramo potpuno
nepotrebnim diferenciranje djelovanja na integritet podataka u cijelosti ili djelomično.
Odredba članka 268. Kaznenog zakona izmijenjena je u odnosu na odredbu članka 223. stavak 3.
Kaznenog zakona KZ97. Prva izmjena se odnosi na neovlašteno oštedenje, izmjenu, brisanje,
uništenje, činjenje neuporabljivim ili nedostupnim tuđih računalnih podataka ili programa
djelomično ili u cijelosti. Brisan je alternativni način izvršenja „na drugi način“. Odredba je
dopunjena modalitetom počinjenja kaznenog djela prikazivanjem nedostupnih tuđih računalnih
podataka i programa, a u ostalom dijelu identična je odredbi članka 223. stavak 3. Kaznenog
zakona KZ97. Brisanjem načina počinjenja kaznenog djela „na drugi način“ odredba postaje
potpuno određena. Međutim, tako definirana odredba primjenjiva je samo na poznate modalitete
neovlaštenog djelovanja na integritet i dostupnost računalnih podataka ili programa. Smatramo
da bi navedeni termin trebao biti dio odredbe članka 268.  jer bi pokrivao djelovanje na integritet i
dostupnost računalnih podataka uvjetovanog razvojem informacijske i komunikacijske tehnologije
pro futuro.
Kazneno djelo je mogude počiniti u cijelosti ili djelomičnim neovlaštenim oštedenjem, izmjenom,
brisanjem, uništenjem, činjenjem neuporabljivim ili nedostupnim ili prikazivanjem nedostupnim
tuđih računalnih podataka ili programa.
Modalitet počinjenja kaznenog djela prikazivanjem nedostupnim računalnih podataka ili programa
odgovarao bi terminu Konvencije potiskivanje računalnih podataka ili programa. U tom slučaju
nije bilo djelovanja na integritet računalnih podataka, ali oni nisu dostupni osobi koja posjeduje ili
kontrolira računalne podatke ili programe. Diskutabilna je razlika između termina činiti
nedostupnim ili prikazivati nedostupnim
Kvalificirani oblik kaznenog djela iz članka 273. stavak 1. Prijedloga kaznenog zakona, osim što je
dodatno inkriminirano i počinjenje kaznenog djela u odnosu na računalne sustave i računalne
podatke tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, identičan je kvalificiranom
obliku kaznenog djela u članku 223. stavak 5. Kaznenog zakona KZ97. Pored navedenog, kao

12 Oštedenje računalnih podataka Članak 268.(1) Tko neovlašteno u cijelosti ili djelomično ošteti, izmijeni, izbriše, uništi,
učini neuporabljivim ili nedostupnim ili prikaže stavka 1. ovoga članka počinitelj de se kazniti.nedostupnim tuđe
računalne podatke ili programe, kaznit de se kaznom zatvora do tri godine. (2) Za pokušaj kaznenog djela iz počinitelj de
se kazniti.
kvalifikatorna okolnost propisano je počinjenje kaznenog djela prikrivanjem stvarnog identiteta i
kojim je ošteden stvarni vlasnik identiteta. U odnosu na odredbe Kaznenog zakona KZ97 posebno
teške okolnosti počinjenja kaznenog djela predstavlja počinjenje kaznenog djela sredstvom
namijenjenim za izvršenje napada na vedi broj računalnih sustava ili je prouzročena znatna
materijalna šteta. Za sve kvalificirane oblike počinjenja kaznenog djela propisano je kažnjavanje za
pokušaj prema kriteriju propisane kazne i na sve kvalificirane oblike primjenjive su odredbe članka
325. Kaznenog zakona – počinjenje kaznenog djela u sastavu zločinačkog udruženja.
Odredbom članka 266. stavak 2. propisano je kažnjavanje i za pokušaj. Pokušaj kvalificiranih oblika
kaznenog djela propisanih člankom 271. kažnjiv je prema kriteriju visine propisane kazne.

3.5
 Neovlašteno presretanje računalnih podataka

Odredbom je sankcionirano neovlašteno presretnje ili snimanje nejavnog prijenosa računalnih
podataka, uključujudi i elektromagnetsku emisiju računalnog sustava, ili činjenje drugome
dostupnim tako pribavljenih podataka.13
Odredba članka 269. Kaznenog zakona u odnosu na odredbu članka 223. stavak 4. Kaznenog
zakona KZ97 ne inkriminira  presretanje prijenosa računalnih podataka prema računalnom
sustavu, iz njega ili unutar njega niti je postojanje kaznenog djela uvjetovano presretanjem
podataka koji nisu namijenjeni osobi koja je presrela prijenos računalnih podataka.
Izbacivanjem inkriminacije presretanja prijenosa računalnih podataka prema računalnom sustavu,
iz njega ili unutar njega narušava se cjelovitost inkriminacije na način na koji je ona definirana
odredbom članka 6. Konvencije, članka 223. stavak 4.  Kaznenog zakona KZ97  i članka 6.
Prijedloga Direktive. Iz odredbi članka 267. Kaznenog zakona proizlazi da se sankcionira
neovlašteno presretanje komunikacije između udaljenih računalnih sustava. Smatramo da je
navedena intervencija potpuno neopravdana, te da odredba treba biti kao i odredba članka 223.
stavak 4. Kaznenog zakona KZ97, potpuna implementacija članka 6. Konvencije i članka 6.
Prijedloga Direktive.
Kvalificirani oblik kaznenog djela iz članka 273. stavak 1. Prijedloga kaznenog zakona, osim što je
dodatno inkriminiran i počinjenje kaznenog djela u odnosu na računalne sustave i računalne
podatke tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, identičan je kvalificiranom
obliku kaznenog djela u članku 223. stavak 5. Kaznenog zakona KZ97.
Pored navedenog, kao kvalifikatorna okolnost propisano je počinjenje kaznenog djela
prikrivanjem stvarnog identiteta i kojim je ošteden stvarni vlasnik identiteta. U odnosu na odredbe
Kaznenog zakona posebno teške okolnosti počinjenja kaznenog djela predstavlja počinjenje
kaznenog djela sredstvom namijenjenim za izvršenje napada na vedi broj računalnih sustava ili je
prouzročena znatna materijalna šteta.
Za sve kvalificirane oblike počinjenja kaznenog djela propisano je kažnjavanje za pokušaj prema
kriteriju propisane kazne i na sve kvalificirane oblike primjenjive su odredbe članka 325. Prijedloga
kaznenog zakona – počinjenje kaznenog djela u sastavu zločinačkog udruženja.
Odredbom članka 269. stavak 2. propisano je kažnjavanje i za pokušaj. Pokušaj kvalificiranih oblika
kaznenog djela propisanih člankom 273. Kazenog zakona kažnjiv je prema kriteriju visine
propisane kazne. Stavak 3. propisuje obavezno uništenje podataka koji su nastali počinjenjem
kaznenog djela.

13 Neovlašteno presretanje računalnih podataka Članak 269. (1) Tko neovlašteno presretne ili snimi nejavni prijenos
računalnih podataka, uključujudi i elektromagnetsku emisiju računalnog sustava, ili drugome učini dostupnim tako
pribavljene podatke, kaznit de se kaznom zatvora do tri godine. (2) Za pokušaj kaznenog djela iz stavka 1. ovoga članka
počinitelj de se kazniti. (3) Podaci koji su nastali počinjenjem kaznenog djela iz stavka 1. ovoga članka de se uništiti.
3.6
Zloporaba naprava

Kazneno djelo zlouporabe naprava inkriminaciju izrade nabave, prodaje, posjedovanja ili činjenja
drugome dostupnih uređaja ili računalnih programa ili računalnih podataka stvorenih ili
prilagođenih za počinjenje kaznenih djela računalnog kriminaliteta iz Kaznenog zakona KZ97
proširuje i na računalne lozinke, pristupne šifre ili druge podatke kojima se može pristupiti
računalnom sustavu s ciljem njihove uporabe za počinjenje kaznenih djela iz članaka 266. do 271.
Kaznenog zakona i u biti čini potpuniju implementaciju odredbi Konvencije, Okvirne odluke i
Prijedloga direktive. Visina propisane kazne veže se uz namjeru počinjenja određenog kaznenog
djela propisanog u Glavi dvadeset i petoj Kazenog zakona i limitirana je visinom propisane kazne
za to kazneno djelo. Za pribavljanje pristupnih kodova za pristup računalnom sustavu propisana je
ista kazna bez obzira na namjeru počinitelja Za izradu i pribavljanje hardware i software,
propisana je višestruko veda kazna koja de ovisiti o namjeri počinitelja da neovlašteno pristupi
računalnim podacima ili sustavu ili da počini računalnu prijevaru. Ova de odredba u praksi stvoriti
potrebu razgraničenja svrhe pribavljanja sredstava za počinjenje kaznenih djela i utvrđivanje
stvarne namjere za počinjenje određenog kaznenog djela.14 Prema tim odredbama za pribavljanje
hardware, software za počinjenje kaznenog djela neovlaštenog pristupa bit de mogude izredi
maksimalnu kaznu zatvora do jedne godine odnosno kaznu koja je propisana i za počinjenje
navedenog kaznenog djela, a za počinjenje računalne prijevare kazna zatvora do tri godine.
Odredba je usklađena s člankom 6. Konvencije o kibernetičkom kriminalu.

3.7
Teška kaznena djela

Posebnom odredbom definirana su teška kaznena djela ometanja rada računalnog sustava,
oštedenje računalnih podataka, neovlašteno presretanje prijenosa računalnih podataka i
računalnog krivotvorenja počinjena u odnosu na računalni sustav ili računalne podatke tijela
državne vlasti, tijela jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, javne ustanove ili
trgovačkog društva od posebnog javnog interesa i kaznena djela neovlaštenog  pristupa ometanja
rada računalnog sustava, oštedenje računalnih podataka i neovlašteno presretanje prijenosa
računalnih podataka počinjena prikrivanjem stvarnog identiteta i uzrokovanjem zablude o
ovlaštenom nositelju identiteta. Inkriminirano je i ometanje rada računalnog sustava, oštedenje
računalnih podataka, neovlašteno presretanje prijenosa računalnih podataka počinjeno
sredstvom namijenjenim za izvršenje napada na vedi broj računalnih sustava ili kojim je
prouzročena znatna šteta.15 Odredba je usklađena s člankom 10. stavak 2. i 3. Prijedloga Direktive

14 Zloporaba naprava Članak 272. (1) Tko izradi, nabavi, proda, posjeduje ili čini drugome dostupne uređaje ili računalne
programe ili računalne podatke stvorene ili prilagođene za počinjenje kaznenih djela iz članka 266., članka 267., članka
268., članka 269., članka 270. i članka 271. ovoga Zakona s ciljem da ih se uporabi za počinjenje nekog od tih djela,kaznit
de se kaznom zatvora do tri godine. (2) Tko izradi, nabavi, proda, posjeduje ili čini drugome dostupne računalne lozinke,
pristupne šifre ili druge podatke kojima se može pristupiti računalnom sustavu s ciljem da ih se uporabi za počinjenje
kaznenih djela iz članka 266., članka 267., članka 268., članka 269., članka 270. i članka 271. ovoga Zakona, kaznit de se
kaznom zatvora do jedne godine. (3) Počinitelj kaznenog djela iz stavka 1. ovoga članka nede se kazniti kaznom strožom
od one koja je propisana za kazneno djelo koje je počinitelj imao za cilj.(4) Posebne naprave, programi iz stavka 1. ovoga
članka de se oduzeti, a podaci iz stavka 1. i 2. ovoga članka de se uništiti.
15 Teška kaznena djela protiv računalnih sustava, programa i podataka Članak 273. (1) Tko kazneno djelo iz članka 267.
do članka 270. ovoga Zakona počini u odnosu na računalni sustav ili računalne podatke tijela državne vlasti, tijela
jedinica lokalne ili područne (regionalne) samouprave, javne ustanove ili trgovačkog društva od posebnog javnog
interesa, kaznit de se kaznom zatvora od šest mjeseci do pet godina. (2) Kaznom iz stavka 1. kaznit de se tko kazneno
djelo iz članka 266. do članka 269. ovoga Zakona počini prikrivajudi stvarni identitet i uzrokujudi zabludu o ovlaštenom
nositelju identiteta. (3) Tko kazneno djelo iz članka 267. do članka 269. ovoga Zakona počini sredstvom namijenjenim za
izvršenje napada na vedi broj računalnih sustava ili kojim je prouzročena znatna šteta, kaznit de se kaznom zatvora od
jedne do osam godina.
iz 2010. U Prijedlogu Direktive iz 2011. godine, navedene odredbe su znatno izmijenjene.
Prijedlozi za povečanje propisanih kazni su kazenopravna reakcija na ozbiljne DDoS napada
usmjerene na važne dijelove kritične informacijske infrastrukture u privatnom i javnom sektoru.16

4
Zaključak

Komparativni pregled modela propisivanja kaznenih djela računalnog kriminaliteta u kaznenim
zakonima pokazuje da različiti modeli propisvanja kaznenih djela nisu jedini i isključivi čimbenik
koji utječe na sankcioniranje počinitelja navedenih kaznenih djela. Ipak, evidentan je trend
promjene odredbi u kaznenim zakonima dijela država ex federacije, uz određene razlike, u smjeru
propisivanja kaznenih djela računalnog kriminaliteta u posebnoj glavi kaznenih zakona. Taj trend
slijedi i novi Kazneni zakon R Hrvatske.
Propisvanjem kaznenih djela u posebnoj glavi kaznenog zakona, R Hrvatska  je napustila koncept
prema kojem su kaznena djela protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i
sustava i kaznena djela povezana s kršenjem privatnosti propisana u okviru kaznenih djela protiv
imovine i svrstala se u skupinu tranzicijskih država Jugoistočne Europe i Rumunjsku koje kaznena
djela protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i sustava i kaznena djela
povezana s kršenjem privatnosti i ostalih kaznenih djela računalnog kriminaliteta propisana u
posebnoj glavi kaznenog zakona.
Propisivanje kaznenih djela protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i sustava
i kaznena djela povezana s kršenjem privatnosti i ostalih kaznenih djela računalnog kriminaliteta
primjerenije je provesti minimalnim intervencijama u okviru jedne od postoječih glava kaznenog
zakona prema modelu koji je bio primjenjivan u Kaznenom zakonu KZ97 ili prema modelu koji je
primjenjen u njemačkom kaznenom zakonu.
Komparativnom analizom odredaba novog Kaznenog zakona, Konvencije o kibernetičkom
kriminalu, Okvirne odluke, Prijedloga Direktive iz 2010., koje su prema komentaru uz Konačni
prijedlog  Kaznenog zakona implementirane u odredbe novog Kaznenog zakona te Prijedloga
Direktive iz 2011. godine pokazuje slabosti implementacije odredbi iz međunarodnih pravnih
izvora za koje je donesena odluka o njihovoj zamjeni – Okvirna odluka i  onih koji nisu stupili na
snagu – Prijedloga Direktive.
Obzirom na privremenost Okvirne odluke i Prijedloga Direktiva EU i budude članstvo u EU te
odredbe Konvencije o kibernetičkom kriminalu, odredbe Kaznenog zakona kojima su propisana
kaznena djela protiv tajnosti, cjelovitosti i dostupnosti računalnih podataka i sustava, kaznena
djela povezana s kršenjem privatnosti i ostalih kaznenih djela računalnog kriminaliteta biti de
potrebno u vedoj mjeri implementirati odredbe Konvencije i nove Direktive EU.

5
Literatura

Bundesverfassungsgericht, 2 BvR 2233/07; 2 BvR 1151/08; 2 BvR 1524/08. od 18.05.2009.
http://medien-internet-und-recht.de/pdf/VT_MIR_2009_137.pdf 22.03.2011
Bundesverfassungsgericht, 2 BvR 2233/07; 2 BvR 1151/08; 2 BvR 1524/08. od 18.05.2009.
http://medien-internet-und-recht.de/pdf/VT_MIR_2009_137.pdf   22.03.2011
COUNCIL FRAMEWORK DECISION 2005/222/JHA of 24. February 2005., Official Journal of the
European Union, L 69/67 od 16.03.2005.

16 Jedan od primjera je napad izveden u Estoniji u mjesecu travnju i svibnju 2007. godine, koji je prouzročio višednevnu
paralizu rada čitavog niza institucija od ključne važnosti za normalno odvijanje svakodnevnih životnih i poslovnih
aktivnosti, političku i financijsku štetu procijenjenu na iznos od 19 do 28 mil. €.
COUNCIL FRAMEWORK DECISION 2008/841/JHA of 24 October 2008 on the fight against
organised crime, Official Journal of the European Union, L 300/42, 11.11.2008.
Criminal Code of the former Yugoslav Republic of Macedonia, (English version), consolidated
version with the amendments from March 2004, June 2006, January 2008 and September
2009, http://www.legislationline.org/documents/id/16066 14.09.2012.
Ernst, S., Das neue Computerstrafrecht, Neue Juristiche Wochenschrift 2007, Heft 37,
Kazenski zakonik, Uradni list RS, št. 55/08.
Kazenski zakonik (KZ-1-UPB2), Uradni list RS,  št. 50/2012.
Kazneni zakon Federacije Bosne i Hercegovine, Sl. novine FBiH 36/03, 37/03, 21/04, 69/04, 18/05,
42/10, i 42/11.
Kazneni zakon,  NN 110/97., 27/98., 50/00., 129/00., 51/01., 111/031., 190/032., 105/04., 71/06.,
110/07. i 152/08.
Kazneni zakon, NN 125/11. Konvencija o kibernetičkom kriminalu., Narodne novine  –
Međunarodni ugovori  9/02. i 4/04.
Krivični zakonik "Sl. glasnik RS", br. 85/2005, 88/2005 - ispr., 107/2005 - ispr., 72/2009 i 111/2009.
Krivični zakonik, «Službeni list Republike Crne Gore», br.70/04, 13/04.
Kutscha, Martin,: Mehr Schutz von Computerdaten durch ein neues Grundrecht?,  Neue
Juristische Wochenschrift, 2008., Heft 15.
Proposal for DIRECTIVE OF EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on attacks against
information system and repealing Council Framework Decision 2005/222/JHA SEC (2010)
1123 final, od 30.09.2010.
Proposal for DIRECTIVE OF EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on attacks against
information system and repealing Council Framework Decision 2005/222/JHA (2010)
10751/11, od 30.05.2011.
Schweizerisches Strafgesetzbuch vom 21. Dezember 1937 (stand am 1. Januar 2010)
Selinšek, L. (2005). Odzivi slovenskega kazenskega prava na kibernetski kriminal, Pravna praksa,
št. 28/2005.
Strafgesetzbuch in der Fassung der Bekanntmachung vom 13. November 1998 (BGBl. I S. 3322),
das zuletzt durch Artikel 3 des Gesetzes vom 2. Oktober 2009 (BGBl. I S. 3214) geändert
worden ist.
 Wabnitz, Heinz-Brend,  Janovsky, Thomas,: Handbuch des Witschafts – und Steuerstrafrechts, 3.
neu bearbeutete Auflage, München 2007.


Da li je Titova država bila "totalitarna"?

Da li je titova država
bila totalitarna?
Sergej Flere
Univerzitet u Mariboru
Sažetak
Sabor Hrvatske 2006. godine i Ustavni sud Slovenije prošle godine označili su
celokupno uređenje iz vremena „Titove Jugoslavije“ (1945-1990) kao „totalitarno“,
bez vremenskih ili sadržinskih ograničenja svoje kvalifikacije. Slovenački sud je na
osnovu toga zabranio dalju upotrebu Titovog imena prilikom davanja naziva ulica
i trgova u Sloveniji. Pri tome, nijedno od ta dva tela nije se pozivalo na sistematska
razmatranja totalitarizma, niti su analizirali taj pojam niti njegovo prisustvo. Teško
je negirati da je Jugoslavija 1945. godine formirana pretežno kao totalitarna država.
U ovom razmatranju se negira da bi uređenje u Jugoslaviji posle sredine 60-ih
godina bilo totalitarno, u pogledu bilo kojeg od elemenata koje pružaju Fridrih
(Friedrich) i Bžežinski (Brzezinski) u svojoj klasičnoj studiji iz 1956. godine. U
Jugoslaviji 60-ih godina je izlazilo više miliona primeraka verske štampe godišnje,
a privredna preduzeća nisu funkcionisala u okviru naturalne planske privrede. Što
se tiče političkog uređenja, koje je zvanično bilo jednopartijsko, republike (a od
1971. i pokrajine) delovale su kao autonomni politički sistemi, brinule su za svoje
interese, čak se oko njih i sukobljavale. Iako je Tito bio imenovan za predsednika
sa stalnim mandatom i mada se gajio njegov kult, njegova vlast bila je ograničena
suprotstavljenim federalnim karakterom države.
Ključne reči: totalitarizam, Jugoslavija, komunizam, autoritarizam, poliarhija
Uvod
Mada je upotreba izraza „totalitaran“ česta u publicistici i političkom
diskursu, za označavanje perioda 1945-1990. u istoriji naroda nekadašnje
Jugoslavije, samo u dva slučaja je došlo do zvaničnog označavanja od strane
merodavnih organa. Hrvatski sabor je 30. juna 2006. usvojio Deklaraciju1
1   http://narodne-novine.nn.hr/default.aspx
Orginalni naučni rad
UDC 316.334.3:321(497.1)
316.46:929 tito
8
Političke perspektive
članci i studije
„o osudi zločina počinjenih u toku totalitarnog komunističkog uređenja
u Hrvatskoj, 1945-1990“.2 Ustavni sud Republike Slovenije je 26. 9. 2011.
usvojio rešenje kojim je poništio odluku Gradske opštine Ljubljana, kojom
je put u izgradnji dobio ime po Josipu Brozu Titu. Mada je sam Sud izrazio
rezervu u tom smislu, on je ipak ovim svojim rešenjem izvšio izvesno vred-
novanje slovenačke i šire društvene istorije, pošto u presudi polazi od toga
da se radi o „Titovom simboličkom značenju“ koje se vezuje za „posleratni
totalitarni komunistički režim“, naglasivši da „Tito simbolizuje totalitarni
režim“. Titu se u toj presudi prigovara i sa drugih stanovništa, ali je kvali-
fikacija o „totalitarnosti“ nekadašnjeg političkog uređenja imala najveću
težinu. Time je Sud, kao uostalom i Hrvatski sabor, službeno označio
uređenje koje je u periodu 1945-1990. postojalo u Sloveniji i Jugoslaviji,
preuzevši odgovornost za promenu istorijskog narodnog sećanja.
Ovde nije namera da se oceni u celini, još manje da opravdava to poli-
tičko uređenje, već samo da se utvrdi koliko je oznaka „totalitarno“ za poli-
tičko uređenje Titove Jugoslavije bila primerena.
Totalitarizam
U političkoj nauci najviše je afirmisano shvatanje pojma totalitarizma
prema Fridrihu i Bžežinskom, izneto u čuvenoj knjizi Totalitarna dikta-
tura i autokratija (1956). Ovde ćemo se i mi baviti pojmom Fridriha i
Bžežinskog, pre svega zato što je, mada je i sam bio predmet kritike
(Lefort, 1988), poslužio u korist organima u Hrvatskoj i Sloveniji.
Uzećemo u obzir sve elemente koje ovi autori navode kao konstitutive u
pogledu pojave totalitarizma. Ti elementi su kumulativni, njihova celina
važi u okviru sledećeg modela: službena ideologija, za koju se smatra
da sadrži ostvarenje „savršenog stadijuma čovečanstva“; masovna partija,
koja je hijerarhijski organizovana, sa državnom birokratijom, koju vodi
jedan čovek; monopol masovnih medija; sistematska policijska kontrola
i centralna kontrola ukupne privrede (Friedrich i Brzezinski 1956, 9-10).
Ta definicija se uzima kao najmerodavnija (Heywood 2007, 73-4; Apter
1996; Holmes 2001).
Fridrih i Bžežinski, kao i Kirkpatrikova (1979), smatraju da su pri tom
komunistička uređenja nepopravljiva, da se ne mogu transformisati ni u
smislu racionalizacije, a još manje u smislu liberalizacije, već mogu da
2   Ta deklaracija poziva se na Deklaraciju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope iz 1996. o
istom pitanju (1096), gde se kao prva oznaka totalitarizma navodi ‘hipercentralizacija’, koja se
na Jugoslaviju, u periodu koji se razmatra, nikako ne može odnositi, a to se objašnjava u daljem
delu ovog teksta. Takođe, u raspravi prilikom donošenja te deklaracije Jugoslavija nije pomi-
njana. (http://assembly.coe.int/main.asp?Link=/documents/adoptedtext/ta96/eres1096.htm)
9
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
postanu, kako prva dvojica pišu, samo još više „totalna“ (Friedrich i Brze-
zinski 1956, 293-303).
Nema sumnje da su komunisti nakon pobede 1945. u Jugoslaviji name-
ravali da uvedu uređenje koje bi imalo totalitarna svojstva. Takva namera
proizilazi iz: (1) uklanjanja višestranačkog uređenja i pre svega političke
opozicije (Koštunica i Čavoški 1983) i formiranja avangardne političke
stranke vlasti; (2) masovnih vansudskih ubistava neposredno posle rata
(mada to nije bila specifičnost Jugoslavije, ali je po broju takvih slučajeva,
koji su poprimili karakter masovnog zastrašivanja, ona značajno preva-
zišla npr. Francusku (Judt, 2007), što je bio prvi korak ka uvođenju državne
bezbednosne službe, tipa tajne policije; (3) uređivanja privrede oduzima-
njem privatne svojine i lutanja u oblasti poljoprivrede s katastrofalnim
posledicama (Borak 2002); (4) podređivanja masovnih medija (Koštunica
i Čavoški 1983), (5) formiranja JNA kao podređene partiji i (6) zvanične
komunističke ideologije shvaćene kao spasonosne, koja u javnom životu
ima prilično monopolni položaj ne samo kao politička ideologija već i kao
osnov zvanične kulture (Jančar 1998; Cvetković 2011; Rodić 1995). Time se
praktično zaokružuje pojam totalitarizma.
Za ocenu da li je stvarno tokom celog perioda 1945-90. uređenje u Jugo-
slaviji bilo totalitarno osvrnućemo se na neke elemente koji se sadržinski
slažu sa onima o kojima pišu Fridrih i Bžežinski.
a. Političko uređenje i politička policija
Određenje prirode političkog uređenja je osetljivo pitanje, jer se o njemu
ne može suditi na osnovu njegove spoljašnjosti, tj. samo na osnovu insti-
tucija. Institucije mogu biti i prikrivajuće u odnosu na osnovne poluge
vlasti, a Fridrih i Bžežinski tvrde da su ustavi u totalitarnim sistemima pre
svega „ukrasi“ (Friedrich i Brzezinski 1956, 48), mada je u političkoj nauci
analiza isntitucija često ishodište celokupne analize, a u Smelserjevoj i
Baltesovoj Međunarodnoj enciklopediji u tom pogledu piše: „bez institu-
cija ne bi moglo da bude organizovane politike. U odsustvu institucija ne
bi moglo biti organizacija uopšte… (bio bi to) hobsovski pakao“ (Steinmo
2005, 7554-5). Dakle, institucije u elementarnom značenju s pravilima
formiranih organizacija pretpostavka su svake politike.
U Jugoslaviji nakon Drugog svetskog rata institucionalno je poštovana
zastupljenost naroda, odnosno republika, u saveznoj izvršnoj vlasti. To je
kasnije postao i službeni princip (Ustav SFRJ 1963), koji je bio primetan
već od 1945. godine. Još je na II zasedanju AVNOJ-a 1943. godine određeno
da to buduća tvorevina bude federativna, savezna država naroda. Već 1943.
godine, usred bosanske šume, znao se tačan broj republika, koji se kasnije
nije menjao (osim što je 1946. došlo do izvesne korekcije uvođenjem auto-
nomnih jedinica).
10
Političke perspektive
članci i studije
Višenacionalna stvarnost s različito percipiranim privrednim inte-
resima doveli su prilično brzo do sukoba koji su trajali sve do raspada
zemlje. Već 1962. godine, na sednici Izvršnog komiteta CK SKJ, ocenjujući
tok sednica savezne vlade gde su se donosile razne privredne mere, kao
i demonstrativno napuštanje sednice od strane poslanika jedne savezne
jedinice (Slovenije), Tito je izjavio:
„kakve su to rasprave! Dođe do toga da se čovjek pita, da li je ova naša
država sposobna da preživi, da se ne raspadne?’“ (Zečević 1998, 32),
To baca određeno svetlo kako na integraciju Jugoslavije, tako i na
odnose unutar vladajuće elite, gde je očito od početka svako uvek ‘vukao
na svoju stranu’, mada daleko od očiju javnosti. Pomenute reči nisu reči
nekog totalitarnog diktatora, nadahnutnog ideološkom misijom, već zabri-
nutog vođe. A svakako takvi odnosi nisu karakteristični za totalitarizam,
gde su regionalni funkcioneri samo tehnički izvođači naređenja totali-
tarnog diktatora (Friedrich i Brzezinski 1956, 19-20). Pri tome, sve ovo
se dešava 1962. godine, punu deceniju pre definitivnog uređenja Jugo-
slavije, u kakvom će ona dočekati osnivačevu smrt (Ustav iz 1974, kojim
su republike definisane kao države i opremljene i sa ministarstvima za
inostrane i odbrambene poslove). Dakle, već 1962. se pojavljuje kriza za
koju se može reći da je prestala raspadom zemlje, iako se odvijala daleko
od očiju javnosti.
Ustav iz 1963. nije ojačao republike (i pokrajine), već je do toga došlo u
pokušajima ekonomskih reformi tokom 60-ih godina, kada su se republike
„osamostaljivale“, mada u okvirima u suštini redistributivnog koncepta
privrede. Službeno se karakter savezne države promenio s ustavnim
amandmanima iz 1971, kojim u suštini otpočinje savez država koje se o
svemu ‘dogovaraju’. Savezna državna vlast postaje kolektivna, iako se Titu
ne oduzimaju dotadašnje nadležnosti i položaj (čeka se njegov prirodni
odlazak). Stvar se maskira kultom Tita, koji i njemu samom godi (Simić
2006; Matunović 1997).
Unutar Saveza komunista, kao i u državnim organima, postoji složen
sastav, s izvesnim karakterom poliarhije u smislu legitimnog zagovaranja
sopstvenih interesa (Bertsch 1977; Burg 1984). Ta kompleksnost odluči-
vanja iskazuje se npr. u načinu sastavljanja organa savezne vlasti. Nije
„totalitarni vođa“ sam imenovao članove (saveznih i republičkih) vođstava,
već se radilo o dugotrajnjim „dogovaranjima“ usklađivanjima i manipuli-
sanjima. Za jedno od iskrenijih svedočenja vidi u Končar i Boarov, gde S.
Doronjski svedoči o „kadrovskim dogovaranjima“ u početku 70-ih godina,
koja su bila naročito komplikovana u Vojvodini, gde su subjekti „dogova-
ranja“ bile elite iz pokrajinske, republičke i savezne vlasti, pa i sam vođa,
11
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
što je trajalo mesecima3). To je samo jedna crta, mada ne označava punu
poliarhiju. „Svaki član organizacije izvodi radnje za koje se pretpostavlja
da predstavljaju izraz preferencije unutar niza varijanti“ (Dahl 1972, 84).
Ovde ne tvrdimo da se radilo o nekakvoj idealnoj tipskoj poliarhiji,
već o situaciji kompleksnog odlučivanja sa mnoštvom aktera (pri čemu
su osnovni akteri republike), ali svakako bez slepog, bezuslovnog i
neupitnog usvajanja vođinih odluka. Odbrana partikularnih interesa teče
pod maskom ideološkog jedinstva u kome je izražavanje često moralo
da bude „ezopovsko“. Svakako da nije bilo političke opozicije u pravom
značenju reči, što je pretpostavka političke demokratije (Ionescu, Mada-
riaga 1968), kao što nije bilo ni preglasavanja na saveznom nivou. Jović piše
da je princip „konsenzusa“ (republika i pokrajina) (u službenoj upotrebi
od 1971) značio da je manjina uvek mogla da opstruiše većinu (2009, 207)4.
Time je dostignuta kompleksnost i neki elementi poliarhije, iako nije bilo
klasične opozicije. Republike su obilato jedna drugoj oponirale, ali i „koali-
rale“ (te koalicije su bile prilično prikrivene, a osmočlano predsedništvo se
jasno ‘razotkrilo’ tek početkom 19915 (vidi Nikolić i Petrović 2011).
Za funkcionisanje totalitarnog političkog sistema politička, odnosno
tajna policija, ima izuzetan, mada ne i odlučujući značaj. To je važilo i
za Jugoslaviju. Krajem rata osnovani su OZNA i KNOJ, nešto kasnije ih
je zamenila UDBA. One su vršile zadatke svojstvene političkoj policiji u
totalitarnom uređenju (Jančar 1998; Cvetković 2011). Ipak, vremenom je
došlo do jasnog zaokreta. S padom A. Rankovića 1966. godine je došlo do
suštinske reorganizacije, koja je onemogućavala funkcionisanje političke
policije kakva je svojstvena totalitarnim uređenjima, nasuprot onome što
Fridrih i Bžežinski pišu da su delatnosti političke policije i čistke usmerene
na to da jačaju i potvrđuju centralnu vlast (Friedrich i Brzezinski 1956, 115).
 Suština promene je nastupila 1966. kad je formirano šest odvo-
jenih republičkih političkih policija, uz dodatak sedme, savezne, koje su
trebale da sarađuju.6 Ne samo da je, nakon pada Rankovića i drugova, zbog
navodnih zloupotreba političke policije, došlo do zakonskog uređivanja
policije, nego u stvari došlo do prvog republičkog zakonskog uređivanja
materije unutrašnjih poslova. To je stvorilo nove uslove. Novokonstituisane
3   Istina, Doronjski ne govori o tome da su svi čekali smrt vođe.
4   Jović takođe piše: (oko g. 1970)...'Srpske vođe iznenađujuće su bili negativni prema Titovoj
pragmatičkoj politici, držeći se principa, kako su ih sami razumevali…nisu bili lagani prego-
varači…tvrdi su bili u neprihvatanju Kosova kao sedme republike.' (2009, 104)
5   Istina, ustavnim promenama na Ustav Srbije je Milošević promenio sastav i ravnotežu
Predsedništva g. 1989.
6   Za svoju informisanost se Tito zatekao vojsci i njenoj obaveštajnoj službi (KOS), koja je
jačala (Matunović, 1997).
12
Političke perspektive
članci i studije
republičke policije nisu mogle neobuzdano da deluju, jer nisu bile pod
neposrednim vođstvom totalitarnog diktatora koji bi izdavao naredbe,
već su mogle i međusobno da se kotrolišu. U Sloveniji je 1967. godine
donet Zakon o unutrašnjim poslovima, bez oslanjanja na prethodno repu-
bličko zakonodavstvo. U njemu se određuje i ustrojstvo državne bezbed-
nosti, tako da se sve iz ovog domena završavalo u republici. Ministar je bio
odgovoran republičkoj skupštini (član 21). Ništa nije precizirano o saradnji
sa saveznim ili drugim republičkim ogranima, već samo o izvršavanju
republičkih i saveznih propisa od strane određenog republičkog organa.
Svakako da to ne znači da je ostvarena puna parlamentarna kontrola, ali
je suštinski promenjen okvir delovanja. To je, svakako, važilo i za druge
republike. To je bio vrlo značajan korak države ka napuštanju totalita-
rizma, jer je delovanje postalo zakonski uokvireno, na republičkom nivou.
To je, dakako, u punoj suprotnosti sa modelom koji su ponudili Fridrih i
Bžežinski.7 Napomenuli bismo da je tada bitno smanjena i mreža špiju-
niranja i obim čuvanih dosijea. Obim dosijea je, npr. u Sloveniji, smanjen
sa 270.000 na 1.000 metara dužine i ograničen navodno samo na „neprija-
teljsku delatnost“ (Cvetković 2011, 115).
To ne znači da više nije bilo kršenja međunarodnih standarda ljud-
skih prava, ali se ipak radilo o novoj situaciji. Više nije postojala neobuz-
dana politička policija, koja je mogla da oduzme slobodu, imovinu, čak i
život. Svi dalji postupci bili su krivični postupci, koji su možda bili vođeni
ispod nivoa međunarodno priznatih standarda. I mreža za špijuniranje
je opstala, ali nije više imala nekadašnji značaj, funkciju i organizaciju.
Saradnja među republikama nije bila primerna, što proizilazi iz već nave-
denih Titovih reči (jer tada je situacija iz privrede samo mogla da se proširi
i na policijske poslove). Više nije bilo neprikosnovenog autoriteta kakav je
ranije postojao (Kavčič 1988, 476-78), jer je normativna osnova počela da
se odnosi na republiku.
b. Privreda
U pogledu shvatanja suštine privrede u Titovoj Jugoslaviji, stvar se kompli-
kuje po pitanju upravljanja privrednim entitetima, tj. po pitanju ko je bio
njihov formalni, a ko stvarni gospodar. Ne možemo verovati službenim
tvrdnjama da su radnici u celosti i neposredno upravljali privrednim enti-
tetima, mada iz istraživanja Županova (1977) prozilazi, da je i ova kompo-
7   O stanju duhova i saradnji među republikama govore teme pripisane elitama: brojanje
zastupljenosti u saveznim organima, proučavanje cena sa stanovišta ‘eksploatisanosti’
sopstvene republike (Zukin, 1987).
8   Kavčič idealizuje Rankovića kao ‘savest partije’, koji je neopravdano smenjen, jer je bio
veran ‘principima’ i stoga je doživeo veličanstveni ispraćaj (1988, 476-7).
13
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
nenta bila jasno zastupljena, mada ne i preovlađujuća. Takođe, ocena o
karakteru privrednog života ne može biti jednaka za sve periode.
Zanimljiv je veliki broj istraživanja i objava zapadnih ekonomista
o jugoslovenskoj privredi od 60-ih godina nadalje (Chowdhury, Estrin,
Furbotn, Grubaugh, Stollar Plummer, Fleming i Sertic, Ward, Vanek,
D’Andrea Tyson, posebno Marschak, i dr.). Mada niko nije utvrdio neki
čisti model privrede, niti priznao njenu efikasnost, ipak je uočena auto-
nomnost privrednih subjekata i odsustvo komandne privrede, pa je D.
Rusinow još 1967. godine tvrdio da tu državu, u pogledu njene privrede,
„ne možemo razumno nazvati totalitarnom“ (Rusinow 1967, 21).
Već samo istraživanje privrede od strane tolikog (i još većeg od nave-
denog) broja stranih ekonomista u potpunoj je suprotnosti s onim što,
kad je reč o totalitarnim sistemima, navode Fridrih i Bžežinski povodom
‘tajanstvenosti’ podataka o privrednim tokovima, koji su namenjeni samo
najvišim vođama i ‘frizirani’, (Fridrih i Bžežinski 1956, 198).
Svakako su u Jugoslaviji privredni entiteti (preduzeća) bili strukturi-
sani, imali su autonomne nadležnosti i očigledno, u 60-im godinama, nisu
delovali onako kako je svojstveno totalitarnim uređenjima - kao izvršioci
ukaza nekih centralnih birokratskih instanci, bez uticaja novčane privrede.
Nije bilo ni traga o ‘kvotama’, koje se oređuju preduzećima da ih ostvare
i u zamenu dobiju drugu robu, o čemu pišu Fridrih i Bžežinski (Fridrih
i Bžežinski 1956, 203) kao o svojstvu totalitarne privrede. U privredi su
nadležnosti imale kako savezne tako i republičke vlasti, naročito u pogledu
investicija. Međutim, opšti investicioni fond ukinut je 1963, a ostalo je
finansiranje nerazvijenih područja savezne države, čemu se ne može prigo-
voriti da je bio totalitarni instrument. Svakako je privredno uređenje bilo
komplikovano, i nesumnjivo neefikasno (Borak 2002), ali je upravo njegova
kompleksnost bila strana totalitarizmu.
Od sredine 60-ih godina u Jugoslaviji nije bilo nastojanju za uređi-
vanjem privrede u smislu planske privrede. Nije bilo ni stvarne kontrole
centralne države, pa je 1961-62. čak došlo do ozbiljne i neočekivane rece-
sije (u suprotnosti sa smernicama ‘plana’ 1961-65. i tekuće privredne poli-
tike (Borak 2002, 59). Taj plan je bio napušten i svi kasniji ’planovi’ bili su
’indikativni’ (Borak 2002, 49), kasnili su s donošenjem (Borak 2002, 53),
a čak su ’bili zasnovani na društvenim dogovorima’ (Borak 2002, 58). U
odsustvu državne kontrole i vlasti države na saveznom nivou, delovali su
drugi mehanizmi, među kojima i tržišni (Županov 1977), socijalni, parti-
tokratski, i dr.
Američki ekonomista Flakierski (1988) smatrao je da je početkom 80-ih
godina funkcija federacije u privredi bila previše mala i da je zbog toga
14
Političke perspektive
članci i studije
privreda bila neefikasna9. Totalitarna vlast nije bila, kao što bi po defini-
ciji morala da bude, na centralnom nivou, što dovoljno ukazuje na stanje
stvari.
c. Medijski monopol
I o medijskom monopolu moglo bi se dosta raspravljati. Da li su i kada
bili dopušteni otkloni od navodnog komunističkog jednoumlja? Svakako
možemo da kažemo da je kulturni život bio bogat, da su se štampale knjige,
izvodile pozorišne predstave, što nije bilo spojivo sa komunističkim stano-
vištima. U pogledu štampe, analiza bi morala da bude zahtevna, ulazeći u
ezopovsku tananost međurepubličko-pokrajinskih šifri identiteta i animo-
ziteta odevenih u marksističku frazeologiju.
Stoga ćemo se stvari latiti sa nešto osetljivijeg i stoga indikativnijeg
kraja. Za određivanje totalitarizma je značajan i odnos prema verskim
zajednicama, jer totalitarna ideologija, kao i organizacije koje se na nju
oslanjaju, isključuju druge poglede na svet. Ni Jugoslavija nije bila model
poštovanja ljudskih prava u tom pogledu. No, da li je ipak bila totalitarna
i kako se to pokazuje na ovom području? Zakonodavstvo iz 70-ih godina
koje se odnosilo na verske zajednice dozvoljavalo je registraciju bez ikakvih
sadržinskih uslova. Broj verskih zajednica je narastao, što je već samo po
sebi u suprotnosti sa totalitarizmom.
U pogledu verske štampe, koja je na ovom stepenu tehnološkog razvoja
bila od centralnog značaja kao medij, verske organizacije su 1965. godine
izdavale 65 listova sa ukupnim tiražem od 3.591.000 primeraka (Statistički
biliten, XVI), a 1987. godine ‘verska društva, udruženja i crkve’ izdavali su
99 listova sa tiražem od preko 3.700.000 primeraka (Statistički bilten 1987).
Verski subjekti izdavali su i brojne druge periodičke i druge publikacije.
To znači da ne samo da je verska štampa bila dostupna, već i da su građani
mogli da budu i pod velikim informativnim uticajem verskih zajednica, u
vreme kada nije bilo ni prvih znakova raspadanja komunističke države. Ta
aktivnost verskih subjekata na medijskoj pozornici jasno negira tvrdnju o
medijskom totalitarizmu (Friedrich i Brzezinski 1956, 107), pošto se vidi
da su čak i komunizmu najudaljenije opcije imale prilične mogućnosti
za medijsko delovanje. U Titovoj Jugoslavije nije sve vreme bilo tako, ali
je ipak pluralizam, mogli bismo čak reći zavidan, postojao već sredinom
60ih godina10. Moguće je da verske novine nisu bile uvek i svuda dostupne
9   Namerno ne navodimo domaće rasprave o tom pitanju.
10   Ipak, ne bi valjalo smatrati da je Titov režim to činio iz nekih razloga mazohističke
prirode. S jedne strane, velike verske zajednice su se izborile za osnovna glasila, s druge strane
naročito su se protestanske zajednice služile štampom, u šta je komunistički režim polagao
određene nade u smislu smanjenja uticaja tradicionalnih zajednica.
15
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
na kioscima, ali nije zabeleženo da je bila sprečavana njihova distribu-
cija poštom. Iako je, dakako, bilo arbitrarnih zabrana pojedinih brojeva i
sankcija protiv pojedinih autora, svakako se ne može govoriti o monolitnoj
totalitarnoj medijskoj blokadi. Građani Titove Jugoslavije imali su ne samo
pristup verskoj štampi, već i veliku mogućnost izbora takvih publikacija, za
razliku od Sovjetskog Saveza gde je do 1990. godine izlazio samo „Žurnal
Moskovske pravoslavne patrijaršije“.
d. Službena ideologija
Na prvi pogled se čini da je u službenoj ideologiji bio trajno prisutan jugo-
slovenski marksizam, ideološki monolit koji je u vreme Tita bio nametan
od strane državnih ‘ideoloških aparata’. Ipak, pogled u stanje iz 60-ih
godina pokazuje da nije bilo baš tako.
Prema nekim mišljenjima u društvenim naukama, umesto zvanične
ideologije funkcionisala je zapravo ‘civilna religija’, koja je je bila sinkre-
tizam službene zvanične ideologije i nekih tradicionalnih elemenata egali-
tarizma i autoritarnosti (Flere 2007). Flere nalazi da je, u suštini, pored
formalne službene ideologije, funkcionisala svest sastavljena od eleme-
nata službene ideologije i egalitarnih, protivpreduzetničkih i autoritarnih
elemenata tradicionalne svesti.
Ipak, značajnije je da li je u javnom izražavanju dolazilo do bitnijih
razlika. To je teško utvrditi, jer je način izražavanja bio ‘ezopovski’, sakriven
iza službenih floskula. Ovde ćemo se ograničiti na to da ilustrujemo nešto
drugo - da je u nekim slučajevima ostalo nekažnjeno zagovaranje bitnog
odstupanja od postojećeg uređenja socijalizma. Tako je npr. S. T. Vukma-
nović zagovarao da se odlučivanje ostvaruje u najnižim radnim jedinicama,
što je bilo i neostvarivo i moglo imati vrlo negativne ekonomske posle-
dice. On se zalagao za radikalno ‘izjednačanje uslova privređivanja’, što bi
značilo izjednačavanje prihoda među republikama (Vukmanović 1985, I).
Fridrih i Bžežinski tvrde da je u Sovjetskom savezu proletarijat zamenio
ono što u demokratskom društvu pripada naciji. Bez dublje analize nala-
zimo da se u jugoslovenskim službenim ideološkim tekstovima piše o
‘radničkim klasama naših naroda’, mada sam Tito nije prestajao da govori
o ‘bratstvu i jedinstvu’. Dakle, apstraktni eshatološki pojam proletarijata
nije zamenio etnos i naciju.
Čitajući ideološke tekstove iz tog vremena stalno nailazimo na stav da
‘socijalizam zapravo potpuno afirmiše nacije’, i da je ‘navodni internaciona-
lizam’ zapravo ‘lažni avangardizam’ (Rezolucija Osmog kongresa SKJ), ili da
je unutar Jugoslavije, ‘poštovanje nacionalne suverenosti i ravnopravnosti’…
‘temeljni uslov’ ‘za saradnju među republikama’ (Deveti kongres SKJ), isto
kao što možemo da pročitamo i ocene o nedostatku takve saradnje. Ovde
valja naglasiti da ishodište ovoga nije nekakav jugoslovenski esencijalizam,
16
Političke perspektive
članci i studije
i da on ne proizilazi iz izvornosti savezne države, a uspravo to bi bila logička
pretpostavka za totalitarnu vlast u njoj (Jović 2007)11.
Zbilja je postojao neki ideološki monopol (službeno učenje) i razlike su
se izražavale alegorijski, bez izričitog odricanja ‘marksističke istine’. Ipak,
kulturni život u zemlji u to vreme, u periodu od sredine 60-ih godina, bio je
šarolik i višestruk. U slovenačkim pozorištima su predstavljeni avangardni
zapadni dramatičari Jonesko, Miler, Kami, Ozborn, Albi (Poniž 2010), a u
Beogradu je još od 1956. godine kontinuirano delovao Atelje 212, pozorište
posvećeno najavangardnijim tendencijama.12 Prevođene su i objavljivane
u vreme komunističkog sistema knjige strane vladajućoj ideologiji, knjige
Kamija, Sartra, Šumpetera i čak Markuzea, koji je negirao samu radničku
klasu, centralni stub marksističke dogme (1968).
Ipak, neka odstupajuća i suprotna ideološka stanovišta nisu otvoreno
zagovarana sve do pred sam kraj Titove Jugoslavije, kada je došlo do eksplo-
zije ‘prava čoveka’ i nacionalizma. Uprkos tome, postoji obilje dokaza da
je od 60-ih godina kulturni život sadržavao šarenilo tvorevina nespojivih
s komunizmom.
e. Oružane sile
Krajem Drugog svetskog rata formirana je Jugoslovenska armija, na prvi
pogled totalitarna tvorevina. Ipak, 1968. godine zvanično su formirane,
mada su zameci postojali i ranije, jedinice teritorijalne odbrane, kao vid
oružane sile republika (Bubanj, 1972). Svakako da, bar u tom periodu, nije
bio ispunjen uslov totalitarnosti Fridriha i Bžežinskog (1956, 9-10).
f. Drugo
Nameću se i druga pitanja, u literaturi pominjana kao elementi totalita-
rizma, zbog kojih bi moglo da se tvrdi da je Titova vlast bila totalitarna.
Takva je tvrdnja da je izvodio ‘čistke’, da je samo bilo potrebno da ‘trepne’
da bi bile smenjene neke komunističke vođe (Fridrih i Bžežinski 1956, 155).
Danas znamo da sistem nije tako funkcionisao, svakako ne posle sredine
60-ih godina i da smene koje su se dogodile u vreme Tita nisu bile proi-
zvodi njegovog ‘hira’:
· Slovenačko političko vođstvo odbranilo je Kardelja, koji je time ostao
njegov ‘najbliži saradnik’ i ‘arhitekta ustavnosti’. Naime, 1962. godine Tito
je nameravao da u vreme privredne krize smeni Kardelja i izolovao ga
je, ali ga je slovenačko vođstvo odbranilo (Matunović 1997, 272; Pirjevec
2011, 460),
11   Pored toga, pozivanje na saradnju republika ukazuje na stvarnu stalnu krizu tih odnosa.
12   http://www.atelje212.rs/pozoriste/istorija/
17
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
· Titova smena hrvatskog rukovodstva 1971. godine usledila je tek nakon
nemira među hrvatskom omladinom, ne zbog toga što je rukovodstvo
pokrenulo rasprave o nacionalnim odnosima, već zbog toga što mu je situ-
acija izmakla kontroli13 (Tripalo 1990, 121-79),
· Srpsko vođstvo je smenjeno 1972. godine, tek posle dugog spora
između srpskog vođstva i Tita, u kome srpsko republičko vođstvo nije bilo
spremno da ukloni sa beogradskog univerziteta osam nastavnika koji su se
‘suprotstavljali Titu’ i označavali njegovu vlast ‘harizmokratičnom’ (Simić
2009, 297-337; Nikezić 2003).
U vezi s gore navedenim, H. Arent (takođe klasični teoretičar totali-
tarizma, 1961), navodi da totalitarizam drobi, atomizuje društvo, stvara-
jući ili održavajući bezličnu pasivnu masu, a ne stvara strukture. Arent
istu misao izražava kad tvrdi da totalitarna uređenja uništavaju institucije,
dok se autoritarna oslanjaju na njih, a naročito na ‘represivno pravo’ (2002,
486). Arentova u tom smislu čak suprotstavlja Lenjina, koji je radio na
konstituisanju nacija, Staljinu, koji je ‘atomizovao’ (Arent 1961, 305-479).
Svakako, Titova vladavina, mada nije mogla da bude primer podsticanja
razvoja civilnog društva, podsticala je razvoj republika i pokrajina, pa tako
i ostale institucije i kvazi-institucije, čije je ‘bogatstvo’ poprimalo groteskni
karakter (stepeni organizacija udruženog rada, samoupravne ineteresne
zajednice sa svojim većima).
Zaključak
Ustavni sud Slovenije, još manje Hrvatski sabor, nisu dokazali ono što
se ne može dokazati: da je Titova vladavina bila totalitarna sve vreme
i bez ograničenja. Ako je tako, kom tipu je pripadao politički sistem
Titove države? Naveli smo razloge zbog kojih bi ga bilo nemoguće uklju-
čiti među autoritarne, što bi značilo da je bio manje kruto protivde-
mokratski, ali sa tradicionalističkom notom. Linc i Stepan, vrlo ugledni
politikolozi u proučavanju tranzicije u demokratsko društvo, u svom
klasičnom radu, s poštovanjem navode da „teoretičari demokratije svrsta-
vaju (Titovu – SF) Jugoslaviju u kategoriju drugačiju od drugih komu-
nističkih sistema, jer su verovali da je radničko samoupravljanje oblik
demokratije i da je moglo pozitivno da se razvija“ (1996, 314). Ti autori su,
međutim, izbegli da razmatraju Jugoslaviju, odnosno postjugoslovenske
države, u posebnom poglavlju, kao što su učinili za druge druge zemlje
koje prelaze iz nedemokratije u demokratiju. To svakako nisu učinili zbog
nezanimljivosti teme.
13   Istina, svako pokretanje preispitivanja nacionalnih odnosa moralo je da dovede do takve
nekontrolisane situacije.
18
Političke perspektive
članci i studije
Jugoslaviju iz vremena Tita skoro da nije moguće uklopiti u neki od
poznatih tipova, utoliko više što je raskrajanje zemlje bio dugotrajan proces
koji je sprečavao formiranje političkog sistema sa jasnim karakteristikama.
Danas i ustanovljavanje kolektivnog državnog rukovodstva, u kome su
zastupljene sve federalne jedinice, možemo da vidimo kao korak u tom
smislu (up. Nikolić i Petrović 2011). Fridrih i Bžežinski takođe ćute o Jugo-
slaviji, uz izuzetak jedne marginalne napomene o odnosima sa Bugarskom
(Fridrih i Bžežinski 1956, 48).
 I brojni politkolozi na zapadu utvrdili su, još u vreme Tita, specifičnost
Jugoslavije. Pored već pomenutih, možemo da navedemo Joneskua i Mada-
rijagu koji su smatrali da Jugoslavija ne spada ni u demokratske ni u totali-
tarne sisteme, već, isto kao i Frankova Španija, predstavlja „poseban slučaj“
(Ionescu, Madariaga 1968). To uređenje je tipološki skoro neodredivo: sadr-
žavalo je elemente poliarhije, od 60-ih godina, istina bez efikasne demo-
kratske odgovornosti, ali interesi etničkih grupa i istorijskih regija su bili
zagovarani i branjeni, zavisno već od toga kako su ti interesi bili shvatani,
dok se sistem progresivno urušavao, što je dovelo i do njegovog konačnog
raspada (o tome postoji obimna literatura, vidi Wachtel i Bennett 2009).

 Naša rasprava nije dosegla celovito predstavljanje ni vlasti, a još manje
društva u vreme Titove države. Nismo se naročito upuštali u specifič-
nosti situacija u republikama i pokrajinama, što bi zahtevalo još prostora.
Uprkos tome, pri oslikavanju da li se radi o totalitarnom uređenju dotakli
smo se nekih bitnih crta tadašnjeg uređenja. Pri tome smo donekle doveli
u pitanje trvrdnje Kirkpatrikove (1979) i Fridriha te Bžežinskog o tome
da komunistički totalitarizam ne može da se transformiše, tj. da može da
postane samo još više „totalan“, i da ne može da se racionalizuje u Vebe-
rovom (Weber) značenju, a još manje da se liberalizuje. Istina, jugoslo-
venski slučaj ne možemo da uopštavamo, ne samo zbog toga što se tu
radilo o višenacionalnoj zajednici, već i zbog njenog postepenog raskra-
janja. Svakako da su jugoslovenski vladajući komunisti ‘olako uzimali svoje
reči’ o dobrovoljnom i u suštini ugovornom karakteru Jugoslavije (Jović,
2007), i time pridoneli raspadu države, mada je do smrti došlo, kako pišu
Vahtel i Benet, zbog međusobno povezanog otkazivanja većeg broja organa
(Wachtel, Bennett 2009, 12).
¶
19
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
Literatura
Apter, D. 1996. Comparative politics, old and new. 372-400, u A New Handbook
of Political Science, ur. R. E. Goodin i H.D. Klingemann. Oxford: Oxford
University Press.
Arato, A. 2002. Dictatorship before and after totalitarianism. Social Research, 69,
473-501.
Arendt, H. 1961. The Origins of Totalitarianism. London: Allen and Unwin.
Arjomand, S.A. 2003. S.A. 2003. Law, Political Reconstruction and Constitutional
Politics. International Sociology, 18, 7-32.
Bertsch, G. 1977. Ethnicity and Politics in Socialist Yugoslavia. Annals of the
American Academy of Political and Social Science, 433, 88-99.
Borak, N. 2002. Ekonomski vidiki delovanja in razpadanja Jugoslavije. Ljubljana:
Znanstveno in publicistično središče.
Bubanj, V. 1972. Doktrina pobjede. Beograd: Narodna armija.
Burg, S. 1984. Conflict and Cohesion in Socialist Yugoslavia: Political Decision
Making since 1966. Priceton, NJ: Pricenton University Press.
Dahl, R. 1972. Polyarchy: Participation and Opposition. New York: Yale University
Press.
Flere, S. 2007. The Broken Covenant of Tito’s People: The Problem of Civil Religion
in Communist Yugoslavia. East European Politics & Societies, 21, 681-703.
Goldstein, L.F. 1986. Popular Sovereignty, the Origins of Judicial Review, and the
Revival of Unwritten Law. Journal of Politics 48, 51–71.
Grad, A., Kristan, I. I Perenič, A. 2004. Primerjalno ustavno pravo. Ljubljana: Pravna
fakulteta.
Heywood, A. 2007. Politics. New York: Palgrave: MacMillan.
Holmes, L. 2001. Totalitarianism. 15788-15791, u Encyclopedia of Behavioral and
Social Sciences, ur. P.B. Baltes i N.J. Smelser, Amsterdam: Elsevier.
Ionescu, G. i Madariaga, I. 1968. Opposition: Past and Present of a Political
Institution, Harmondswoth: Penguin.
Jančar, D. (ur.) 1998. Temna stran meseca: kratka zgodovina totalitarizma v Sloveniji
1945-1990: zbornik člankov in dokumentov. Ljubljana: Nova revija.
Jović, D. 2009. Yugoslavia: A State that Withered Away. West Lafayette, IN: Purdue
University Press.
Judt, T. 2007. Postwar: A History of Europe Since 1945. London: Pimlico.
Kavčič, S. 1988. Dnevnik in spomini. Ljubljana: Časopis za kritiko znanosti. Ur. J.
Janša i D. Bavčar.
20
Političke perspektive
članci i studije
Kirkpatrick, J. 1979. Dictatorships and Double Standards. Commentary Magazine,
68, 5, 34-45.
Končar, R. i Boarov, D. 2011. Stevan Doronjski – odbrana autonomije Vojvodine.
Novi Sad: Muzej Vojvodine.
Koštunica, V. i Čavoški, K. 1983. Party Pluralism or Monism. Social Movements in
Yugoslavia, 1944-49, Boulder, CO: East European Monographs.
Linz, J. in Stepan, A. 1996. Problems of Democratic Transition and Consolidation :
Southern Europe, South America, and Post-communist Europe. Baltimore, MD:
Johns Hopkins Press.
Marcuse, H. 1968. Čovjek jedne dimenzije: rasprave o ideologiji razvijenog
industrijskog društva. Sarajevo: Veselin Masleša.
Matunović, A. 1997. Enigma Broz. Ko ste vi druže Tito?. Beograd: Čigoja.
Nikezić, M. 2003. Srpska krhka vertikala. Beograd: Helsinški odbor za ljudska prava.
Nikolić, K. i Petrović, V. (ur.) 2011. Od mira do rata : dokumenta Predsedništva SFRJ
1991. Beograd: Institut za savremenu istoriju. Tom 1.
Pirjevec, J. 2011. Tito in tovariši. Ljubljana: Cankarjeva založba.
Poniž, D. 2007. Prolegomena k raziskavi vloge in pomena slovenske dramatike in
gledališča na prehodu iz totalitarnega v demokratski sistem. B. Sušec Michieli,
B. Lukan i M. Šorli (ur.) Dinamika sprememb v slovenskem gledališču 20.
stoletja. Ljubljana: Univerza v Ljubljani.
Rodić, R. 1995. Verom protiv vere: Beograd: INIS.
Rusinow, D. 1967. Understanding Yugoslav Reforms. The World Today, 23, 71.
Steinmo, S. 2001. Institutionalism, 7554-7.u  International Encyclopedia of Social
and Behavioral Sciences, ur. N. J. Smelser i P. A. Baltes. Amsterdam: Elsevier.
Toš, N. (ur.) (2009). Vrednote v prehodu. Slovensko javno mnenje III. Ljubljana:
Fakulteta za družbene vede.
Tripalo, M. 1990. Hrvatsko proljeće. Zagreb: Globus.
Vukmanović, S.- T. 1985. Memoari I, Revolucija koja teče. Beograd: Narodna knjiga.
Wachtel, A. in Bennett, C. 2009. The dissolution of Yugoslavia. 12-40, Confronting
Yugoslav Controversies. A Scholars’ Initiative. West Lafayette, IN: Purdue
University Press, ur. C. Ingrao i T. A. Emmertt.
Whittington, K.E. 2000. Dworkin’s ‘originalism’: the role of intentions in
constitutional interpretation. Review of Politics, 62, 197-220.
Zečević, M. (ur.) 1998. Početak kraaja SFRJ. Stenogram i drugi prateći dokumenti
proširene sednice Izvršnog komiteta CK SKJ 14.-16. marta 1962. Beograd: Arhiv
Jugoslavije.
Županov, J. 1977. Samoupravljanje i sociologija. Zagreb: Školska knjiga.
21
Sergej Flere
Da li je titova država bila totalitarna
Dokumenti
Deveti kongres ZKJ. 1969. Beograd: ČZP Komunist.
Osmi kongres Zveze komunistov Jugoslavije. Ljubljana: ČZP Komunist.
Statistički bilten. 1967. Beograd: Savezni zavod za statistiku, br. XVI, 10, 667.
Statistički bilten. 1988. Beograd: Savezni zavod za statistiku, št. 667.
Uradni list SRS. 1967. Zakon o notranjih zadevah. Ljubljana: Uradni list, str. 245-8.
Internet stranice
http://www.atelje212.rs/pozoriste/istorija/, uvid 30. 3. 2012.
http://narodne-novine.nn.hr/default.aspx, uvid 30. 3. 2012.
http://assembly.coe.int/main.asp?Link=/documents/adoptedtext/ta96/eres1096.
htm, uvid 30. 3. 2012
Summary
Was Tito’s Yugoslavia Totalitarian?
State entities in Croatia and Slovenia have recently indiscriminately designated
Tito’s Yugoslavia as totalitarian without reservations. Neither of these
authorities referred to any systematic considerations of totalitarianism, nor
did they analyze the manner of the alleged system’s presence and its time
limits. As of the middle of 1960’s millions of copies of religious newspapers were
published and economic enterprises did not operate under full state control
as in command economies of the Soviet bloc. The republics were autonomous
players and catered for their interests. The political police (UDBA) operated
in a decentralized manner, without unquestionable authority of the center.
Although Tito’s cult was promoted, his power was limited by the federal nature
of the state. As to other elements of totalitarianism, they also could not be
found in the period.
Key words: Totalitarianism, Yugoslavia, Communism, Authoritarianism,
Polyarchy