Uloga ekonomije znanja i poduzetništva u razvojnoj strategiji regionalne ekonomske politike

UNIVERZITET  U  LJUBLJANI
EKONOMSKI  FAKULTET

MAGISTARSKI  RAD

ULOGA  EKONOMIJE  ZNANJA  I  PODUZETNIŠTVA  U
RAZVOJNOJ  STRATEGIJI  REGIONALNE  EKONOMSKE
POLITIKE

LJUBLJANA,  OKTOBAR  2003                                       AJETI  MIRSAD

IZJAVA

Student  Ajeti  Mirsad  izjavljujem,  da  sam  autor  ovog  magistarskog rada,  kojeg  sam
napisao  pod  mentorstvom  prof.  dr.  Ivo  Lavrača  i  u  skladu  sa  1.  stavkom  21
člana  Zakona  o  autorskim  i  srodnim  pravima  dozvoljavam  objavu  magistarskog  rada
na  fakultetskim  internetnim  stranama.

U  Ljubljani,  dana  :   __________________                    Potpis  :    ____________________
                                                                                Ajeti  Mirsad

SADRŽAJ

UVOD………………………………………………………………………………………..........................……...........……………        1

(i)         Predmet  proučavanja……………….………………………...................……………….…………..………..…         2
(ii)      Namjena  i  cilj  proučavanja  ..............…………………....................……………..…………………..…..     3
(iii)       Metoda  proučavanja  i  rada…. ………………………….....................…………………….…………….…        3
(iv)       Struktura  magistarskog   rada……………..……………....................……………………...….……………        3

1.            EKONOMIJA  ZNANJA

1.             Nastanak  i  razvoj  ekonomije  znanja……….…….....................................……….……………          5

1.1.
   Masovna  ekonomija……………………………………….………………………….………………….......            5
1.1.1.       Ekonomija  znanja ………………………………………………………………………………..…….………          6
1.1.2.       Uspon  i  pad  masovne  ekonomije……………………….……………………………………………          7
1.1.3.     Masovno  i  informacijsko,  kao  osnovna
                dihotomija  savremene  ekonomije………………………………………………………….…..….....            9
1.2.        Uloga  obrazovanja  u  ekonomiji  znanja………………………….…………………....…....……        11
1.2.1.     Vrste  znanja………………………………………………………………………………….………...……….…       12
1.2.2.       Inovacije  kao  posljedica  produkcije  znanja………………………………………….….….....      13
1.2.3.       Diseminacija  znanja………...….……………………………………………..……………………….……...        14
1.3.          Relacije  univerzitet – industrija………………………….………….………………………….…..…...     15
1.3.1.     Američki  i  evropski  univerziteti…....…………………..………………………………….......……..     17
1.3.2.       Inovacije  i  obrazovni  modeli………….............................………………….…………………….…....       18
1.4.        Resursi  znanja.……….….………………………….....…………...…………………………….…….…....…...       18
1.5.        Organizacija  rada…………………………………………………………………………….……...………...         20
1.5.1.       Mrežne  organizacije  ili  adhokracije………...……….…….....................................….….…..….....         21
1.6.        Poduzetništvo……………………………….…………………………………………….……..…..…....….…...        21
1.6.1.     Neoklasična  škola………………………….........................…………………………….………..……..….....        22
1.6.2.     Austrijska  škola………………………………………………………………….………..........…...........….….        22
1.6.3.       Teorija  »Kompetence«…………………………….………………………........................…...…..………...       24

2.            REGIONALNI  RAZVOJ

2.
 Instrumenti  regionalne  politike ………………………………………………….…….……...…….         25

2.1.
 Mikropolitički  instrumenti  regionalne  politike……………...………………….……….….…..        26
2.1.1.     Realokacija  rada………………………………………………………..................................…….………….….         27
2.1.2.   Realokacija  kapitala………………………………………………………….…....................….........…….…..        28
2.2.        Regionalna  politika  i nove  tehnologije………………………..…….………….…….…….….…..          29
2.3.        Industrijski  distrikti……………………………………….…………………….…….…….…….…..…... .….         29
2.3.1.     Uloga  lokalnih vlada  u  novim  industrijskim  distriktima...........................…...........….....        31
2.3.2.   Inovativni  milje  i  znanstveni  parkovi……………………….………….....................…........……...     31
2.3.3.   Kolektivni  sistemi  učenja………………….……….………………..........................…...………...…...…..       32
2.3.4.   Teorija  socijalnog  kapitala……………………………………….................................…………...…...….        33
2.4.        Regionalna  politika  i  sektor  malih  preduzeća………………….…………….…….…..….……      34

3.        EKONOMIJA  ZNANJA  U  STRATEGIJI  EKONOMSKE
             POLITIKE  SLOVENIJE  KAO  EVROPSKE  REGIJE

3.
        Slovenska  razvojna  paradigma……………….……..……………………………….…….………       35

3.1.           Prirodni  resursi…………………………………………………………………………………………………       35
3.2.           Društveni  konsenzus………………………...………………………………………..…………..….…...…        36
3.2.1.        Nacionalni  prioriteti……………………………………………………………..………….…..………....…       37
3.3.           Osnovna  shema  strategije  razvoja  Slovenije……………....………………….………….….         41
3.3.1.      Državne  pomoći ……………………………………………………..……………………….………….…....        39
3.3.1.1.     Davaoci  državne  pomoći ……………………………………………………………….……………....          40
3.3.1.2.     Horizontalni  ciljevi ……………………………………………………………….……………………..….         41
3.3.1.3.     Regionalna  pomoć…………………………………………………………..……………………………….         42
3.3.1.4.     Pomoći  u  sektoru  industrije  i  usluga …………………………………………….….……..…..          43
3.3.1.5.     Dodana  vrijednost  ………………………………………………………………………….……………....          46
3.3.2.      EU  Pomoć  Sloveniji …………………………………………………………………………………..…..         44
3.3.2.1.     Program  pred-pristupne  pomoći …………………………………………………..…….……..…...         45
3.3.2.2.     Partnerstvo  za  pristup…………….……….………………………………………………………….……        45
3.3.2.3.     Podsticanje  poduzetničkog  sektora  i  konkurentnosti ……………….……....…………..        46
3.3.3.      Gospodarska  struktura  u Sloveniji ………………………………………………..…………………      48
3.3.3.1.     Makroekonomska  politika……………………………………………………………….…………….....        48
3.4.           Obrazovanje  u     Sloveniji…………………………………………………………….………………….    49
3.4.1.      Ulaganje  u  znanost  i  razvoj …………………………………………………………………………...      51
3.4.2.      Broj  istraživača  na tisuću  stanovnika ………………………………………………....…………..      52
3.4.2.1.     Internet………………………………………………………………………………………………......…………...       53
3.5.           Konkurentnost  Slovenije …………………………………..…………………………………..………….       53
3.6.           Poduzetništvo  u  Sloveniji……………………………………………………………….….…………….       56
3.5.1.     Indeks  poduzetničke  aktivnosti  (TEA)…………………………………………….……..……....       56
3.6.2.        Sektor malih  i  srednjih  preduzeća ………………………………………………….…….………...       56
3.6.3.      Podsticaj  sektoru  malih  i  srednjih   preduzeća ……………………………….…………..….      57
3.6.4.      Nove  tehnologije  i  dodana  vrijednost ……………………………………………………………      58

4.     PREDLOG  APLIKACIJA   SLOVENSKOG   RAZVOJNOG   MODELA
         NA  GOSPODARSTVO   BOSNE  I  HERCEGOVINE

4.           Analiza    gospodarstva  Bosne  i  Hercegovine......…...............…......................…….............       60

4.1.          Tranzicija  u  Bosni  i  Hercegovini...........................................…............….............................……....        60
4.1.1.       Infrastruktura  u  B i H…………………………………………………..……….......................…...…….....        60
4.1.1.       Makroekonomski  progres………………………………………………..……………….........…...……...        60
4.2.        Javni  sektor………………………………….…………………………………..……………………….………...       62
4.2.1.       Javna  potrošnja.....................................................................................................................................................        63
4.2.1.1.    Smanjenje  javne  potrošnje……………………………………….……..………….................……...…...        64
4.3.        SWOT  analiza  za  gospodarstvo  i  gospodarsku  strukturu  u  B i H..…......……....       65
4.4.        Privatizacija.........................................................................................................................................…......……....       66
4.4.1.       Privatizacija  u  Federaciji  B i H........................................................................................…....…….....        67
4.4.2.       Privatizacija  u  Republici  Srpskoj ..................................................................................….......……...       78
4.4.3.       SWOT  analiza  privatizacije  u  B i H  i mogućnosti  stranih  ulaganja..…..........            79

4.5.         Platni  sistem, valuta  i  zaduženost  B i H…………………………………………....…..…....…         70
4.6.         Obrazovanje  u  B i H…..……………………………………………………………….............……….…..        71
4.6.1.        Prosječna  neto  plaća   (mjesec  maj  2003  godine).....................................................……...       71
4.6.2.        SWOT  analiza  za  socijalni  ambijent  i  ljudske  resurse……….……............……….....       73
4.7.         B i H  i  međunarodna  zajednica…………………………………………….…………........………....       74
4.7.1.        Reforma  ekonomije………………………………………………………….……….......................………...      74
4.7.2.        Reforma  javne  uprave …………….………………………....................………….......................………...      75
4.7.2.1.     »Buldožer  komisija«……………………………………………………..…….........................…...………..       76
4.7.3.        Kooperacija  unutar  južno-istočnog  evropskog  regiona................................………........       76
4.7.4.        Bosna  i  Hercegovina   i  EU..................................................................................................……….......       77

5.
            Pitanje  dalje  strategije  razvoja  B i H…………..…………………........................……….. ..        77

5.1.           Strategija....................................................................................................................................................................        77
5.2.           Prijedlog  razvojne  strategije  za  B i H………………………….....…………….……….. .....…..        80
5.3.           Prijedlozi  razvojnih  projekata  za  B i H……………………………………………… …….…..        81
5.4.           Institucionalna  podrška   države  B i H  razvoju   konkurentnosti
                 njenog  gospodarstva…………………………………………………………………………….…. ……....         82

6.      ZAKLJUČAK………………………………….…………………………………………………………….….……          84

7.      Literatura /  izvori……………………………………………………………………………………………….….         86

7.1.    Literatura…………………………………………..………………………………………………………………..……          86
7.2.    Izvori..…………………………………………………………………………………..…………………………………..         88

8.       Rječnik  manje  poznatih  izraza  i  skraćenica  korištenih  u  ovom  radu…….........…          90

DODATAK

EKONOMIJA  ZNANJA  U  RAZVOJNOJ  STRATEGIJI  REGIONALNE  EKONOMSKE
POLITIKE  EU

1.             Inovativni  regioni  EU……………………………………………………………………………..….….            1
1.1.          Koherentnost  politike  inovativnosti…………………………………….............…..…………….            2
1.1.1.       Zakonski  okvir……………………………….……………………………………............................………..           2
1.1.2.     Ohrabrivanje  novih  inovativnih  firmi……………..………………...............................…………        3
1.1.3.       Spin – offs  projekti……………….………………………………………............................………………          3
1.1.4.       Poboljšanje  ključnih  relacija  između  univerziteta
                industrije ………………………………..................................................…………………………………………          4
1.2.          EU  i  inovativni  potencijal  novih  članica……………..……….……….....……….………….          6
1.2.1.     Evropska  regionalna politika……………..………………………..….……...........................…………        7
1.3.          Kohezioni  fond……………………….…………………………………………………..……….…………..         11
1.3.1.       Inovativne  akcije…………..……………………………….………..…………….....................…………….        11
1.3.2.       Pomoć  za  pridružene  članice ……………………………………….…....................…………….….        12
1.4.          Institucionalna  potpora  SME  sektoru  u  razvijenim  tržišnim
                ekonomijama…………………………………………………………………………………….……..………..        13

Spisak  slika  i  tabela  :

Tabele  :

Tabela      1.     Svjetska  potrošnja  nafte  u  poslednjih  sto  godina…………………………………        9
Tabela      2.     Industrijska  motiviranost  i  potražnja  za  oblicima  univerzitetske  i
                          industrijske  saradnje………………………………………………………………………………….     16
Tabela      3.     Razlike  između  akademskog  i  industrijskog  koncepta  znanja……………..     16
Tabela      4.     Sadržaj  prirodnih  resursa  u  izvozu  Slovenije…………………………………………    39
Tabela      5.     Državne  pomoći  u  Sloveniji  u  2001  godini,  po  instrumentima……….…     39
Tabela      6.     Udio  državne  pomoći  u  BDP-u  u  Sloveniji  u  1999,  2000,  i
                          2001  po   kategorijama……………………………………………………………………………..      40
Tabela      7.     Državne  pomoći  po  horizontalnim  ciljevima  u  1999,  2000  i
                          2001  godini………………………………………………………………………………………….....…      42
Tabela      8.     Državne  pomoći  po  regionalnim  ciljevima  u  1999, 2000  i
                          2001  godini………………………………………………………………………………………...…….       43
Tabela      9.     Državne  pomoći  u  sektoru  industrije  i  usluga…………………………..…………       43
Tabela    10.     Udio  dodane  vrijednosti  u  sektoru  industrije  i  usluga  te  dodana
                          vrijednost  po  zaposlenom  u  tom  sektoru  u  1999,  2000  i
                          20001  godini…………………………………………………………………………………….………       44
Tabela    11.     Sredstva  EU  namjenjena  Sloveniji  (Kopenhagen,  decembar  2002)....…       44
Tabela    12.     Predviđena  podjela  sredstava  Strukturnog  fonda  EU…………………………..       46
Tabela    13.     Struktura  bruto  domaćeg  proizvoda  za  1995,  2000  i  2001  godinu…..       49
Tabela    14.     Udio  stanovništva  u  starosti  25  i  više  godina  sa  srednjom  školom  u
                          periodu  1995 – 2002 ,  u  %……………………………………………………………………..       50
Tabela    15.     Tehnološko  -  poslovni  rezultati  preduzeća,  koja  ulažu  u  istraživanje  i
                          razvoj  (podaci za  1997  godinu  u  1000  DeM  po  zaposlenom)………..…       52
Tabela    16.     Broj  istraživača,  izražen  u  ekvivalentu  punog  zaposlenja,  u  Sloveniji  u
                          periodu  1995 – 2000  godine……………………………………………………………….….…     53
Tabela    17.     Rangiranje  40  najkonkurentnijih  država  u  2002  godini………………………      55
Tabela    18.     Dodana  vrijednost  po  grupama  proizvodnih  faktora  u  Sloveniji…………    58
Tabela    19.     Osnovni  indikatori  konkurentnosti  Slovenije,  u odnosu
                          na  druge  zemlje………………………………………………………………………………………..     59
Tabela    20.     Bosna  i  Hercegovina  :  izabrani  ekonomski  indikatori  1998 – 2003….       61
Tabela    21.     Proračun Federacije  B i H………………………………………………………………………..       62
Tabela    22.     Ukupno  zaduživanje  B i H  kod  Svjetske  banke  u
                          periodu  1996 – 2002…………………………………………………………………………………      70
Tabela    23.     Nezaposlene  osobe  prema  stručnoj  spremi,  maj  2003………………………….     71
Tabela    24.     Statistički  pokazatelji  prosječnih  plata  u  B i H  po  sektorima……………..     72
Tabela    25.     Zaposleni  po  djelatnostima,  maj  2003……………………………………………………     72

U  dodatku  :

Tabela    26.     Podjela  sredstava  EU  prema  ciljevima,  za  period 2000 -  2006………….         8
Tabela    27.     Alokacija  Strukturnih  fondova  prema  ciljevima  i  državama………………      10
Tabela    28.     Odobrena  sredstva  za  projekte  PHARE,  SAPARD  i  ISPA……………….       12
Tabela    29.     Alokacija  sredstava  predpristupne  pomoći  za  buduće  članice  EU……       12

Slike  :

Slika    1.     Osnovna  dihotomija  savremene  ekonomije…………………………………………………       7
Slika    2.     Ekonomski  i  neekonomski  efekti  obrazovanja……………………………………….…       11
Slika    3.     Potrebe  za  znanjem  i  univerzitetski  zasnovani  resursi  znanja……….………      19
Slika    4.     Instrumenti  regionalne  ekonomske  politike……………………………………………….        28
Slika    5.     Osnovna  shema  strategije  razvoja  Slovenije………………………………………… …         38
Slika    6.     Državne  pomoći  namjenjene  za  horizontalne  ciljeve  u  %  BDP-a……….          42
Slika    7.     Projekti  financirani  iz  EAGGF -  5.579  mio  SIT………………………………..…..          46
Slika    8.     Projekti  finansirani  iz  ERDF  -  20.643  mio  SIT………………………………….…         49
Slika    9.     Prijedlog  projekata  finansiranih  iz  ESF  -  18.412  mio  SIT……………………        49
Slika   10.    Izdvajanja  iz BDP-a  za  znanost,  po  državama  u  svijetu........................................       51
Slika   11.    Osnovni  pokazatelji  za  mala,  srednja  i  velika  preduzeća  u  Sloveniji……      57
Slika   12.    Zaduživanje  B i H  po  sektorima...................................................................................................        70
Slika   13.    Prijedlog  razvojne  strategije  za  B i H....................................................................................          80
Slika   14.    Podsticanje  razvoja  Agrara  u  B i H..........................................................................................         81
Slika   15.    Podsticanje  poduzetničkog  sektora  i  konkurentnosti  u  B i H...........................          81
Slika   16.    Znanje,  razvoj  kadrova  i  zapošljavanje.................................................................................         82
Slika   17.    Projekat  4..........................................................................................................................................................        83

U  dodatku  :

Slika   18.    Trendovi  u  javnim  izdvajanjima  za  istraživanje  i  razvoj  u
                     EU  ( % )……………………………………………………………………………………………………....          4
Slika   19.    Trendovi  u  poslovnim  investicijama  za  istraživanje  i  razvoj  u
                     EU  (u  %)………………………………………………………………………………………………………        5
Slika   20.    Vodeći  inovativni  regioni,  po  zemljama….………………………………………… ...…...      6
Slika   21.    Alokacija  Strukturnih  fondova  prema  namjeni  za  period  2000 – 2006…...       9

1

UVOD

(i)   Predmet  proučavanja

Strategije  ekonomskog  razvoja  su  danas  više  nego  ikada  vezane  za  razvoj  znanosti  i
tehnologije  u  društvu. Savremena  ekonomija  danas  predstavlja  koekzistenciju  dvije
različite  vrste  ekonomije :

• masovne  ekonomije,
• informacijske  ekonomije (ekonomije znanja).

Masovna  ekonomija  još  uvjek  postoji  zahvaljujući  masovnoj  potrošnji  materijalnih
dobara,  koje  su  nezamjenljive  za  ljudski  opstanak,  dok  je  druga  ekonomije  -
informacijska  ekonomija,  ili  ekonomija  znanja,  nastala  na  drugim  osnovama,  postaje
dominirajuća  paradigma  sveukupnog  razvoja  društva,  svuda  u  svjetu.  Uslijed  neprestane
reprodukcije  materialnih  dobara,  kao  i  radikalnog  povećanja  informacijske  strukture
ugrađenog  u  njenim  proizvodima  i  uslugama,  informacijska ekonomija  postiže  bolje
efekte  u  poređenju  sa  masovnom  ekonomijom.  Prema  Hawkenu  (1983 ),  masovna
ekonomija  je  ekonomija  industrijskog  doba ;  ona  obuhvata  period  od  1880  do  danas.
Ukoliko  želimo  sprovesti određenu  ekonomsku  razvojnu  politiku,  takvoj  strategiji  obično
treba  podrediti  i  druge strategije  na  nižem  nivou,  kao  što  su  naprimjer  :  privlačenje
stranih  investicija,  oblikovanja  zakonodavstva  u  oblasti  poslovanja,  prodaja  zemljišta,
nekretnina  itd.) Integralna  strategija  regionalnog  ekonomskog  razvoja  takođe  zavisi  i  od
istorijskih, kulturnih  i  drugih  socijalnih  karakteristika  države,  u  kojoj  je  potrebno
sprovesti  određene  ekonomske  reforme. Da  bi  smo  definisali  vlastitu  strategiju  koja  je
usmjerena  za  postizanje  nekog  cilja  moramo  imati  jasnu  sliku  o  našim  vlastitim
sposobnostima  i  postojećim  resursima.
Uspjeh  neke  razvojne  strategije zavisi  takođe  i od  društvenih vrijednosti  prisutnih  u
određenim  društvima,  ali  i  od  moćnih i  uticajnih  grupa  i  lobija  u  tim  društvima.
Osnovno  polazište  u  definisanju  vlastite  strategije  prema  Porteru   zavisi  od  konačnog
formuliranja  strategije  na osnovu  sagledavanja  svih  relevantnih  elemenata  uključenih  u
izradu  razvojne  strategije  (M. E.  Porter  1996   ;  str. 67).
Regionalna  ekonomska  politika  ima  tradicionalno  svoje  razvojne  instrumente  kao  što  su
naprimjer,  mikro  i  makro  političke  razvojne  opcije. Od  posebnega  značaja  predstavlja
razvoj  poduzetništva.  Poduzetništvo  danas  predstavlja  jezgro  mehanizma  oživljavanja
ekonomskog  impulsa  u  društvu  (Adaman,  Devine  2002,  str. 345) ;
U  ovom  radu  dajem  jednu   širu  analizu  ekonomske  teorije  nastanka  poduzetništva  sa
jasnim   naglaskom  na  dominantnu  podjelu  u  znanstvenom  pristupu  prema  tom
fenomenu  ;  klasične  austrijske  škole  (Schumpeter, Hayek,  Mises  itd.), čiji  radovi
afirmiraju  mjesto  i  ulogu  pojedinca  u  poduzetništvu,  i  neoklasične  škole  (Baumol
1993),  koja  upravo  suprotno -  potpuno  marginalizira  ulogu   pojedinca   (kao i
managementa  uopšte). Ekonomija  znanja  operira  sa  znanjem  kao  robom  najboljeg
kvaliteta  odnosno,   sredstvom  produkcije  i  modusom  konkurentne  prednosti. Primjenom
razvojne  strategije  zasnovane  na  aplikaciji  novih  znanja  (inovativnosti),  otvorenosti  za
nove organizacijske  oblike  (distrikti,  (znanstveni  parkovi,  inovativni  miljei  itd.),  većina
firmi  danas  u  svijetu  obezbjeđuje  sebi  proboj  na  svjetskom  tržištu.
Pojedine  firme  takođe  uvode  stalnu obrazovnu  aktivnost  za  svoje  zaposlene  i
obezbjeđuju  da  se  kroz  praktične  trening  programe,  njihovi  radnici  znanja,  drže  ukorak
sa  najnovijim  znanstvenim  i  tehnološkim  znanjima  u  svjetu. Danas  je  znanje  od

2

strateške  važnosti  za  preduzeća  širom  svjeta ;  konkurentna  prednost  zasnovana  na
intelektualnom  kapitalu  omogućava  veću  dodanu  vrednost  proizvodima  i  uslugama
velikom  broju  firmi.  Teze  po  kojima  zemlje  koje  posjeduju  konkurentnu  sposobnost
zasnovanu  na relativno  jeftinim  produkcijskim  faktorima,  kao što  su  :  sirovine,  energenti
ili jeftina  radna snaga ne  važe  u  slučaju  velikog  broja  zemalja. Primjer  Japana
ilustrativno  pokazuje  kako  je  moguće  konkurentnu  sposobnost  razviti  primjenom  znanja,
i  u uslovima  skupe  energije,  nedostatka  sirovina,  skupe  radne  snage  itd.
Nova  razvojna  paradigma,  izražena  u  ekonomiji  znanja  omogućava  preduzećima  da  se
neprestano  inoviraju  i  poboljšavaju  u  novim  proizvodima  i  proizvodnim  procesima. U
analizi  razvojne  paradigme  Slovenije sa  naglaskom  na  ekonomiju  znanja,  polazim  od
toga  da  je  njen  smjer  dobrim  dijelom  bio  određen  tipom  tranzicijskog  modela  koji  je
primjenjen.  Za  Sloveniju  je  položaj  u  početku  tranzicije  bio  specifičan  što  je  uslovilo
dalji  tok  tranzicije,  za  razliku  od  većine  drugih  bivših  socijalističkih  država. Prema
Mencingeru  (2000),  “ osnovne  karakteristike  slovenačke  tranzicije,  su  bili  postupnost  u
promjeni  ekonomskog  sistema  i  pragmatičnost  ekonomske  politike.”  (Mencinger  2000  ;
28).  SME  sektor  u  Sloveniji  je  posebno zanimljiv  ;  prema  mnogim  statističkim
pokazateljima  sinteza  malih  i  srednjih   preduzeća  u  Sloveniji  čini  jaku  poslovnu  bazu,
koja  po  snazi  prevazilazi  velika preduzeća,  koja   tradicionalno  čine  »cvijet«  slovenskog
gospodarstva.
Za  Bosnu  i  Hercegovinu  je  u  poslijeratnom  razdoblju  prvi  i  najvažniji  zadatak  bila
obnova  ratom  uništene  infrastrukture  zemlje,  kao  što  su   saobraćajnice,  električne  mreže
itd. U  taj  proces  je aktivno  bila uključena  međunarodna  zajednica ; uz  njenu   pomoć,
putem međunarodnih donacija,  i  povoljnih  kredita  Svjetske banke,  EBRD  i drugih
organizacija, B i H  je  uspjela  za  relativno  kratko  vrijeme,  pokrenuti  osnovnu
proizvodnju  na  postrojenjima  koja  nisu  uništena  ratnim  razaranjima. Generalno  gledano,
industrijska  proizvodnja  u  B i H  zaostaje  za  obimom  proizvodnje  iz  perioda  od  prije
rata  (1992 -  1996). Pored  dobrih  početnih rezultata  na  makroekonomskom  planu
(gospodarski  rast,  zaposlenost, nove investicije itd), je  došlo  do  privremenog  zastoja,
posebno  u  oblastima  koje  su  od  kritične  važnosti  za  ponudbenu  stranu  ekonomije
(harmonizaciju  i  reforme  poreskih  struktura,  reforme  u oblasti  tržišta  rada, financija  i
uopšte reforme  za  postizanja  povoljnije  klime  za  strane investicije  itd.). Jedna  od
najvećih  slabosti  B i H  ekonomije  je  njena  javna  potrošnja  ; osnovna  karakteristika
javne  potrošnje  u  B i H,  je  da  je  njena  infrastruktura,  ostala  na  istom  nivou  kao  i
prije  rata  što  je  dovodi  u  kontradikciju  sa  postojećim  nivoom  BDP-a  u  B i H.  Zadatak
međunarodne  zajednice  u  B i H   je  bio  harmoniziranje zakonodavstva   na  čitavoj
teritoriji  B i H,  kao  i  usmjeravanje  etnocentrističkih  konfrontacija  nacionalno  obojenih
političkih  struktura  ka  pragmatičnom  suočavanju  sa  realnom  situacijom  u  svijetu  i
fokusiranjem  težišta  postojećih  problema   na  ekonomske  probleme. U  tom  kontekstu  je
pokretanje  Centralne  banke  u  prvom  periodu  nakon  rata,  predstavljao  veliki  korak  u
normaliziranju  stanja  u   B i H.  Dakle  upravo  suočavanje  B i H  sa  realnim  svijetom
objektivno  postavlja  pitanje  strategije  daljeg  ekonomskog  razvoja  te  zemlje  ;  strategije,
koja  se  mora  oslanjati na  povećanje  konkurentnih  sposobnosti    B i H  gospodarstva  kroz
aplikaciju  ekonomije znanja.

(ii)   Namjena  i  cilj  proučavanja  :

• Da  naglasi  ulogu  ekonomije  znanja  kao  ekonomije  budućnosti  u  strategiji
regionalnog  ekonomskog  razvoja,  koja  upotrebljava  manje  energije,  sirovina  i
uleženog  rada,  a  postiže  bolje  efekte  zahvaljujući  dodatnom  znanju  i
poduzetništvu.  U  dvadesetim  godinama  proteklog  stoljeća  je  poljoprivreda

3

činila  preko  70  %,  učešća  u  društvenom  bruto  proizvodu  razvijenh  zemalja,
dok  danas   zauzima  tek  17  %. Isto  tako  fizička  radna  snaga  koja  je  nekada
u  vidu  manuelnog  rada  u  poljoprivredi  i  industriji  zauzimala  dominantno
mjesto  u  produkciji  roba,  danas  postaje  sve  manje  važna  i  njeno  učešće  u
društvenom  bruto  proizvodu,  čini  svega  15  %  u  razvijenim  zemljama.

• Da  pokaže  da  su  komparativne  prednosti  Slovenije  (kao  i  B i H),  u
poređenju   sa  drugim  tranzicijskim  državama,   u   boljem  kvalitetu  i  većoj
diferencijaciji  proizvoda,  a  ne  samo  u  nižim  cijenama. Najuspješnija
slovenska  preduzeća  (Naprimjer,  Lek,  Krka,  Gorenje, itd.), nisu  ta  koja
koriste  prednosti  niže  cijene,  već  ona  koja  su  sposobna  povećati   stepen
tehnološke  inovativnosti  i  oblikovanja  proizvoda  za  tržište. To  znači
konkretnu  potvrdu  teorije  kompetence  (engl. knowledge-based  theory),  koja
definira  i  naglašava  važnost  «prećutnog  znanja»  a  koje  se  odnosi  na
«nekodirana  i  individualna  specifična  znanja,  a  koja  funkcionišu  unutar
ekonomske  organizacije»  (Adaman,  Devine  2002,  str.  339).

(iii)
Metoda  proučavanja  i  rada  :

Metodološki,  rad  je  zasnovan  na  podacima,  koji  oblikuju  osnovnu  tezu  o specifičnosti  i
važnosti  znanja  i  poduzetništva  i  njihovog  uticaja  na  razvojne  strategije  regionalne
ekonomske  politike.  Oni  su   dobijeni  iz  studija  zasnovanih  na   različitim  teoretskim i
empirijskim  istraživanjima. Pored  interneta  i  stručne  literature  knjižnice  Ekonomskog
fakulteta  u  Ljubljani,  izvori  i  građa  za  oblikovanje  kompletnog  rada  su  takođe
korišteni  :

-
pregledom  razvojnih  programa  slovenskih  regija  (tokom  ljetne  prakse  u  Centru
za  Međunarodnu  Konkurentnost,  CIC  u  Ljubljani),
-     pregledom  službenih   dokumenata  mistarstava,  i  ureda  javne  uprave  u  Sloveniji
      i  B i H.

Rad  je  u  osnovi  teorijska  analiza  iz    područja  političke  ekonomije  i  reflektira  neka
temeljna   pitanja   savremene  socio – ekonomske  analize  razvojnih  trendova  u  svjetu.
Jasno  je  da  teorijska  analiza  prikazana  u  ovom  radu  ne  može  obuhvatiti  sve
relevantne  aspekte  ovako  široko  obuhvaćene  teme  -   ekonomije  znanja,  ali  bi
mogla  da  ukaže  na  njegovu  važnost,  i  na  taj  način  aktualizira  nove  mogućnosti
i  oruđa  sa  kojima   razpolaže   savremena  ekonomska  analiza.

(iv)   Struktura  magistarskog  rada  :

Magistarski  rad  je  podjeljen   na  :  uvod,  četiri  odvojena  poglavlja,  zaključak  i  dodatak.
U uvodu  sam  dao  definiciju  predmeta  rada,  cilj,  metodologiju  i  strukturu  rada. Prva  dva
poglavlja  su  teorijski  uvid  u  objašnjenje  ekonomije  znanja,  koja  postaje  dominantnom
paradigmom  razvoja  u  svijetu,  kao  i   uvid  u  osnovne  mehanizme  i  oruđa  sa  kojim
raspolaže  savremena  regionalna  ekonomska  analiza. Posebno  je  istaknuta uloga
austrijskih  ekonomista  Schumpetra,  Hayeka   i  Misesa  kao  pionira  u  teorijskoj  analizi
poduzetništva.
U  poglavlju  koje  se  odnosi  na  regionalni  razvoj,  dajem  na  uvid  neke  osnovne  mikro  i
makro  političke  opcije  kao  instrumente  regionalnog  razvoja,  pozivajući  se  na
Armstronga  i  Taylora  (2000),  kao  referentne  i  respektabilne  autore  iz  te  oblasti. U

4

pozadini  njihovog  pristupa  je  postkejnizijanski  pristup  rješavanja  problema  nejednakog
regionalnog  razvoja,  sa  naglašenim vladinim  politikama   fiskalnih  i  administrativnih
kontrola,  koje  pokušavaju   usmjeriti  pomoć  ka  ugroženim  regijama. Slovenska  razvojna
strategija  je  izabrala  put razvoja  koji  temelji  na  znanju  i  politikama  pružanja  podrške
većoj  konkurentnosti  slovenskog  gospodarstva. U  ostvarivanju  tog  cilja  su  posljednjih
desetak  godina  veliku  ulogu  odigrala  dva  razvojna  mehanizma  :  državne  pomoći
(posebno  horizontalnim  ciljevima)  i  pomoć  EU  (predpristupna  pomoć).
U  četvrtom  poglavlju,  pored  analize  gospodarske  situacije  u  B i H,  dajem  i  neke
prijedloge  mogućih   riješenja  za  dugoročnu  strategiju  gospodarskog  razvoja  te  zemlje,
koja  bi  se  mogla  oslanjati  na  slovenski  razvojni  model.
U  zaključnom  djelu  oblikujem   konačnu  sintezu  gore  navedenih  poglavlja  i  dajem
zaključke  koji  se  odnose  na  primjenu  ekonomije  znanja  i  poduzetništva  u  razvojnoj
strategiji  regionalne  ekonomske  politike  Slovenije  i  B i H.
U  nastavku  predstavljam  spisak  korištene  literature  i  izvora,  kao  i  kratki  riječnik
prevoda  manje  poznatih  izraza  korištenih  u  ovom  radu.

Na  kraju  rada  u  dodatku,  analiziram  razvojnu  strategiju   i  primjenu  ekonomije  znanja
u  razvijenim  zamljama  EU,  koja  predstavlja  najnovi  trend  u  razvojnoj  politici  tih
država. Jasno  je  da  su  nove  firme  zasnovane  na  novim  tehnologijama  pokretači
inovativnosti  i  ekonomskog  rasta  ; evropske  smjernice  u  ostvarivanju  Lisabonske
Deklaracije  (2000)  upravo  govore  o  tom  procesu. Razvojna  pomoć  Strukturnog  i
Kohezionog  fonda,  kao  i  uklanjanje  svih  administrativnih  i  birokratskih  barijera  razvoju
inovativnog  poduzetništva,  predstavljaju  temeljni  mehanizam  te  strategije.

5

1  EKONOMIJA ZNANJA

1. Nastanak  i  razvoj  ekonomije  znanja

Historijski  gledano,  period  u  kojem  je  dominantni  oblik  produkcije  bio  vezan  za
agrarnu  proizvodnju  i  njemu  svojstven  sistem   produkcionih  odnosa,  bi  se  mogao  uzeti
kao  prvi  period  razvoja  ekonomskog  života  u  društvu. Znamo  da  je  prelaz  sa  agrarnog
načina  produkcije  u  industriski  oblik  bio  proces,  koji  je  obuhvatao    tehnološke  aspekte
promjena  u  samoj  proizvodnji,  kao  i  radikalne  izmjene  u  demografskoj  strukturi
društva,  u  cijelini. Treći  talas,  kako  ga  naziva  James A. Aune  ( 2001),  promjena  u
ekonomskoj  sferi  društva,  je  karakterističan  po  sljedećim  promjenama  :

• znanje  postaje  glavni  faktor  produkcije,
• rad,  politika,  i  zabava,  postaju  manje  centralizirani  i  više  okrenuti   ka individualnim
oblicima  organizacije,
• rad  postaje  više  interesantan  i  fleksibilan,
• birokratska  uniformiranost  je  zamjenjena  sofisticiranom  oruđu  sistemske  integracije
      i  informacijskoga  menadžmenta    (Aune  2001   str. 45).

Ekonomija  znanja  se  razlikuje  od  industrijske   ili  masovne  ekonomije  prije  svega,  po
radikalnoj  promjeni  u  odnosu  prema  radu  i prihvatanju  novih  vrijednosti  u  društvu.
Razvijeni  oblici  industrijskog  društva  su  poznavali   centralizirane  forme  medijskih
sistema,  koji  su  oblikovali  svakodnevni  život  građana.Takvi  centralizirani  medijski
sistemi  su  obuhvatali,  naprimjer ;  televiziju,  radio,  štampu  itd., koji  usavremenom
informatičkom  društvu,   postaju  manje  relevantni  sa  aspekta  komunikacija od  naprimjer,
interneta  ili  bežičnog  telekomunukacijskoga  sistema. Zahvaljujući  savremenoj
informacijskoj  tehnologiji,  imaju  menadžeri  danas  na  raspolaganju  brži  dostup  do
informacija  o  aktuelnom  stanju na  tržištu. Ukoliko  naprimjer,  opadne  potražnja  za
određenom  vrstom  robe  ili  dionica  na  berzi,  imaju  dovoljno  vremena  da  reaguju  u
skladu sa  novonastalom  situacijom  na  tržištu,  upravo  zahvaljujući  bržem  protoku
informacija  koje  omogućava  savremena  tehnologija.

1.1. Masovna  ekonomija

Ekonomija,  kakvu   danas  poznajemo  se  mijenja  iz  dana  u  dan  i  prilagođava  potrebama
društva,  registrujući  stalne   promjene   navika,  ukusa  i  drugih  trendova  u  potrošnji
novih  proizvoda  kod  potrošača.
Savremena  ekonomija  dakle,  predstavlja  u  suštini  koegzistenciju  dvije  različite  vrste
ekonomija  :
• masovne  ekonomije,
• informacijske  ekonomije.

Masovna  ekonomija   još  uvijek  egzistira  zahvaljujući  masovnoj  potrošnji  materijalnih
dobara,  koja  su  neophodna  za  ljudsku  egzistenciju  dok  informacijska  ekonomija   koja
je  nastala  na  drugačijim  predpostavkama,  preuzima  vodeću  ulogu  u  društvu. Uslijed
neprestane  redukcije  mase,  u  smislu  materijalnih  sirovina   i  energenata  u  proizvodnji
materijalnih  dobara  sa  jedne  strane,  i  radikalnom  povećavanju  informacijske  strukture
ugrađene  u  svojim  proizvodima  i  uslugama,  informacijska  ekonomija  postiže  bolje

6

efekte  u  odnosu  na  masovnu  ekonomiju.
Prema  Hawkenu  (1983 ),  masovna  ekonomija  je  ekonomija  industrijskog  doba. Izraz
masovna,  je  nastao  kao  ekonomska  kategorija,  i  njime  se  označava  ona  vrsta
ekonomije,  koja  je  svoju  ekonomsku  paradigmu  zasnovala  na  dvije  dominantne
kategorije :

• u  proizvodnji,  na  ekonomiji  obsega  i  masovnoj  eksploataciji   energenata,  kao  što
su   nafta, ugalj,  plin  itd.,
•
u  potrošnji - na   masovnoj  potrošnji  materijalnih  dobara,  kao  i  akumulaciji
materijalnog  bogatstva,  kapitala  (nekretnina,  novca,  luksuznih  roba  itd).

Razlika  izmedu  masovnog  i  informativnog  u  ekonomiji   se  ogleda  u  primjeni  omjera
između   masovnog  i  informacijskog  koje  je  ugrađeno  u  proizvod  ( Hawken  1983 : str.
35). Masovna  ekonomija  koristi  energiju,  sirovine,  radnu  snagu,  mašine  i  organizaciju,  i
uglavnom  je  zasnovana  na  ekonomiji  obsega  (namjenjena  masovnoj  potrošnji).

1.1.1  Ekonomija  znanja

Informacijska  ekonomija  ili  ekonomija  znanja1,  takođe  koristi  sve  gore  navedene
faktore  ali u  višestruko  manjem  iznosu,  i  što  je  najvažnije :  tim  materijalnim
proizvodima  daje  dodatnu  vrijednost,  primjenjujući  i  ugrađujući  u  njih -  dodatno
znanje. Informacijska  ekonomija  dakle,  koristi  puno  manje  energije,  sirovina  i  radne
snage,  a  postiže  bolje  efekte  u  ekonomskom  smislu,  zahvaljujući  ugrađenom  dodatnom
znanju  odnosno,  informaciji  u  proizvodu. Na  pitanje,  šta je  to  dodatno  ugrađeno  u
proizvod,  odnosno  u  krajnjem  slučaju ;  kakva  je  stvarna  uloga   informacije  u
proizvodnji  Hawken  (1983 ),  odgovara :“Ono  što  stvara  (dodaje)  novu  vrijednost
proizvodima  je  novi  kvalitet,  koji  dolazi  primjenom  znanja  i  informacija”  (Hawken
1983  :  str.  36 ). Taj  novi  kvalitet  se  ispoljava  u  čitavom  nizu  osobina  kao  što  su  :
dizajn,  korisnost  (funkcionalnost), snaga  ( izdržljivost  proizvoda),  trajnost  kao  i  znanje
ugrađeno  u  proizvod. Predmeti  i  robe,  odnosno  proizvodi  u  koje  je  ugrađeno  znanje  su
ljepši,  trajniji,  funkcionalniji,  korisniji,  inteligentniji   i  troše  manje  energije,  u  odnosu
na  proizvode  koji  potiču  iz   produkcije  masovne  ekonomije. Kupovna  moć  (engl. term
of  trade),  manufakturnih dobara  koja  potiču  iz  produkcije  masovne  ekonomije,  je  pala
za  oko  tri  četvrtine  u  posljednjih  40  godina,  u  odnosu  na  proizvode  i  usluge
ekonomije  znanja. Sa  druge  strane  produkti  ekonomije  znanja,  kao  što  su  na  primjer,
obrazovanje  ili  zdravstvo,  su  poskupili  u  odnosu  na  proizvode  tradicionalne  masovne
ekonomije  za  40 %  (u  posljednjih  50  godina). Kupovna  moć  radnika  koji  proizvode
robu  unutar  masovne  ekonomije  je  takođe  pala,  upravo  zahvaljujući  zakonitostima
samog  tržišta. Učešće  manuelne  radne  snage  u  proizvodnji  roba  masovne  ekonomije  je
na  primjer,  prije  pola  vjeka  iznosilo  oko  30 – 40  %,  od  ukupne  cjene proizvoda,  dok
danas  to  učešće  iznosi  samo  15 % .
Hawken  (1983),  navodi  takođe  da  su nekada  najbrojnija  populacija  radne  snage -
poljoprivrednici,  svojim  radom  i  proizvodnjom  činili  preko  70  %  učešća  u  društvenom
bruto  proizvodu  (BDP),  razvijenih  zemalja,  dok  danas  njihovo  učešće   iznosi   svega  3
%  odnosno,  učešće  poljoprivrede  u  cijelosti  učestvuje  sa  samo  2 %  u  ukupnom
društvenom  proizvodu  (Hawken  1983 :  str.  39).

1  Oba  ova  termina  su  korištena  u  radovima  P. Druckera,  2001.

7

Slika  1. Osnovna  dihotomija  savremene  ekonomije

Izvor  :  Bazirano  po  Hawken  1983  str.  39,  vlastita  shema. 2003.

1.1.2. Uspon  i  pad  masovne  ekonomije

Masovna  ekonomija  je  imala  svoje  doba  procvata  u  periodu  kada  je  društvo
funkcionisalo  na  masovnoj  eksploataciji  relativno  jeftinog  energetskog  inputa,  kao  što
su  bili  nafta, ugalj  ili  plin. Naftni  šok  početkom  sedamdesetih   i  povećanje  inflacije  u
većini  razvijenih  zemalja  devedesetih  godina  dvadesetog  stoljeća,  izazvanih
poremećajima  na  naftnom  tržištu,  pokazali  su    svu  iluzornost   paradigme  ekonomskog
razvoja  zasnovane,  isključivo  na  masovnoj  ekonomiji.
Masovna  ekonomija  je  proizvela  određena  stanja  na  tržištu,  koja  su  dugoročno  postala
glavni  uzrok  njenog  postepenog  pada ;  uslijed  neracionalnog  i  skoro  absurdnog  načina
raspolaganja  osnovnim   produkcijskim  faktorima,  kao  što  su : radna  snaga  (ljudi),
kapital  (novac),  i  drugi  resursi  (energija,  sirovine  itd.),  ta  vrsta  ekonomije  je
proizvodila  mnoge  negativne  prateće  pojave  kao  što  su  :  nezaposlenost, inflacija,
Invazivna,  ekspanzionistička
strategija  :

-
Masovna  potrošnja
-
Ekonomija  obsega
-
Prljave   tehnologije
-
Trošenje  velike  količine  energije
-
Društvo  »blagostanja«
-
Industrijalizacija  agrikulture  :
-
Monokulture  koje  reduciraju  fertilnost
zemljišta  (saturacija)
-
Industrijalizacija  turizma.
      Dugoročno :
 Negativni  ekonomski  i  neekonomski  učinki
-
Ekološko  zagađenje
-
Nestabilnost  tržišta  sirovinama
-
Makroekonomske  distorzije
Nova   razvojna   paradigma  :

-  Inovativnost  i  unapređivanje
-  Predviđanje  globalnih  potreba
-  Dizajn,  korisnost,  funkcionalnost
-  Trajnost  (snaga – izdržljiv.)
-  Znanje – ugrađeno  u  proizvod
-  Novi  kvalitet  proizvoda
-  Opšta  obrazovanost
-  Ekološki  pristup  agrikulturi  :
         -   Mali  posjedi,  veća  biološka  diverzifikacija,
         -   Multikulture,  dodatno  obrazovanje  itd.
        - Održivi  gospodarski  rast.
   Dugoročno  :
  Pozitivni  ekonomski  i  neekonomski  učinki
-
Zdravlje ,  ekologija, mobilnost,
-
Održivost  gospodarskog rasta  itd.
MASOVNA  EKONOMIJA
EKONOMIJA  ZNANJA
    SAVREMENA  EKONOMIJA

 Sinteza
Ekonomija  znanja  neće  zamjeniti  masovnu
ekonomiju  ;  ona  će  je  samo  absorbovati  i
uključiti  u  svoju  vlastitu  evoluciju.

8

recesija   itd. Masovna  ekonomija  je  na  izvjestan  način  sinonim  za  tradicionalno
shvatanje  ekonomista  o  ulozi  ekonomije  kao  znanosti,  čiji  je  prvenstveni  zadatak  dati
odgovore  na  pitanja   ekonomskog  rasta  u  društvu  (Hawken  1983  :  str.  36). Taj  rast  bi
trebao,  prije  svega  da  se  ogleda  u  povećanju    produktivnosti  proizvodnje,     povećanja
zaposlenosti,  porasta  materijalnih  dobara  i  proizvoda  na  tržištu  kao  i  povećanju
nadnica,  odnosno  ličnog  i materijalnog  bogatstva  pojedinaca. Međutim,  cijena  jedne
takve  razvojne  paradigme  ekonomskog  razvoja  na  način  masovne  ekonomije,  dugoročno
prijeti  da  sruši  same  temelje  opstanka  čovjeka  te  dovede  u  pitanje  sve  ljudske
istorijske  i  civilizacijske  napore  za  ostvarenje  bolje   i  ljepše   budućnosti  cijelokupnog
čovječanstva  na  zemlji.
Masovna  ekonomija  zanemaruje  proizvodnju  kao  interakciju   izmedu  čovjeka  i  prirode,
(Fromm  1977). Ona  je  kreirala  mase  potrošača  koji   konzumiraju  proizvode,  za  čiju  su
proizvodnju  ( neodgovorno)  trošene  ogromne  količine  energenata,  da  bi  se  kao  jedini
rezultat  takvog  ponašanja  oblikovao  jedan  malograđanski  isprazan  životni  stil,  zasnovan
na  ličnom  bogaćenju  i  sticanju  materijalnih  dobara  pojedinaca. Takva  ekonomija  je
predstavljala  apologiju  jednog  besmislenog  i  neodgovornog  ponašanja  ekonomskih
subjekata  u  eksploataciji  prirodnih  resursa,  na  račun  nepopravljivog   zagađivanja  i
uništavanja  čovjekove  okoline  na  zemlji. Masovna  ekonomija  je  imala  svoje
zagovornike  u  politici ;  kao  nauka  ona  je  i  sama  bila samo  produžena  ruka  takve
eksploatatorske  politike  odnosno,  nauka  koja  je  baveći  se  u  pitanjima   zaposlenosti,
potražnje,  distribucije  i  slično,  zatvarala  oči  pred  pravim  i  suštinskim  pitanjima
čovjekovog  dugoročnog  razvoja  i  opstanka  na  zemlji. Svi  njeni  veliki  “uspjesi”  i
rezultati,  opisani  u  “društvu  izobilja” (Galbraith  1971), su  samo  posledica   nemilosrdne
eksploatacije  fosilnih  goriva  uglja,  nafte  i  plina,  a  daleko  manje  rezultati  ljudske
pameti,  inovativnosti,  organizacije  i  velikih  naučnih  otkrića. Iluzija  o “uspešnosti”  takve
ekonomije  je  upravo  i  trajala  sve  do  prvih  većih  naftnih  šokova. Dugo  je  vladalo
mišljenje  da  masovna  ekonomija  podržava  rast,  ekonomski  razvoj  a  time  i  smanjenje
nezaposlenosti, ali  jedna  od  najzanimljivijih  kontradiktornosti  masovne  ekonomije
upravo  je  ta  -  što  je  nastojala  eliminirati  ljudsku  radnu  snagu  kao  faktor  proizvodnje.
Takva  kontradiktornost  proizilazi  iz  osnovne  intencije  masovne  ekonomije,  da
produktivnost  mjeri  omjerom  učešća  rada  u  proizvodnji  roba. U  praksi  to  znači  da,
ukoliko  isti  broj  radnika  proizvede  veći  broj  proizvoda  za  isto  vrijeme,  onda  se  to
naziva  - povećanje  produktivnosti. Budući  da  je  u  masovnoj  ekonomiji  povećanje
produktivnosti  -  cilj  po  sebi,  menadžment  preduzeća  nastoji  učiniti  sve  da  stvori
situaciju  u  kojoj  će  što  manji  broj  radnika  ostvariti  što  veću
proizvodnju. To  se  postiže  uvođenjem  mašina  koje  povećavaju  produktivnost  ali  i  troše
više  energije. Dakle,  osnovna  paradigma  masovne  ekonomije  se  sastojala  u  povećavanju
produktivnost   kroz  uvođenje  mašina,  kao  “zamjene  za  ljudsku  radnu  snagu”2.  Na
tržištu  obično  vlada   oligopolna   situacija,  koja  omogućava  da  cijene  padaju
istovremeno  dok  profiti  aktera  te  oligopolne  situacije  rastu,  zahvaljujući  ekonomiji
obsega. Masovna  ekonomija  je  dakle,  ostvarivala  visok  stepen produktivnosti  ali   ne,
preko  veće  uložene  količine  rada,  nego -  uvođenjem  novih  mašina  koje  troše  više
energije  i  samo  na  taj  način  ostvaruju   veću  produktivnost (Hawken  1983 :  str. 37).
Posljedica  toga  je  upravo  bila  povećana  nezaposlenost. Energenti  i  fosilna  goriva
naravno  nisu  u  neograničenim  količinama  u  prirodi,  ali   temeljna  kontradiktornost

2 Hawken  mašine  posmatra  metaforično   -  kao  zamjenu  za  ljudske  mišiće  (»mechanical  tools  and
  mashines  represents  the  extension  of  our  muscle«,  a  mikročipove,  software  i  ostale  proizvode
  ekonomije  znanja  kao -  produžetak  naše  pameti  u  materiji  (»extension  of  our  mind  into  mater«
  Hawken  1983  :  str.78 ).

9

masovne  ekonomije  nije  limitirana  samo  tom  činjenicom ;  povećana  produktivnost   ne
znači  u  isto  vrijeme  i  povećanje  kvaliteta  proizvoda.  Povećanje  produktivnosti  može  da
znači  i  :

• automatsko  padanje  cijena  na  tržištu  uslijed  povećane  ponude,
• nerealiziranje  prodaje  uslijed  promjene  u  ukusima  potrošača,
• povećanje  troškova  proizvodnje  uslijed  nestabilnost  cjena  energenata  na  tržištu,
povećavanje  troškova  uslijed  povećanja  cjene  produkcionih  faktora,  radne  snage,
kapitala,  sirovina  itd. (Hawken  1983  :  str  39).

Period  izmedu  1950   i  1980  se  općenito  smatra  zlatnim  dobom  industrijalizacije  i  ere
masovne  ekonomije. To  je  ilustrativno  prikazano  na  tabeli  1,  koja  pokazuje  potrošnju
nafte  u  posljednjih  sto godina.  Iz  tabele   se  jasno  vidi  da  je  u  periodu  od  1960  -  1980
potrošnja  nafte  bila  na  vrhuncu,  što  potvrđuje  tezu  Hawkena  (1983),  da  je  »zlatno
doba  industrijalizacije«  i  ere  masovne  ekonomije  upravo  bilo  generirano  većom
potrošnjom  energenta  kao  što  je  nafta.

Tabela 1.  Svjetska  potrošnja  nafte  u  poslednjih  sto  godina:
________________________________________________________________

              Svjetska  populacija         Svjetska  potrošnja            Svjetska  potrošnja
Godina       (u  milijardama)           u  milionima  barela          po  glavi  stanovnika u barelima
____________________________________________________________________________
1890                  1.55                                       149                                  0.1
1910                  1.70                                       327                                  0.2
1920                  1.81                                       688                                  0.4
1930                  2.02                                    1.412                                  0.7
1940                  2.25                                    2.144                                0.95
1950                  2.53                                    3.803                                1.50
1960                  3.06                                    7.674                                2.51
1965                  3.34                                   11.058                               3.31
1970                  3.73                                   16,711                               4.48
1973                  3.96                                   20.368                               5.15
1976                  4.18                                   21.192                               5.06
1978                  4.33                                   21.192                               5.04
1980                  4.48                                   21.813                               4.88
1981                  4.56                                   20.404                               4.48
1990                  5.27                                   20.000                               3.79
2000                  6.19                                   20.000                               3.23
Izvor : International  Petroleum  Encyclopedia, vol  14, Tulsa  :  Penn  Well  Publishing  Co.,  prema  Hawken  1983  str  39.

1.1.3. Masovno  i  informacijsko,  kao  osnovna  dihotomija  savremene  ekonomije

Za  razliku  od  masovne  ekonomije,  informacijska  ekonomija  utjelovljuje  informaciju  u
proizvod  na  način  poboljšanog  kvaliteta,  dizajna,  funkcionalnosti  i  višestruke  korisnosti.
Tokom  ere  masovne  ekonomije,  trošeno  je  puno  više  energije  po  jedinici  proizvoda,
što  se  odražavalo  na  njegovoj  cijeni. Ne  postoji  jasno  određena  razlika,  koja  dijeli
masovno  od  informacijskog  u  ekonomiji ;  to  je  određeno  količinom  informacija
ugrađenih  u  proizvod  (Hawken  1983 :  str. 37). Za  razliku  od  proizvoda  masovne
ekonomije,  proizvodi  informacijske  ekonomije  koriste  inteligentna  rješenja  ;  informaciju
i  znanje, i  troše  puno  manje   energije  po  jedinici  proizvoda  za svoju  proizvodnju.
Istovremeno,  koeficijent  korisnosti  sa  svakim  novim  riješenjem  i  inovacijom   postaje
višestruko  veći. Trošenje  manje  energije,  kao  i  materijalnih  sirovina  ima  takođe

10

multiplikacijski  učinak  u  svakodnevnom  životu  ; ugrađena  informacija  i  znanje  u
poluprovodničke  silicijske  čipove  na  primjer, sa  svakim  novim  i  inteligentnijim
riješenjem  zamjenjuje  ne  samo  ljude,  nego  i  velike   mašine,  koje   troše  ogromne
količine  energije.  Proizvodi  koje  stvara  informacijska  ekonomija,  su  fizički  manji,
inteligentniji,  zauzimaju  manje  prostora  te  svojom  upotrebnom  vrijednošću,  podižu
životni  standard  milionima  ljudi  u  svijetu  (Drucker  1969  ;  str.  78). Prelaz  sa  masovne
na  informacijsku  ekonomiju,  takođe  zahtjeva  da  kompanije  učine  dodatne  napore,
ulaganjem  u  obrazovanje  svojih  zaposlenih  i  kupovinu  patenata  i  drugih  tehnoloških
know – how  sistema  na  svjetskom  tržištu. To  naravno košta  dosta  novaca,  ali  jedna  od
najčešćih  zabluda  masovne  ekonomije,  jeste  upravo,  u  njenom  precjenjivanju  značaja  i
uloge  novca  u  gospodarstvu. 3
Ono  što  informacijska  ekonomija  ili  ekonomija  znanja,  prepoznaje  kao  neprocenljivo
važno  sa  stajališta  ekonomske  učinkovitosti  jeste  ;  uloga  znanja (uključujući
menadžment  i  poduzetništvo ), u  kreiranju  novih  proizvoda.
Osnovna  karakteristika  masovne  ekonomije  je  masovna  produkcija  materijalnih  dobara,
dok  ekonomija  znanja  (engl.  knowledge  economy ),  vidi  u  znanju  najbolje  sredstvo
produkcije.

3 Kad  bi  novac  bio  zaista  najvažniji  u  ekonomiji,  onda  bi  svaki  vlasnik   veće  količine  novca  bio  važniji
za  ekonomiju,  od  nekog   ko  nema  novca,  ali  u  glavi  ima  određena  inteligentna  riješenja  koja  su
aplikativna  u  proizvodnji  novih  proizvoda. Poslovni  uspjeh  proizilazi  iz  spremnosti da  se prate  želje  i
potrebe  trga  koji  čine  milioni  nepoznatih  potrošača, i  njihove  spremnosti  da  prihvate  novi  proizvod  na
tržištu,  u  pogledu , dizajne,  kvaliteta,  trajnosti,  cjene  itd.

11

Obrazovanje  kao   INPUT
Output  1  :
  Ekonomski  efekti
Neekonomski  efekti
                      Patenti  i  inovacije
          ZNANJE
Demokratizacija   društva
Novi  proizvodi,  proizvodni  procesi
Ušteda  radne  snage,  sigurnost
Veća  diverzifikacija  proizvoda
Bolja  obrazovna  struktura  društva
Nova  socijalna  kohezija
Bolji  kvalitet  proizvoda  i  usluga
Veća  produktivnost
Output  2

1.2.  Uloga  obrazovanja  u  ekonomiji  znanja

• U  modernim   informatičkim  društvima   zasnovanim  na  znanju  (engl.  knowledge -
based - society),  postaje  uloga  obrazovanja  odlučujuća  za  funkcionisanje  njihovih
ekonomija. Znanje  postaje  ključni  faktor  ekonomskoga  razvoja  i  konkurenčnosti
proizvoda  na  tržištu. U  savremenim  ekonomskim  modelima  znanje  i  informacija  se
pojavljuju  u  dvostrukoj  ulozi ;  s  jedne  strane  pokazuju   kako,  i  koliko  informacija
poznaju  ekonomski  subjekti  u  društvu  u  kojem  djeluju,  dok  sa  druge  strane
pokazuju -  koliko  su  ti  subjekti  sposobni  procesuirati  te  informacije  u  svoju  korist.
Znanje  se  u  društvu  pojavljuje  kao  imovina  (engl.  asset),  ali  za  razliku  od  fizičke
imovine  (engl.  phisical  asset),  znanje  kao  imovina,  perpetuira  samo  sebe,  i  u
društvu  se  javlja  kao  input  (kompetencija,  vještina  itd.),  ili   kao  output  (inovacije,
patenti,  itd.,  Lundvall  and  Johnson  1994,  OECD  2000 :  str.  15).

Slika  2.  Ekonomski  i  neekonomski  efekti  obrazovanja  :

Izvor  :  Lundvall  1994,  Armstrong  i  Taylor  2000,  str.  286. ( vlastita  shema),  2003.

Ekonomija  znanja  operira  sa  znanjem  kao  robom  najboljeg   kvaliteta  odnosno,  kao
sredstvom  produkcije  i  modusom  konkurentne  prednosti  na  tržištu. U  tom  slučaju,
znanje  može  biti  :
-  upotrebljeno  (proizvodni  proces),
-  kupljeno  na  tržištu  (zapošljavanje  radnika  znanja,  kupovina  patenta  itd.),  i
-  pohranjeno  (biblioteke,  baze  podataka),  itd.
Analizirajući  znanje  kao  imovinu,  u  kontekstu   ekonomije  znanja,  postavlja  se  pitanje :
da  li  je  znanje  javno  ili  privatno  dobro? Atributi   javnog  su  sadržani  u  činjenici  da  je
produciranje  znanja  kao  obrazovanja   - javno  dobro, i  da  služi  u  svrhu  javne  koristi.

12

Posredovanje  državne  administracije  u  održavanju  obrazovnog  sistema  predstavlja
racionalnu  alokaciju  resursa  znanja  u  proizvodnji u  društvu  (Arrow  1962  :  str. 67 ).To
implicira  zaključak  da  je  i  samo  znanje  - javno  dobro,  na  osnovu  čega  bi  ekonomski
subjekti  bili  neopterećeni  dodatnim  zahtjevom  ulaganja  u  znanje  kao  strategiju
konkurentnosti  na  tržištu 4. Po  drugoj  strani,  javno  financiranje  škola,  univerziteta,  kao  i
generičkih  tehnologija,  ima  dugoročne  ciljeve  u  društvu  koji  nisu  nužno  samo
ekonomski  ciljevi  (slika  2).

1.2.1. Vrste  znanja

Prema  Lundvallu  i  Johnsonu  (1994),  znanje  je  podjeljeno  u  četiri  osnovne  kategorije :
• znati - što  (know - what),
• znati - zašto  (know - why),
• znati - kako  (know - how),
• znati - ko  (know – who,  Lundvall  and  Johnson  1994,  OECD  2000 :  str.  15).

Znati - što  (know - what),  se  odnosi  na   poznavanje  činjenica,  i  takva  vrsta  znanja  je
najbliža  definiciji   informacije  kao  sredstva,  koje  se  može  upotrebiti  u  proizvodnji. Ta
vrsta  znanja  je  relativno  dostupna  većini  subjekta  u  društvu,  što  ga  čini  manje
strateški  važnim  u  odnosu  na  konkurenciju.
Znati - zašto  (know - why),  se  odnosi  na  znanje,  koje  je  od  velike  važnosti  za
tehnološki  razvoj,  i  naučno -  baziranih  područja,  kao  što  su  naprimjer :  hemijska,
nuklearna,  elektronska  i  druge  industrije.
Usvajanje  ovakvih  znanja  znači  ulaganje  u  razvoj  tehnologije  i  proizvodnju  tzv.
“pametnih  proizvoda"  (engl.  smart  devices),  koji  su  značajni  za  strategiju
konkurentnosti  u  globalnom  poslovanju.
Znati - kako  (know - how),  predstavlja  znanje  u  obliku  posjedovanja  specijaliziranih
vještina,  koje  posjeduju  radnici  znanja  odnosno : poduzetnici,  znanstvenici,  kompjuterski
stručnjaci,  talentirani  pojedinci  itd. Obično  se  smatra,  da  u  ovom  slučaju  nije  riječ  o
praktičnim  vještinama,  koje  posjeduju  radnici  samo  određene  firme ;  u   globalnoj
ekonomiji  "know -how"  se  definira  kao  "specifična  vrsta  znanja,  kreirana  od  strane
specijaliziranog  tima  stručnjaka,  koji  nisu  nužno  radnici  te  firme  odnosno,  ne  žive  u
zemlji  u  kojoj  je  locirana  dotična  firma.
Znati - ko (know - who),  se  odnosi  na  profil  stručnjaka  koji  su  uključeni  u  pojedine
znanstvene  ali  i  poslovne projekte,  na  međunarodnoj  razini. U  svijetu  danas  prevladava
trend  prema  sve  većoj  kompleksnosti  znanstvene  baze,  koja je  sastavljena  od  različitih
izvora  znanja  i  stručnjaka,  iz  različitih  zemalja.
Općenito,  danas  prevladava  specifična  vrsta  interakcije  između  pojedinih  firmi
specijaliziranih  za  određena  područja  tehnologije,  i  ona  se  uglavnom ogleda  u  razmjeni
znanja  među  tim firmama  i  udruživanju  na  zajedničkim  projektima. To  se  posebno
odnosi  na  firme  iz  oblasti :  fizike,  medicine,  biotehnologije,  informacijskih  sistema  itd.
Dilema  je  :  da  li  razmjena  informacija  u  takvim slučajevima,  ne  govori  u  prilog
diseminacije  znanja  kao  javnog  dobra? Know –how  u  principu  nije  nikada  postao  javno

4 To  naravno  nije  tačno ;  nisu  sva  znanja  dostupna.  Upravo  zahvaljujući  »nevidljivom  znanju«  kojeg
posjeduju  određene  firme  i  pojedinci  je  njihova   uspješnost   moguća  na  tržištu.

13

dobro,  koje  bi  bilo dostupno  svim  ekonomskim  subjektima  u  društvu.
Većina  država  danas  u  svijetu,  zasniva  svoju  razvojnu  strategiju  na  intenzivnom
razvoju  intelektualnog  kapitala  kao  osnovnog  konkurentnog  resursa  u  proizvodnji 5.
Još  važnijom  se  čini  interakcija,  između  kreativnog  potencijala  radnika  znanja  i
poduzetničkog  duha,  koji  vlada  u   firmama  nove  tehnologije. Sa  druge  strane, danas  se
tehnološko  znanje  (know - how),  može  kupiti  na  tržištu,  ali  još  uvjek  ne  predstavlja
konkurentnu  prednost  ;  neoklasična  teorija   ekonomskog  rasta  simplificirajući
predpostavku  o  objektivno  dostupnoj  tehnologiji   kao  “banki  znanja”  na  slobodnom
tržištu,  tvrdi  -  da  "svi  subjekti  u  globalnoj  utakmici  mogu  kupiti  postojeće  tehnologije,
i  sa  njima  konkurirati  jedni  drugima  u  proizvodnji  (OECD  papers   2000,  uvod, : str.
15). Iako  je  "know - how"  kao  tip  znanja  baziran  na  tehnologiji,  njegova   konkurentnost
se  više  zasniva  na  -  organizacijskoj  strukturi,  menadžmentu  i  marketingu,  kao  i  drugim
oblicima  djelovanja  na  tržištu.
Pojedine  tehnologije,  posjeduju  svoje  specifične  “kodove”,  koji  ih  čine  teško  dostupnim
za  diseminaciju  i  javnu  prezentaciju. Tipičan  primjer  su   biotehnologija  i  farmaceutska
industrija,  gdje  “kodificirano  znanje”  postaje  ključna  "determinanta  dinamike  baze
znanja".  Relativna  težina  znanstvenih  i  praktičnih  elemenata  u  bazi  znanja
biotehnologije  i  farmacije,  postaje  faktor  koji  usporava  širenje,  ili  diseminaciju  tog
znanja  na  druge  subjekte,  koji  takođe  pretendiraju  na  usvajanje  tih  znanja  i
tehnologija. Vodeće  farmaceutske  firme  se  naprimjer,  ne  odriču  svojih  patentnih  prava
u  korist  nekog  imaginarnog  »znanja  kao  javnog  dobra«. Tek  nakon povrata  uloženih
sredstava  u  istraživanja  i  kupovinu  patenata,  te  firme  se  mogu  prepustiti  humanim
načelima  disperzije  znanja  kao  »javnog  dobra«.
Važan  aspekt  znanja  se  sastoji  u  činjenici  da  “ za  razliku  od  drugih  sredstava  ili
proizvodnih  faktora -  njegova  veća  upotreba  kroz   ulaganje  (input),  u  nadarene
pojedince  ili  znanstveno – istraživačke  timove,  dovodi  do  srazmjerno  većeg  stepena
vještina  ili  znanja,  što  opet  rezultira  većim  brojem  inovacija  (output, prema  Lundvall
2000.  :  str.  17.  slika  2.).6

1.2.2. Inovacije  kao  posljedica  produkcije znanja

Inovacije  po  definiciji  predstavljaju  nešto  novo ;  kao  novi  uvid  u  postojeće  znanje  one
takođe  predstavljaju  i  povećanje  postojećeg  znanja. Prema  Schumpetru,  proces
inovativnosti  se  može  predstaviti  kao  proces  kreativne  destrukcije  na  taj  način  da  -
istovremeno  dok  inovacije  stvaraju  nova  tržišta,  nove  firme  i  poslove, nepovratno  se
gase  stara  tržišta,  poslovi,  radna  mjesta,  proizvodna  postrojenja  itd.,  predhodne
tehnologije  i  njima  imanentnih  proizvoda. Naprimjer,  sa  dolaskom kompjutera  u  većini

5  Rusija,  naprimjer  ima  veliki  broj  stručnjaka,  kao  i  naučnika  iz  različitih  oblasti,  ali  oni  nisu
integrirani  u  tzv.  "socijalnu  mrežu”  kao  radnici  znanja,  što  dovodi  do  toga  da  većina  njih,  napušta
zemlju,  i  biva  inkorporirana  unutar  međunarodnih  projekata, koje  vode  razvijene  zemlje  u  svijetu

6  (engl.  Intensive  Human  Resource  Development  Programmes). Najveći  broj  kompanija,  formiranih  na
regijama  kao  što  su,  Silicon  Valley  ili  Boston,  zasniva  svoju  konkurenčnu  strategiju  na  unajmljivanju
(engl.  hiring),  talentiranih  pojedinaca  ili  grupa,  sa  novim  i  produktivnim  idejama  unutar  lokalnog   i
globalnog,   fluidnog  tržišta  radnika  znanja  (Drucker  2001  :  str.  37).

14

poslovnih  ureda,  nestaju  potrebe  za   mehaničkim  pisaćim mašinama,  što  predstavlja
destruktivnu  opciju  za  industriju  tih  mašina. Inovativnost  nije  ekskluzivno  karakteristika
samo  nadarenih  pojedinaca. Sistemi  inovacija  su  mogu  konstituisati  i  u  sistemima  više
učesnika  koji  su  međusobno  povezani ;  takvi  učesnici  u  kreiranju  inovacija  mogu  biti
firme,  univerziteti,  tehnološki  instituti,  trening  centri  itd. Takođe  kemijska  industrija,
biotehnologija  ili  farmaceutska  industrija,  su  u  principu  zasnovane  na  naučno - baziranoj
produkciji  znanja  (engl. science - based  producers),  i  u  svom  radu  su  oslonjeni  na
blisku  saradnju  sa  univerzitetima. Na  taj  način  učenje,  kao  osnovni  proces   pridobivanja
i  sticanja   znanja  -   predstavlja  temeljnu  osnovu  “učeće  ekonomije”  (engl. learning
economy),  kao  primjene  ekonomije  znanja,  koja  prevladava  danas  u svijetu.
U  savremenim  uslovima,   učenje  predstavlja  proces  koji  nije  ograničen  nekim
određenim  vremenskim  periodom  :  proces  učenja  i  usavršavanja  predstavlja  zadatak  za
čitav  život.

1.2.3.  Diseminacija   znanja

Prema  Arrowu  (1993),  jednom  od  pionira  u  razmišljanju  o  ekonomskim  posledicama
upotrebe  znanja7,  postoje  znanja  koja  se  mogu  prenositi  i  širiti  među  ljudima  (engl.
disemination  of  knowledge),  kao  i  znanja,  koja  se  zbog  svoje  specifičnosti  ne  mogu
širiti  na  tradicionalni  način  kroz  proces  učenja,  nego  samo  kroz  iskustvo  podjeljeno
među  ljudima  u  procesu  rada,  (engl.  learning  by  doing,  Arrow  1993  :  str. 67).
Lundvall  (1994),  je  razvijajući  koncept  “iskustvenog  učenja” (engl. learning  by doing),
umjesto  izraza  “ekonomija  znanja”  (engl.  knowledge  ekonomy),  upotrebio  izraz “učeća
ekonomija” (engl.  learning  ekonomy),  sa  čime  je  napravio  distinkciju  između
“reproduktivnog”  i  “nereproduktivnog”  znanja  (Bengt-Ake  Lundvall  1994,  OECD  2000
:  str. 27).
Prema  tom  autoru,  transmisija  znanja  nije  ograničena  samo  u   procesu  učenja  na
relaciji  onih  koji  znaju,  prema  onima  koji  ne  znaju  ;  neke    vještine  jednostavno  nije
moguće   prenijeti  putem  tradicionalnih  formi  učenja.
Sa  druge  strane,  tradicionalna  znanja  i  vještine  koje  su  stotinama  godina  bile  cijenjene
u  društvu,  u  nadolazećem  vremenu  polako  postaju  suvišna  ;  naprimjer,  tradicionalna
znanja  i  vještine  ljekara  gube  svoju  legitimnost  u  svjetlu,   skoro  svakodnevno  novih
pronalazaka  farmaceutske  i  biotehnološke  industrije ;  novi  lijekovi,  nove  metode  i
elektronski  dijagnostički  uređaji  zahtijevaju  da  medicinsko  osoblje  posvećuje  veći  dio
radnog  vremena  usvajanju  novih  znanja  u  oblasti  inovacija u  medicini,  nego
uspostavljanju  tradicionalnog  odnosa  između  ljekara  i  pacijenta.  Stalno  novi  pronalasci
i  inovacije  u  oblastima   kao  što  su  molekularna  biologija, genetika,  ultrazvučna
dijagnostika  itd,  prijete  da  dovedu  u  pitanje  i  tradicinalno  usvojena  “pozitivna  znanja”
dobijena  na  akademskom  nivou  današnjih  ljekara.8

7 Arrow  se  posebno  bavio  analizom  situacije  na  tržištu  i  informacijama  koje  utiču na  odluke  učesnika  na
tom  tržištu. Informacije  oblikuju  sve  poteze   učesnika,  stvarajući  tržišne  mehanizme  od  alokacije  resursa
do  cijena  ;  ti  mehanizmi  zavise  od  potpune  razmjene  informacija  (engl.  Full  exchange  of  information),
što  je  poslije  dovelo  do  teorije  » racionalnih  očekivanja«
(Arrow  1951 : 153 –189).

8 Mnogi  lijekovi  i  metode  liječenja,  koji  su  bili  prisutni  u  liječenju  pacijenata  decenijama,  sada  se
posmatraju  u  negativnom  kontekstu  (u  svijetlu  najnovijih  naučnih  istraživanja,  Lundvall  and  Johnson
1994,  OECD  2000 :  str.  15).

15

1.3.
Relacije  Univerzitet – industrija

Globalizacija,   razvoj  znanosti  i   tehnologije  je  učinio  da  se  u  većini  razvijenh  zemalja
u  svijetu  uspostavi  jedna  bliža  veza  između  akademskog,  odnosno  znanstvenog  znanja
i  industrije. Strategija   razvoja  je  uslovila  uspostavljanje  novih  oblika  saradnje  između
ova  dva  sektora,  tako da  je  došlo  do  stvaranja  čitavog  niza  novih  formi  sinteze  između
nauke  i  industrije  kao  mjesta,  na  kojima  se  realizuju  naučne  i  tehnološke  inovacije.
Komercijalizacija  intelektualne  svojine  izdavanjem  patenata,  (engl.  commercialise
intellectual  property  by  licensing  patents), predstavlja  osnovnu  paradigmu  upotrebe
znanja  u  službi  ekonomskog  razvoja,  u  današnjim  postindustrijskim  razvijenim
društvima. U eri  globalizacije,  kao  i  velikog  konkurentnog  pritiska  na  tržištima  širom
svjeta,  veza  između  kreativne  ideje  i  njene  konkretne  realizacije  mora  biti,  što  je
moguće  kraća. Prema  Schumpetru, osim  osoblja  firme,  njihovog  iskustva  i   znanja
postoji  još  čitav  niz  drugih  faktora  koji  utiču  na  uspješnost  primjene  inovacija  u
industriji.
Takvi  faktori  uključuju  :
• vezu  između  drugih  firmi  (konkurencija,  dobavljači,  poslovne  usluge  itd.),
• lokalna  znanstveno - istraživačka  i  razvojna  infrastruktura  (škole,  univerziteti,
istraživačke laboratorije,  softver,  biblioteke,  internet  itd.),
• dodatne  obrazovne  i  druge  institucije (inžinjering,  posredničke  organizacije,
brokerske  kuće, dostupnost  razpoloživog  „venture  kapitala“,  i drugih   formi
      financiranja  projekta).

Dakle,  izvorna  ideja  i  znanstvena  podloga  projekta  jeste  važna,  ali  to  je  samo  jedna
od  faza  u  realizaciji  poslovnog  projekta  u  industriji.
Velike  firme  i  koncerni  danas,  pod  svojim  krovom  imaju  vlastite  univerzitete
znanstveno  istraživačke  laboratorije  i  institute. Veza  između  ideje  i  realizacije  je  na  taj
način  maksimalno  skraćena. U  sektorima  kao  što  je  naprimjer  farmaceutska  industrija,
izdvaja  se  preko  deset  procenata  od  ukupne  prodaje  na  - istraživanje  i  razvoj  (R &D).
Uporedo  sa  strateškim  ulaganjima  u  istraživanje  i  razvoj,  te  firme  takođe  puno  ulažu  u
menadžment  i  monitoring  sistem.
Motiviranost  industrije  za  saradnju  sa  akademskim  i  znanstvenim  institucijama  je  H. G.
Schuetze  (2000),  ilustrativno  predstavio  tabelom  2 :
Za  razliku  od  evropskih  univerziteta,  američki  univerziteti  su  više  decentralizirani,  i
usmjereni  ka  zadovoljavanju  potreba  lokalnog  i  regionalnog  razvoja. Firme su  dodatno
motivirane  za  saradnju  sa  univerzitetima,  jer  eksploatacija istraživačkih  laboratorija  i
naučnog  osoblja  na  univerzitetima,  pada na  trošak  univerziteta,  a  ugovori  između
industrije  i  univerziteta  su  najčešće  u  formi  bilateralnih  ugovora  o  pružanju
konzultanskih  usluga  i  slično.

16

Tabela 2. Industrijska  motiviranost  i  potražnja  za  oblicima  univerzitetsko-
                 industrijske  saradnje

Motivacija                                                     oblici  saradnje
______________________________________________________________________________________
Dobijanje  pristupa  ka  najnovijim              -   korporativno  članstvo  u  programima
trendovima  u  nauci                                     -   centri  odličnosti  (engl.  centres  of exellence)

Ušteda  u  novcu  i  reduciranje                    -   ugovor   o  znanstveno – istraživačkoj  saradnji
rizika  kroz :                                                  -  modeliranje  i  testiranje
- saradnju  u  istraživanje  i  razvoj               -  korištenje  univerzitetskih  istraživača
- eksploataciju  komercijalno  izvedivih          kao  konzultanata
  rezultata  univerzitetskog   istraživanja      -  kupovina  patenata,  izdavačkih prava

Dobijanje  pristupa  ka  znanju  preko          -  zapošljavanje  univerzitetskih
razvoja  ljudskih  resursa  i  drugih                  diplomanata
oblika  učenja                                                -  interships,  i  drugi  oblici kooperacije
                                                                          u  obrazovanju
                                                                       - participacija  u  kontinuiranom    obrazovanju
Izvor  : Hans  G.  Schuetze , Center  for  Policy  Studies  in  Higher  Education  and  Training
University  of British  Columbia, Vancouver  B.C. , Canada , 2000.  str.  165.

Zajednički  industrijsko - univerzitetski  centri,  takođe  postaju  jedan  interesantan  model
približavanja  znanosti  i  industrije,  kao  naprimjer  An - Institute  u  Njemačkoj.
Univerzitetski  istraživači  su  involvirani  i  u  druge  vidove  saradnje,  kao  naprimjer :
• razmatranje  pravnih  pitanja,
• pripremanje  i  organiziranje  istraživanja  tržišta,
• učestvovanje  u  kreiranju  dizajnerskih  i  softverskih  riješenja  novih  proizvoda.
Dakle,  najčešći  i  najači  motiv  firmi  za  saradnju  sa  univerzitetima  predstavlja  činjenica
da  firme  na  taj  način,  sebi  obezbjeđuju  primjenu  najnovijih  znanstveno istraživačkih
riješenja,  kao  “informacije  utjelovljene  u  proizvodu”. Sa  druge  strane  visoko  stručna
radna  snaga,  u  vidu  svršenih  diplomanata  univerziteta svojim  zapošljavanjem  te
korištenjem  visokosofisticiranih   tehnologija  u  proizvodnji, doprinosi daljem  poboljšanju
kvalitete  proizvoda  i  njenog  plasiranja  na  tržište. Osnovne  razlike  izmedu  akademskog  i
industrijskog  koncepta  znanja  su  predstavljeni  na  tabeli  3,
Tabela  3.   Razlike  izmedu  akademskog  i  industrijskog  koncepta  znanja
Industrija                                                        Akademija
Realizacija  ekonomskih  vrijednosti.............…Kreacija  intelektualnih  vrijednosti
Primjenljivost  u  industriji............................…Znanstvena  kredibilnost
Tržna  orijentiranost.....................................….Usmjerenost  ka  idealima  (misiji)
Induktivno  ili  sintetsko....................................Deduktivno  ili  analitičko
Usmjeravanje  prema  problemu..................…..Disciplinarnost
(trans - disciplinarnost)
Ciljna  orijentiranost.....................................….Znanstvena  znatiželja  (radoznalost)
Poštivanje  rokova.........................................…Bez  vremenskih  ograničenja
Privatna  dobra (vlasništvo)..........................….Javna  dobra
Izvor : Tomiura,  1997,  prema  H.G. Schuetze,  OECD  papers, 2000.  str. 167.

Postoje  određeni  problemi  u  shvatanju  primjene  inovacija  u  industriji  ;  sa  stanovišta

17

akademije,  inovativnost  se  ne  može  ograničavati  samo  na  njenu  primjenu  u  industriji,
odnosno  na  način,  koji  će  za  posljedicu  imati, samo  ekonomsku  korist. Inovativnost  je
daleko  širi  i  kompleksnji  pojam,  i  on  se  ne  može  ograničavati  samo  na  njegove
neposredne  ekonomske  efekte. Znanstveni  svijet  je  principijelno  jedinstven  u  svojim
etičnim  načelima ;   to  znači  da  firme  koje  koristeći  znanstvene  i  tehnološke  inovacije  u
proizvodnji  i  koje  postaju  tržišni  lideri,  ne mogu  to  znanje  koristiti  da  bi  uspostavljali
monopol  na  tržištu.9 Glavne  prepreke  na  relaciji  akademsko - industrijska  saradnja  se
ipak  nalaze  u  temeljnim  i  strukturnim  razlikama  ova  dva  sektora. Razlike  se  najviše
koncentriraju  u  nepomirljivosti  tradicionalnog  koncepta  znanstveno - istraživačkog  rada
sa  jedne  strane,  i  tržno  orijentiranim  pristupima  (instrumentima),  upotrebe  znanja  u
industriji  na  drugoj  strani. Zbog  usporenosti  promjena  u  tradicionalnoj  organizaciji  i
institucionalne  strukturiranosti  znanstveno  istraživačkih  institucija  i  univerziteta,  kao  i
temeljnih  etičkih  načela  kojima  se  te  institucije  rukovode  u  svom  radu,  moralo  je  doći
do  formiranja  novih oblika  institucionalne  saradnje  izmedu  akademije  i  industrije.
Primjere  takvih  oblika  saradnje  možemo  naći  u  novim  organizacijskim  strukturama,  kao
što  su  industrijsko - istraživačke  katedre,   An - Instituti  u  Njemačkoj,  znanstveni  parkovi,
univerzitetsko - industrijski  uredi  itd.  Paralelno  sa  razvojem   takvih  oblika  saradnje,  sve
je  češće  i  direktno  učešće  vlada  zemalja  u  oblikovanju  univerzitetsko - industrijske
saradnje. U  tim  slučajevima  vlade  ustanovljavaju  istitute  posebno  za  te  svrhe,  kao
naprimjer  u  slučaju  Fraunhofer  Društva  za  Primjenjena  Istraživanja  (engl.  Fraunhofer
Society  for  Applied  Research)  u  Njemačkoj,  Mreže  Centara  Odličnosti  (engl.  the
Networks  of  Centres  of  Exellence),  u  Kanadi,  Znanstvene  i  Tehnološke  Centre  i
univerzitetsko - industrijski   razvojno - istraživački  centri  (engl.  the  Science  and
Technology  Centres  and  the  university - industry  R & D  centres),  u  SAD  itd. U
akademskim  krugovima  se  kritički  analiziraju  svi  ovi  oblici  saradnje  iz  više  razloga ;
komercijalizacija  znanstveno - istraživačkog  rada  poprima  negativne  konotacije  i
negativno  utiče  na  kredibilnost  znanosti,  ukoliko  je  podređena  isključivo  industrijskoj  i
komercijalnoj  namjeni.10  Drugi  važan  aspekt  se  tiče  disperziji  znanstvenog  znanja,
dakle  obavezama  prema  studentima  i  znanstvenoj  javnosti,  koja  zahtijeva  kritičku
observaciju  i  transparentnost  znanstvene  teorije  na  javnoj  razini.
Kreacija  znanja  u  aranžmanu  industrijski  sponzoriranog  istraživanja,  često  dolazi  u
konflikt  sa  postojećim   kritički  usmjerenim  znanstvenim  establišmentom,  koji  zahtijeva
apsolutnu  transparentnost metodološke  i  znanstveno - istraživačke  procedure  (Cohen
1998,  prema   Schuetze  2000  :  str. 169).

1.3.1. Američki  i  evropski  univerziteti

Američki  sistem  podrazumjeva  plaćanje  studija  od  strane  studenata  ali  je paralelno
razvijen  i  sistem  financiranja  nadarenih  i  siromašnih  studenata,  preko  stipendija  i
drugih  oblika  financijske  pomoći  studenata. Zapošljavanje  profesora  se  odvija  na

9 Tržišni  monopol  nekih  firmi  u  određenim  slučajevima,  naprimjer  Microsofta -  je  u  suprotnosti  sa
univerzalnim  etičnim  načelima  akademskog  (ali  i  »kompjuterskog«)  svijeta

10 Znanstvene  istraživače  koji  izrađuju  dobro  plačane  studije  po  narudžbi   industrije,   takođe  prati  “loš
glas ,” (engl. intelectual  stigma),   ili  kako  kaže  Bowie  (1990),   “takvi  istraživači  obično  gube  na  svom
prestižu,  onoliko  koliko  dobiju  u  dolarima”,  (Bowie  1990, :  str.  211,  prema   Schuetze   2000,  OECD
papers  2000).

18

principu  individualnih  ugovora  kojima  se  reguliraju  prava  i  obaveze,  a  uspješnost
njihovog  rada  se  uglavnom  mjeri  prisustvom  studenata  na  nastavi  ili  mogućnošću  da
njihovi  znanstveni  projekti  i  ideje  privuku  sponzore  iz  industrije. Prema  podacima
OECD-a, (2000),  bruto  izdaci  namjenjeni  za  istraživanje  i  razvoj  po  stanovniku  u  EU
iznose  375  USD  (od  toga  prosjek  u  nordijskim  državama  iznosi  604  USD), dok  u
SAD  iznosi  794 USD  (OECD 2000  :  str. 212).
Znanost  i  obrazovanje  sve  više  postaju  organizirani  kao  industrija ;  zato  je  vrlo  važno
za  univerzitete  da  imaju  dobru  strategiju (uključujući  i  marketing),  u  nastojanjima  da
privuku  što  bolji  znanstveni  kadar  i  istraživače,  na  projektima  koji  bi  usisavali  kapital
iz  industrije. Evropski  univerziteti  uglavnom  temelje  na  principu,  po  kojem
univerzitetsko  obrazovanje  plaćaju  poreski  obveznici,  a  tekuće  zapošljavanje
univerzitetskih  nastavnika   obavlja  u  vidu  pogodbe  u  okviru  državnog  sektora. Plate
nastavnika  su  iz  tog  razloga  u  većini  slučajeva  izjednačene,  što  dugoročno  dovodi do
pada  kvaliteta  nastave  na  većini  evropskih  univerziteta. Izjednačavanjem  plata  profesora
i  istraživača  na  evropskim  univerzitetima  slabi  moć  u  znanstvenom  i  inovativnom
dijelu  univerzitetskog  rada,  tako  da  nije  slučajno  da  se  i  na  evropskim  univerzitetima
sve  više  koristi  američki  pristup  korištenja  »agresivnih  financijskih  ponuda«,  u  svrhu
privlačenja  kvalitetnog  znanstvenog  potencijala  iz  čitavog  svijeta  na  svoje  univerzitete.

1.3.2. Inovacije  i  obrazovni   modeli

Tradicionalni  obrazovni  programi  na  univerzitetima  nerijetko  predstavljaju  metodologiju
disperzije  znanja,  koje  ne  obuhvata  u  potpunosti   sve  inovacije,  što  se  otkrivaju  u
svijetu. U  tom  segmentu  se  pojavljuje  problem -  transfera  znanja. Zbog  svega  toga  su
se  obrazovni  modeli morali  prilagoditi  bržem  rastu  novih  tehnologija  i  inovacija.
Takođe  su  razvijeni  specifični  pristupi  učenja  za  ciljne  skupine  profesionalaca  i
studenata,  čiji posao  zahtijeva  informiranost  i  upućenost  u  najnovija  tehnološka
dostignuća (engl.  up - to date - skills). Takve specifične  obrazovne  aktivnosti,  kao  što  su
naprimjer : tehničke  prezentacije,  radionice  (engl. workshops),  seminari,  demonstracije  i
obrazovni  kursevi,  predstavljaju  osnovne  elemente  savremenog  inovacijskog  transfera
znanja. Pojedine  firme  takođe  uvode  stalnu  obrazovnu  aktivnost  za  svoje  zaposlene  i
obezbjeđuju  da  se  kroz  praktične  trening  programe,  njihovi  »radnici  znanja«, drže
ukorak  sa  najnovijim  znanstvenim  i  tehnološkim  znanjima  u  svijetu. Zbog  sve  većeg
unapređivanja  specifičnih  znanja   a  posebno  iz  oblasti  kao  što  su  zdravstvo,  tehničke
nauke,  informacijske  tehnologije  itd.,  profesionalci  zaposleni  u  tim  oblastima  moraju  da
stalno  proširivati  svoja  znanja.  Takvo  kontinuirano  obrazovanje  postaje  osnovna
karakteristika  “društva  znanja”  koje  je  zasnovano  na  primjeni  ekonomije  znanja  (Porter
2001  :  str. 67).
1.4. Resursi  znanja

Schoetze  (2000),  navodi  da  tradicionalni  tokovi  diseminacije  znanja  kroz  učenje  i
trening  u  novim  uslovima  rapidnog  rasta  ekonomije znanja,  nisu  više  dovoljni,  te  da  je
potrebno  izgraditi  nove  mehanizme  koji  bi  zadovoljili  rastuće  potrebe  društva.
Razlikujemo  tri  tipa  protoka  znanja,  i  to :
• obrazovanje  i  trening,
• sinteze  znanja  iz  različitih  disciplina,
• difuzija,  transfer  i  razmjena  znanja  (Schoetze, OECD  Papers  2000  :  str.  169.).

19

Kontinuirano  obrazovanje  i  druge  organizacijske  mogućnosti  obrazovanje   današnjih
profesionalaca  ekonomije  znanja  (engl.  knowledge  workers), su  za  sada  još  uvjek
nedovoljno  razvijene  na  univerzitetima. Walshok (1995) za  tu  tezu  navodi  primjer
inžinjera,  koji  su  trenutno  tražena  vrsta  profesionalaca   čije  kompetence igraju  centralnu
ulogu  u   tehničkom  dijelu  inovacijskog  procesa  savremenih  tehnologija. Trenutno,  na
većini  univerziteta  u  svijetu,  kontinuirano  obrazovanje  se  rijetko  povezuje  sa  praćenjem
transfera  tehnologija.

 Na  slici  3  je  prikazan  šematski  prikaz  potreba  za  znanjem  sa  jedne  strane,  i
mogućnosti  koje  se  nude  postojećim  univerzitetski   zasnovanim   resursima  znanja :

Slika  3.  Potrebe  za  znanjem  i  univerzitetski  zasnovani  resursi  znanja

Izvor : Bazirano  po  Walshoku,  (1995), H.G. Schuetze,  OECD  papers,  2000  :  str. 170,

Inžinjeri  su  praktično  zaposleni  u  cjelokupnom  industrijskom  i  uslužnom  sektoru,  koji
se  bavi  proizvodnjom  proizvoda,   uz  korištenje  visokosofisticiranih  kompjuteriziranih
proizvodnih  linija. Rastuća  tehnološka  i  organizacijska  kompleksnost  takvih  proizvodnih
Potrebe  za  znanjem
Resursi  znanja

Profesionalne / poslovne  novosti

Kontinuirano  profesionalno  obrazovanje
Nastavak  usavršavanja  kroz  obrazovanje  u  novim  područijima
znanja.
Sticanje  vještina  u  novim  tehnološkim  oblastima,  kao  što  su
naprimjer,  laserska   tehnologija,  nove  dijagnostičke tehnologije
u  medicini, kao  i  nove  paradigme  u  oblastima,   kao  što  je
biotehnologija  itd.
Trening  menadžerskih  vještina  za  inžinjere.

              Znanje  zastupljeno  u  raznim
              oblastima  i  industrijama
             Pridobijanje  najnovijih  znanja
             preko  difuzije,  transfera  i
             razmjene  znanja
Obezbjeđivanje  interdisciplinarnog  znanja  i  vještina za
djelatnike  koji  riješavaju  probleme  u  tehničkom, socijalnom  i
ekonomskom  kontekstu,   kao  i  u  kontekstu  zajednice
Obezbjeđivanje  pomoći  i  saradnje  u  riješavanju  problema kao
što  je  regionalni  ekonomski  razvoj,  ili  procjena  tehnologija
Interakcije  između  istraživača  i  praktičara  u  područijima  onih
istraživanja,  koja  su  zahvaćena  rapidnim  promjenama.
Obezbjeđivanje  znanstveno  zasnovane  informacije
i  znanja :
-
za  korisnike  baznih  istraživanja  koji  su
zainteresirani  za  primjenu  rezultata  tih  istraživanja
u  pružanju  novih  usluga,  usvajanja  novih
postupaka,  novih  proizvoda  itd.
-
za  vlasti  zainteresovane  za  uvođenje  novih
poslovnih  formi  kao što  su  ;  bankarstvo, joint
venture,  inovativno  poduzetništvo  itd.

20

procesa  zahtijeva  stalno  praćenje  inovacija  u  toj  oblasti, čime  se nameće  potreba
intenziviranja  gore  navedenih  tipova  protoka  znanja. Nova  znanstvena  i  tehnološka
znanja  se  pojavljuju  takvom  brzinom,  da  postojeća  već  zastarijevaju  sa  svakom  novom
generacijom  tehnoloških  inovacija. To  dovodi  do  toga  da  tradicionalne  forme
inženjerskog  obrazovanja,  postaju  nedovoljne  da  obezbijede  legitimitet  profesionalnog
inženjerskog  rada (Walshok  1995,  prema  Schoetze,  OECD  papers,  2000  : str. 170).
Zahtijev  za  visoko - kompetentnim,  kreativnim   inžinjerskim  radom  je  nametnut
intenzivnim  rastom  ekonomije  znanja,  i  oštrom  konkurencijom  na  međunarodnom
tržištu. Zamjena  radnika  znanja  na  tržištu  rada,  takođe  nije  jednostavna  u  kratkom
vremenskom  roku,  tako  da  ostaje  samo  jedno  riješenje,  a  to  je  kontinuirano  doživotno
profesionalno  obrazovanje  (engl. life  - long  education).

1.4.
Organizacija  rada

Izvori  informacija  su  u  principu  zajednički  za  sve  organizacije. Informacije  pohranjene
u  dokumentaciji  neke  organizacije  ili  preduzeća,  predstavljaju  interni  izvor  informacija
za  tu  organizaciju,  dok  stvarni  izvor  informacija  predstavlja  sama  proizvodnja  i
obavljanje  usluga  grupa  i  pojedinaca. Informacije,  relevantne  za  konkurentnost
preduzeća  ili organizacije  su  određene  informacije  koje  su  nastale  kao  podaci  o
konkretnim  materijalnim  dogadanjima  ;  kao  takve  su  posredovane  preduzećima. Najveći
obseg  potrebnih  informacija  nastaje  u  samom  procesu  proizvodnje. Informacije  se  ne
stvaraju  u  specijaliziranim   službama  kao  naprimjer - Centri  za  informacije,   koji
opslužuju  kompleksne  kompjuterske  informacijske  sisteme :  one  se  u  takvim  službama
samo  obrađuju,  sistematiziraju  i  pripremaju  za  korištenje  u  radu  »više  menadžerske
strukture«  ili  prodajne  i  marketinške  službe  preduzeća. Svrha  pridobijanja  informacija
nije  samo  u  racionalizaciji  postojećeg  koncepta  proizvodnje  i  rada  već  stvaranje
dugoročnih  predpostavki  razvoja. Procesi  znanstvenog  i  tehničkog  razvoja  su  uvjek
imali  za  posljedicu  određen  pozitivni  efekt  u  ekonomskom  smislu,  bilo  da  se  radi  o
uštedi  repromaterijala  ili  radne  snage. Paralelno  sa  razvojem  nauke  i  tehnologije,
razvijala  se  i  organizacija  rada  kao  samostalna  disciplina,  koja  je  odigrala  značajnu
ulogu  u  razvoju  ekonomike  preduzeća  i  organizacija. Kvalitetna  promjena  u  načinu  rada
ili  njegove  organizacije  nije  ništa  manje  važna  od  neke  tehnološke  inovacije  u
proizvodnji. Uloga  menadžmenta  kao  organizatora  rada  predstavlja  profesionalizaciju
upravljanja  proizvodnjom,  i  odvajanje  organizacijske  od  tehnološko - izvršne  funkcije,
koju  su  obično  obavljali  inženjeri  i  drugo  tehnološki  stručno  osoblje.
Kompleksnost  organizacije  suvremenog  preduzeća  je  zahtijevala  odvajanje
profesionalaca  upravno - administrativne  strukture  od  izvršno - operativnog  dijela  osoblja,
tako  da  je  sudbina  preduzeća  uglavnom  zavisila  od  njegove  menadžerske  strukture. Isto
tako  kao  posljedica  te  dihotomije,  je  polako  dolazilo  do  odvajanja    organizacije  rada,
kao  posebne  discipline  od  ekonomije. Razlika  se  ogledala  upravo  u  tome  što  je
ekonomika  fokusirana  na  proučavanje  ekonomskih  ciljeva  i  rezultata  proizvodnih
procesa  (mikro  i  makro - ekonomska  analiza,  mjerenje,  računovodstvo  itd.),  dok  je
organizacija  rada  usmjerena  na  pronalaženje  efikasnih  organizacionih  oblika  optimalne
sprege  socijalnih  i  tehničkih  faktora,  u  cilju  postizanja  najboljih  ekonomskih  rezultata
(Anderson  1996  :  str.  280). U  praksi    se  ova  pristupa  često  susreću ;  ekonomist  mora
da  poznaje  osnovnu  strategiju  organizacije  proizvodnje,  dok  menadžer  ili  organizator
mora  da  procjeni  sve  ekonomske  posljedice  vlastitih  organizacijskih  riješenja.
Organizacijske  metode  i  tehnike  moraju  da  se  stalno  usavršavaju  i  prilagođavaju  novim

21

tehnološkim  i  znanstvenim  inovacijama  u  proizvodnji. Zato  je  danas  nemoguće  naći
takav  organizacijski  pristup,  koji  bi  bio  zajednički  za  većinu  preduzeća. Sama
organizacija  kao  znanost,  se  već  dijeli  na  čitav  niz  drugih  užih  disciplina,  kao  što  su
naprimjer,  industrijski  inžinjering  (engl.  Industrial  Engineering),  poslovna  administracija
(engl.  Business  Administration),  marketing  itd.

1.5.1.   Mrežne organizacije  ili  adhokracije  (adhocracy)

Mrežne  organizacije  predstavljaju  tip  transnacionalnih  organizacija,  koje  će  dominirati
u  budućnosti  (P. Drucker  2001  :  str.  67). Takav  tip  organizacije  već prevladava  u
organizacijama  većine  advokatskih  firmi,  konsalting  kompanija  istraživačkih  organizacija
itd. Mrežne  organizacije  ( adhokracije ),  su  obično   zasnovane  na  decentraliziranoj  mreži
stručnjaka,  sačinjenih  od  različitih  kombinacija  stručnih  profila  što takvoj  organizaciji
omogućava  da  određene  ljudske  i  stručne  potencijale  u  relativnom  kratkom  roku,
preorijentiše  na  različite  projekte.  Koordinacija  unutar  grupe  je  ekstremno  intenzivna  ;
u  komunikaciji  dominiraju  sva  raspoloživa  elektronska   komunikacijska  sredstva,  od
interne  kompjutorske  mreže,  sa  značajnim  bazama  podataka,  video  konferencija,  do
elektronske  pošte,  interneta  itd. (S.  Lansdell  2002  :  str. 27 ).
Adhokracijske  strukture,  podržane  najnovim  oruđima  informacijske  tehnologije,  su
bazirane  na -  informaciji  kao  konkurentnoj  prednosti  savremenih   firmi,   koje  posluju  u
globalnom  okruženju. Brzina  sa  kojom  su  informacije  procesuirane  kao  i  brzina  razvoja
strategija  nastupa  prema  tržištu  u  skladu  sa  dobivenim  informacijama,  određuje
uspješnost  poslovanja  takvih  firmi  u  savremenom  međunarodnom  poslovanju. Uspješnost
takođe  zavisi  i  od  spremnosti  zaposlenih  u  takvim  firmama  na  dodatno  učenje.
Struktura  zaposlenih  u  takvim  firmama  je  različita  od  tradicionalnih  struktura,  koje  su
zavisile  od  lokalne  ponude  radnika  znanja. Globalne  oganizacije  u  svojim  stručnim
timovima  imaju  veliki  broj  internacionalnih  stručnjaka.  Oni  su  zaposlenih  na  principu
ugovora  koji  im  dopušta  fleksibilno  radno  vrijeme,  a  angažuju  se  zbog   stručnosti  i
kompetencije  iz  određenih oblasti,  kao  i  za  potrebe  određenih  projekata. Na  velikim
projektima  ili  projektima  novih  proizvoda  se  angažiraju  stručnjaci  iz  cijelog  svijeta
zavisno od  specijalnosti, (naprimjer  tehnički  dio  (know – how),  dizajn,   istraživanja
tržišta  i  slično). Na  taj  način  su  unutar  adhokracijskih   struktura  organizaciono
formirane  mreže,  čiji  je    zadatak  da  riješavaju  mnoge   tehničke  i  stručne  probleme.
Takvi  odgovarajući  i  stručni  timovi  (engl.  answer  networks),  pored  velikih  baza
podataka  i  najsavremenije  informacijske opreme,  sa  kojom  raspolažu  za  potrebe
određenih  projekata,  angažuju   u   svoje   stručne  štabove  nerijetko  i  dobitnike   Nobelove
nagrade,  iz  oblasti  za  koje  se  traži  najbolje  riješenje  (Drucker  2001  :  str.  70).

1.6. Poduzetništvo

Prema  F. Adaman  i  P. Devine  (2002),  prve  naznake  analitičkog  promišljanja  u  vezi
poduzetništva,  se  mogu  naći  već  kod  Saya (1803),  koji  vidi  poduzetništvo  kao -
aktivnost  “organizovane  proizvodnje”,  nastale  na  osnovu  “vlasništva  nad  kapitalom”
(Adaman,   Devine  2002 : str. 331). Na tim osnovnim pretpostavkama  su marginalisti,
“austrijske  škole” razvili  svoju  orginalnu  teoriju  poduzetništva,  koncem  19  stoljeća. Karl
Menger, vodeći  predstavnik  marginalizma,  uvodi  u  analizu  detalj, koji će  postati  osnova
savremene  analize  poduzetništva  kada  kaže da : »poduzetnička  aktivnost  uključuje  u  sebi
dobijanje  informacije  o  ekonomskoj  situaciji«  (Menger  1871,  prema  Adaman, Devine

22

2002  :  str. 332). Austrijska  škola  i  rani  radovi  Schumpetra,  ostaju  temelj  savremenog
shvatanja poduzetništva  kao  specifičnog  oblika  sposobnosti  pojedinca  da  koristeći  znanje
i  organizacijske  sposobnosti,  postiže  bolje  rezultate  od  drugih  aktera  na  tržištu. Ta
škola  naglašava  da  stanje na  tržištu  predstavlja  stanje “strukturne  neodređenosti”,
odnosno nedostatak  kompletnog  znanja o strukturi  problema  sa  kojim  se  akteri
ekonomski  aktivnosti  susreću  na  tržištu,  dok  neoklasična  škola  naglašava
“nekompletnost  znanja  ex  ante  o  vrijednostima  specifičnih  varijabli  unutar  datog
problema  strukture” (Adaman,  Devine  2002  :  str. 332). Ove dvije  škole  danas,
predstavljaju  vodeće  pravce u  teorijskoj  analizi  poduzetništva.
1.6.1. Neoklasična  škola

Standardni  pristup  neoklasične  škole  teoriji  poduzetništva,  podrazumjeva  shvatanje  da
“znanje  i  upravljačke  sposobnosti  predstavljaju  odreden  trošak  za  firmu”,  i  kao  takav
on  se  uračunava  u  matematičke  i  druge  računske  operacije  u  cilju  postizanja
optimalnih  vrijednosti  modela, na  osnovu  kojeg  se  mogu  donositi  relevantne  odluke  od
važnosti  za  firmu.
Prema  Baumolu  (1993), menadžment  nije  ništa  drugo  do “ pasivni  kalkulator, koji
mehanički  reaguje  na  promjene  nametnute   slučajnim  događanjem”,  te  da :
»u  uslovima  optimalne  uređenosti  tržišta,  nema  potrebe  za  nekom poduzetničkom
aktivnošću« (Baumol  1993). Neoklasični  pristup  takođe  naglašava  ulogu  vlade  i  države
u  ekonomskim  aktivnostima,  kao  pristrasnu  mrežu  tipa  “patron - klijent,  (engl. patron -
client  network),  što  nema  nikakve  veze  sa  ekonomskim  racionalizmom  primjenjenim  u
proizvodnji. Poduzetnička  aktivnost  se  na  taj  način,  prema  neoklasičnoj  školi,  iscrpljuje
unutar  “varijabilnosnih  kombinacija  teorije  igara”,  dok  je  uloga  posebno  nadarenih
poslovnih  ljudi   ex ante  određena  optimizacijom  samog  matematskog   modela   kojim  je
predstavljena  realna  situacija  na  tržištu. Sa  aspekta  upotrebe  znanja  i  inovacija  u
poduzetničkim  naporima  ostvarivanja  maksimizacije  profita  firme  u  globalnim  uslovima
poslovanja,  neoklasična  škola  zagovara  isti  princip ; manje  uspješni  rivali  koriste
(kradu),  inovacije  uspješnim  inovatorima,  i  preuzimajući  njihovo  znanje  nastoje  da
budu  jednako  uspješni  na  tržištu. Ukratko,  neoklasični  model  je  razvio  teoriju  prema
kojoj  se  poduzetničke  aktivnost  firme,  ne  vide  kao  »optimum  ekonomske
racionalnosti«,  već  se  pojavljuju  kao  -  “specifičan  vid  oportunitetnog  ponašanja,
prevara,  nesavršenih  ugovora,  monopola,  asimetričnih  informacija, državnih  intervencija
itd., (Baumol  1993,  poglavlje  V,  prema  Adaman  i  Devine  2002)12.
1.6.2.  Austrijska  škola

Dva  suštinska  koncepta,  austrijskog  pristupa  definiciji  poduzetništva  su  izražena  u
stavovima  dva  autora,  i  to :
• u  otkriću  “prećutnog  znanja” (engl. tacit  knowledge),  u  radovima  Hayeka (1937),
• poduzetništva  u  radovima  Misesa  (1949).

Društvena  mobilizacija  prećutnog  znanja  odvija  se  kroz  poduzetničke  aktivnosti,  gdje

12 Prema  Baumolu,    nisu  isljučene  ni  mogućnosti  uništavanja  protivnika  (engl. enterprising  sabotage)
(Baumol,  1993, V poglavlje, prema  Adaman  i  Devine 2002).

23

poduzetnici  usmjeravaju  svoje  napore  prema  ostvarivanju  potencijalnih  profita,  i  na  taj
način  otkrivaju  sve  potencijalne  mogućnosti  u  tom  procesu. Otkriće  prećutnog  znanja u
svijetu  inherentno  ekonomskim  subjektima  na  tržištu,  predstavlja  osnovu  austrijskog
pristupa  teoriji  poduzetništva.  Budući  da  je  osnovna  karakteristika  poslovnog  svijeta -
neizvjesnost,  poduzetnik  djeluje  na  osnovi  svoje  percepcije  tog  svijeta,  uviđajući
procese,  koji  određene  poslove  vode  ka  uspjehu,  odnosno neuspjehu. Na  taj  način
austrijska  škola  poduzetništva  kalkuliše  sa  mogućnošću  da  pojedinac  ili  organizacija,
kao  dio  svoje  strategije koristi  akumulaciju  “prećutnog  znanja” (tacit  knowledge),
odnosno  - učenja  na  (svojim  ili  tuđim)  greškama  te  na  taj  način  gradi  strategiju  koja
obuhvata  proces  korigiranja  grešaka da  bi  se  postigao uspjeh. Osnovna  razlika  u
pristupu  definiciji  poduzetništva  između  neoklasične  i  austrijske  škole  se  sastoji  u
sljedećem:
- za  razliku  od  neoklasičnog  pristupa,  u  kojem  se  potpuno  marginalizira  uloga
podjetnika, i  čitav  proces  odvija  na  nivou  ugovora  između  različitih  vlasnika “inputa”,
sa  namjerom da  kreiraju  optimalnu  upravnu  strukturu  (Baumol  1993),  (pod
predpostavkom  da  su  inputi,  outputi  i  proizvodna  tehnologija  dobro  znani),  austrijska
škola  insistira,  na  individualnoj  akciji,  kao  djelu  »lične  imaginacije,  kreativnosti  i
preduzimanja  rizika,  od  strane  poduzetnika«  (Knight  1921,  prema   Adaman  i  Devine,
2002 : str. 335). Dakle,  poduzetništvu  je  imanentna  -  ljudska  akcija  viđena  sa  aspekta
neizvjesnosti,  koja  je  prisutna  u  svakoj  akciji.
Prema  Schumpetru  (1942),  ekonomski  razvoj  je  definiran   “implementacijom  pet  tipova
novih  kombinacija”,  i  to :
• predstavljanje  novog  proizvoda
• predstavljanje  novog  načina  proizvodnje
• otvaranjem  novog  tržišta
• prevladom novog  izvora  dobijanja  sirovina  i  polufabrikata
• primjena  nove  organizacije  u  industriji  (Schumpetru  1942,  prema  Adaman,  Devine
2002 : str. 335).

U  svojoj  analizi  nekih  aspekata  financijskog  ponašanja  firmi,  Goodhart  (1975),  navodi
sličnost  između  teorija  institucionalnih  funkcija  novca  i  teorija  institucionalnih  funkcija
firmi,  za  koje  kaže  “da  su obe  zasnovane  na  informacijskim  zahtjevima  u  uslovima
neizvjesnosti”. Dalje  navodi  tvrdnju  Coasa  (1937),  da  je  za  organizaciju  firme  često
jeftinije  i  efikasnije, da  “proizvodne  faktore  kombinira  zajedno  unutar  firme,  nego  da
ih  oblikuje  na  osnovu  nesavršenih  informacija  (engl. imperfect  information),  na  osnovu
tržišta  (Goodhart  1975 :  str.  88). Ovu  ideju  su  posebno  razvili  Alchian  i  Demsetz
(1972),  koji  su  naglasili  da  je  informaciju  vrlo  teško  dobiti  na  tržištu  te  da
angažovanje  profesionalaca  (menadžera),  ili  poduzetnika,  kao  osoba  koje  “posjeduju
organizacijske  sposobnosti”  u  proizvodni  tim (engl. Team  production),  predstavlja  trošak
za  firmu  i  vlasnika. Budući  da  je  teško  mjeriti  dorinos  svakog  učesnika u  timu,  a  time
i “marginalne  produktivnosti  individualnih  inputa  ukupnoj  timskoj  proizvodnji” uloga
supervizora,  i  organizatora  timskog  rada  je  povjerena  menadžeru,  koji  igra  krucijalnu
ulogu  u  uspjehu  firme. Prema  Goodhartu,  proizvodnja  u  razvijenim  ekonomijama  je
najčešće  organizovana  -  timski,  a  kao  glavnu  funkciju  korporativne  organizacije  navodi
“skupljanje  u  proizvodni  tim  onih  faktora  produkcije,  koji  posjeduju  specifične
sposobnosti” (engl.  possesing  specific  faculties),  te  da  takve  specifične  sposobnosti
mogu  biti  dobijene  kroz  proces  učenja,  što  predstavlja  za  firmu  “značajnu  investiciju  u
vremenu  i  novcu” (Goodhart  1975  :  str. 88).

24

Kasniji  radovi  J. Schumpetra,  pokazuju  izvjesno  odstupanje od  njegovih  ranijih  teza  u
kojima  je  dominirala  tzv.  “individualistička  koncepcija”. Za  razliku  od  te  rane
koncepcije,  koja  je  naglašavala  ulogu  pojedinca  i  njegov   poduzetnički  talent,  njegovi
kasniji  radovi  pokazuju  da  vodeću  ulogu  u  poduzetništvu,  kao  i  primjeni  inovacija  u
proizvodnji  preuzimaju  usko  specijalizirana  znanstveno - istraživačka  odeljenja,  velikih
korporacija  i  to  je  pokazao  na  modelima  velikih  američkih  multinacionalnih  kompanija
(Schumpeter  1942,  prema  Adaman  i  Devine  2002  :  336).

1.6.3. Teorija  “Kompetence”

Teorija  kompetence,  ili   "sposobnosti"  je  teorija  bazirana  na  znanju  firme  (engl.
knowledge-based  teory),  koja  naglašava  važnost  prećutnog  znanja  (tacit  knowledge),
društveno  produciranog   i  reproduciranog  znanja. Prećutna  (eksplicitna) priroda  znanja
se  odnosi  na  nekodirana  i  individualna  specifična  znanja  koja  funkcionišu  unutar
ekonomske  organizacije. Dakle,  neovisno  o  individualnom  znanju  osoba  i  pojedinaca  -
“prećutna   znanja” su  znanja,  koja  su  u  funkciji  djelotvornosti  organizacije  kao  dio
takozvane - “timske  uhodanosti”. Ona  su  proizvod  »akumulacije  odnosno, "ekonomske
organizacije" čiji  se  rezultati  praktično  pokazuju  svakodnevno  u  vidu  “rutine” u  poslu
( Adaman,  Devine  2002, : str.  339).
Znanje  koje  je  specifično  i  usmjereno  ka  riješavanju  određenih  problema  (engl. path -
dependent  knowledge),  je  oblik  znanja  koji  ekonomska  organizacija  stvara,  artikulira  i
mobilizira  po  potrebi,  unutar  svoje  organizacije. Korištenjem  ova  tri  procesa  upotrebe
znanja  kroz  “interaktivne  procese” firma  stvara  osnovne  pretpostavke  za  uspješno  i
efikasno  suočavanje  sa  izazovima,  koje  sa  sobom  donosi  tržište. Autori  teorije
kompetence  F. Adaman  i  P.  Devine,  su  po  vlastitom  priznanju,   preuzeli  i  razvili
pristup  austrijske  škole,  u  kojem  je  suština poduzetništva  definisana  kao  -  posjedovanje
specifičnih   znanja   kod  pojedinaca  i kolektiva  (organizacija),  u  svom  eksplicitnom  ili
prećutnom  obliku.
Sam  izraz  kompetencija,  je  dakle,  shvaćen  kao  "sposobnost  firme, da  svoju
organizacijsku  formu  konceptualizira  kao  sredstvo  za  dobijanje,  kombiniranje,  korištenje
i  održavanje  znanja, (Vitt  1998,  prema  Adaman  i  Devine  2002),  što  postavlja  -  firmu,
a  ne  pojedinca,  u  fokus   teorije  kompetence. Po  teoriji  kompetence -  firma  je  mjesto
gdje  se  generira,  mobilizira  i  vrši  alokacija  znanja  kao  “ključnog  imputa  u  produkciji”
(Adaman,  Devine  2002  :  str. 337).
Usvajanje  kompetenci  u  preduzeću  je  dugotrajan  proces. Pri  usvajanju  kompetenci  je
svako  radno mjesto  strukturirano ; radnik  mora  vladati  svim  vještinama  i  znanjima,  koje
od  njega  zahtijeva  određeno  radno  mjesto.  Svaka  dodatna  vještina  ili  oblik  znanja
predstavlja  dodatnu  konkurentnu  prednost  na  svjetskom  tržištu..
Cilj  svake  uspješne  organizacije  mora  biti  inovativnost. Razvoj  ide  tako  brzo  naprijed,
da  zbog  brzih  promjena  preduzeće  mora  imati  nadstandardne sposobnosti
prilagođavanja. Preduzeće  mora  u  vrlo  kratkom  vremenskom  roku  usvojiti  nova  znanja
i  prilagoditi  svoje  proizvodne  strukture  novim  tehnikama    koje  zahtijeva  tržište,  da
obrazovanje  postaje  kontinuirani  proces  u  učećem  preduzeću  ili  organizaciji. Koncept
učeće  organizacije  ima  svoje  korijene  u  SAD  i  Velikoj  Britaniji,  i  zasnovano je  na
kontinuiranom učenju  organizacije  ili  preduzeća.
Učenje  mora  obuhvatati  sve  dijelove  preduzeća,  bez  obzira  na  hijerarhijsku  strukturu  u
tom  preduzeću. Za  razliku  od  klasične  organizacije,  učeća  organizacija  ili  preduzeće  je
sposobno  da  sistematično  usvaja  nova  znanja,  da  ih  klasificira  reproducira  i  usmjerava
zavisno  od  potreba  na  tržištu. Takva  organizacija  je  sposobna  da  uči  kako  iz  vlastitih,

25

tako  i  iz    tuđih  grešaka,  da  bi  se  dobila  određena  znanja  i  sposobnosti.«Učeće
preduzeće«  je  takođe  usmjereno  u  sistematsko  usvajanje  organizacijske  kulture  koja  se
prilagođava  zavisno  od  svjetskih  trendova  i  stanja  na  tržištu. Posebna  pažnja  se
posvećuje  obrazovanju  zaposlenih  u  tim  organizacijama  ;  ključna  znanja  koja  su
potrebna  na  tržištu  ne  smiju  biti  privilegij  samo  upravnih  struktura  i  vodećeg
menadžmenta  u  preduzeću. Proces  kontinuiranog  obrazovanja  mora  obuhvatati  sve
strukture  preduzeća  - od  radnika,  do  članova  upravnih  odbora. Učeća  organizacija
takođe  veliku  važnost  pridaje  i  drugim  aspektima  organizacijske  kulture  unutar
preduzeća  kao  što  su  :  motiviranost  radnika,  komunikacijski  sistem  preduzeća,   principi
nagrađivanja  itd. Kao  najvažniji  proces  u  takvoj  organizaciji  ipak  ostaje  kadrovska
politika  preduzeća  i  stalni  rast  intelektualnog  kapitala. U  Japanu,  SAD  i  Velikoj
Britaniji,  većina  know - how  menadžera  pripadaju  srednjem,  a  ne  vrhunskom
menadžmentu. Specijalisti  kao  što  su  : inžinjeri,  tehničari,  konstruktori  i  istraživači
radije  ostaju  unutar  svojih  laboratorija  i  proizvodnih  hala,  nego  što  pristupaju  vođenju
korporacija. Zato  je  vrlo  važno  da  učeća  organizacija  mijenja  zastarjele  i  okoštale
vertikalne  strukture  upravljanja  u  preduzećima  koje  se  zasnivaju  na  uvjerenju  da
“pametni  i  obrazovani  trebaju  da  vode  i  upravljaju  u  preduzeću,  dok  neobrazovani,
koji  se  obično  nalaze  na  dnu  takve  hijerarhije  moći,  trebaju  samo  da  rade.
Hijerarhijska  struktura  u  učećim  organizacijama  21  vijeka  postaje  horizontalna (Drucker
2001), odnosno  organizacija  u  kojoj  su  svi  zaposleni  uključeni  u  kontinuirano
obrazovanje,  a  ne  samo  vodeći  kadrovi.

II  REGIONALNI  RAZVOJ

2.  Instrumenti  regionalne  politike

Prema  Amstrongu  i   Tayloru  (2000),  politički  instrumenti  razvojne  strategije  regije,
mogu  biti  klasificirani  na  različite  načine. Prema  osnovnoj  podjeli,  ti  instrumenti  mogu
biti :
• mikro - politički
• makro - politički  instrumenti,  regionalne  razvojne  strategije.

Mikro - politički  instrumenti  se  odnose  na  alokaciju  rada  i  kapitala  medu  regijama,  dok
makro - politički  instrumenti  podrazumjevaju  regulisanje  makroekonomskih  kriterija  za
optimalnu  razvojnu  strategiju,  manje  razvijenih  regija,  i  obično  utiču  na  promjene
regionalnega  dohotka  in  potrošnje. Regionalna  politika  treba  da  bude  pažljivo
koordinirana  sa  vladinom  politikom ;  primjena  određenih  instrumenata,  kao  naprimjer,
paket  administrativnih  kontrolnih  mjera,  koji  treba  da  bude  oprezno  primjenjivan,  zbog
stalne  opasnosti  izazivanja  »kontraefekata«  (Armstrong  i  Taylor  2000 :  str.  234).
Učinkovita  i uspješna  regionalna  politika  zahtijeva  upotrebu  preciznih  koordinacijskih
postupaka,  kao  što  su :

• koordinacija  politike  unutar  legislative,
• koordinacija  politike  između  legislative  (slika  4).

26

2.1. Mikro - politički  instrumenti  regionalne  politike

Ovi  instrumenti  se  uglavnom  odnose  na  realokaciju  rada  i  kapitala  medu  regijama.
Osnovni  cilj  djelovanja  ove  politike,  je  dovođenje  osnovnih  produkcijskih  faktora, rada
i  kapitala,  u  regije  ili  područja  (engl.  disadvantaged  areas),  koja  iz  više   razloga,  nisu
uspjele  privući  te  faktore  pod  standardnim,  tržišnim  uslovima.

2.1.1. Realokacija  rada

U  principu,  radna  snaga  kao  produkcijski  faktor  ne  pokazuje  tendenciju  ka  mobilnosti,
kao  što  ni   politike  koje  su  dizajnirane  u  cilju  povećanja  te  mobilnosti,  ne  pokazuju
velike  efekte  u  praksi. U  većini  slučajeva  razvojne  strategije  regionalne  ekonomske
politike  usmjeravaju  kapital  prema  manje  razvijenim  regijama  sa  velikim  stepenom
nezaposlenosti. Za  to  postoje  opravdani  razlozi ;  pored  standardnih  poteškoća  oko
podsticanja  migracija  radne  snage  medu  regijama,  takođe  postoji  strah,  da  bi  preveliki
odliv  redne  snage  iz  manje  razvijenih  regija  i  područja,  izazvao  dodatne  poteškoće
zbog  odlaska  visokoobrazovne  strukture  radne  snage  iz  tih  područja  (Armstrong  i
Taylor,  1985 :  str.  236).
Za  poboljšavanje  i  podsticanje  mobilnosti  rada  razvojna  regionalna   politika  nastoji
dostići  povećanja  produktivnosti  rada  preko  dva  osnovna   oblika  djelovanja  :

• transferne  politike  koja  se  zauzima  za  promjene  u  ponudi  rada  među  regijama,
• politike  mobilnosti   na  samom  mjestu  (engl. in  situ),  kroz  dodatno  obrazovanje  i
trening  radnika,  čiji  je  zadatak  povećanje   zaposlenosti  na  već  postojećim
lokacijama.

Ukoliko  su  nadnice,  prema  zanimanjima  i  gospodarskim  granama  određene  na
nacionalnoj  ravni,  još  uvijek  ostaje  određeni  manevarski  prostor,  za  varijacije  u
stopama  nadnica  za  pojedine  tipove  zanimanja,  među  regijama. Na  tržištu  rada  je  puno
faktora  koji  sprečavaju  da  bi  se  nadnice   usklađivale  geografski,  po  zanimanjima,  ili
privrednim  granama. Posljedica  svih  tih  rigidnosti  je  veći  stepen  nezaposlenosti.Vladina
politika  za  smanjivanje  tih  prepreka  se  dijele  na  tri  šire  skupine:

( i )     Vlada  može  da  podrži  pogađanja  o  nadnicama  na  nivou  preduzeća  ali  ne  i
            na  nacionalnoj  ravni,  što  dovodi  do  toga  da  se  nadnice  bolje  odazivaju  na
            situaciju  na  lokalnom  tržištu  rada.

( ii )
Druga  politika  pokušava  odkloniti  prepreke  koje  imaju  domaćinstva  na
            području  mogućnosti  zapošljavanja  na  drugim  mjestima  u  regiji,  odnosno  na
            drugim  radnim  mjestima. Sa  tim  problemom  se  bavi  mreža  vladinih  centara
            za  zapošljavanje.

( iii ) Politike   gdje  se  suočavaju  sa   financijskim  preprekama  za   mobilnost  rada,
            se  financijski  podupirajo  pojedina  preduzeća  koja  se  sama  brinu  za
            usvajanje  određenih  migracijskih  šema.

U  poslednje  vrijeme  se  takva  politika  bavi  pitanjima  mirovina   i  stambenih  problema
potencijalnih  migranata.

27

2.1.2. Realokacija  kapitala

Politike  realokacije  kapitala  koriste  instrumente  koji  stvaraju  uslove  i  povećavaju   rast
domaće  (lokalne)  ekonomske  aktivnosti. Politike  namenjene  realokaciji   kapitala  u  manje
razvijene  regije,  mogu  biti  u  obliku :

• fiskalnih   olakšica,
• administrativne  kontrole,
• šema  koje  poboljšavaju  dostupnost  do  financijskih  sredstava  u  tim  regijama,
• šema  za  podizanje  djelotvornosti  u upravljanja  paketima  pomoći,  namjenjenih
ugroženoj  regiji  (Armstrong  i  Taylor  2000 :  str. 239).

Neke  administrativne  kontrole  koje  se  odnose  na  određene  industrijske  regione,
predstavljaju  jako  oružje,  za  kreatore  razvojnih  strategija  regionalne  ekonomske  politike
u  njihovim  nastojanjima  da  reduciraju  postojeće  regionalne  ekonomske  disparitete.
Takve  administrativne kontrole  obuhvataju :

• regulacije  planiranja  korištenja  zemlje,
• kontrola  industrijskih  lokacija.

Zagovornici  adminstrativne  kontrole  u  razvojnoj  politici  regionalne  ekonomike  ističu
prednosti  ovakvog  pristupa,  koji  se  ogledaju  u  :

• usmjeravanju  proizvodnih  kapaciteta  prema  regijama  i  područijima,  na  čijem tlu
instaliranje  tih  kapaciteta  znači  dalji  razvoj,
• takva  kontrola  je  relativno  jeftina  i  uključuje  samo  troškove  administracije,

• kontrola  lokacije  se  pokazala  kao  fleksibilan  instrument,

•
administrativna  kontrola  omogućava  komunikaciju  između  vlade  i  firmi  koje  imaju
u  planu  nove  investicione  projekte13

13 Za  firme  koje  traže  dodatne  mogućnosti  kreditiranja  za  svoje  razvojne  projekte

28

Slika  4.   Instrumenti   regionalne  ekonomske  politike  prema  Armstrongu  i Tayloru   :

                          MOGUĆNOSTI  REGIONALNE  POLITIKE

MOGUĆNOSTI   MIKRO - POLITIKE             MOGUĆNOSTI  KOORDINACIJE

Politike                       Politike
realokacije                 realokacije                                Unutar                            Između
rada                            kapitala                               zakonodavstva               zakonodavstva

Ko-ordinacija                                Ko-ordinacija                                Ko-ordinacija                  Ko-ordinacija
među  različitim                            između  mikro  i  makro                između  EU  i                 između  vlada
instrumentima                                politika,  (podsticaji                      regionalnih  politika       država,  kao  i
mikro - politike                              investiranja  i  fiskalni  izdaci       država  članica                lokalnih  i
(naprimjer,  podsticaji  u               za  investicijske  projekte)                                                     regionalnih
obrazovanju  ili  investiranju)                                                                                politika

                                     MOGUĆNOSTI   MAKRO – POLITIKE

                      Prenos  trgovinske,  fiskalne                          Centralna  kontrola
                      i  monetarne  politike                                      makro - politika
                      na  regije

Diskriminatorna  regionalna                   Regionalne  diskriminatorne                Regionalne  diskriminatorne
poreska  politika  i  politika                    monetarne  politike (lakša                    tarife  i  druge  trgovinske
potrošnje                                                  dostupnost  do  kredita  na                   kontrole (naprimjer  EU
                                                                 ugroženim  područijima)                     tarife  i  kvote  na  uvoz
                                                                                tekstilnih  roba,  u  cilju
                                                                                proizvodnje  koncentrisane
                                                                                u  ugroženom  području)

Automatski  stabilizatori                              Diskrecijski  (neregularni)
(naprimjer  porez  na  dohodak,                   potezi  vlade  u  davanju  prednosti
izdvajanja  za  socijalnu  sigurnost)             firmama  iz  ugroženih  područja  u  dobijanju  o
                                                                     pslova  na  tenderima, ciljno  usmjeravanje  vladinih
                                                                     investicijskih  programa  itd.

Izvor  :  Armstrong  and  Taylor  2000,  str.  233.

29

2.2.  Regionalna  politika  i  nove  tehnologije

Tehnološke  inovacije  i  njihov  uticaj  na  regionalni  ekonomski  razvoj,  su  evidentni  u
mnogim  slučajevima  u  svjetu.  Savremene  teorije  razvoja  regija  su  utemeljene  na
vodećoj  ulozi  tehnološkog  progresa  (engl.  technical  progres),  i  njegove  primjene  u
proizvodnji. Armstrong  i  Taylor  (2000),  razlikuju  dva  nivoa  inovacijskog  procesa :

• aplikacija  inovacije,
• difuzija  i  disperzija  inovacija  po  drugim  lokacijama.

Inovacija  se  takođe  još  mogu  podjeliti  na  :

• inovacije  proizvoda  (novi  proizvodi,  usluge  itd.),
• inovacije  proizvodnih  postupaka  (engl.  process  innovations).

Inovacije  proizvoda  se  odnose  na  nove  proizvode  i  usluge,  odnosno  na  poboljšanje  ili
doradu  postojećih. Inovacije  među  proizvodnim  postupcima,  se  odnose  na  primjenu
novih  proizvodnih  tehnika  u  proizvodnji  postojećih  proizvoda,  te  pojavljuju  u  tri
forme,  kao  :

1. inovacije  koje  smanjuju  proizvodne  impute  ( manje  količine  rada),

2. inovacije  koje  poboljšavaju  uslove  rada ( naprimjer,  sigurnost),

3. inovacije  koje  su dizajnirane  tako,  da  savladaju  postojeće  teškoće  u
      proizvodnji,  ili  poboljšavaju  kvalitet  postojećih  usluga  i  sl.

                                             (Armstrong  i  Taylor  2000 :  str.  286).

2.3. Industrijski  distrikti

Jedan  od  važnih  instrumenata  regionalne  politike  je  podsticanje  tehnološkog  razvoja.
Tehnologija  je  ključni  element  ekonomske  rasti,  i  većina  država  u  svijetu  podstiče
razvoj  inovativnosti. Sljedeći  korak  u  ostvarivanju  bržeg  ekonomskog  rasta  i  razvoja,
jeste  podsticanje  razvoja  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME),  kao  i  novih  tehnologija,
preko  prostornog  grupisanja  firmi  (engl.  geographical  clusters). Takva  grupisanja  mogu
biti  fokusirana  na  velike  firme  koje  su  povezane  sa  nizom  manjih  firmi  u
dobavljačkom  lancu  (engl. supply  chains). Najčešći slučaj  kod savremenih  industrijskih
klastera  je da  su  zasnovani  na  malim  i  srednjim  preduzećima  (Armstrong  i  Taylor
2000 :  str.  292). Istorijski  posmatrano,  industrijski  distrikti  nisu  ništa  novo ;  još  je
Marshal  (1890)  engleski  ekonomist  opisao i  dao  osnovnu  definiciju  industrijskih
distrikta  19  stoljeća, ( mada  su  se  ti  distrikti  značajno  razlikovali  od  današnjih,
savremenih  oblika). Prema   Rabelloti (1998),  novi  industrijski  distrikti  mogu  biti
definirani  kao :

1. klaster  malih  i  srednjih  preduzeća,  koji  je  prostorno  koncentriran  i  sektorski
specijaliziran,

30

2. Snažan,  relativno  homogen,  kulturno  i  socijalno  povezan  ekonomskim  vezama  i
stvaranju  uobičajenog,  i  širom  usvojenog  koda  ponašanja

3. Splet  pozadinskih,  isturenih  i  horizontalnih  radnih  veza  zasnovanih  na  tržišnoj  i
netržišnoj  razmjeni  roba,  usluga,  informacija  i  ljudi.

4. Ekonomski  subjekti  unutar  klastera,  su  podržani  od  strane  mreže  javnih  i    privatnih
    lokalnih  institucija  (Rabellotti  1988,  prema  Armstrong  i  Taylor  2000 :  str.  286).

Istraživanja  na  području  analize  novih  industrijskih  distrikta  datiraju  još  iz
sedamdesetih  godina  opisivanjem  primjera  takvih  uspješnih  grupacija  malih  i  srednjih
preduzeća  (SME),  u  Italiji,  kao  “Treća  Italija”, (Bagnasco  1977,  Piore  i  Sabel  1984,
prema  Armstrongu  i  Tayloru  2000 :  str.  293). “Treća  Italija”  je  bio  simboličan  naziv
za  razvijene  pokrajine  sjeverneg  dijela  Italije,  posebno  regije  kao  što  su  : Emilija -
Romagna,  Veneto,  Trentino,  i  Toscana. Klasična  marshalova  definicija  industrijskih
distrikta  podrazumjeva  proizvodnju  unutar  grupisanih  malih  i  srednjih  preduzeća,  uz
efikasno  korištenje  lokalne  specijalizirane  radne  snage  i  sirovina,  kao  i  uštede  na
manjim  transportnim  troškovima,  dok  Rabellotti  (1988),  proširuje  ovakva  viđenja,
dodajući  novu  komponentu,  odnosno  komponentu  “socijalne  i  kulturne  podrške”. Na  taj
način  skupa  sa  podrškom  mreže  javnih  i  privatnih  institucija,  koja  podržavaju  mala  i
srednja  preduzeća,  savremeni novi  distrikti  predstavljaju  izvjestan  razvijeni  oblik
marshalovog  tipa  distrikta   iz  19  stoljeća. Novi  industrijski  distrikti  se  ipak  u  nečemu
razlikuju  od  distrikta,  koje  je  opisivao  Marshal (1890) :

-
novi  industrijski  distrikti  djeluju  u  uslovima  globalizacije,  za  koju je  karakteristično,
da  se  tehnološke  promjene  odvijaju  dramatičnom  brzinom,
-
potrošači  unutar  globalizirane  ekonomije  pokazuju  tendenciju  i  sklonost  ka  većoj
diferencijaciji  proizvoda  i  usluga

Literatura,  posvećena  fenomenu  novih  industrijskih  distrikta,  proširuje  analizu
industrijskih  distrikta,  kakvi  su  postojali  u  vreme  Marshala  (1890), i  bazira  novi
koncept  ekonomske  analize  distrikta,  na  idejama  post - fordizma,  i  teoriji  socijalnog
kapitala  (Armstrong  i Taylor  2000). Post – Fordistički  pristup  vidi  svjetski  kapitalizam
kao  sistem  društvenog  uređenja,  inherentno sklon  krizama. Paradigma uspjeha  jednog
modela  kakvog  je  taj  kapitalizam  stvorio,  najbolje  se  ogleda  na  primjeru  Fordove
korporacije. Njen  proizvodni  sistem  je  bio  enormno  uspješan  i  produktivan,  a  zasnivao
se  na  integralnoj  proizvodnoj  liniji  koja  je u  sebi  obuhvatala  dobavu  sirovine,
proizvodnju,  transport,  prodaju  itd. Sve  to  se  odvijalo  u  okviru  same  firme,  što  je
omogućavalo  niže  troškove  proizvodnje  i  ekonomiju  obsega.“Zlatna  era  Fordizma”,  je
bio  period  između  1930  do 1960  godine,  što  se  na  izvjestan  način  poklapa  i  sa
viđenjima  drugih  autora,  koji  taj  period  vide  kao  razdoblje  dominacije  masovne
ekonomije  (Hawken  1983  :  str. 28).  U  periodu  od  1960  do  1970  godine, “ fordizam”
kao  metafora  proizvodnje  zapada  u  krizu,  da  bi  se  iz  te  krize  rodio  jedan  novi  pristup
za  koji  je  karakteristična   takozvana  - “fleksibilna  specijalizacija”  (Lipietz  1922  ;
Dunford 1993,  prema Armstrong  i  Taylor  2000  :  str.  294). U  eri  globalizacije,  firme  se
ne  mogu  više  oslanjati  na  uspjehe  kod  lokalnog  tržišta,  već  moraju  preuzeti
odgovornost  globalne  kompetitivnosti. To znači  da  moraju  modificirati  vlastitu   strategiju
razvoja  kao strategiju  fleksibilnosti,  odnosno  strategiju  prilagođavanja  zahtijevima  i
željama  zahtijevnih  kupaca. Rastuće  blagostanje  u  državama,  koje  tradicionalno  imaju

31

razvijena  potrošačka  društva  rezultiralo  je  velikom  izbirljivošću  kupaca,  koji  su  u
svojim  potrošačkim  navikama evidentno  postali  skloni  većoj diferencijaciji  proizvoda  sa
kraćim  životnim  vjekom nego  što  je  to  bilo  u  “zlatnim  vremenima”  fordizma  i
masovne  ekonomije.  Ključ  uspjeha  u  eri  globalizacije  imaju  mala  i  srednja  preduzeća
(SME),  koja  ne  robuju  imperativima  klasične  kapitalističke  paradigme ; masovne
produkcije  i  standardiziranih  uniformnih  proizvoda, već  proizvode  visoko  specijalizirane
produkte  namjenjene  globalnim  tržištima. Prema  Armstrongu  i  Tayloru  (2000),  novi
industrijski  distrikti  kao  što  je  naprimjer  “Treća  Italija”,  gdje  su  se  naprimjer  mala  i
srednja  preduzeća  specijalizirala  za  izradu  odjeće  i obuće  najvišega  kvaliteta,
predvodeći  često   glavne  modne  trendove  u  svijetu,  predstavljaju  primjere  nove  post -
fordističke  ere  globalnog  kapitalizma.

2.3.1.  Uloga  lokalnih  vlada  u  novim  industrijskim  distriktima

Lokalne  i  regionalne  vlade  igraju  veliku  ulogu  u  organizaciji  poslovanja,  kroz  stvaranje
institucionalnih  i  drugih  zakonskih  predpostavki  za  normalno  i  uspješno  poslovanje
firmi. Organizacija  koja  je  u  domenu  vlade  u  sebi  uključuje,  podršku  lokalnim
firmama,  kroz  djelovanje,  gospodarskih  komora,  financijskih  institucija,  regionalnih
razvojnih  agencija  itd. Amin  i  Thrift  (1995),  takvu  posredničku  ulogu  simbolički
nazivaju “institucionalnom debljinom” (engl. institutional  thickness),  te  navode  da  ona  u
sebi uključuje : trgovačka  udruženja,  sindikate,  lokalne  vlade,  administraciju,  upravna  i
druga  tijela,   zadužena  za  pitanja  zemljišta,  infrastrukture  itd. “Institucionalna  debljina”
igra  ključnu ulogu  u  ekonomskom  uspjehu, doprinoseći  stvaranju  većeg   povjerenja
među  akterima  poslovanja,  kao  i  stimulisanju   poduzetništva  na  lokalnom  nivou.
(Armstrong  i  Taylor  2000  :  str. 296). Prema  Aminu  i  Thriftu   koncept  novih
industrijskih  distrikta   je  kontraverzan  iz   više  razloga ; globalizacijski  procesi,  sa  jedne
strane,  neprestano  jačaju  velike  svjetske korporacije,  tako  da  ostaje  malo  prostora  za
razvoj  strategije  konkurencije  zasnovane  na  poznavanju  lokalnog  tržišta. Visoko -
tehnološki  klasteri  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME),  su  takođe  mogući  na  druge
načine,  što  dokazuju  primjeri  distrikta  Cambridge  u  Engleskoj,  ili  Silicon  Valley  u
SAD.

2.3.2.  Inovativni  milje  i  znanstveni  parkovi

Danas  u  svijetu  uspjeh  firmi  u  mnogočemu  zavisi  od  brzine  i  fleksibilnosti,  da  se
odgovori  stalnim  tehnološkim  promjenama. Posebno  mjesto  u  tom  trendu  zauzima
industrija  visoke  tehnologije (engl. high  technology  industry).  Klasteri  visoke  tehnologije
su  posebno privlačni  za  državu,  jer  su  kreatori  novih  radnih  mjesta, i  na  taj  način
stvaraju  osnovne  predpostavke  za   uspješan   ekonomski   rast. Prema Armstrongu  i
Tayloru, “inovativni  milje” je  tip  novog  industrijskog  distrikta  koji  posjeduje  uzko
povezane  mreže  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME),  skupa  sa   svojim specijaliziranim
lokalnim tržištima  radne  snage. Kroz  saradnju  i  poslovne  relacije,  distrikti omogućavaju
bolji  protok  i  disperziju  tehničkih  znanja,  neophodnih  za  stvaranje  novih  proizvoda.14 Za

14 Znanstveni  park  Mjardevi,  u  švedskom  gradu  Linkoping,  predstavlja  primjer  inovativnega  miljea,  koji
u  sebi  skriva  dobro  organiziranu  mrežu   preduzeća,  sa  kompletnom  infrastrukturom.To  je samo  jedan
između  30  znanstvenih  parkova  u  Švedskoj. Zamisao  o  nastanku  inkubatora  za  podršku  tzv.  “spin-off”
preduzeća,  koja  nastaju  u  okviru  znanstveno - istraživačkih  projekata  univerziteta,  je  nastala  na
tehnološkom  institutu  univerziteta  u  Norkepingu. Znanstveni  park  Mjardevi  ima  više  od  160  preduzeća,  u

32

stvaranje  inovativnog  miljea  je  neophodna  akumulacija  postojeće  lokalne  baze  znanja  i
sposobnosti  brzog  usvajanja  novih  tehnoloških znanja. Keeble  (1999),  prema  Armstrongu
i  Tayloru  (2000),  navodi  da  u  slučaju  visoko  tehnološkog  klastera  u  Kembridžu  (engl.
Cambridge  high-technology  cluster), postoje  tri  važna  mehanizma  u  promociji
tehnološke  akumulacije  i  razmjene  :

• Usko  povezivanje  medu  različitim  firmama,  kao  i  raznim  drugim
      privatnim  ili  javnim  organizacijama,  u  promociji  tehnologije  u
      Kembridžu

• Slobodan  protok  ljudi  na  tržištu  rada  specijaliziranog  za  stručnjake  sa
      specijaliziranim  znanjima  i  upravljačkim  sposobnostima

• Usmjeravanje  postojećih  firmi  prema  novim  malim  i  srednjim
      preduzećima,  kao  i  viših  obrazovnih,  i  vladinih  istraživačkih
      institucija,  prema  Univerzitetu  Kembridž  - takođe  igra  važnu  ulogu
            (Keeble  1999,  prema   Armstrongu  i  Tayloru   2000  :  str.  298).

Važnost veza  između malih  i  srednjih  preduzeća  (SME),  kao  i  istraživačkih  institucija,
je  pokazana  i  na  primjeru  Njemačke  : Sternberg  (1999),  prema  Armstrongu  i  Tayloru
(2000), navodi  se da  je  proces “kolektivnog  učenja”,  lakše  razvijen  među  akterima,
odnosno  ekonomskim  subjektima  jednog  regiona,  nego  među  akterima   različitih  regija.
To  se  posebno  odnosi  na  mala  i  srednja  preduzeća  (SME), koja pokazuju  veću
efikasnost  u  izvlačenju  koristi  od  interegionalnih  povezivanja,  nego  velike  firme.

2.3.3. Kolektivni  sistemi  učenja

Mala  i srednja  preduzeća,  kroz  međusobnu  saradnju  i  poslovanje,  uspostavljaju
kolektivni sistem  učenja  (engl. collective  learning  system)  koji,  kada  se  jednom
uspostavi  unutar  “inovativnog  miljea”  -  počinje  da  vrši  raspodjelu  lokalne  baze  znanja
i  inovacija,  od  kojih  svi  imaju  koristi  u  kreiranju  novih  proizvoda.U  posljednje
vrijeme,  se  sve  veća  pažnja  posvećuje  procesima  učenja,  kao  i  organizacijskim
strukturama  koje  su  najprikladnije  za  kontinuirano  učenje  i  inovativnost  na
univerzitetima.15

kojima   je  zaposleno  oko  5500  ljudi,  sa  čime  se  taj   park   uvrštava  ta   među  najveće  znanstvene
parkove  u  Evropi,  a  takođe  i  na  svetu. U  parku  su  orijentirani,  prije  svega  na  područja
telekomunikacija, razvoja  programske  opreme i  elektronike. Linkopinški  univerzitet  je  najvažnijii  partner
znanstvenog  parka,  i  ima  više  od  21  tisuću  studenata,  kao  i  3  tisuće  zaposlenih. Inovativnost,
interdisciplinarnost  i  međunarodna  usmjerenost,  su  među  najvažnijim  karakteristikama  tog univerziteta. Dio
univerziteta  je  takođe  CIE (Centar za  inovacije  i  poduzetništvo),  koji  organizira  programe  iz  različitih
oblasti,  i  namjenjeni  su  podsticanju  rasti  i  razvoja  mladih  visoko - tehnoloških  preduzeća. Univerzitet  je
takođe  vlasnik  univerzitetnog  holdinga,  koji  je  namjenjen  komercijalizaciji  perspektivnih  ideja,  nastalih  u
okviru  univerzitetnog  razvojno- istraživačkog  rada  odnosno,  prenosu  novih  i  inovativnih  tehnologija  na
tržište.

15  Primjer  ITL  programa  ili  “program  intergriranega  proučavanja” (engl. integrated   teaching  and
learning), na  College  of Engineering  and  Applied  Science  na  University  of  Colorado,  predstavlja  primjer
programa,  koji naglašava  proces  timskog  učenje  i  rada  u  malim  aktivnim  skupinma,  u  laboratorijama
univerziteta. Predmeti  koje  program  nudi   u   prvoj  i  drugoj  školskoj  godini,  mogu  upisati  svi  studenti
College  of  Engineering-a. Radi  se  o  predmetima  -  “Inžinjerski  projekti”  i  “Izumi  i  inovacije”. U    okviru
tih  predmeta  studenti  projektiraju  i   izrađuju  prototipove   proizvoda, koji  bi  se  jednog  dana  mogli

33

Prema  Armstrongu i  Tayloru  (2000),  trenutno   najaktualniji    koncept  kolektivnog  učenja
je  onaj  koji  se  odvija   kao  -   koncept  kompetencija  ili  sposobnosti  firmi.16

Procesi  kolektivnog  učenja  koji  se  odvijaju  unutar  firme  zavise od   tri  osnovna
procesa :

-
podjele  znanja  unutar  firme,
-
sposobnosti  firme  da  kombinira  puno  različitih  tipova  znanja,  i
-
sposobnost  firme  da  usvaja  znanja  na  način,  da  izbjegne  “organizacijsku
inerciju  odnosno,  nesposobnost  efikasnog   korištenja  novostečenih  znanja
(Lawson  i  Lorenz  1999,  prema  Armstrong  i  Taylor  2000  : str. 299).

Znanje  može  biti  kodifirano  (engl. codifiable),  u  slučaju,  kada  posjeduje  sve  “atribute
znanja  kao  javnog  dobra”, i  moguće  ga  je  podjeliti  sa  drugim  učesnicima,  na  tržištu  ili
svakodnevnom  životu. Sa  druge  strane  znanje  može  biti  i  prećutno  (tacit  knowledge), i
“nevidljivo”, sa  kojim  firma  raspolaže  i  koje  je  čini  konkurentnom  i  uspješnom  na
tržištu  (Hajek  1936,  Devine  2002).Prema  Armstrongu  i  Tayloru  (2000),  upravo  ova
vrsta znanja , “leži  u  srcu”, visoko - tehnoloških firmi  i  čini da  se  te firme  grupišu  u
klastere,  unutar  inovativnih  miljea. Važnu  ulogu  u  razvoju  i  razmjeni  prećutnih  znanja
(tacit  knowledge),  imaju izuzetno  nadareni  pojedinci,  koji  čine  socijalni  kapital  u
firmama  i  drugim  organizacijama.

2.3.4. Teorija  Socijalnog  kapitala

Ova  teorija  pokušava  objasniti  istorijske  razlike  u  ekonomskom  razvoju,  uz  pomoć
socijalnih  i  kulturnih  razlika  među  stanovništvom  različitih  regija. Teoriju  je  inicijalno
razvio  Putnam (1993),  i  prvobitno  je  bila  namjenjena  analizi  uzroka  očiglednih
regionalnih  razlika  u  ekonomskoj  razvijenosti  imeđu  sjevera  i  juga Italije. Socijalna
teorija  polazi od  predpostavki  da  tokom  dužeg  perioda,  lokalne  zajednice  grade  određen
sustav  zasnovan  na  lokalnim  društvenim  tradicijama  ;  zajednice  postaju  u  interakciji  sa
zahtijevima  koji  nameće  realni  život  uspješne  ili  neuspješne,  zavisno  od  efikasnosti
usvajanja  tehnoloških  inovacija  i  znanja  u  cilju  ekonomskog  prosperiteta  (Putnam  1993,
prema  Armstrong  i  Taylor  2000 : str.  295).
Takve  lokalne  zajednice  moraju  imati  efikasnu  socijalnu  organizaciju  koja  omogućava
da  se  postojeći  sistem  normi,  običaja,  tradicionalnih  veza  među  stanovništvom   podredi
poboljšanju  i  povećanju  efikasnosti  društva. Prema  tom  autoru,  upravo  se  uspjeh  novih
industrijskih  distrikta  “Treće Italije”  u  svjetlu  socijalne  teorije objašnjava  time,  što  su
locirani  unutar  lokalnih  zajednica  koje  imaju  dugu  istorijsku  tradiciju  trgovačkih  veza

komercijalno  upotrebljavati  i  prodavati  na  tržištu. Na  taj  način  na  vlastitim   iskustvima,  (engl. “ hands-on-
experience “), doživljavaju  cjelokupan  proces  od  ideje  do  njene  realizacije  u  praksi.   Interdisciplinarna
skupina  visokoškolskih  učitelja  i  studenata,  na  taj  način  pokušava   sa  praktičnim  i  projektno  usmerenim
učenjem,  pridobiti  i  uključiti  kako  bivše,  tako  i   sadašnje  studente  univerziteta,  predavače,  kao  i
predstavnike   industrije.

16 Individualne  firme  posjeduju  “suštinske”  kompetencije  (engl. core  competence),  kao  “sposobnost
organizacije da posluje  bolje  od  drugih, kao  i  dinamičnu  sposobnost  da  obnavlja,  održava  i  usvaja  svoje
temeljne   sposobnosti  tokom  vremena” ( Armstrong  i  Taylor  2000  :  299).

34

u svojoj  dugoj  istoriji. U  tim    regijama,  koja  su  u  srednjem  vijeku  egzistirala  kao
posebni  gradovi-države. U  periodu  merkantilizma  su  već   postojali  razvijeni  oblici
državne  ekonomske  politike  kao  i  odlične  trgovačke  veze  sa  drugim  gradovima
tadašnje  srednjovjekovne  evrope. Zajednice  locirane  na  jugu  Italije  su  naprotiv, bile
svjedoci  rigidnih  feudalnih  odnosa,  despotskih  vlada,  ratova  i  uopšte,  u  svakodnevni
život  uraslog  “nepovjerenja”  koje  je  oblikovalo  sve  druge  segmente  života. Takvo
nepovjerenje  je  posebno  oblikovano  kroz  sistem  vrijednosti  nametnut  patrijarhalnim
ustrojem  zajednice,  koje  se  najočitije  ogleda  u  redistribuciji  dohotka zajednice ;  u
takvim  zajednicama  se  distribucija  društvenog  dohotka odvija  po  jednom  ne-
ekonomskom  principu,  kao  rezultat  društvene  hijerarhije  moći  oblikovan  patrijarhalnim
ustrojem  zajednice,  koji  je  kroz  višestoljetnu  primjenu  u  praksi,  razvio  jedan  određen
specifičan  mentalni  kod. Kod  pojedinaca,  u  takvim  zajednicama, se  taj  mentalni  kod
manifestira  na  taj  način  da  postaju  skloni  “prisvajanju dohotka  zajednice,  prije  po
osnovu  njihovog  društvenog  položaja  ili  političke  moći,  nego  na  osnovi  njihovog
ličnog  rada  ili  individualnog  doprinosa  cjelokupnom  dohotku  zajednice  (Rawls  1972,
Musgrave  1984).  Dakle  prema  socijalnoj  teoriji,  ključ  dobrog  socijalnog  kapitala  je  -
povjerenje  (Armstrong  i  Taylor  2000  :  str. 295).
Povjerenje  je  od  fundamentalnog  značaja,  za  relacije  među  kompanijama,  potrošačima,
poslodavcima  i  radnicima,  te  stoga   prema  teoretičarima  socijalnog  kapitala,  nije
slučajno  da  su  u  novim  industrijskim  distriktima  “Treće  Italije” relacije  među  firmama
u  mreži  klastera,   nerijetko  zasnovane  na  povjerenju  u odnosima  razmjene  roba,  usluga
i  informacija. U  novim  industrijskim  distriktima  je  posebno  razvijen  osjećaj  za  dobre
poslovne  običaje  kao  skup  “nepisanih  pravila”,  kojima  se  regulišu  odnosi,  kako  među
firmama,  i  pojedincima,  tako  i  administraciji  lokalnih  vlada.

2.4.  Regionalna  politika  i  sektor  malih  preduzeća  (SME)

Politika  razvoja  sektora  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME)  je  postala,  jedan  od
najvažniji  pristupa  razvojnih  strategija  regionalne  ekonomske  politike.
Prema  Armstrongu  i  Tayloru  (2000),  ta  politika  omogućava :

• sposobnost  stvaranja  velikog  broja  novih  radnih  mjesta,
• sposobnost  stvaranja,  diverzificirane   i  fleksibilne  industrijske  osnove  na  osnovi
poduzetničkih  udruživanja,  koja  su  spremna  i  sposobna  rizikovati,
• stimulisanje  intenzivnog  takmičenja  među  malim  i  velikim    preduzećima,  što  vodi
nastajanju  energične  i  poduzetničke  kulture,
•  sposobnost  stimulacije  inovativnosti,
• sposobnost  unapređivanja  gospodarskih  odnosa  među   različitim  gospodarskim
granama,  kao  i  obezbjeđivanje  boljih  radnih  uslova  za  radnike.

Sektor  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME)  je  ponekad  kritikovan,  zbog  stvaranja  labavih
radnih  angažmana,  kao  što  su  povremeni  poslovi  (engl. part - time  jobs),  ili  niskih
nadnica,  prekovremenog  rada  itd.,  ali  u  eri  globalizacije  malo  tko  vidi  takvu  praksu
kao  problematičnu ;  povremeni  poslovi,  slobodan  rad  (engl. freelance  work),  itd,
predstavljaju  “suštinu  modernih  i  fleksibilnih  tržišta  radne  snage” u  svijetu  (Armstrong
i  Taylor  2000 : str. 265). Regionalna,  (SME)  politika  odnosno,  razvojne  strategije
regionalne  politike  uz  pomoć  razvoja  malih  i  srednjih  preduzeća  već  dugo  vremena
pokazuje  svoju  uspješnost  svuda  u  svijetu.

35

2.        EKONOMIJA  ZNANJA  U  STRATEGIJI  EKONOMSKE
             POLITIKE  SLOVENIJE  KAO  EVROPSKE  REGIJE

3.   Slovenska  razvojna  paradigma

Strategija  razvoja  Slovenije  u  cjelini  proizilazi  iz  opšteg  dokumenta  pod  nazivom
»Slovenija  u  novom  milenijumu :  trajnost,  konkurentnost,  članstvo  u  EU«17
Prvi dio  tog  dokumenta  je  fokusiran  na  dugoročni  koncept  uravnoteženog  razvoja  u
sintezi svih  razvojnih  vidika  i  segmenata,  dok  je  drugi  dio  dokumenta  posvećen
srednjeročnom  razdoblju  do  2006  godine.
Razvojna  paradigma  strategije  gospodarskog  razvoja  Slovenije  (SGRS),  proizilazi  iz
jednakomjernog  vrednovanja  gospodarskog,  socijalnog  i  ekološkog  pristupa  društvu
blagostanja  sa  jedne  strane,  i  trajnog  razvoja  koji  bi  omogućio  zadovoljavanje  potreba
ne  samo  sadašnjim  generacijama  već  i  svim  budućim  sa  druge  strane. (UMAR,
Poročilo  o  razvoju  2003 :  str. 17). Na  međunarodnom  planu, Slovenija  je  dostigla
solidan  stepen  razvoja,  što  je  već dokazano  po  različitim  kriterijima  međunarodno
priznatog  standarda  društvenog  razvoja. Prema  podacima  za  2001  godinu  Slovenija  je
popravila  svoj  položaj  u  poređenju  sa  Evropskim  prosjekom  i  čak  pretekla  neke  zemlje
EU  po  BDP-u  (Grčku  i  Portugal  naprimjer).

3.1.  Prirodni  resursi

U  skladu  sa  teorijom  održivog  razvoja,  zemlja  koja  posjeduje  nizak  stepen  prirodnih
i  energetskih  bogatstava  biva   primorana  da  izgradi  takve  izvozne strukture,  u  kojima
moraju  dominirati  robe  sa  što manjim  procentom  sirovinske  baze  sa  jedne  strane,  i  što
većim  stepenom  tehnološke  i  informacijske  strukture,  sa  druge  strane. Prema  IMAD-u
(2000), izvoz  roba  može  biti  podjeljen  u  četiri  grupe,  zavisno  od  intenziteta  pojedinih
faktora  zastupljenih  u  izvoznoj  strukturi  tih  roba. Te  grupe  čine :  prirodni  resursi,  radna
snaga,  tehnologija  i  ljudski  kapital.

Za  prvu  grupu  (prirodni  resursi),  je  karakteristično  da  imaju  nizak  stepen  dodane
vrijednosti  i  relativno jednostavnu  tehnologiju  proizvodnje. U  Sloveniji  je  značajno  to,
da  u  toj  grupi  prednjače  prirodni  resursi  kao  što  su :  aluminijum, mineralne  materije,
drvo, preradeno  drvo,  drvni  poluproizvodi,  prerada  duvana  i  koža.Tih  sedam  grupa
(Tabela  4.),  predstavlja  oko  jednu  polovinu  ukupnog  slovenskog izvoza  roba  sa
dominantnim  sadržajem  prirodnih  resursa. Omjer  proizvoda  koji  za  svoju  proizvodnju
intenzivno  koriste  prirodne  resurse  je  u  stalnom  padu  : od  20.6 %  u  1992    do  15.3  %
u  1999  godini. U  2000  godini  je  udio  prirodnih  resursa  u  proizvodnji  roba  za  izvoz
iznosio  15.6  %.

17 Strategija  gospodarskog  razvoja  Slovenije  2001  -  2006  (SGRS).

36

Tabela 4.  Sadržaj  prirodnih  resursa  u  izvozu  Slovenije

                                    Sadržaj  prirodnih  resursa  u  robama  za  izvoz

1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
Prirodni  resursi – ukupno   %
20.6
20.9
17.7
16.7
16.3
16.6
15.6
15.3
15.6
Aluminjum
2.1
2.0
2.3
2.5
2.4
2.8
2.6
2.7
3.1
Proizvodnja  drveta
2.0
2.2
2.5
2.4
2.4
2.2
2.0
1.9
1.8
Minerali
1.0
1.0
0.9
0.9
1.0
1.0
1.0
1.0
1.0
Drvo  za  preradu (oblovina)
1.2
1.1
1.1
1.0
0.9
0.9
1.0
0.9
0.8
Proizvodi  od  drveta
0.7
0.6
0.7
0.8
0.6
0.6
0.7
0.6
0.7
Koža
1.3
1.2
1.2
1.2
0.9
0.9
0.7
0.7
0.8
Proizvodnja  duvana
0.4
0.1
0.2
0.1
0.1
0.2
0.4
0.5
0.4
Izvor  :  SORS  podaci  o  izvozu,  SITC,  Slovenian  Economic  Mirror  2000

3.2. Društveni  konsenzus

U ostvarivanju  osnovnih  principa  strategije  ekonomskog  razvoja  i  regionalne  politike,  je
od  velike  važnosti  ostvarivanje  društvenog  konsenzusa  o  svim  bitnim  pitanjima  te
strategije. U  bliskoj  budućnosti  Slovenija  očekuje  da  bude  suočena  sa  negativnim
uticajem  na  gospodarsku  rast  uslijed  pokušaja  snižavanja  inflacije,  kao  i  ukidanja
sporazuma  o  slobodnim  trgovačkim  odnosima  sa  državama  nekadašnje  Jugoslavije.
Prema  T.  Petrin  (2003),  negativne  konsekvence  tog  procesa  kojim  je  uslovljen  pristup
Slovenije  u  EU,  je u  novim  uslovima moguće  minimalizirati  povećanjem  konkurentnosti
slovenskog  gospodarstva. U tom  slučaju,  konkurentnost  slovenskog  gospodarstva  može
biti  posmatrana  kao  njena  sposobnost   kao  države  da  poveća gospodarsku  rast. Da  bi  to
bilo  postignuto  Slovenija  se  mora  uključiti  u  vodeće  trendove  u  svijetu,  postati  još
više  inovativna  i  poduzetnička,  primjenjujući  načela  koja  se  zasnivaju  na  novom
konceptu  gospodarske  rasti  zasnovane  na  znanju,  informacijama  i  novim  tehnologijama
(T. Petrin, Open Document  2003). Takođe  se  mora  zauzimati  za  modernu  proaktivnu
industrijsku  politiku,  jer  sama  makroekonomska  stabilnost  ne  predstavlja  dovoljan  uslov
za  uspostavljanje  konkurentnosti  gospodarstva  u  svjetskim  razmjerama. To znači  -
povećati  ulogu  i doprinos  svih  ostalih  politika  koje  svojim  djelovanjem  i   principima
suštinski  utiču  na  poduzetničko  okruženje   kao   naprimjer  :

• dostizanje  najviše  ravni  znanja  i  osposobljenosti  zaposlenih,
• veća ulaganja  u  istraživanja  i  razvoj,  te  brži  prenos  znanja  u  gospodarstvo18,
• povećanje  troškovne  učinkovitosti  javnog  sektora,

18 Prema  T.  Petrin  (2003),  potreba  za  brzim  promjenama,   znači  :
•
Podržavati  kreativnost
•
Djelovati  kao »katalizator«, i zagovornik  promjena  u  procesima
              prilagođavanja  gospodarstva  prema većoj konkurentnosti,  inovativnosti  i
              poduzetništvu,
•
Podržavati  razvoj kvalitetnog  i  podsticajnog  podneblja  za  poduzetništvo  i  inovativnost  kroz  veću
povezanost  institucija,
•
Obezbjediti  sistemska riješenja  za  :
-  uspostavljanje  odgovarajuće  implementacijske  strukture  na  državnoj  ravni
       -  ulaganje  u znanje,  nove  tehnologije  i  savremene  organizacijske  strukture,
•
Poboljšati  administrativno  okruženje  i  dostup  do  informacija  i  usluga.

37

• veći odziv  tržišta  rada  na  potrebe  gospodarstva,
• kreativni  podsticaji  za  poduzetnička  ulaganja  u  razvoj,
• povećanje  troškovne  učinkovitosti  financijskog  sektora,
• brže  odstranjivanje  administrativnih  prepreka  za  ulaganja,  posebno  pri
      uređivanju  prostora  i  pridobivanju  lokacija,
• osiguranj  stabilnog  makroekonomskog okruženja.

3.2.1.  Nacionalni  prioriteti  u  Sloveniji

Da  bi  se  dostigao  društveni  konsenzus  o  nacionalnim  prioritetima  za  ulaganje  javnih
sredstava  u  znanje  i  tehnološki  razvoj,  prema  Petrin  (2003),  potrebna  je  :

• odluka  o  prioritetima  za  područja  tehnologija  i  djelatnosti,  u  kojima
      Slovenija  ima određene  komparativne  prednosti  i  kritičnu  masu  znanja, a
      koji  bi  se  mogli  ostvariti  bolji  rezultati  sa  manjim  ulaganjima,
• odluka o odnosu, između  finansiranja  temeljnih  istraživanja  i  razvojnih
istraživanja  za  usmjeravanje  javnih  sredstava  u  okviru  nacionalnog
      istraživačkog  programa  uz  poštivanje  prioritetnih  ključnih  područja
      tehnologija   i  djelatnosti,
• odluka  o  znatnom  povećanju  uloge  univerziteta  na  području  istraživanja  i
razvoja, kao i većem  povezivanju  univerziteta  sa  gospodarstvom u svim
zajedničkim  programima  stvaranja,  difuzije  i  diseminacije  znanja,
• odluka   da  je  razvojna  funkcija  proračuna  nacionalni  prioritet,  pri  čemu  je
potrebno  fiskalnom  politikom  stimulirati  inovativnost,  znanje  i  razvoj  novih
tehnologija.

38

3.3.  Osnovna  shema  strategije  razvoja  Slovenije
                                                                                Slika  5.

                                        Strategija  razvoja  Slovenije

Postizanje  društvenog  konsenzusa :
•
sistematsko  odstranjivanje  svih  prepreka  za  dinamično  poduzetništvo,
•
osiguravanje  djelovanja  pravila  jedinstvenog  tržišta,
•
prilagođavanje  svih  drugih politika  koje  utiču na  konkurentnost  da  daju  podršku  većoj
konkurentnosti  slovenske  industrije

Proaktivna  industrijska  politika   zasnovana  na    znanju, inovativnosti  i   poduzetništvu

         Državna  pomoć

1.     Agrar  i  ribarstvo
2.
Industrija  i  usluge
2.1. Horizontalni ciljevi :
-
Istraživanje  i  razvoj
-
Zaštita  okoline
-
SME
-
Trgovina
-
Štednja  energije
-
Zapošljavanje
-
Osposobljavanje
 3.    Posebni  ciljevi  :
-
Metalurgija
-
Brodogradnja
-
Rudarstvo
-
Transport
-
Financijske  usluge
4.     Regionalne  pomoći

                Pomoć  EU
Predpristupna  pomoć  i Strukturni  fondovi  :

-
PHARE
-
ISPA
-
SAPARD

        1.      Prioriteti  :
-
Podsticanje  poduzetničkog  sektora
-
Znanje,  razvoj  ljudskih  rsursa  i
zapošljavanje

1. Ekonomska  infrastruktura :
-
Klasteri  i tehnološke  mreže
-
Tehnološki
parkovi

i
inkubatori
-
Centri  odličnosti
-
Aplikacijska  istraživanja
-
Poslovne  zone
-
Spin-off  inkubatori  itd.

                                                      Cilj
1.Povećanje  konkurentnih  sposobnosti  slovenskog  gospodarstva

•
Izjednačavanje  slovenskog BDP-a  sa  evropskim  prosjekom
•
Dinamično  poduzetništvo
•
Povećanje udjela  tehnološko zahtjevnih  proizvoda  sa  trenutnih  26 %  na  50  %
•
Povećanje  udjela  inovativnih preduzeća  sa  28  %  na 40  %
•
Povećanje  broja  patenata  u  Sloveniji
•
Razvoj  stabilne  poslovne  kulture
•
Povećanje  produktivnosti  rada  sa  trenutnih  45  %  prosjeka  EU  na  evropski  prosjek
•
Povećanje  udjela  dodane  vrijednosti u  proizvodima  i  uslugama
•
Povećanja  udjela  odraslih  u  tercijarnom  obrazovanju
•
Povećanje  visoko-tehnoloških  preduzeća  sa  trenutnih  6.6  %  na  evropski  prosjek

Izvor  :  prema  Letno  poročilo   2003 : str.  4. ;  Petrin,  Open  document  2003.  Vlastita  shema  2003.

39

3.3.1.  Državne  pomoći

Sistem  nadzora  nad  državnom  pomoći  je  bio  uspostavljen  2000  godine  usvajanjem
Zakona  o  nadzoru  državnih  pomoći  (Ur.l.  RS,  št.1/00,  30/01),  koje  su  definisane  kao
»individualne  državne  pomoći  određenom  primaocu  ili  kao  opšte  sheme  državnih
pomoći  unaprijed  određenim  primaocem«  (Letno  poročilo  2003  :  str. 4). Državne
pomoći  se  uglavnom  dodjeljuju   u  svrhu  pomoći  za  ubrzavanjem  razvoja  nerazvijenih
područja  koja  pokazuju  ispodprosječnu  ravan  životnog  standarda,  visoku  strukturnu
nezaposlenost  itd. Takođe  se  dodjeljuju  i  za  razvoj  novih  gospodarskih  djelatnosti,  i
kao  podsticaj  za  očuvanje  kulture  i  kulturnog  naslijeđa  u  nekim  dijelovima  zemlje.

Tabela  5.  Državne  pomoći  u  Sloveniji  u  2001  godini,  po  instrumentima :
                                                                                U  SIT  po  tekućim  cijenama
Kategorija  2001 A1
A2
B1
C1
C2
D
Skupa
Agrar

i
ribarstvo

44.157.766.553

1.160.138.986

0

476.498.868

267.628

74.889.627

45.869.561.679
Horizontalni
ciljevi

9.727.817.553

8.693.282.644

4.671.008.678

2.902.490.217

0

1.660.566.910

27.655.166.002
Istraživanje  i
razvoj

4..998.023.523

0

0

0

0

0

4.998.023.523
Zaštita  okoline

19.600.000

4.781.819.968

0

615.906.149

0

0

5.417.326.117
Prestrukturiranje

1..580.923.519

114.288.698

3.875.117.144

800.243.273

0

1.648.798.354

8.019.370.988
Mala  i  srednja
preduzeća

1.407.245.030

0

795.891.534

410.140.821

0

11.768.556

2.625.045.941
Zapošljavanje

1.009.146.732

3.797.173.978

0

0

0

0

4.806.320.710
Osposobljavanje

708.382.249

0

0

0

0

0

708.382.249
Štednja  energije

4.496.500

0

0

0

0

0

4.496.500
Drugi  ciljevi

0

0

0

1.076.199.974

0

0

1.076.199.974
Posebni  sektori

6.836.425.961

0

7.216.981.113

0

0

2.368.889

16.424.031.963
Metalurgija

0

0

7.216.981.113

0

0

249.624.889

7.466.606.002
Transport

5.727.743.069

0

0

0

0

2.119.000.000

7.846.743.069
Rudarstvo

45.000.000

0

0

0

0

0

45.000.000
Drugi  sektori

1.065.682.892

0

0

0

0

0

1.065.682.892
Regionalne
pomoći

2.105.537.460

0

560.288.567

282.158.980

23.508.203

2.971.493.210
Skupa

62.829.547.546

9.853.421.630

12.448.278.358

3.661.148.065

267.626

4.127.589.629

92.920.252.854
Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh  v  Sloveniji  2003,  str.  29.

Prema  klasifikaciji Ministarstva za  finance  RS,  instrumenti  državne  pomoći  su
podjeljene  prema  sljedećim  skupinama (vidi  tabelu  4.)  :

1. A  :  pomoći  koje  se  u  cijelosti  dodjeljuju  primaocima  :

    -  A1      Pomoć  preko  proračuna  :  nepovratna  sredstva  (donacije),
                 subvencije,   kamata,  odpisi dugova  itd.

40

         -  A2       Pomoći  preko  poreza  i  sistema  socijalne  zaštite
                 (oprosti,  izuzeća itd.).
2.    B  :    Financijski  transferi  države  u  obliku   kapitalskih  ulaganja
                 (engl. equity).
3.    C  :    Financijski  transferi,  pri  kojima  je element  pomoći  oslobođenje  od
                 plaćanja   kamata  :
  -   C1      Povoljni  zajmovi  iz  javnih  ili  privatnih  izvora,  i  zajmovi  za
                 preduzeća,  koja  imaju  određene  teškoće.
  -   C2      Razni drugi  postupci (rezervacije,  oprosti   itd.).

4.    D  :   Garancije.

3.3.1.1. Davaoci  državnih  pomoći

Davaoci  državnih  pomoći19 su  sve  institucije,  koje  u  skladu  sa  statističkim  propisima
pripadaju  sektoru  države  i  to  su  :

• jedinice  na  centralnoj  ravni države
• neposredni korisnici  državnog  proračuna,
• državni  fondovi,
• druge  jedinice  na  centralnoj  ravni  države,
• jedinice  na  lokalnoj  ravni države,
• neposredni  korisnici  obćinskih  proračuna,
• lokalni  državni  fondovi,
• druge  jedinice  na  lokalnoj  ravni države,
• fondovi  socijalnog  osiguranja.

Individualni  državni  davaoci  državnih  pomoći  moraju   o  tome  obavjestiti  Komisiju  za
nadzor  nad  državnoj  pomoći,  te  ispuniti  sve  potrebne  obrasce  koje  Komisija naknadno
razmatra  prema  »Poslovniku  komisije  za  nadzor  nad  državnom  pomoći«. (Ministarstvo
za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh  v  Sloveniji,  2003.  :  str.  29-33). U
eventualnim  pokušajima  zloupotrebe20  državne  pomoći  Komisija  postupa  prema
pravilniku.  Kao država  kandidatka  za  prijem  u  EU  Slovenija  je  obavezna  da  omogući
transparentnu  i   učinkovitu  kontrolu  nad  dodjelom  državnih  pomoći,  te  o  tome
informira  Evropsku   Komisiju.  U  Sloveniji  je  prisutan  blagi  trend  opadanja  visine
državne  pomoći,  kao  i  kod  EU  koja  nastoji  da  smanji  državne  pomoći,  gdje  god  je  to
moguće. Udio državnih pomoći  je  u  porastu  u  slučaju  agrara  i  ribarstva,  kao  i  kod
regionalnih  pomoći. Za  razliku  od  EU,  u  Sloveniji  se  procenat  pomoći  u  agraru
konstantno  povećava,  dok  je  taj  trend  u  EU  (sa  izuzetkom  sektora  usluga),  u  padu  u
svim  drugim  sektorima  (Tabela  6).

19  U  skladu  sa  Uredbom  o  uvođenju  i  upotrebi  standardne  klasifikacije  institucionalnih  sektora
 (Ur. L.  RS,  št.  56/98)

20  Ukoliko  Komisija  ustanovi  da  državna  pomoć  nije  u  skladu  sa  pravilnikom  o  dodjeli državnih
pomoći,  to  može  da  ima  za  posljedicu  vraćanje  te  pomoći,  uključujući  kamate  za  period  od  dobivanja
do  datuma  vraćanja  te  državne  pomoći  (Ur. I. RS,  št.  1/00).

41

Tabela  6.  Udio  državne  pomoći  u  BDP-u u  Sloveniji  u  1999,  2000,  i  2001  godini
                    po  kategorijama :

Državna
pomoć  u  mio
SIT  u  1999
Udio  državne
pomoći

u
BDP  u  1999
Državna
pomoć  u mio
SIT  u  2000
Udio  državne
pomoći  u
BDP  u  2000
Državna
pomoć  u  mio
SIT  u  2001
Udio  državne
pomoći

u
BDP  u  2001
Agrar  i  ribarstvo
26.922
0.74  %
38.333
0.95  %
45.870
1.00  %
Horizontalni  ciljevi
43.155
1.19  %
29.506
0.73  %
27.655
0.61  %
Istraživanje i razvoj
14.723
0.40  %
4.098
0.10  %
4.998
0.11  %
Zaštita  okoline
4.048
0.11  %
2.134
0.05  %
5.417
0.11  %
Prestrukturiranje
5.782
0.16  %
5.316
0.13  %
8.019
0.18  %
SME  sektor
2.079
0.06  %
2.925
0.07  %
2.625
0.06  %
Zapošljavanje
13.599
0.37  %
13.258
0.33  %
4.806
0.11  %
Osposobljavanje
1.323
0.04  %
439
0.01 %
708
0.02  %
Štednja  energije
112
0.00  %
0
0.00  %
4
0.00  %
Drugi  ciljevi
1.489
0.04  %
1.337
0.03  %
1.076
0.02  %
Posebni sektori
18.301
0.50  %
14.889
0.37 %
16.424
0.36  %
Metalurgija
2.019
0.06  %
784
0.02  %
7.467
0.16  %
Transport : letalski, želj.
10.985
0.30  %
11.481
0.28  %
7.847
0.17  %
Rudarstvo
4.830
0.13  %
2.356
0.06  %
45
0.00  %
Drugi  sektori
467
0.01  %
268
0.01  %
1.066
0.02 %
Regionalne  pomoći
545
0.01  %
768
0.02  %
2.971
0.07  %
Skupa
88.923
2.44  %
83.496
2.07  %
92.920
2.03  %
Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh v  Sloveniji  2003,  str.  29.

Kao država  kandidatka  za  prijem  u  EU  Slovenija  je  obavezna  da  omogući
transparentnu  i   učinkovitu  kontrolu  nad  dodjelom  državnih  pomoći,  te  o  tome
informira  Evropsku   Komisiju.  U  Sloveniji  je  prisutan  blagi  trend  opadanja  visine
državne  pomoći  kao  i  kod  EU,  koja  nastoji  da  smanji  državne  pomoći  gdje  god  je  to
moguće. Udio  državnih  pomoći  je  u  porastu  u  slučaju  agrara  i  ribarstva  kao  i  kod
regionalnih  pomoći. Za  razliku  od  EU  u  Sloveniji  se  procenat  pomoći  u  agraru
konstantno  povećava,  dok  je  taj  trend  u  EU  (sa  izuzetkom  sektora  usluga),  u  padu  u
svim  drugim  sektorima.

3.3.1.2.  Horizontalni  ciljevi

U  strukturi pomoći za  horizontalne  ciljeve  su  najveći  udio  u  2001  godini  dosegle
pomoći za  prestrukturiranje  (29  %  svih  horizontalnih  pomoći), kao  i  za  zaštitu  okoline
(19.59  %  svih  horizontalnih  pomoći). Pomoć  pri  zapošljavanju  su  predstavljali  17.38  %,
dok  je  približno  isti  udio  imala  kategorija  istraživanja  i  razvoja  (18.07 %).

42

Tabela  7.  Državne  pomoći  po  horizontalnim  ciljevima  u  1999,  2000  i  2001
                   godini

         1999
         2000
        2001
Horizontalni  ciljevi

U  mio
SIT

U  mio
EUR
Udio
državne
pomoći

U  mio
SIT

U  mio
EUR
Udio
državne
pomoći

U mio
SIT

U  mio
EUR
Udio
državne
pomoći
Istraživanje i razvoj

14.723

76.04

34.12  %

4.098

19.99

13.89 %

4.998

23.01

18.07 %
Zaštita  okoline

4.048

20.91

9.38  %

2.134

10.41

7. 23  %

5.417

24.94

19.59 %
Prestrukturiranje

5.782

29.86

13.40 %

5.316

25.93

18.02 %

8.019

36.92

29.00 %
SME  sektor

2.079

10.74

4.82 %

2.925

14.26

9..91 %

2.625

12.09

9.49 %
Zapošljavanje

13.599

70.23

31.51 %

13.258

64.66

44.93 %

4.806

22.13

17.38 %
Osposobljavanje

1.323

6.83

3.07  %

439

2.14

1.49  %

708

3.26

2.56 %
Štednja  energije

112

0.58

0.26  %

0

0.00

0.00 %

4

0.02

0.01 %
Drugi  ciljevi

1.489

7.69

3.45  %

1.337

4.53

4.53 %

1.076

4.95

3.89 %
Ukupno

43.155

222.88

100.00 %

29.506

143.91

100.00%

27.653

127.32

100.00 %
Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh v  Sloveniji  2003,  str.  12.

Slika  6.  Državne  pomoći  namjenjene  horizontalnim  ciljevima   (u  %) :

Horizontalni  ciljevi  u  %
0
5
10
15
20
25
30
35
40
45
50
Prestrukturiranje
SME  sektor
Osposobljavanje
Drugi  ciljevi
1999
2000
2001

Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh v  Sloveniji  2003,  str.  12.

3.3.1.3.  Regionalna  pomoć

Ciljevi  regionalne  pomoći  su  unapređenje  razvoja  manje  razvijenih  područja. Evropskim
sporazumom  o  pristupu  Slovenije  EU,  je  Slovenija  predložila  Regionalnu  kartu
državnih  pomoći,  kojeg  je  Evropska  komisija  usvojila  i  pokazala  da  najviša  dozvoljena
regionalna  državna  pomoć,  može  isnositi  do  40  %  NED21. Diferencijacija  intenzivnosti

21  Neto  ekvivalent  dotacije (prema Letnom  poročilu  2003,  str. 22)

43

regionalnih  državnih  pomoći  je  klasificirana  po  francuskoj  standardnoj  klasifikaciji
teritorijalnih  jedinica  (SKTE)  i  iznosi  za  centralnu  slovensku  regiju  35  %,  dok  u
ostatku  Slovenije  iznosi  40  %. Za  mala i srednja  preduzeća  se  gornja  granica  može
povećati  za 15  odstotaka. Regionalne  pomoći  su  u  Sloveniji  u  1999  i  2000  godini
dosegle  samo  mali  dio  svih  državnih  pomoći ; u  2001 godini  je  taj  udio  iznosio 3.5  %,
dok  je  u  Evropskoj  uniji  56  %  svih  pomoći  prerađivačkoj  industriji  namjenjeno
regionalnim  ciljevima.

Tabela  8. Državne  pomoći  po  regionalnim  ciljevima  u  1999, 2000  i  2001  godini :

                                              Jedinica  mjere
      1999
      2000
     2001
Regionalne  pomoći                              u  mio  SIT
545
768
2.971
Regionalne  pomoći                              u  mio  EUR
2.81
3.75
13.68
Državne  pomoći  u  prerađivačkom  sektoru   (u %)
0.88  %
1.70  %
6.32  %
Udio  regionalnih  pomoći  u   BDP      (u   %)                0.01  %
0.02  %
0.07  %
Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh v  Sloveniji  2003,  str.  22.

3.3.1.4.  Pomoć  u  sektoru  industrije  i usluga

Tabela  9.  Državne  pomoći  u  sektoru  industrije  i  usluga

             1999
             2000
           2001

U  mio  SIT

U  mio  EUR

U  mio  SIT

U  mio  EUR

U  mio  SIT

U mio EUR
Sektor  industrije  i
usluga

61.456

317.40

44.395

216.53

44.079

202.96
Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh  v  Sloveniji  2003,  str.  11.

U  proteklih  nekoliko  godina  je  sektoru  industrije  i  usluga  u  Sloveniji,  dodjeljeno
najviše  sredstava  državne pomoći. Podaci  iz  tabele  9.  pokazuju  da  se  je  udio  državne
pomoći  iz  godine  u  godinu  ipak  smanjivao ;  u  poređenju   sa  podacima  iz 1999  godine,
to  smanjenje  je  iznosilo  28.3  %,  odnosno  0.7  %,   u  odnosu  na  2000  godinu  (u  SIT).
Poređenje  sa  eurom  pokazuje  da  je  smanjenje  državne  pomoći  iznosilo  36.1  %,  u
odnosu  na  1999  godinu,  odnosno  6.3  % u  odnosu  na  2000  godinu. Na  taj  način
možemo  zaključiti,  da  je  trend  opadanja  udjela  državnih  pomoći  u  Sloveniji,  uporedljiv
sa  onim  u  EU.

3.3.1.5  Dodana  vrijednost

Tabela  10.  pokazuje  da  je  dodana  vrijednost  po  zaposlenom  narastala  u  poslednje  tri
godine. To  govori  u  prilog  tezi  da  je  konkurentna  prednost  slovenskog  gospodarstva  u
poduzetništvu  inovativnosti  i  znanju  koje  stvara  najveću  dodanu  vrijednost  i  postaje
osnovni  pokretač  ekonomske  rasti  svuda  u  svijetu.

44

Tabela  10.  Udio  dodane  vrijednosti  u  sektoru  industrije  i  usluga  i  dodana  vrijednost
po  zaposlenom  u  tom  sektoru  u  1999,  2000  i  20001  godini

Sektor  industrije  i  usluga
Jedinica
mjere
1999
2000
2001
Udio  dodane  vrijednosti
     u  %
77.95
77.77
77.21
Broj  zaposlenih  u  tom  sektoru
     broj
543.802
547.435
556.111
Dodana  vrijednost  po  zaposlenom
  u  mio  SIT
4.46
4.95
5.50
Izvor  :  Ministrstvo za  finance  RS,  Letna  poročila  o  državnih  pomočeh  v  Sloveniji  2003,  str.  12.

 3.3.2.  EU  pomoć  Sloveniji

Najveći  dio  pomoći  EU,  koje  Slovenija  dobija  se  odnosi  na  pomoć  u  okviru   PHARE
programa,  koji  je  dominirao  u  periodu  1996,  1997  i  1998  godine   u  projektima
pograničnog   sudjelovanja. Sredstva  koja  su  planirana  za  period  od 1999,  2000,  2001  i
2002  godinu,  su  se  odnosila  na  korištenje  sredstava  iz  programa  PHARE  i  novih
instrumenata  budućih  strukturnih  i  kohezionih  fondova. U  periodu  2000  -  2002  je
Ministarstvo  za  ekonomske  odnose  i  razvoj  koristilo  najviše  sredstava  ;  to  ministarstvo
je  između  ostalog,  pokrivalo  područja  zajedničkog  djelovanja  na  jedinstvenom  tržištu,
liberalizaciju  cijena,  konkurencije,  kao  i  regionalnog  razvoja,  čije  uređenje  spada  među
suštinska  usmjerenja  regionalne  politike  EU. U  prvoj fazi  tranzicije  Slovenije  (u  periodu
1992 – 1995),  pomoć  EU  u  okviru  PHARE  programa,  se  uglavnom  odnosila  na
prestrukturiranje  gospodarstva,  privatizaciju,  obrazovanje  (TEMPUS),  znanost,
energetiku,  zaštitu  okoline  itd.
U  drugoj  fazi,  u  tzv.  »predpristupnom  periodu«  od  1996 – 1999  godine,  je  pomoć  u
okviru  PHARE  programa  preusmjerena  prije  svega,  na  jačanje  institucionalnih    i
upravno-administrativnih  struktura  u  skladu  sa  pravnim  redom  EU. U  1998 / 1999
godini  je  Sloveniji  bilo  odobreno  3  mio  ECU  u  okviru  SPP  (engl. Special  Preparatory
Programme),  koji  se  odvijao  preko  Nacionalnog  programa. Prvi  dio tog  programa  (1.3
mio  ECU)  je  bio  namjenjem  institucionalnoj  izgradnji  i  obuhvatao  je  twining  aktivnosti
(sudjelovanje  sa  nekom od  članica  EU  na  institucionalnom  nivou),  tehničku  pomoć  i
obrazovanje.  Drugi  dio  -  u  visini  1.7  mio  ECU  je  bio  namjenjen  pilotskim  projektima
iz  područja  zaštite  okoline.

Tabela  11.  Sredstva  EU  namjenjena  Sloveniji  (Kopenhagen,  decembar  2002.)
                                                                                U  mio  SIT,  tekuće  cijene
Dodjeljena  prava  za  preuzimanje
obaveza

2004

2005

2006

skupa
Prosječna
godišnja
vrijednost
1 Strukturni  fondovi
13.499
18.625
23.669
55.793
18.598
2 Kohezioni  fond
14.955
12.574
17.119
44.648
14.883
3 Interreg
1.814
1.853
1.890
5.557
1.852
4 Equal
492
503
513
1.508
503

Skupa
30.761
33.555
43.191
107.507
35.836
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

45

3.3.2.1   Programi  pred-pristupne  pomoći  Sloveniji

Slovenija  već  ima  uspostavljenu  organizacijsku  strukturu  za  primjenu  programa
PHARE. Sa  Memorandumom  o  ustanovljavanju  Nacionalnog  fonda  određeni  su  zadaci,
obaveze  i  nadležnosti  za  decentraliziranu  implementaciju  programa  pristupne  pomoći
ISPA,  SAPARD  i  PHARE. Na  osnovu  zakona  o organizaciji  i  radnom  području
ministara (Ur. 1. RS, br.  71/94,  47/97,  60/99),  ustanovljena  je Agencija  za  tržište  agrara
i  razvoj  ruralnih  područja  (slo. Agencija  za  kmetijske  trge  in  razvoj  podeželja),  kao  i
platna  agencija  za  upravljanje  sredstvima  SAPARD  (engl.  Special Action   for  a  Pre-
Accession  for  Agriculture  and  Rural  Development).

Slovenija  je  sredstva  iz  strukturnih  fondova  najviše  koristila  na  području  agrara  i
razvoja  ruralnih  područja,  kao  i  za  reformu  agrarne  politike,  koja  mora  da  se  uskladi
sa  pravnim redom  EU. Poduzetnički sektor  je  takođe  imao  veliki  udio  u  korištenju  tih
sredstava,  a  posebno  razvoj  srednjih  i malih  preduzeća. Porast  potreba  za  sredstvima
strukturnih  fondova  EU  je  pokazan  i  u  sektoru  socijalne  zaštite  i  penzione  reforme.
Posebno  je  iskazan  u  području  pravosuđa  i  resoru  unutrašnjih  poslova. U  okviru  ISPA
(engl. Instrument  for  the  Structural  Policies  for  Pre-Accession ),  za  period  2000 – 2006
je  obezbjeđena  1  milijarda  €  pomoći  godišnje,  za  svih  deset  novih  članica  EU. Ta  će
sredstva  biti  korištena  preko  Kohezionog  fonda  i  namjenjena  su  za  podršku  razvoja
zaštite  okoline  i  transporta.

3.3.2.2. Partnerstvo  za  pristup

Strukturna  politika  EU  se odvija  preko  Kohezionog  i  Strukturnih  fondova,  i  u  tu  svrhu
se  izdvaja  0.46  %  BDP  EU. Korištenje  svih  raspoložljivih  fondova  će  biti  za  Sloveniju
moguće  tek  kad  postane  punopravna  članica  EU.  Do  tada    Slovenija  može  koristiti
sredstva  Strukturnih  fondova  koja  su  namjenjena  usklađivanju  regionalnog  razvoja  EU  i
obuhvataju  Fond  za  regionalni razvoj,  agrar, socijalnu  problematiku,  ribarstvo  itd.,  i  koji
se  razdjeljuju  u  skladu  sa  određenim  kriterijima. Najvažniji  kriterij  je  pokazatelj
društvenog  bruto  proizvoda  po  stanovniku  koji  mora  biti  ispod  75  %  evropskog
prosjeka. Drugi  kriterij  se  odnosi  na  industrijske  regije  sa  nižim  stopama  zaposlenosti
od  evropskog  prosjeka,  kao  i  dugoročnu  (strukturnu)  nezaposlenost  itd.

Osnovna  strategija  koja  najviše  mobilizira  sve  oblike  pomoći  u  jedinstvenom  okviru  za
odvijanje  slovenskih  nacionalnih  programa  priprema  za  ulazak  u  EU  je  sadržana  u
projektu  »Partnerstvo  za  pristup«,  i  obuhvata  sljedeće  obaveze :

• precizno  poštovanje  svih  obaveza  vezanih  za  demokratiju,   makroekonomsku
stabilnost,  nuklearnu  sigurnost,  u  tačno određenim  rokovima,  uz  striktno
poštovanje  prioriteta  koje  je  odredila  Komisija,

• mobiliziranje  svih  raspoložljivih  sredstava  i  izvora  u  EU  za   pripremu
     država kandidatki  za  pristup  u  EU. To  se  odnosi  prije  svega  na  program
     PHARE   i  nove  oblike  pomoći  koje  EU  nudi  u  budućem  periodu.

46

Tabela  12.  Predviđena  podjela  sredstava  Strukturnog  fonda  EU  :

                                                                                U  milionima  SIT,  tekuće  cijene
Dodjeljena

prava

za
preuzimanje  obaveza

Prioriteti
Uključuje
evropski
strukturni
fond

%

2004

2005

2006

Skupa

Prosječna
godišnja
vrijednost
Podsticanje
poduzetničkog
ERDF*
37
4.995
6.891
8.758
20.643
6.881
1
sektora  i  regija
EAGGF**
10
1.350
1.863
2.367
5.579
1.860
2 Znanje,  razvoj  ljudskih
izvora  i  zapošljavanje
ESF***
33
4.455
6.146
7.811
18.412
6.137
3 Ekonomska  infrastruktura
ERDF*
20
2.700
3.725
4.734
11.159
3.720

Skupa

100
13.499
18.625
23.669
55.793
18.598
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.
             *  ERDF     -    Evropski  Fond  za  Regionalni  Razvoj
           **  EAGGF  -    Evropski  Agrarni  Vodič  i  Garancijski  Fond
         ***  ESF        -    Evropski  Socijalni  Fond

3.3.2.3.  Podsticanje  poduzetničkog  sektora  i  konkurentnosti

I  prioritet  -  Podsticanje  poduzetničkog  sektora  i  konkurentnosti

Slika  7.  Projekti  financirani  iz  EAGGF -  5.579  mio  SIT.

Ulaganja  u  poduzetnički
sektor  agrara
Izboljšavanje  prerade  i
prodaje

agrarnih
proizvoda
Podsticanje  djelatnosti
vezanih  za  agrar

Prodaja

kvalitetnih
agrarnih  proizvoda
-
Novogradnje  i
adaptacije,

-
vodna infrastruktura
i navodnjavanje,

-
uređenje  pašnjaka,
aglomeracija,

-
kupovina
opreme,
mehanizacije,
prostora  i  zemljišta
-
Ulaganja

u
prehrambeno
–
prerađivačke  obrte,

-
ulaganja  u novu
opremu

-
ulaganja  u  obnovu,
nekretnina  u  svrhu
ugradnje

nove
opreme.
-
Ulaganja  u  gradnju
turističkih
kapaciteta

i
poboljšanje
turističkih  usluga,

-
ulaganje  u radionice
domačih  obrti  na
seoskim  posjedima,

-
Razvoj

novih
robnih  marki,
-
promocija  zaštitnih
marki,
-
sofinanciranje
početnih  troškova
pri  usmjeravanju  u
preradu  kvalitetnih
proizvoda,
-
sufinanciranje
troškova
certifikacije
40  %
40  %
15  %
5  %
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

47

I.I.  Prioritet  -  Podsticanje  poduzetničkog  sektora  i  konkurentnosti

Slika  8.  Projekti  finansirani  iz  ERDF – 20.643  mio  SIT.

Inovativno  podneblje
Podsticanje
razvoja
turističkih
destinacija
Unapređenje  lokalne  podrške
poduzetništvu

-
Klasteri  i  tehnološke  mreže,

-
Tehnološki  parkovi  i
                  inkubatori,

-
tehnološki

centri,

ostala
inovativna  infrastruktura,

-
aplikacijska  istraživanja,

-
centri  odličnosti.

-
Uspostavljanje

razvojne
infrastrukture,

-
promocija  i  prodaja  turističkih
destinacija,

-
obnova  i  izgradnja  nove
zajedničke

turističke
infrastrukture,

-
uključivanje

kulturnog
naslijeđa  i  prirodnih vrijednosti
u  turističku  ponudu.

-
Vaučerski  sistem  savjetovanja,

-
podrška  posebnim  ciljnim
skupinama,

-
pomoć  pri  prilagođavanju
SME  zahtijevima  globalnog
         tržišta,

-
podrška  lokalnim
                  poduzetničkim  inicijativama.

            40  %
              40  %
              20  %
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

III  Prioritet  :  Znanje,  razvoj  kadrova  (engl.  Human  resources),  i  zapošljavanje

Slika  9.  Prijedlog  projekata  finansiranih  iz  ESF -18.412  mio  SIT

Razvoj  i  podsticanje
aktivnih  politika  tržišta
rada
Socijalna  uključenost
osoba  sa  posebnim
potrebama
Doživotno  obrazovanje
Poduzetništvo

i
prilagodljivost
-
Usmjeravanje

i
profesionalno
savjetovanje,

-
osposobljavanje  na
radnom

mjestu,
profesionalno

i
stručno,

-
programi
zapošljavanja,

-
subvencije  za  osobe
koje  zapošljavaju
nove  radnike,

-
obavještavanje,

-
projekt  nacionalnih,
granskih  sportskih
škola,  zapošljavanje
trenera.
-
Savjetovanje,
usmjeravanje,
motiviranje…

-
aktivnosti

za
strukture,
odnosno
sisteme  i  prateće
aktivnosti.
-
Stručno
usavršavanje
učitelja,  voditelja  i
organizatora

IO,
mentora

i
savjetnika,

-
profesionalno

i
stručno  obrazovanje
,

-
opšte  profesionalno
i

stručno
obrazovanje,

-
usavršavanje
       stručnih  radnika
        u  sportu,

-
obnova  programa
nižeg  i  srednjeg
profesionalnog
obrazovanja

I.
priorita,
-
Osposobljavanje
zaposlenih,

-
pridobivanje
nacionalnih
profesionalnih
kvalifikacija,

-
razvoj  i  podsticanje
novih  oblika  rada,

-
osposobljavanje  i
podrška

pri
formiranju
preduzeća,koja
uključuju

samo-
zapošljavanje,
posebno  žena,

-
podsticanje  lokalnih
programa
zapošljavanja.
            40  %
              10  %
          30  %
           20  %
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

48

3.3.3. Gospodarska  struktura

Gospodarska  struktura  Slovenije  se  sve  više  približava  strukturi  EU,  i  drugih  razvijenih
ekonomija ;  smanjuje  se  udio  poljoprivrede  i  industrije  u  strukturi BDP-a povećava
struktura  usluga  i  tehnološki  intenzivnijih  djelatnosti. Usluge  trgovine,  ugostiteljstva  i
transporta  su  takođe  blizu  evropskog  prosjeka,  dok  još  uvjek  zaostaje  u  sektoru
poslovnih  i  financijskih  usluga22

3.3.3.1.  Makroekonomska   politika

Makroekonomska  politika  u  Sloveniji  obuhvata  tri  osnovna  okvira  :  monetarnu
dohodkovnu,  i  politiku  javnih  financija. Osnovni  pokazatelji  makroekonomske
stabilnosti  se  izražavaju  preko  :
• stepena  rasti  BDP –a  u  stalnim  cijenama,
• stepena  inflacije,
• platno-bilansne  ravnoteže,
• vanjskog  duga,
• javnog  duga,
• stepenu  zaposlenosti  (nezaposlenosti),
• državnom  riziku.

Fiskalna  politika  u  Sloveniji  predstavlja  jedan  od  najvažniji  instrumenata  razvojne
ekonomske  politike. Osnovni  zadatak  i  strateška  usmjerenost  fiskalne  politike
predstavlja  »prestrukturiranje  javnofinancijskih  prihoda  i  rashoda«, koji  treba  da  djeluju
podsticajno  na  konkurentnost  gospodarstva. Takvo djelovanje  dovodi  do  postepenog
uravnoteženja  javnih  financija,  ne  povećavajući  njihov  udio  u  BDP-u. (UMAR,  2002 :
str.  26).
Jedan  od  osnovnih uzroka  visoke  inflacije  u  Sloveniji  je  vezan  za  uticaj  nezavršenih
strukturnih  reformi,  odnosno  njenog  nerazmjenskog  sektora  ili  strukture,  i  obsega
javnofinanciskih  rashoda  i  indeksacije. Rast  plata  u  tom  sektoru,  kao  i  rast  drugih
nenadzorovanih  cijena  usluga,  prouzrokuju  inflacijske  pritiske  odnosno,  zadržavaju  nivo
inflacije  na  relativno  visokom  nivou  u  Sloveniji. Strategija  gospodarskog  razvoja
Slovenije,  polazi  od  realnog  trenda   paradigme  gospodarskog  razvoja  u  svijetu  a  to  je
-  razvoj  društva  zasnovanog  na  znanju,  tehnološkom  razvoju  i  poduzetništvu  (UMAR,
2002 : str. 17). Paralelno razvijanje  svih  faktora  koje  čine  jedinstvenu  cijelinu  takvog
društva  predstavlja  dugoročan  projekat  i  osnovni  mehanizam  ostvarivanja  konkurentnosti
gospodarstva. Obrazovna  struktura  stanovništva  u  Sloveniji  je  relativno  dobra  a
nedostatak  u  tom segmentu  predstavlja - nizak  udio  osoba  sa  tercijarnim obrazovanjem.

22 Međunarodne  analize  slovenskog  gospodarstva   pokazuju,  da   Slovenija  zaostaje  za  evropskim
prosjekom  udjela  poslovnih  i  financijskih  usluga  u  BDP-u. (taj raskorak  se  je  još  više  povećao,  sa
9.6 %  u  1995  godini,  na  10.5  %  u  2001 godini. ( SURS,  Proračuni  UMAR,  prema  Poročilo o razvoju
2003 : str. 23.).

49

 Tabela  13.   Struktura  bruto  domaćeg  proizvoda  za  1995,  2000  i  2001  godinu
Udio  u   BDP – u
U  %  (tekuće  cijene)
Struktura  radno  aktivnih
u  %
                       Djelatnost
1995
2000
2001
1995
2000
2001
A
Poljoprivreda,  šumarstvo,  lov
3.9
2.9
2.7
6.9
5.6
5.2
B
Ribarstvo
0.0
0.0
0.0
0.0
0.0
0.0
C
Rudarstvo
1.2
0.9
0.8
1.0
0.7
0.7
D
Prerađivačke  djelatnosti
24.6
24.0
23.7
34.4
29.4
29.3
E
Elektrika, plin, voda
2.6
2.8
2.9
1.5
1.4
1.4
F
Građevinarstvo
4.3
5.3
5.2
6.6
7.9
7.9
G
Trgovina  i  popravci  motornih
vozila
10.5
10.0
10.1
13.0
13.6
13.6
H
Ugostiteljstvo
2.6
2.8
2.9
4.1
4.3
4.3
I
Promet,  skladištenje  i  veze
6.7
7.0
6.9
5.9
6.0
6.0
J
Financijsko  posredništvo
3.5
3.9
3.9
2.2
2..4
2.4
K
Nekretnine,  najam  i  poslovne
usluge
10.1
10.5
10.7
5.7
6.7
6.9
L
Javna  uprava, odbrana,   soc.  osig.
4.6
5.0
5.2
4.2
5.2
5.4
M
Obrazovanje
4.9
5.1
5.3
5.8
6.4
6.5
N
Zdravstvo  i  socijalna  zaštita
4.6
4.8
5.0
5.3
6.4
6.
O
Ostale  usluge
2.9
3.3
3.4
3.4
4.0
4.1
PBS
 Bankarske  usluge
-2.0
-1.9
-1.7

A+B
Poljoprivreda, šumarstvo,  ribarstvo
3.9
2.9
2.7
6.9
5.7
5.2
C..F
Industrija  i  građevinarstvo
32.6
33.1
32.6
43.6
39.4
39.2
C..E
Industrija
28.3
27.7
27.4
2.6
2.1
2.0
G..O
Usluge
50.2
52.3
53.2
49.5
54.9
55.6
G..K  Pretežno  tržišno  usmjerene  usluge
33.3
34.1
34.4
30.8
33.0
33.2
L..O  Netržišno  usmjerene  usluge
16.9
18.2
18.8
18.7
21.9
22.5
Izvor  :  SURS,  Proračuni  UMAR,  prema  Poročilo o razvoju  2003. str.23.

3.4.
 Obrazovanje  u  Sloveniji

U  2002  godini  se  povećao  prosječan  broj  godina  školovanja  aktivnog  stanovništva  i
iznosio  je  u  prosjeku  11.3  godine. Podaci  o  strukturi  zaposlenih  pokazuju  da  je
najbolja  obrazovna  struktura  zaposlenih  u  javnoj  upravi,  te  da  se  povećava  broj visoko
obrazovanih  osoba  koje  traže  zaposlenje.
Povećava  se  i  broj  mladih  koji  su uključeni  u  obrazovanje :  neto  upisni  količnik  po
završenom  obaveznom  školovanju  do 17  godine  starosti  prelazi  90 %,  i  viši je  u
prosjeku  od  prosjeka  EU i  zemalja  OECD-a  (UMAR,  Poročilo  o  razvoju   2003,  str.

50

36.). Ipak  po  udjelu  stanovništva  starijeg  od  25  godina,  sa  završenom  srednjom
školom  i  fakultetom  zaostaje  za  nekim  razvijenim  zemljama  ali,  i  Češkom  i  Poljskom.
Izdvajanja  za  obrazovanje  u  Sloveniji  je  na  nivou  EU  i  zemalja  OECD :

Tabela  14.  Udio  stanovništva  u  starosti  25  i  više  godina  sa  srednjom  školom  u
periodu  1995 – 2002,  u  %.

1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Obrazovna   struktura   stanovništva

Stanovništvo
sa

srednjom
školom
58.6
60.2
60.4
62.1
63.5
65.1
65.6
66.6
Srednje  obrazovanje  :
45.8
48.1
47.7
48.4
49.6
50.6
51.0
51.9
- srednja  zanatska  škola
23.0
24.5
24.4
24.3
24.1
22.5
22.9
23.1
- stručna  ili  opšta
22.8
23.6
23.4
24.1
25.4
28.1
28.0
28.7
Tercijarno  obrazovanje  :
12.8
12.1
12.6
13.7
13.9
14.5
14.6
14.8
- više
6.6
6.2
6.5
6.9
6.8
6.7
6.2
6.0
- visoko
5.6
5.3
5.4
6.1
6.3
7.0
7.6
8.1
-  posdiplomsko
0.6
0.6
0.7
0.7
0.7
0.8
0.8
0.7
Pokazatelji

obrazovanja
omladine

Završili  sred.  školu ( u %
generacije)
70.4
74.8
74.1
74.4
76.7
75.4
Np
Np
Redovni  diplomanti  ( u  %
generacije)
17.8
19.9
19.9
19.6
22.4
21.7
22.0
Np
Upisani  u  sred.  škole  (u  %
od  16 – 19  godina)
82.0
84.1
87.0
88.2
89.2
91.4
95.8
97.9
Redovni studenti  ( u  %  od 20
- 24  godine )
30.1.32.7
34.4
38.2
43.6
45.2
38.3
52.5

Izvor  :  SURS ;  proračuni UMAR, Poročilo  o  razvoju  2003, str.  137.
Primjedba ;  np – nema  podataka

U  periodu  1995 – 2002  su  javni  izdaci  namjenjeni  obrazovanju  (skupa  sa  predškolskim
odgojem)  iznosili  između  5.5   %   i  5.7   %  od  BDP-a.   Udio  izdataka  za  terciarno
obrazovanje  u  periodu  od  1995 -  2000  se  kretalo  od  1.1  i  1.2  %  BDP-a. U  2000
godini  je  srednje  škole  završilo  75   % generacije (27.5 %  stručne  srednje  škole  i  47.9 %
ostale  škole). Odraslih je  bilo  u  srednjem  obrazovanju,  iste  godine  19.449,  što je  2.3
puta  više  nego  u  1995  godini. Srednju  školu  je  2000  godine  završilo  5.966  odraslih
što  je 3.3  puta više  nego  u  1995 godini  (UMAR,  Poročilo  o  razvoju   2003 : str.  136). U
tercijarnom obrazovanju  broj  studenata  prevazilazi  35  studenata  na  1000  stanovnika,  što
je  plan  Nacionalnog  programa  visokog  školstva  u  Sloveniji.

51

3.4.1.   Ulaganje  u  znanost  i  razvoj

Poslovni  rezultati  su  dokazano  svuda  u  svijetu  zavisni  od ulaganja  u  nauku  i  razvoj
kao  i  obrazovanje  i  usavršavanje  kadrova  (engl. human  capital). Paralelno  razvijanje
svih  faktora  koje  čine  jedinstvenu  cjelinu  takvog  društva,  predstavlja  dugoročan
projekat  i  osnovni  mehanizam  ostvarivanja  konkurentnosti  gospodarstva. Obrazovna
struktura  stanovništva u  Sloveniji  je  relativno  dobra,  a  najveći  nedostatak  u  tom
segmentu,  predstavlja  nizak  udio  osoba  sa  tercijarnim  obrazovanjem. U  pogledu  obsega
ulaganja  u  istraživanje  i  tehnološki  razvoj,  Slovenija  u  prosjeku  izdvaja  1.51  %  svog
BDP-a  (vidi  sliku  10.),  i  planira  da  u  skladu  sa  osnovnom  strategijom  razvoja  društva
koje  temelji na  znanju,  do  2006  godine  poveća  procenat  izdvajanja  za  znanost  i  razvoj
(R & D)  na  2 %  od  BDP-a.

Slika  10.  Izdvajanja  iz  BDP-a   za  znanost,  po  državama  u  svjetu  :
0
0,5
1
1,5
2
2,5
3
3,5
4
Švedska
Finska
Japan
SAD
Njemačka
Slovenija
u % BDP-a

 Izvor :  Eurostat  2000

Anketa napravljena  u  Institutu  za  ekonomska  istraživanja  (IER),  i  Statističkim zavodom
RS  u  536  preduzeća  u  Sloveniji,  je  pokazala  visok  stepen  povezanosti  ulaganja  u
tehnologiju  i  razvoj,  uključujući  i  dodanu  vrijednost  u  slovenskim  preduzećima.
Ukratko,  preduzeća  koja  su  u  proteklom  periodu  ulagala  u  istraživanje  i  razvoj (R &
D), pokazuju  daleko bolje  poslovne  rezultate  od  skupine  preduzeća  koja  ne  ulažu  u
razvoj. Ta  preduzeća  imaju  veću dodanu  vrijednost  na  zaposlenoga  i  veća  ulaganja  u
razvoj  što ih  čini  dugoročno  stabilnijim  i usmjerenim  u  budućnost. U  tabeli  15.  su
prikazane  dvije  skupine  preduzeća  ;  ona  koja  ulažu  u  istraživanje  u  razvoj  (R & D),  i
ona  koja  ne  ulažu. Iz  tabele  se  vidi  da  ona    preduzeća,  koja  ulažu  u  istraživanje  i
razvoj  imaju  38  %  veću  dodanu  vrijednost  na  zaposlenog,  (kao  i  30  %  veći  prihod),
te  veći  stepen  razvojne  intenzivnosti,  od  preduzeća  koja  ne  ulažu  u  istraživanje  i
razvoj. U  prvoj  skupini  preduzeća  koja  ulaže  u  razvoj  je  ulaganje  po  zaposlenom  veće
za  61  % ,  obrazovna  struktura  zaposlenih  za  100  %  bolja  od  druge  skupine  i  u
zadnjih  pet  godina  su  obnovili  preko  25  %  svih  svojih  proizvoda. Takođe  nije  nevažan
podatak  da  je  skupina  koja  ulaže  u razvoj  imala  10  puta  veći  omjer  patenata  na
zaposlenoga  od  druge  skupine  ( Manager   2000,  br.  11,  str. 65,  prema  M.  Kos).

52

Tabela  15.  Tehnološko – poslovni  rezultati  preduzeća,  koja  ulažu  u  istraživanje  i
razvoj,  i  preduzeća  koja  ne  ulažu  ( podaci  za  1997  godinu  u  1000  DeM  po
zaposlenom)  :

Preduzeća  koja  ulažu  u  R & D
Preduzeća  koja  ne  ulažu  u
 R & D
Zaposlenih    %
48  682
61 499
DV  na  zaposlenog
39.5
28.7
Razvojna – tehnološka  stopnja  :
-
proizvoda
-
proizv.  Procesa
5.6
5.24
5.0
4.6
Ulaganje  u  R  &  D :
%  prihoda :
3.36
2.7
0
0
Ulaganje  po  zaposlenom
5.77
3.58
Kadrovi  u  R  &  D
15.4
0
Obrazovanje  zaposlenih  :
-
visoka
-
viša
13.1
7.4
5.6
4.5
Obseg  obnovljenih  proizvoda  u
zadnjih  5  godina  %
48.1
38.4
Važećih  patenta  po  zaposlenom
%
1.04
0.1
Zaostajenje  za EU u  godinama  po:
-
cijenama
-
DV
-
Razvoju
4.1
5.7
2.9
5.5
7.0
3.5
Obseg  osavremenjavanja  osnovnih
sredstava  u  2 godine
31.3
17.7
Udio  države  u  R  & D
2.7
0
ROA  %
3.5
3.3
ROS  %
3.5
3.0
Izvor  :  Manager   2000,  št.  11,  str. 65.  prema  M.  Kos.

3.4.2.  Broj  istraživača  na  tisuću  stanovnika

Broj  istraživača  koji  uključuje  osobe  koje  se  bave  znanstveno-istraživačkim  radom  u
punom  radnom  vremenu  i  onih  koji  su  uključeni  u  razne  vidove  istraživačkog  rada  u
sklopu  osnovnih  djelatnosti,  iznosi  u  prosjeku  u  Sloveniji  4.5  istraživača na  1000
stanovnika. To  je  još  uvijek  ispod  evropskog  prosjeka  koji  iznosi  5.3  istraživača  / 1000
stanovnika.

53

Tabela  16.  Broj  istraživača  izražen  u  ekvivalentu  punog  zaposlenja  u  Sloveniji
                   u  periodu  1995 – 2000.
                    Struktura  istraživača  glede  na  sektor  zaposlenja,  u  %

Broj  istraživača

Poslovni  sektor

Vladin  sektor

Visokoškolski
sektor
Privatni
(neprofitni)
sektor
1995
4897¹
28.6
32.8
35.9¹
2.7
1996
4489
30.5
35.2
31.4
2.8
1997
4022
34.0
34.8
28.4
2.8
1998
4285
34.0
35.0
28.8
2.2
1999
4427
34.8
34.1
29.5
1.6
2000
4336
31.8
34.5
30.9
2.8
Izvor :Statistični  letopis,  SURS  : Statistične  informacije  Izračuni  UMAR, Letno  Poročilo  2003,  str.  143.
Primjedba ;  ¹precjenjen podatak  zbog  greške u  broju  istraživača  visokoškolskog  sektora.

3.4.2.1.   Internet
Indikator  upotrebe  interneta  pokazuje  stepen  razvoja  i  dinamiku  uključivanja društva  u
svjetske  informacijske  tokove  i  na  tom području  Slovenija  pokazuje  poboljšanje. Udio
korisnika  interneta  se  je  u  periodu  od  1995 godine  do  2001,  povećao  približno  za
osam  puta. Iako  je  po  broju  korisnika interneta  ( 35 %),  Slovenija  iznad  prosjeka
zemalja  kandidatki  za  članstvo  u  EU  (7.8 %),  ipak  još  uvjek  zaostaje  za  evropskim
prosjekom  (51  %).

3.5.   Konkurentnost  Slovenije

U  periodu  od  2002  -  2003  godine  se   nacionalna  konkurentnost  Slovenije  povećala  na
području  mikroekonomske  konkurentnosti,  kao  i  njena  sposobnost  za  dalji  ekonomski
rast  u  srednjoročnom  periodu. Među  osamdeset  ocjenjenih  zemalja  Slovenija  je  uvrštena
na  27  mjesto  po  indeksu  sposobnosti  rasti  (GCI)23,  odnosno  na  28  mjesto  po  indeksu
mikroekonomske  konkurentnosti. Prema  godišnjem izvještaju  Svjetskog  ekonomskog
foruma  (WEF),   Slovenija  je  uvrštena  na  28 mjesto  po  konkurentnosti  između  40
zemalja. Konkurentnost  država  je  ocjenjena  na  osnovu  indeksa  razvojne  i
mikroekonomske  konkurentnosti. Indeks  razvojne  konkurentnosti (engl. Growth
Competitivness  Index),  pokazuje  srednjoročne  razvojne  perspektive,  odnosno  perspektive
razvoja  u  sljedećih  pet  godina. Mikroekonomski  indeks  konkurentnosti  (engl.
Microeconomic Competitiveness  Index),  odražava kompatibilnost  BDP-a  i  poduzetničke
klime  u  zemlji  na  dugoročnoj  osnovi.
Naprimjer,  Velika  Britanija,  Njemačka,  Holandija,  Švicarska  itd. su  države  koje  se
prema  mikroekonomskoj  konkurentnosti  uvrštavaju  na  više  mjesto  u  odnosu  na
razvojnu  konkurentnost. Na  drugoj  strani,  zemlje  kao  što  su   Singapur,  Tajvan,

23  Growth  Competitiveness  Index  mjeri  sposobnost  države  za  rast  u  budućem  srednjoročnom  periodu
     (5 – 8  godina).

54

Švedska,  Australija,  Kanada,  Južna  Koreja  itd.,  se  uvrštavaju  prema  razvojnoj
konkurentnosti  na  više  mjesto,  u  odnosu  na  mikroekonomsku  konkurentnost. Prema
izvještaju  Svjetskog  Ekonomskog  Foruma (WEF), o  globalnoj  konkurentnosti  za
2002/2003  godinu,  na  vrhu  tabele  se  nalaze  SAD,  a  iza  njih  su   Finska,  Tajvan
Singapur  itd. Od  tranzicijskih  zemalja  istočne  evrope,  je  od  Slovenije  na  višem  mjestu
uvrštena  samo  Estonija  (26  mjesto,   Tabela  17). Prema  P.  Stanovnik  i  A.  Kovačič
(2002),  konkurentske  prednosti  Slovenije  se  sastoje  u  sljedećem   :

• veća  dostupnost  preduzeća  do  bankarskih  kredita,
• stepen  poreza  na  profit,
• fleksibilnost  u  oblasti  ekoloških  zahtijeva  i  propisa,
• obseg  izdataka  za  odbranu,
• opremljenost  sa  prenosnim  telefonima,
• uključenost  u  tercijarno  obrazovanje (14  mjesto),
• raširenost  upotrebe  interneta  u  školama (19  mjesto),
• kvalitet  javnog  školskog  sistema  (18  mjesto),
• izdaci  preduzeća  za  istraživanje  i  razvoj  (24  mjesto),
• dodana  vrijednost,
• relativno  kvalitetno  zdravstveno  osiguranje.

Medu  slabosti  i  nedostatke  u  slučaju  Slovenije  autori  navode  :

• slaba  podrška  vlade  u  razvoju  informacijskih  tehnologija (47  mjesto),
• nizak  stepen  konkurentnosti  među  ponuđačima  dostupa  do  interneta,
• slaba  fleksibilnost  platnog  sistema,
• nedostatak  zadovoljavajućeg  broja  industrijskih  klastera  (58  mjesto),
• skroman  nivo  prenosa  novih  tehnologija  preko  neposrednih  stranih  investicija
(60  mjesto),
• visina  inflacije,
• uslovi  za  otpuštanje  i  najam  radnika,
• dužina  riješavanja  sporova  vezanih  za  poslovne  ugovore.

Anketa  o  inovacijskoj  djelatnosti  u  Sloveniji  koja  je  uključivala  2.887  preduzeća  je
pokazala,  da  je  stepen  inovativnosti,  odnosno  udio  inovativnih  preduzeća  koji  su  u
periodu  1999 - 2000  uvela  nove  proizvode  ili  usluge  -  smanjen,  i  iznosi  21.7  %  svih
anketiranih  preduzeća. Za  Sloveniju  je  karakteristično  da  je  inovativnost  najviše
izražena  kod  velikih  preduzeća (sa  preko  250  zaposlenih),  i  iznosi  58.8 %  ispitanih,
dok  kod  srednjih  preduzeća  (sa  50 - 250  zaposlenih),  stepen  inovativnosti  iznosi  32.6
%.  Kod  malih  preduzeća  taj  stepen  iznosi  12.4  %.

55

Tabela  17.    Rangiranje  40  najkonkurentnijih  država  u  2002 godini.

Država
Rang
razvojne
konkurentnosti
2002
Rang
razvojne
konkurentnosti
2001
Država
Rang
mikroekonomske
konkurentnosti
2002
Rang
mikroekonomske
konkurentnosti
2001
SAD
1
2
SAD
1
2
Finska
2
1
Finska
2
1
Tajvan
3
7
Velika  B.
3
7
Singapur
4
4
Njemačka
4
4
Švedska
5
9
Švicarska
5
5
Švicarska
6
15
Švedska
6
6
Australija
7
5
Holandija
7
3
Kanada
8
3
Danska
8
8
Norveška
9
6
Singapur
9
9
Danska
10
14
Kanada
10
12
Velika  B.
11
12
Japan
11
10
Island
12
16
Austrija
12
11
Japan
13
21
Belgija
13
15
Njemačka
14
17
Australija
14
14
Holandija
15
8
Francuska
15
13
Novi  Zeland
16
10
Tajland
16
21
Hongkong
17
13
Island
17
16
Austrija
18
18
Izrael
18
17
Izrael
19
24
Hongkong
19
18
Čile
20
27
Irska
20
22
Koreja
21
23
Norveška
21
19
Španija
22
22
Novi  Zeland
22
20
Portugal
23
25
Koreja
23
26
Irska
24
11
Italija
24
23
Belgija
25
19
Španija
25
24
Estonija
26
29
Malezija
26
37
Malezija
27
30
Slovenija
27
32
Slovenija
28
31
Mađarska
28
27
Mađarska
29
28
Juž.  Afrika
29
25
Francuska
30
20
Estonija
30
28
Tajland
31
33
Čile
31
29
Juž.  Afrika
32
34
Tunis
32

Kina
33
39
Brazil
33
30
Tunis
34

Češka
34
34
Mauricij
35
32
Tajland
35
38
Litva
36
43
Portugal
36
33
Trinidad
37
38
Indija
37
36
Grčka
38
36
Kina
38
43
Italija
39
26
Kostarika
39
48
Češka
40
37
Litva
40
50
Izvor : WEF, Ženeva,  anketa  IER  i  EF,  Ljubljana,  2002.

Inovativnost  u  Sloveniji  je  više  izražena  u  proizvodnim  djelatnostima  u  odnosu  na
uslužne  djelatnosti,  što  je  u  skladu  sa  većim  stepenom  internacionalizacije   industrije  u
odnosu  na  usluge. Stanovnik  i    Kovačič  (2002),  navode  da  su  66  procenata  svih
preduzeća,  samostalno  učestvovali   u  stvaranju  novih  proizvoda,  dok  je  30  %
preduzeća  razvila  nove  proizvode  u  saradnji  sa  inostranim  znanstveno - istraživačkim
institucijama. Autori  zaključuju  da  je  i  u  slučaju  Slovenije,  kao i  većine  drugih  država,
trajna  rast  produktivnosti  moguća  samo  na  podlozi  povećanja  inovacijske  sposobnosti
preduzeća,  kroz  sposobnost  upotrebe  novih  tehnologija,  inovacije  proizvoda  i

56

proizvodnih  postupaka,  kao  i  uspješnog  uključivanja  na  svjetsko  tržište.

3.5.
Poduzetništvo  u  Sloveniji

3.6.1.   Indeks  poduzetničke  aktivnosti  (TEA)

Prema  studiji  koju  su  od  1997  godine  sproveli  vodeći  istraživači  sa  London  Business
School  (Velika Britanija),  i  Babson College  (SAD), poduzetništvo  u  svijetu  je  u  uskoj
vezi  sa  nacionalnim  gospodarskim  rastom. Istraživanje  pod  nazivom  »Global
Entrepreneurship  Monitor«  (GEM),  pokazalo  je,  da  postoje   tačno  određeni  razlozi,
zašto  neke  zemlje  imaju  veći  stepen  poduzetničke  aktivnosti  od  drugih,  i  pokušalo
utvrditi -  na  koji  način  je  moguće  povećati  nacionalni  nivo  poduzetničke  aktivnosti.
Osnovni  model  GEM-a  se  temelji  na  predpostavci,  da  na   poduzetničke  aktivnosti  u
nekoj  zemlji  utiče  niz  specifičnih  okolnosti. U  istraživačkom  projektu  GEM  2002  su
učestvovale  37  zemlje,  koje  sve  skupa  predstavljaju  62  %  svjetskog  stanovništva  i  čak
92  %  svijetskog  BDP-a.
Istraživanje  je  takođe  pokazalo  da  je  u  proučavanim  državama   poduzetničko  aktivnih
oko  12 %  stanovništva  ili  286  miliona  odraslih  pojedinaca  u  starosti  od  18  -  64
godine. Slovenija  je  2002  godine  prvi  put  bila  obuhvaćena  tim  istraživanjem. S  obzirom
na  indeks  poduzetničke  aktivnosti  TEA,  kojim  se  mjeri  udio  stanovništva  u  starosti  od
18  do  64  godine  u  poduzetničkim  aktivnostima,  Slovenija  zauzima  25 - 28  mjesto  u
skupini  od  37  zemalja. U  2002  godini  je  bilo  u  Sloveniji  58  tisuća  poduzetnika
odnosno,  pojedinaca  koji  su  ustanovili  novo  preduzeće  ili  započeli  poduzetničku
djelatnost. Među  zemljama u  svijetu  su  velike  razlike  u  motiviranosti  za  osnivanje
novih  preduzeća  ;  prema  istraživanjima  GEM-a,  najveći  broj  osoba,  koji  su  bili
prisiljeni  baviti  se    poduzetništvom  su  u  Brazilu  i  Argentini,  dok  je  najmanje  takvih  u
Francuskoj  i  Španiji. U  Sloveniji  indeks  TEA  iznosi  1.4  procenta,  što  znači  da  se  u
Sloveniji  svaki  70  odrasli  stanovnik  odluči  za  poduzetništvo  iz  nužnosti,  odnosno  što
nema  druge  mogućnosti  za  zaposlenje. To  dovodi  do  podatka  da  je  u  Sloveniji  20
tisuća  poduzetnika - nedobrovoljno  u  preduzetništvu,  što  je  u  svjetskom  mjerilu  uvrštava
na  relativno  visoko  mjesto  (od  37  država,  Slovenija  je  na  13  mjestu).
Stepen  preduzetništva  kao  ličnog  izbora  koji  pruža  bolje   mogućnosti  je  najviši  u
ekonomski  najrazvijenijim  zemljama.  Za  Sloveniju  je  takođe  karakteristično,  da  su  čak
dvije  trećine  preduzetnika  u  ranoj  fazi  preduzetničkog  procesa   (GEM  Slovenija,
Finance  br.  220.  str. 20).

3.6.2.  Sektor  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME)

U  Sloveniji  je  u  2001  godini  poslovalo  102.895  preduzeća,  od  čega  je  bilo  37.210
gospodarskih  društava  i  65.685  poreskih  obveznika, među  kojima  većinu  čine  privatni
poduzetnici. Ti  gospodarski  subjekti  su  ukupno  zapošljavali  617.230  ljudi. Mala
preduzeća,  koja  zapošljavaju  manje  od  50  ljudi  su  zapošljavala  43 %  svih  zaposlenih  u
Sloveniji. Srednja  preduzeća  sa  50  -  249  zaposlenih  su  zapošljavala  21  %   zaposlenih  i
velika  preduzeća,  sa  preko  250  zaposlenih  su  u  2001  godini  zapošljavala  36  %  svih
zaposlenih  u  Sloveniji.

57

Slika  11.  Osnovni  pokazatelji  za  mala  srednja  i  velika  preduzeća  u  Sloveniji

Izvor  : IPMMP  prema  D.  Močnik,  2002.  Finance  br.  220.  Str.  20.

Velika  preduzeća  su  su  ostvarila  i  najveće  prihode  (41  %),  ali  ni  mala  preduzeća  nisu
bila  ništa  slabija  (39  %), dok  su  srednja  preduzeća  ostvarila  20  %  ukupnih  prihoda  u
Sloveniji. U  pogledu  ukupne  vrijednosti  imovine,  37  %  ukupne  imovine  je  u  rukama
vlasnika  malih  preduzeća,  23  %  posjeduju  srednja  preduzeća  i  40  %  velika  preduzeća.
Mala  preduzeća  su  takođe  doprinjela  stvaranju  dodane  vrijednosti   sa  36  %  od  ukupne
dodane  vrijednosti  u  Sloveniji  (velika  preduzeća  43  %  i  srednja  21  %). Prema  ovim
statističkim  pokazateljima  uviđamo  da  sinteza  malih  i  srednjih  preduzeća  u  Sloveniji
čini  jaku  poslovnu  bazu  i  po  snazi  prevazilazi  velika  preduzeća,  koja   tradicionalno
čine  »cvijet«  slovenskog  gospodarstva. Poslovnu  2001  godinu  je  slovensko  gospodarstvo
završilo  sa  235  milijarde  tolara  gubitka  od  čega  se  na  velika  preduzeća  taj  gubitak
odnosio  u  visini  od  243  milijarde  tolara. U  Sloveniji  takođe  postoji  9.523  preduzeća  sa
0  zaposlenih ;  to  su  tzv  “mikro  preduzeća  i  2001  godini  su  ostvarila  84  milijarde
dobitka. Mala  preduzeća  su  takođe  poslovala  sa  33  milijarde  tolara  dobitka  u  toj
godini,  dok  prosječan  gubitak  po  zaposlenom  u  velikim  preduzećima  iznosi  čak
1.092.786  tolara  ( IPMMP  prema  D.  Močnik,  2002.  Finance  br.  220.  str. 20). Za
Sloveniju  je  karakteristično  da  je  inovativnost  najviše  izražena  kod  velikih  preduzeća
(sa  preko  250  zaposlenih),  i  iznosi  58.8  %  ispitanih,  dok  kod  srednjih  preduzeća  (sa
50 - 250  zaposlenih),  stepen  inovativnosti  iznosi  32.6  %.  Kod  malih  preduzeća  taj
stepen  iznosi  12.4  %.

3.6.3.    Podsticaji  sektoru  malih i  srednjih  preduzeća

O  direktnoj  povezanosti  poreskih  i  drugih  administrativnih  oblika  podrške  razvoju
sektora  malih  i  srednjih  preduzeća  (SME),  postoji  veliki  broj  studija  u  svijetu  ;  sve
one  uglavnom  pokazuju  pozitivnu  korelaciju. Poreski  i  drugi  oblici  podrške  su  posebno
izraženi  u  SAD  i  Velikoj  Britaniji. U  posljednje  vrijeme  preko  nižih  poreza  i  drugih
povoljnih  aranžmana,  zemlje  kao Irska,  Singapur,  Tajvan  itd.,  takođe  uspijevaju  privući
veliki  broj  stranih  investitora  u  svoje  zemlje. Države  sa  nižim  poreskim  stopama
pružaju  i  čitav  niz  drugih  povoljnosti  za  strane  investitore  koje  privlače  kako  ljude
(engl.  labor), tako  i   kapital  u  te  zemlje. Slovenija  ne  spada  među  zemlje  koje  visoko
kotiraju  u  pogledu  poreskih  i  drugih  administrativnih  podsticaja,  koje  privlače  strani
Osnovni  indikatori  za  SME  sektor  u  Sloveniji
0
10
20
30
40
50
mala preduzeća
srednja preduzeća
velika preduzeća
broj zaposlenih
prihodi
imovina
dodana vrijednost

58

kapital. Iako  je  jasno  da  dugoročan  razvoj  poduzetničkog  sektora  koji  u  najvećem
obimu  stvara  dodanu  vrijednost  u  društvu,  zavisi  od  ulaganja  u  istraživanje  i  razvoj
novih  tehnologija,  u  Sloveniji  ne  postoje  sistemska  rješenja  koja  bi  omogućila
djelovanje  tog  mehanizma. Po  uzoru  na  predloge  EU  je  takođe  Slovenija  u  2000
godini  napravila  svoj  »antibirokratski  program«,  za  koji  se  otvoreno  postavlja  pitanje -
da  li  je  uspješan  ;  prema  rezultatima  Instituta  za  poduzetništvo  i  menadžment  EPF
Maribor,  42  %  ispitanih  medu  vlasnicima  malih  i  srednjih  preduzeća,  smatra  da  još
uvjek  postoje  velike  birokratske  i  administrativne  prepreke   za  razvoj  tog  sektora. To  se
posebno  odnosi  na  postupke  zapošljavanja,  zakonske  akte  kojima  se  reguliraju  radni
odnosi,  kao  i  sam  prestanak  radnog  odnosa  u  preduzećima. Sindikati  i  druga  udruženja
sa  svojim  kolektivnim  i  drugim  međusobnim  ugovorima,  još  više  komplikuju  stanje  u
toj  oblasti.

3.6.4.   Nove  tehnologije  i  dodana  vrijednost

Prema  metodologiji  Borisa  Majcana24,   koji  je  u  istraživanju  realnog  doprinosa  u
stvaranju  dodane  vrijednosti  četiri  grupe  proizvodnih  faktora  u slovenskoj  industriji,
pokazao  da  je  ljudski  kapital  upotrebljen  u  novim  industrijama  zasnovanim  na  znanju
(R &D),  generira  najveću  dodanu  vrijednost  po  zaposlenom,  ali  i  najveću  likvidnost.
Ta  skupina  faktora  takođe  rezultiraju  i  najvećim  povratom  na  imovinu  (ROA)  i  najviše
je  izvozno  orijentirana.

Tabela  18.  pokazuje  da  je  najviša  radna  produktivnost  postignuta  u  kapitalno -
intenzivnim   industrijama.

Tabela  18.  Dodana  vrijednost  po  grupama  proizvodnih  faktora  u  Sloveniji

Dodana
vrijednost  po
zaposlenom
Povrat

na
imovinu
Izvozna
orijentacija
Kratkoročna
likvidnost
/
omjer
Industrije  u  kojima
prevladava  :
1995
1999
1995
1999
1995
1999
1995
1999
Radna  snaga
1.682 3.108 - 3.1
0.4
48.5
52.5
1.1
1.2
Kapital
2.940 5.075 -0.8
1.6
50.4
56.4
1.0
1.3
Ljudski  kapital
3.960 5.767 1.0
1.4
17.1
20.4
1.4
1.4
Ljudski  kapital, R&D
3.541 5.908 3.4
4.0
64.0
62.6
2.0
2.0
Izvor : IMAD  Annual  Edition  2000, (grupe  su  oblikovane  na  osnovu  istraživačkog  projekta  Boris  Majcena, » Sector  Perfomance  in
the  Slovene  Economy ;  Winners  and  Losers,  2000, IER.)

Prosječan  rast  kompanija  zasnovanih  na  ljudskom  kapitalau  i  novim  tehnologijama,  je
bio  najviši  u  periodu 1995 – 99,  u  Sloveniji  (55 %  nominalno  povećanje  imovine po
kompaniji).  Prema  IMD  metodologiji  procjene  međunarodne  konkurenčnosti ,  Slovenija
je  uvrštena  na  28  mjesto  između  47  zemalja.«Brain – drain« indikator  mjeri  i  pokazuje
koliko  je  visokoobrazovnih  kadrova  neke  zemlje  napustilo tu  zemlju  što  značajno  utiče

24  Boris  Majcan  :  Sector  Perfomance  in  the  Slovene  Economy ; Winners  and  Losers,  2000,  IER,  prema
Slovenian  economic  Mirror,  Annual  edition  2000,  N0. 12, Vol. VI.

59

na  tehnološki  razvoj  te  zemlje. Prema  8  navedenih  indikatora  sa  tabele  5, Slovenija  se
nalazi  na  desetom  mjestu  između  12  zemalja,  odnosno  na  petom mjestu  prema  brain –
drain  indeksu. Slovenija  je  takođe  uključena  u  mnoga  međunarodna  istraživanja  i
naučne  projekte,  koja  uključuju  domaće  stručnjake   u  tim  projektima  a  samim  tim  i
mogućnost  da  pridobijena  znanja  tipa  »know – how«  prenesu  u  Sloveniju,   te  na taj
način  doprinesu  većoj  konkurentnosti  Slovenije.

Tabela  19.  Osnovni  indikatori  konkurentnosti  Slovenije  u  odnosu na  druge  zemlje

Izvor  : The  World  Competitiveness  Yearbook,  IMD, Lausanne  2000,  prema  IMAD 2000.
Procjene IMD-a.

1.Spremnost  kompanija  za  zapošljavanje / radna  snaga  iz  inostranstva  2.Održivi  razvoj  kao  državni
prioritet  3.Zarade  zaposlenih /po  satu  u  USD  4. Identificiranje  zaposlenih  sa  ciljevima  kompanije  5.
trening  zaposlenih  u  kompaniji  6. Ukupna  potrošnja  na  istraživanje  i  razvoj  (R & D)  7. Saradnja
između  univerziteta  i  kompanija  8. Indeks  ljudskog  razvoja  HDI  9. Brain – Drain  ;
A – indikator  vrijednosti  B – raspored  između  12  država
1
2
3
4
5
6
7
8
9*
Pr.

A
B A
B A
B A
B A
B A
B A
B A
B A
B B
Danska
7.03 2
8.35 3
27.098 4
7.13 2
7.54 3
645.0 2
4.85 4
0.905 3
6.28 7
3
Finska
7.51 1
8.62 1
27.91
5
7.11 3
7.75 2
715.0 1
6.91 1
0.913 2
6.30 6
1
Holandija 6.90 3
8.49 2
29.10
3
7.34 1
7.90 1
534.0 3
5.98 2
0.921 1
7.51 1
1
Austrija
4.63 11 7.62 5
29.74
2
7.03 4
6.60 4
405.7 4
4.80 6
0.904 4
6.70 4
5
Irska
5.40 10 7.93 4
32.56
1
6.67 5
6.33 5
248.4 5
5.40 3
0.900 5
7.12 3
5
Španija
5.40 10 6.66 7
26.98
6
5.03 9
4.83 8
123.5 7
3.23 8
0.894 6
7.31 2
6
Portugal
6.44 6
6.63 8
18.35
8
5.59 7
4.44 10 66.4
9
2.96 11 0.858 8
6.15 9
8
Slovenija 5.76 8
4.49 12 15.85
10 4.81 10 5.92 6
136.7 6
2.49 12 0.845 9
6.38 5
10
Češka  R. 6.06 7
4.78 11 13.63
11 4.73 11 4.26 11 68.8
8
3.01 10 0.833 10 6.23 8
12
Grčka
6.61 5
5.80 10 20.97
7
4.65 12 4.25 12 42.2
10 3.10 9
0.867 7
5.13 12 9
Poljska
4.61 12 6.40 9
11.29
12 5.14 8
4.56 9
17.9
12 4.20 7
0.802 11 5.36 11 11
Mađarska 6.63 4
7.25 6
15.92
9
6.00 6
5.55 7
32.6
11 4.80 6
0.795 12 5.45 10 6

60

4.    PRIJEDLOG  APLIKACIJE   SLOVENSKOG   RAZVOJNOG   MODELA   NA
       GOSPODARSTVO   BOSNE  I  HERCEGOVINE

4.  Analiza  gospodarstva  Bosne  i  Hercegovine

4.1.  Tranzicija  u  Bosni  i  Hercegovini

Za  razliku  od  Slovenije  koja je  u  tranzicijske  procese  ušla  iz  jedne  relativno  stabilne  i
ekonomski  srednje  razvijene  zemlje,   Bosna  i Hercegovina   (u  nastavku  B i H),  ima  sve
izglede  da  upravo  prihvati  sva  uputstva  i  riješenja  međunarodne  zajednice. Vodeće
međunarodne  institucije   zahtjevaju  od  B i H  brže  promjene,   na  način  liberalno –
kapitalistički  shvaćene  reforme  ekonomskog  sistema,  odnosno  »hard  budget  constraint«
transformacije. Za  već  postojeću  lošu  ekonomsku situaciju  u  B i H,  liberalizam  kojeg
nameću  svjetske  financijske  institucije  prijeti  da  izazove  velike  socijalne  potrese  a  već
postojeću  veliku  nezaposlenost,  ugrozi  sa  još  većom,  što  bi  lako moglo  dovesti  do
potpunog  kolapsa  ekonomije  i  bankrota  B i H  gospodarstva. Slovenski  model
transformacije  vlasništva  i  prelaska  na  tržišno  gospodarstvo  je  bio  karakterističan  zbog
njihovog  nepristajanja  na  čarobne  formule  i  savjete  vodećih  »stručnjaka«   svjetskih
financijskih  organizacija. Model  »soft  budget constraint«  transformacije  je  omogućio
postepenost  u  prelasku  odnosno  tranziciji  vlasništva,  uz  aplikaciju  različitih  socijalnih
programa  i  strategiju  razvoja  koja  se  temeljila  na  gradualističkom  pristupu
transformacije  i  uključivanja  u  svjetske  ekonomske  tokove.

4.1.1.  Infrastruktura  u  B i H

U  poslijeratnom  razdoblju  je  prvi  i  najvažniji  zadatak  B i H   bio  obnova  ratom
uništene  infrastrukture,  kao  što  su   saobraćajnice,  električne  mreže  itd. U  taj  proces je
aktivno  bila uključena  međunarodna  zajednica ; uz  njenu   pomoć  putem  međunarodnih
donacija,  i  povoljnih  kredita  Svjetske banke,  EBRD  i  drugih  organizacija  B i H  je
uspjela  za  relativno  kratko  vrijeme  pokrenuti  osnovnu   proizvodnju  na  postrojenjima,
koja  nisu  uništena  ratnim  razaranjima. Proces  obnove  infrastrukture  zemlje   je
obuhvatao  izgradnju  i  obnovu  lokalnih  puteva  i  saobraćajnica,  obnovu  porušenih
mostova  i  vijadukta,  kao  i  pratećih  objekata. Te  radove  su obavljali  uglavnom  lokalni
poduzetnici  i  građevinska  preduzeća,  uz   financijsku  podršku  međunarodnih  agencija.
Proces  je  na  taj  način  bio  dvostruko  koristan  za  B i H :  sa  jedne  strane  je
obezbjeđivao  plate  nezaposlenim  radnicima  i   time  povećao  društvenu  potrošnju,  i  sa
druge  strane  nastajala  je  osnovna  ekonomska  infrastruktura,  neophodna  za  oživljavanje
gospodarstva  u  opštem  smislu.

4.1.2.  Makroekonomski progres

B i H  je  u  posljednjih  nekoliko  godina  učinila značajan  napredak  na makroekonomskom
planu. Gospodarski  rast  u  B i H  je  u  2001  godini  iznosio  u  : Federaciji   7  % , dok  je  u
Republici  Srpskoj  bio  1.9   %. Prema  različitim  scenarijima  taj  rast  bi  mogao  ostati  u
okvirima    vrijednosti    pod   5 – 6   %  do   2006  godine. Naprimjer   rast  GDP  je  bio
predviđen  2,3  %  u  2002  godini (prema  analitičarima  MMF-u),  ali  je  u  stvarnosti
porastao  na  skoro  4  %  (3,9  %  revidirano,  prema  tabeli  20). Većina  tih  predviđanja  se

61

zasnivala  na  uvjerenju  da  će  mnoge  kompanije  u  B i H,  uslijed  unutrašnjeg
prestrukturiranja  i  pada  proizvodnje  u  bliskoj  budućnosti  usporiti  postojeći  tempo
ekonomskog  rasta. Preliminarna  industrijska  proizvodnja  u  poslednjih  nekoliko  godina
pokazuje  oštru  diskrepanciju  između   industrijskih  i  opštih  ekonomskih  perfomansi  dva
gospodarstva  u  entitetima  B i H : Federacije  B i H  i  Republike  Srpske. Generalno
gledano,  industrijska  proizvodnja  u  B i H  zaostaje  za  obimom  proizvodnje  iz  predratnog
perioda.

Tabela  20.  Bosna  i  Hercegovina  :  izabrani  ekonomski  indikatori  1998  -  20031

1998
1999
2000
2001
Preocjena
2002
Program
2002* 2003
Program
2003*

Nominalni   BDP  (KM  milion)
7.599
8.603
9.629
10.493
10.402 10.902 11.033 11.462
Ukupna  nacionalna štednja   (%  od  BDP-a)
7.4
3.1
0.4
- 3.7
- 1.9
- 3.2
1.2
1.0
Ukupne  investicije  (%  od  BDP-a)
25.9
21.0
21.2
19.3
18.8
19.1
19.7
20.5

Realni  BDP  (promjene  u  procentima)
15.6
9.6
5.6
4.5
2.3
3.9
4.1
4.7
Indeks  industrijske  proizvodnje2
25.1
6.9
7.9
5.0
.
5.0
.
.
Cijena  radne  snage²
3.1
11.0
13.6
9.4
8.4
9.2
.
.
Inflacija
- 0.3
3.4
5.1
3.1
2.3
0.3
1.8
0.5

Ukupni  vladin  budžet    ( %  od  GDP)

Prihodi
56.7
61.3
56.0
51.8
53.0
52.2
52.0
50.5
Investicijska  potrošnja
15.5
17.5
13.9
11.8
10.0
8.7
8.1
7.6

Ukupni  javni  dug3
105.1
107.1
103.3
89.7
98.5
86.6
96.2
83.7
Dug  prema  domaćim  bankama
0.4
0.4
0.3
0.3
0.5
0.6
0.5
0.6
Domaća  potrošnja
2.7
5.7
9.2
9.3
0.1
8.5
8.6
7.8
Vanjski  javni  dug
64.7
68.2
64.5
53.2
62.0
51.6
61.7
50.6
Zamrznuti  depoziti  u  stranoj  valuti
37.3
32.8
29.3
26.9
26.9
25.9
25.4
24.6

Platni  bilans                (  u  mio  USD)

Izvoz  roba  i  usluga
1.375
1.404
1.393
1.391
1.553
1.459
1.770
1.616
Uvoz  roba  i  usluga
2.997
2.828
2.806
2.952
2.949
3.061
3.098
3.192
Tekući  službeni  granti  od  kojih  su  :
197
86
36
28
29
33
16
24
- podrška  budžetu
38
25
36
28
29
33
16
24
Bilansa  tekućeg  računa
-794
-839
-957
-1.126
-986
-1.166 -931
-1.120
( u  procentima  BDP-a)
-18.5 -17.9 -20.8 -23.1
-20.7
-22.3
-18.4
-19.5

Ukupne  službene  rezerve
169
448
488
1.253
1.567
1.203
1.622
1.253

Servisiranje vanjskog  duga
116
131
94
81
116
121
135
162
(procent  od  izvoza  roba  i  usluga)
8.4
9.4
6.8
5.8
7.5
8.3
7.6
10.0

Izvor  :  IMF, First  Review  Under  the  Stand-By-Arraungement  and  Request  for  Waiver  of  Perfomance  Criteria,  2002.

Prema  važećim  statističkim  pokazateljima  iskazanim  u  godišnjim  izvještajima,  ona
trenutno  iznosi  tek  oko 40  %  predratne  proizvodnje. Jedan od  vrlo  važnih  indikatora
trenutne  ekonomske  situacije  u  B i H,  je  ekstremno  visoka  nezaposlenost. Službeno,  taj

1 Podaci  se  odnose  na  čitavu  zemlju, 2002-03  programske  projekcije  dogovorene  sa  IMF -om
2 Posmatrano  za  određen  period  u  Federaciji  B i  H  i  Republici  Srpskoj
3 Isključuje  bilo  kakva  druga  potraživanja  i zahtijeve  vezane  za  ratne  štete  i  stradanja  tokom  rata  u
  B i H  (1992 – 1996).
*  Revidirano  (Programske projekcije  2002 / 03  projektuju  brojke  koje  su  bile  usklađene  prema  očekivanjima  MMF-a  u  sklopu
Stand-By  aranžmana).

62

nivo  nezaposlenosti  iznosi  oko  40  %  međutim  u  stvarnosti  je  ona  puno  veća,  i  u  sebi
obuhvata  sve  vrste  prema  kriterijima  zvaničnih  makroekonomskih  definicija  oblika
nezaposlenosti   (strukturne,  tehnološke  itd.).

4.2. Javni  sektor

Slabosti  javnog  sektora  u  B i H  počinju  već  od  samog  procesa  prikupljanja  sredstava
odnosno  javnih  prihoda,   preko  prikupljanja  poreza i  drugih  obveznosti  pravnih  i
fizičkih  lica  u  B i H. Deficit  iskazan  u  budžetu  zemlje,  odražava  duboki  jaz  između
potreba  javne  potrošnje  i  objektivno  mogućih  javno - financijskih  prihoda  skupljenih  od
privatnog  sektora. U  mnogim  zemljama  je  uobičajena  procedura  izlaza  iz  takve  situacije
smanjivanje  javne  potrošnje  po  jednoj  strani  i  povećanja  javnih  prihoda  sa  druge
strane. Visoki  predstavnik UN-a  i  međunarodna  zajednica,  stalno  upozoravaju  da  je
potrebno  uvesti  dodatne  oblike  štednje  i  restrikcije  u  programima  oblikovanja  budžeta
Paralelno  sa  traženjem  riješenja  za  dodatno  povećanje  prihoda,  budžet  se  mora
uskladiti,  ne  samo  sa potrebama  države,  već  i  sa  zahtijevima  MMF-a.
Pokušaji  da  se  nađu   riješenja  povećanjem  efikasnosti  prikupljanju poreza  u  slabom
privatnom  sektoru  u  B i H,  ne  vodi  riješenju. Drugi  veliki  problem  koji  generira  ostale
probleme  je  nedostatak  realističkog  pristupa  pri  oblikovanju  budžeta   u  B i H. Postoji
čitav  niz  nelogičnosti  i  absurda  koji  su  determinirani  samim  političkim  riješenjima
unutrašnjeg  ustroja  države.  Jedan  od  takvih  tipičnih  primjera  je bio dvostruko
oporezivanje  roba  na  nivou  oba  entiteta. Takođe  su  potrebne  strukturne  reforme  koje  bi
smanjile  zavisnost  države  od  entitetskih  transfera  :  izvorni  prihodi  centralne  države  ili
države B i H  su  nedovoljni  da  pokriju  sve  potrebe. Poseban  problem  u  prikupljanju
prihoda  od  poreza,  predstavlja  neplaćanje  carina  i  akciza  na  visokoterifne  robe  iz
uvoza  ;  prema  izvještajima  agencije  CAFAO  procjenjuje  se,  da  B i H  gubi  na
neplaćanju  carina  i  akciza  prilikom  uvoza  duhana  (cigareta)  oko 500  mio  KM  na
godišnjem  nivou,   odnosno  oko  milijardu  KM  ukupno  sa  ostalim  vrstama  roba. To
predstavlja  skoro  1/2  ukupnog  sadašnjeg  budžeta  B i H.

Tabela  21.  Proračun  Federacije  B i H  :
                                                                                U  KM  prema  tekućim  cijenama
Opis
Proračun  za  2002  godinu
Proračun  za  2003  godinu
I    Prihodi  i  finansiranje
1.327.805.300
1.217.400.000
II   Prihodi  i  primitci
1.203.975.930
1.108.4000.000
III  Izdaci
1.327.805.3000
1.217.400.000
IV  Deficit
123.829.370
109.000.000
Pokriće  deficita  :

- Krediti  od  međunarodnih
  financijskih  institucija
155.329.370
124.300.000
- Grant

24.700.000
- Neto  korištena sredstva  sukcesije - 31.500.000
- 40.000.000
Izvor  :  Statistički  zavod  B i H,  2003

63

4.2.1.  Javna  potrošnja

U  periodu  nakon  rata  (1992 – 1996)  je  B i H  ekonomija  bila  u  velikoj odvisnosti  o
dotoku  strane  pomoći,  i  nije  pokazivala  neke  određene  znakove  samostalne  politike
razvoja  i  strategije,  što  bi  joj  omogućilo  brže  uključivanje  u  okvire  svjetske
ekonomije. Pored  dobrih  početnih rezultata  na  makroekonomskom  planu  (gospodarska
rast,  zaposlenost,  nove investicije  itd),  došlo  je  do  privremenog  zastoja,  posebno  u
oblastima  koje  su  od  kritične  važnosti  za  ponudbenu  stranu  ekonomije  (harmonizaciju  i
reforme  poreskih  struktura,  reforme  u oblasti  tržišta  rada,  finansija  i  uopšte  reforme  za
postizanja  povoljnije  klime  za  strane  investicije  itd.). Za  period  neposredno  nakon  rata
je  bilo  karakteristično  da  je većina  investicija  bila  usmjerena  u  obnovu  infrastrukture  i
građevinske  radove  dok  su ostali  sektori  bili zanemareni  i  ostavljeni  u  dogradnju  za
neka bolja  vremena. Javne finance,  kao  jedan  od važnih  segmenata  u  oblasti
gospodarskog  sistema  su  ostale  nepromjenjene  i  naslijeđene  iz  predhodnog  sistema,  u
takvom  sistemu  je  naprimjer,  funkcija  javne  potrošnje  bila  u  funkciji  neke  sasvim
druge  ideologije  i  politike  te  se   nije  više  dala  primjeniti  na  trenutno  stanje
gospodarskih  prilika  u  B i H  nakon  rata. Prema  studiji  »Bosnia  and  Herzegovina  :
From  Aid  Dependency  to  Fiscal  Self-Reliance,  A  Public  Expenditure  and  Insitutional
Review«  (oktobar  2002,  Word  Bank),  istaknuto  je  da  B i H  sa  javnom  potrošnjom  koja
samo  naprimjer  u  dijelu  Federacije  iznosi  preko  68  %  GNP-a,  zemlja  sa  najvećim
izdacima  te  vrste  u  regionu. Studija  je  ukazala  na  pet  glavnih  segmenata  pretjerane
javne  potrošnje,  i  to  :

• administrativna  struktura (neadekvatna i  nedovoljna  decentralizacija  javnog
sektora),
• subjekti  kojima  se  daje  pomoć  su  neprecizno  definisani i   upotreba  tih
sredstava nije  dovoljno   transparentna,
• lokalne  vlasti  (opštine), imaju  premalo  vlastitih  prihoda  i  sistemski  su
ovisne  o  federalnom  budžetu,
• fiskalna  neravnoteža  i  transferi  pokazuju  simptome  nedostatka  jasnih
kriterija  dodjele  budžetskih  sredstava  njenim korisnicima  (World  Bank
published  data,  2003).

Ukazano  je  i  na brojne  nedostatke  u  državnoj  upravim   kao  i  premalog  uticaja  države
B i H na  pitanjima  kao  što  su : vanjska  trgovina,  odnosi  sa  inostranstvom,  servisiranje
javnog  duga,  pitanje  carina  itd. Takve  nepreciznosti  se  vuku  još  iz  Daytonskog
sporazuma  i  nedovoljne  definisane  uloge  države  B i H  i  njene  odgovornosti  u  vezi  sa
tim  pitanjima.
Osnovna  karakteristika  javne  potrošnje  u  B i H  je,  da  je  njena  infrastruktura,  ostala  na
istom  nivou  kao  i  prije  rata  što  je  dovodi u kontradikciju  sa  postojećim  nivoom  BDP-a
u  B i H. U  početnom periodu  neposredno  nakon  rata je  međunarodna  zajednica
kompenzirala  dio  tih  ukupnih  zahtijeva  javne  potrošnje  preko  grant  sredstava
namjenjenih  uravnoteženju  državnog  proračuna, shvatajući  da  je  sistem  takve  javne
potrošnje  naslijeđen  iz  proteklog  perioda,  kada  je  on  odgovarao  stepenu  tadašnjeg
BDP-a  koji  je  dva  puta  bio  veći  od  trenutnog. U  novim  uslovima  javna  potrošnja  koja
se  prema  procjenama  eksperta  MMF-a  popela  na  preko  64  %  BDP-a,  se  morala
prilagoditi  stvarnom  iznosu  BDP-a  u  B i H,  i  reduciranom  obimu  industrijske
proizvodnje,  značajne  za  period  nakon  rata  1992 – 1996.

64

4.2.1.1.  Smanjenje  javne  potrošnje

Smanjenje  javne  potrošnje  je  moguće  postići  primjenom  dva  mehanizma  :

• prestrukturiranja  javne  potrošnje
• reforme  sektora  javne  potrošnje.

Prestrukturiranje  javne potrošnje  mora  uzeti  u  obzir  činjenicu  da  B i H  kao  država  ne
egzistira  u  pravnom  smislu,  kao  država  sa  jedinstvenim  pravnim  redom  na  čitavoj
svojoj  teritoriji. Sa  druge  strane  u  smislu  javne  potrošnje  kao  sektora  usluga,  odnosno
kontributera  javnih  dobara,  koje  kao  država  mora  da  pruža  svojim građanima  B i H
država  ne  pokazuje  efikasnost  niti  u  pravnom,  niti  u organizacijskom  smislu. Dakle
obim  javne  potrošnje  je  u  velikom  nesrazmjeru  u  poređenju  sa  kvalitetom  usluga,  koje
kao  država  mora  da  pruži svojim  građanima. Naslijeđeni  etatistički  sistem  javne
potrošnje  koji  financijski  preferira  određene  slojeve  u  društvu,  kao  što  su  naprimjer :
vojska  i  državna  uprava  itd.,  ne  zadovoljava  stvarne  potrebe  građana  u  modernoj  i
demokratskoj  državi.  Iz tog  razloga  za  B i H  je  od  odlučujuće  važnosti  smanjenje  javne
potrošnje   u  sljedećim  sektorima  :

• odbrane,
• državne  uprave i  administracije,
•
sistema  socijalne  zaštite  koji  preferira  određene  kategorije  stanovništva,
• vanjske  diplomacije.

Javna  potrošnja  koja  bi  trebala  slijediti  osnovne  zahtijeve  savremene  razvojne
paradigme  zasnovane  na  ekonomiji  znanja,  bi  morala  svoja  sredstva   usmjeri   sistemski
na  potporu  sektorima  kao  što  su  :

• obrazovanje,  (posebno sekundarno  i  tercijarno),  i ohrabriti  njegovo  povezivanje sa
stvarnim  potrebama  B i H  gospodarstva,
• znanstveni  i  tehnološki  razvoj,
• zdravstveno  osiguranje, uz  ohrabrivanje   privatiziranog sistema  zdravstvene  zaštite,
• penzionog  sistema,  koji  takođe  treba da  je  raznovrstan  sa  više  ponudnika  na
tržištu  takve  vrste osiguranja.

Ovakva  reforma  javne  potrošnje  zahtijeva  dodatno  institucionalno  dograđivanje ;   to  je
proces,  kojeg  su  već  prošle  mnoge  zemlje  u  tranziciji.  Upravo  B i H  bi  trebala
posebno  radikalno  sprovesti  takve  reforme  zbog  nagomilanih  protivrječnosti  koje
sprečavaju  njen  dalji  ekonomski  razvoj.

65

4.3.  SWOT  analiza  za  gospodarstvo,  turizam   i   infrastrukturu  u  B i H :

PREDNOSTI
-
Povoljan  geografski  položaj
-
Gospodarska  povezanost  sa  zemljama  u  regiji
-
Ekonomska  infrastruktura  kao  i  ljudski  resursi   oslonjeni  na  jake  centre  industrijske  i  rudarske
tradicije
       -      Veliki  broj  nezaposlenih  među  kojima  je   mladih  i  obrazovanih  ljudi  spremni  da  rade
-
Relativno  niska  zaduženost  B i H  (60  %  GDP-a)

           Turizam  :
-
Prirodna  bogatstva  B i H,  izlaz  na  more  itd.
-
Kulturne  i  istorijske  znamenitosti
-
Brojne  tradicionalne  priredbe  i  kulturni  događaji
SLABOSTI
-
Supremacija  politike  nad  ekonomijom,  u  razmjerama  koje  su  veće  nego  u  predhodnom  sistemu
-
Zastarjela  legislativa  u  mnogim  oblastima  društveno-političkog  života,  a   posebno  u  oblasti
gospodarstva
-
Preko  70  %   cjelokupne  gospodarske   infrastrukture  je  uništeno tokom  rata  u  periodu  1992 –
1996.
-
Nepovoljna  industrijska  struktura  nastala  u  bivšoj  državi  Jugoslaviji,  strukturno  namjenjena  da
bude  izvor  sirovina  i  primarnih  poluproizvoda  za  industrije  drugih  republika  bivše  SFRJ.
-
Velika migracija  kvalitetnih  obrazovanih  i  stručnih kadrova  tokom  rata  1991 – 1996,  koja  u
nekim  segmentima gospodarstva  iznosi  i  do  80  %
-
Donatorska  sredstva  i  međunarodna  pomoć,  utrošena  uglavnom  na  obnovu  infrastrukture,  nisu
puno  pomogla  u  ostvarivanju  dugoročno  stabilnih  gospodarskih  prilika  u  zemlji
-
Nedostatak  adekvatnih  radnih  mjesta  za  obrazovanu  radnu  snagu
-
Nedostatak  inovativnih  ideja  kod  glavnih  nosioca  ekonomske  razvojne  politike
-
Visoke  kamate  kod  svih  komercijalnih   banaka,  što  destimulativno  djeluje  na  one  koji
započinjaju  mali  biznis
-
Odsustvo  Garancijskih  fondova  kao i  svakog  drugog  rizičnog  kapitala
-
Birokratizirani  upravno – administrativni  postupci  za  dobijanje  potrebnih  papira
-
Nedostatak  razvojne  vizije  kod  vodeće  garniture  političara
-
Nedostatak  modernih  prometnih  veza  i  saobraćajnica  (posebno  autoputeva)
Turizam  :
-
Slaba  povezanost  turističkih  organizacija,  kao  i  nedostatak  jasno  definiranog  turističkog proizvoda
i  njegove  javne  promocije
-
Nedostatak  jasne  vizije  i  strategije  turističkog  razvoja  na  nivou  čitave  B i H
-
Sve  kulturne  i  sportske  javne  manifestacije  su  još  uvjek  pod  jakim  uticajem  nacionalnih  podjela
u  BiH
        -     Nedostatak  stručnog  kadra  u  turizmu
MOGUĆNOSTI
Turizam  :
-
Razvoj  poslovnog  turizma
-
Razvoj  kontinentalnog  i  termalnog  turizma,
-
Bolje  iskorištavanje  prirodnih  resursa
-
Izgradnja  ekoloških  poljoprivrednih  imanja  i  seoskog   turizma
-
Razvoj  hotelskog  turizma
OPASNOSTI
-
Suzdržanost  stranih  ulagača  za  ulaganje  u B i H  zbog  nedovoljno  jasne  legislative  i  pravne
zaštite  stranih  investicija
    Turizam  :
-
Negativan  imidž  o  B i H,  nastao  kao  posledica  rata  (1992 – 1996)
-
Visoki  zahtjevi  stranih  turista
-
Nizak  nivo  konkurentnosti  B i H  turističkih  preduzeća

66

4.4.  Privatizacija

Sveobuhvatni  program  privatizacije  koji  još  uvjek  traje  u  B i H,   je  pokrenut  procesom
vaučerizacije,  otkupom  stanova  i  malih  poslovnih  objekata.  Taj  proces  je  podjeljen  u
tri  faze :
• privatizacija  stanova,
• privatizacija  malih preduzeća,
• privatizacija  velikih  preduzeća  u  B i H.

U  2001 godini  je privatiziran  veliki  broj kompanija,  kako  u  Federaciji  tako  i  Republici
Srpskoj. Mnoge  od  tih  kompanija  su  bile  u  državnom  vlasništvu  i  uglavnom  imaju
negativan  saldo  neto  vrijednosti. Opterećene  su  i  dodatnim  dugovima,  koji  su  nastali
uslijed  neispunjavanja  svih  državnih  obaveznosti  (porezi,  neplaćanje  u  penzione  i  druge
fondove itd.). Paralelno  sa  procesom  privatizacije,  država  je  priznala  svoj  javni  dug
prema  penzionerima,  vojsci  i  drugim  neisplaćenim  obavezama  prema  državljanima
B i H.  Kao  riješenje  za  otplatu  tog  javnog  duga,  predpostavila  vaučere  i  druge
vrijednosne  papire  kao  oblik  isplate. Takve sheme  su  otvarale  mogućnost  ulaganja
građana  u  vrijednosne  papire  kompanija,  odnosno  u  privatizacijske  fondove  (PIF)  kao i
druge  mogućnosti  ulaganja..
Stepen  povjerenja u  tu vrstu  kompenzacije  prema  građanima  B i H   je  izražen u
vrednovanju  tih  papira  na  slobodnom tržištu. Takvo  tržište  je  preuzelo  tek  oko  5   %
njegove  nominalne  vrijednosti. Kompletan  proces  privatizacije  u  poslednjih  nekoliko
godina,  je  karakterističan  po  tome  što  je  razvoj  malih  i  srednjih preduzeća   razvijan
spontano  bez  jasne  strategije  i  vizije  neke  ozbiljne  ekonomske politike. U  nekim  B i H
kompanijama  je  takođe  iskušan  recept  po kojem  se  proces  privatizacije  odvijao  i  davno
prije  njegovog  zvaničnog nastupa  odnosno,  tzv. »Markovićeve  privatizacije«  u  periodu
između  1989  i  1992  dakle,  prije  rata  u   B i H  (1992  -  1996).  Jedan  od  takvih  tipičnih
primjera  je  veliki  aluminijski  kombinat  u  Mostaru. Njegova  specifičnost  takođe  otkriva
i  drugu  stranu   B i H  privatizacije ;   preuzimanje  velikih  gospodarskih  objekata  od
strane  jedne  nacionalno –političke  i  administrativne  strukture,  uz  dodatni  proces
otpuštanja  radnika  drugih  nacionalnosti. Slični  primjeri  se  mogu  naći  posvuda  u  B i H.
Zemljište  je  posebna  problematika  u  B i H :  većinom  je  u  državnom  vlasništvu  i  vrlo
malo  slučajeva  je  znanih, u  kojima  je  strani  investitor  otkupio zemljište  na kojem  je
gradio  poslovne  objekte.  Zemljišna  i  kadastarska  problematika  se  vuče  još  iz  vremena
bivše  Jugoslavije,  kada  je  veliki  dio  vlasnika  privatnih  zemljišnih  posjeda  doživio
eksproprijaciju  od  strane  državnih  organa  i  nasilno  pretvoranje  tog  zemljišta   u
društveno  vlasništvo. Preduzeća  iz  inostranstva  koja  žele  investirati  u  Bi  H,  moraju
prvo da  se  registruju   kao   preduzeće   u  sklopu  određenog  entiteta  u  B i H, da  bi  mogli
raspolagati  sa  privatnom  imovinom  u  B i H. Efikasni  sistem  registracije  vlasništva nad
zemljišnim  posjedima  predstavlja  temelj  transparentnog  i uspješnog  poslovanja  svuda  u
svijetu. To  je  takođe  jedan  od  glavnih  razloga  odustajanja  stranih  investitora  za
ulaganja  u  B i H.

67

4.4.1. Privatizacija  u  Federaciji  B i H

Do  jula  2001 godine  je  u   F B i H   prodano  preko  170  malih  i  srednjih  preduzeća
metodom  javnih  aukcija  (tendera),  ili  kroz  direktne  pregovore. Pod  pojmom  »mala
preduzeća«  se  podrazumjevaju  preduzeća  do  50  zaposlenih  i  imovinom,
knjigovodstvene  vrijednosti  do  0,5  mio  Dem  (250  000  eura). Privatizacija  malih
preduzeća  je  u  sebi  uključivala  i  privatizaciju  malih  radnji,  obrta   i  drugih  poslovnih
prostora. Ta  faza  privatizacije  u  B i H  je  podrazumjevala  privatizaciju  investicijskih
fondova,  čiji  je  zadatak  bio prikupljanje  vaučera  i  certifikata  od  strane  građana  i
njihovo  preusmjeravanje u  dionice  profitabilnih kompanija. Proces  je  pokazao  da  je
takav  tip  privatizacije  privukao veliki  broj  ulagača  u  određene  firme  koje  su  svojim
uspjehom  na  B i H  tržištu   postale  neka  vrsta  »blue  chips«  za  privatizacijske  fondove
kao  i  druge  ulagače.    Većina  preduzeća  su  ostala  neprodana,  što  odslikava  stvarno
stanje  bosanskog  gospodarstva,  koje  i  u  tom  domenu  pokazuje  slabije  rezultate  u
procesu  tranzicije  od  drugih  zemalja  istočne  evrope. U oktobru  2001  godine  je  započeo
drugi  krug  privatizacije – velike  privatizacije,  sa  kojom  su  tek  otkrivene  duboke
strukturne  kontradiktornosti  B i H  gospodarstva ;  najveći  broj velikih  kompanija  u  B i H
koji  su  u  socijalističkom  periodu  zapošljavali  veliki  broj  radnika  i  na  izvjestan  način,
igrali socijalnu  ulogu  u  društvu,  tokom  vremena  su  razvili  niz  specifičnih  birokratskih
struktura  unutar  korporativnog sektora,  koji  se  nikako  nije  mogao  prilagoditi  novom
vremenu.U  najvećem  broju  tih  preduzeća  je  ulogu  menadžmenta  imao  sloj  tzv.
pripadnika  komunističke  nomenklature, odnosno  rukovodeće  strukture  koja  svoje
rukovodeće  položaje,  nije  dobijala  zahvaljujući  svojim    korporativnim  i  menadžerskim
sposobnostima   već   prije,  kao  nagradu  za  lojalnost  Komunističkoj  partiji  uobičajenog  u
sistemu  takvog  društvenog  uređenja  u  tim  zemljama. Takav  sloj  nije  mogao  uvesti
preduzeća  u  sistem  tržišnog  gospodarstva,  i  zato  nije  slučajno  da  je  većina  tih  velikih
kompanija  ostala  neprodana  u  toj  fazi  privatizacije. U  protekloj  deceniji  je  takođe  došlo
i  do  unutrašnjih  deformacija  i  razaranja  poizvodnih  kapaciteta  tih  firmi,  uslijed
zaostajanja  na  tehnološkom  nivou,  kao  i  nesposobnosti  da  se  transformiraju  i  prilagode
svoje  proizvodne  strukture  novim  savremenim  proizvodnim  programima.25
Ipak  najveći  problem  daljeg  razvoja  većine  preduzeća  u  industrijskom sektoru  ostaje
nedostatak  svježeg  kapitala,  koji  bi  čak  i  uz  postojeću  te  zastarjelu  tehnologiju  bio
bolje  riješenje  od  zastoja  proizvodnje. Do  oktobra  2001  godine  je  samo  6  od  postojećih
86  velikih  preduzeća  u  B i H,  prodano  strateškim  investitorima  i  stranim  kompanijama
od  koji  su  mnoge  bile  multinacionalne  kompanije  koje  su  u  mogućnosti  da  podnesu
velike ulazne  troškove  na  B i H  tržištu  kao i  troškove  sanacija  tih  velikih  preduzeća.

25  Posebno  zanimljiva  strana  tog  procesa  se  desila  sa  Privatizacijskim  fondovima  (PIF-ovi)  u  B i H  ;
PIF-ovi  su  naime,  većinu  svojih  vrijednostnih papira    uložili  u  takve  kompanije,  da  bi  se  na  kraju
ispostavilo  da  su  dugovi  većine  tih  firmi    višestruko  prevazilazili  vrijednost  cijelokupne  materijalne
imovine  kompanija. Vrijednost  dugova  tih  kompanije  prema  državi  i  radnicima  u  visini  iznosa  na
neplaćene  poreze,  ili  socijalno  i  penziono  osiguranje  svojim radnicima  je  procjenjeno  na  blizu 2  billion
KM. ( Dražen  Simić  » Who  ownst  the  privatized  enterprises«? AIM  Sarajevo,  sept. 2001).

68

4.4.2.  Privatizacija  u  Republici  Srpskoj

Do  jula  2001  godine  je  u  Republici  Srpskoj  prodano  100  od  postojećih  300  kompanija
za  prodaju  u  fazi  tzv.  »male  privatizacije«. Oblik  privatizacije  u  tom  bosanskom
entitetu  je  tekao  preko  tzv.  »kuponske  privatizacije«. Unutar  faze  privatizacije  velikih
preduzeća,  čiji  je  program  podrazumjevao  privatizaciju  830  velikih  kompanija,  uspješno
je  prodano  oko  392  kompanije  i  registrovane  u  sudu  kao  nove  kompanije  sa  novim
vlasnicima. Privatizacija  je  tehnički  obavljena  preko  tendera  ili  preko  direktnih
angažmana  u  preko  180  preduzeća,  dok  su  među  njima  52  preduzeća  imala  status
»strateških  preduzeća«. Kao  i  u  ostatku  B i H  takođe  i  u  Republici  Srpskoj  se
pokazalo,  da   je  privatizacija  najviše  fokusirana  na  borbu  za  vlasništvo  nad  uspješnim
kompanijama,  koje  su  bile  u  državnom  vlasništvu  ;  proces  privatizacije je  upravo
najviše  patio  u  sferi   legalnosti  i  transparentnosti  u  većini  tih  firmi.
Nepravilnosti  i  zloupotrebe  u  procesu  privatizacije  zdravih  i uspješnih  firmi  su se
pokazale  u  nizu  slučajeva. Najčešći  mehanizam  i  sredstvo  uklanjanja  potencijalnih
konkurenata  na  javnim  tenderima  za  preuzimanje  tih  preduzeća  se  odvjao  preko
institucije  tzv. »nepotpunih  dokumenata«.

B i H  ima  jedinstvenu  i  solidno  obrazovanu  radnu  snagu,  od  kojih  velika  većina  bi  se
za  relativno  kratko vrijeme  mogla  prilagoditi  savremenim  oblicima  poslovanja,  kao  i
usvojiti  njihove  elementarne  principe. Sa druge  strane   geografski  položaj  B i H,  na
pragu evrope  sa  bliskim  vezama  sa  većinom  drugih  zemalja  jugoistočne  evrope  i
mediterana  je  čini  zanimljivom  za  investitore. Njena  bazična  i  teška  industrija  je  u
glavnom  uništena  ali  je  upravo  to  dodatni  razlog,  da  se  na  tim  osnovama  izgradi
jedna  nova  savremena  i  visokotehnološka  ekonomska  infrastruktura.
Proces  registracije  novih  preduzeća,  kao  i  potrebna  administracija  za  dobijanje  svih
potrebnih  papira,  prilikom  preuzimanja  domaćih  firmi  od  strane  stranih  investitora  je
više  nego  složena. U  situaciji  kad  taj  proces  posvuda u  B i H  traje  po  nekoliko
mjeseci,  i   kad  ne postoje  usaglašeni  i  jedinstveni  kriteriji  registracijskog  sistema, stranci
se radije  odlučuju  za  neke  druge  države.
Poznato je  da  su  direktne  strane  investicije  obično  usmjerene  prema onim  zemljama
koje  obezbjeđuju  prije  svega  sigurnost  i  zaštitu  takvim  investicijama. U  B i H  je  tek  u
poslednje  vrijeme  na  nivou  zakonodavstva  došlo do  nekih ozbiljnijih  promjena  koje  su
usmjerene  ka  ohrabrivanju  stranih  investicija  u  zemlji. Na  osnovu  nekih analiza  koje  je
obavila  udruženi  tim  Međunarodne  Financijske  Organizacije  (IFC)  i  Svjetske banke,
(FIAS),  a  koja  su  izvršila  analize  svih  administrativnih  barijera  od  strane  vlade  B i H,
prema  stranim  investitorima,  otkriveno  je  da  postoji  jako  puno  klasičnih  birokratskih
barijera  tom  procesu,  a posebno  je  izražena  neskladnost  među  zakonodavstvima
različitih  entiteta  kao  i  zakonske  kontradiktornosti  na  nižim  kantonalnim i  opštinskim
nivoima. Zbog  takvih  prilika  je  to  tijelo  predložilo  detaljna  uputstva  za  promjenu
postojećeg  zakonodavstva  i  dalo  dalje  uputa za  njegovim  usklađivanjem i
harmoniziranjem  na  nivou  cijele  države  B i H. Neusklađenost  zakonskih  akata  kao  i
njegova  nedorečenost  i  nekonsistentnost,  predstavljaju  stalan  izvor  konflikta  i
zloupotreba  od  strane  korumpiranih  državnih  službenika. Na  drugoj  strani sistem
pravosuđa  je  još uvjek  opterećen  političkim  uticajima,  pojedinih  stranki  što  umanjuje
njegovu  kredibilnost, kao  i  spremnost  da  se  uhvati  ukoštac  sa  stvarnim  problemima  kao
što  su  siva  ekonomija,  organizirani  kriminal  itd

69

4.4.3.  SWOT  analiza  privatizacije  u  B i H,   i  mogućnosti  stranih  ulaganja

PREDNOSTI
SLABOSTI

- Položaj  B i  H :  Prirodna  veza  između
istoka   i  zapada
- Povoljne  zakonske  mogućnosti  za  strana
    ulaganja  :  (zakon  o  FDI,  nacionalni
tretman  stranih  ulagača,  oslobađanje  od
carinskih  dadžbina  za  uvoz,  opreme  kao
uloga,  slobodan  transfer  dobiti,  otvaranje
računa  u  bilo  kojoj  konvertabilnoj  valuti  u
bilo  kojoj  komercijalnoj  banci  u  B i H,
zapošljavanje  stranih  lica  u  skladu  sa
zakonodavstvom  B i H)
- Povoljan  geografski  položaj  za  investiranje
    u  proizvodnju ( region  koji  predstavlja
    potencijalno  tržište  od  135  miliona
    stanovnika
- Dobra  povezanost  sa  zemljama  EU  u  svim
    oblicima  saobraćaja
- Uspostavljeni  svi  osnovni  i  viši  oblici kako
    ekonomske  tako  i  političke  saradnje  sa
    svim  zemljama  u  regionu
- Posjedovanje  stabilne  i konvertabilne
    valute  u  regionu (KM)
- Najniža  inflacija  u  JV  evropi
- Konstantan  rast  realnog  GDP-a
- Stabilan  i  osavremenjen  unutrašnji  platni
    promet
- Prirodni  resursi
   (najprofitnijeg  dijela  B i H  gospodarstva)
- Raspoloživost  dobro  obučene  i  obrazovane
    (i  relativno jeftine)  radne  snage
- Preferencijalni  režim  za  izvoz  u   EU
- Zaštita  stranih  ulaganja  (IGA,  MIGA)

-
Nizak  nivo  informiranosti  javnosti  o
svim  aktivnostima  Agencija  za
privatizaciju  u  B i H
-
Odugovlačenje  sa  privatizacijom  vodećih
              državnih  monopolističkih  preduzeća
-
Kompletan  proces  privatizacije  je
        neadekvatan  :  u  B i H,   dobra  i  loša
        preduzeća  se  prodaju  na  isti  način
-
Socijalno  obilježje  cijelokupnog  toka
-
privatizacije  :   otkup  certifikata  od  strane
       PIF-ova
-
Legalizacija  tzv.  »Markovićeve
       privatizacije«  koja  je  u  B i H  obavljena
       pod  sumnjivim  okolnostima
-
PIF-ovi  posjeduju  velike  udjele  u
       vlasništvu  preduzeća,  ali  su  upravo  oni
       najlošiji  investitori,  jer  ne ulažu  u
       modernizaciju  i  pokretanje  proizvodnje
-
Radnici  u  firmama  koje  su  na  prodaji
       predstavljaju  najveći  teret  potencijalnim
       kupcima tih  firmi
-
Nedostatak  vrhunskih  stručnjaka  za
       krizni  menadžment,  koji  je  potreban
       mnogim  preduzećima u  B i H
-
Nizak  stepen  razvoja  gospodarske  i
        saobraćajne  infrastrukture ( nepostojanje
        modernog   autoputa )
MOGUĆNOSTI

-
Doprinos  razvoju  ekonomskih  reformi  i
       prelazak  na  institucije  i  mehanizme
       tržišne  privrede
-
Povratak  izgubljenih  tržišta  nastalih  kao
       posledica  rata,  i  uključivanje  B i H  na
       međunarodno  tržište  roba  i  kapitala
-
Uvođenje   zapadnih  standarda  i  normi
u  poslovanje
-
Uvođenje  novih  tehnologija
-
Osiguranje  prihoda  državi  i  rasterećenje
       državnog  budžeta
OPASNOSTI

-
Jeftina  rasprodaja  dobrih  firmi  i  drugog
       nacionalnog  bogastva

-
Monopolistička  preduzeća  su  u  uskim
       vezama  sa  vladajućim  političkim
       strukturama  i  otvoreno  grade  takvu
        infrastrukturu  koja  onemogućava
        potencijalnim  konkurentima  nastup  na
        B i H  tržištu  (to  je  posebno  izraženo  u
               oblasti  telekomunikacija)

70

4.5.  Platni  sistem,  valuta  i  zaduženost  B i H

Od  1  januara  2002  godine  je  konvertabilna  marka  (KM),  zvanično  sredstvo  plaćanja  u
B i H. Njena  vrijednost  je  u  vrijeme  njenog nastanka,  izjednačena  sa  njemačkom
markom,  dok  je u  isto  vrijeme  sa  uvedbom  eura  usklađen  paritetnim  odnosom
njemačke  marke  sa  eurom  ( 1  KM  =  0.51129  eura).  Korištenje  eura  u  plaćanju  kod
mnogih  gospodarskih  subjekata  u  B i H  je  udomaćeno,  i  ne  predstavlja  ilegalnu
aktivnost. Od  početka  2002  godine   rezerve  Centralne  banke  B i H  su  dostigle  iznos  od
2.66  milijarde  KM,  što predstavlja  dvostruko  povećanje  u  odnosu  na  2001  godinu.
Razlog  za  takvo  povećanje  leži   u  činjenici,  da  je  on  nastao  konvertiranjem  njemačke
marke  od  strane  B i H  građana  u  KM. Iznos  ukupnih  rezervi  strane  valute  je  jednak
ukupnom  šestomjesečnom  uvozu,  baziranom  na  cijenama  iz  2001  godine,  što  u  isto
vrijeme  predstavlja  dvostruki  iznos  od  onog  minimalnog  utvrđenog  na  međunarodnom
nivou.  U  periodu  od  1996  godine  do  2002  godine  je u  B i H   implementirano  812
miliona  USD  za  21 aktivnih,  i  23  već  završenih  projekata  (World  Bank  published  data,
2003).

Tabela  22.  Ukupno  zaduživanje  B i H  kod  Svjetske  banke  u  periodu  1996 – 2002

Od :
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
Ukupno
Obaveze 10
198
177
163
38
124
102
812
Otplata
168
133
75
116
81
70
43
729
Izvor  : World  Bank  published  data,  2003

Slika  12.  Zaduživanje  B i H   po  sektorima

Ukupne  obaveze  B I H  po  sektorima
29 3
248
115
113
105
85
71
43
Obrazovanje
Poljoprivreda
Sudstvo  i  javna  administracija
Energija  i  rudarstvo
Industrija  i  trgovina
Finansije
Zdravstvene  i  socijalne  službe
Transport
Zaštita  voda

     Izvor  : World  Bank  published  data,  2003

71

4.6.   Obrazovanje

Obrazovanje  je  jedan  od  segmenata  društva  koje  je  u  uskoj  vezi  sa  gospodarstvom
zemlje. Standardni  oblik  organizacije  obrazovanja  u  B i H  ne  zadovoljava  kriterije
savremenog  poslovnog  komuniciranja  i  uspješnog  djelovanja. Osnovna  zamjerka
postojećem  sistemu  obrazovanja  u  B i H  je  njegova  neadekvatna  usmjerenost  ka
stvarnim  potrebama  gospodarskog  sektora. Obrazovni  programi na  fakultetima  i  srednjim
školama  ne  doprinose  razvoju  kadra,  koji  bi  se  u  savremenim  uslovima  prilagodio  i
odgovorio  svim  zahtijevima  koje  donosi  moderno  poslovanje.
Novostvorene  firme  obično  nemaju  toliko  vremena  ni  sredstava  da  dodatno  obrazuju
nove  kadrove  za  potrebe  svog  poslovanja.26 Od  vizije  i  mašte   poslodavaca  zavisi  dizajn
takvih  obrazovnih  programa  čija  je  suština  usvajanje  praktičnih  znanja i  vještina  u
radnim organizacijama, na  teorijskim osnovama  znanja  stečenog   kroz  službeni  obrazovni
sistem. Prema  stanju  iz  maja  2003  godine,  je  na  području  Federacije  B i H  evidentirano
292.626  nezaposlenih, što je  0,07  %  manje  u odnosu  na  prethodni  mjesec. U  strukturi
od  ukupnog  broja  nezaposlenih, nekvalifikovanih  je  36,8  %,  kvalifikovanih  36,1  %,
osoba  sa  završenom  SSS  je  20,4  %  i  sa visokom  i višom  stručnom  spremom  kao  i
ostalih  1,3  %. Nezaposlenih  stručnih  lica  je  59,9  %  od  ukupnog  broja  nezaposlenih
dok  je  nestručnih  radnika  40,1  %  (Statistički  zavod  Bosne  i Hercegovine,  URL  :  http :
www.fzs.ba/ZapN/MjZapB.htm).

Tabela  23..  Nezaposlene  osobe  prema  stručnoj  spremi,  maj  2003

Ukupno
292.626
133.510
Visoka stručna sprema
3.515
1.924
Viša  stručna  sprema
3.523
2.163
Srednja  stručna  sprema
59.820
36.951
Niža  stručna sprema
1.155
998
Visokokvalifikovani
2.678
273
Kvalifikovani
105.621
37.368
Nekvalifikovani
107.695
51.183
Izvor  :  Statistički  zavod  Bosne  i Hercegovine,  (www.fzs.ba/ZapN/MjZapB.htm).

4.6.1.  Prosječna  neto  plata ( mjesec  maj  2003  godine)

Prosječna  isplaćena  neto  plata  po zaposlenom  u mjesecu   maju  2003  godine  je  iznosila
u  Federaciji  B i H   524,85  KM,  što  je  više  za  0,28  %  u  odnosu   na  predhodni  mjesec.
U periodu  od  III – V  2003  godine,  je došlo  do  porasta  prosječne  neto  plate  za  10,1  %
u  odnosu  na  isti  period  protekle  godine.

26  Interships  programi  bi  mogli  biti  jedno  od  mogućih  riješenja  koja  ne  zahtijevaju  puno  novca  i
ulaganja  u  dodatno  obrazovanje  budućeg  kadra u  određenim  industrijama  i  poslovima.
B i H  je  kao  »otvorena  knjiga«  i  samo  od  mašte  investitora  zavisi  dalji  tok  gospodarskog razvoja  u  toj
zemlji  kao  i  dugoročnih  poslovnih veza  EU  sa  tim  dijelom  jugoistočne  evrope. (»Investing  in  B i H,
Donald  Hays,  2003,  intervju,  www.bhekonomija.com/intervjui.asp).

72

Tabela  24.  Statistički  pokazatelji  prosječnih  plata  u  B i H  po  sektorima :

Neto  plata

IV  2003
V  2003
Index
 V  2003
IV  2003
Ukupno  :

523,35
524,85
100,3
Poljoprivreda, lov i  šumarstvo
505.55
523.26
103,5
Ribarstvo
336.98
376.08
111,6
Rudarstvo
467.82
457.97
97,9
Prerađivačka  industrija
408.86
406.74
99,5
Snabdijevanje / obskrba    el.
Energijom,gasom/plinom,  vodom
671.10
669.18
99,7
Građevinarstvo
353.67
359.18
101,6
Trgovina  na veliko i  malo,
popravak  motornih  vozila
391.47
400.32
102,3
Ugostiteljstvo
354.20
394.87
111,5
Saobraćaj / promet,  veze
667.11
707.60
106,1
Financijsko  posredovanje
1024.71
1023.01
99,8
Poslovanje  nekretninama
557.50
534.98
96,0
Javna  uprava  i  odbrana,
obavezno  socijalno  osiguranje
699.97
673.59
96,3
Obrazovanje
500.99
509.26
101,7
Zdravstvena  i  socijalna  zaštita
584.18
589.95
101,0
Ostale  javne,  društvene  i
uslužne djelatnosti
558.82
532.91
95,4
Izvor  :  Statistički  zavod  Bosne  i  Hercegovine,  (www.fzs.ba/ZapN/MjZapB.htm).

Tabela  25.  Zaposleni  po  djelatnostima,  maj  2003

Broj  zaposlenih

IV  2003
V  2003
Index
 V  2003
IV  2003
Ukupno  :
Muškarci
Žene
387.378

387.502
248.098
139.404
100,0
Poljoprivreda, lov i  šumarstvo
10.223
10.214
99,9
Ribarstvo
191
175
91,6
Rudarstvo
16.333
16.308
99,8
Prerađivačka  industrija
90.366
90.373
100,0
Snabdijevanje / obskrba    el.
Energijom,gasom
/
plinom,
vodom
14.536
14.536
100,0
Građevinarstvo
24.526
24.511
99,9
Trgovina  na veliko i  malo,
popravak motornih  vozila
51.058
51.081
100,0
Ugostiteljstvo
14.408
14.400
99,9
Saobraćaj / promet,  veze
28.835
28.707
99,6
Financijsko  posredovanje
7.491
7.625
101,8
Poslovanje  nekretninama
9.444
9.420
99,7
Javna  uprava  i  odbrana,
obavezno  socijalno  osiguranje
49.460
49.368
99,8
Obrazovanje
33.066
33.127
100,2
Zdravstvena  i  socijalna  zaštita
26.795
26.915
100,4
Ostale  javne,  društvene  i
uslužne djelatnosti
10.646
10.742
100,9
Izvor  :  Statistički  zavod  Bosne  i Hercegovine,  (www.fzs.ba/ZapN/MjZapB.htm)

73

4.6.2.   SWOT  analiza  za  socijalni  ambijent,  obrazovanje  i  ljudske  resurse  u  B i H

PREDNOSTI

Obrazovanje  :

-
Povećano  učešće  mladih  u  obrazovnim  programima  na  svim  nivoima
-
Povećana  upotreba  kompjutera,  interneta  i  ostalih  komunikacijskih  i  informacijskih
              tehnologija  u  nastavi
-
Postepeno  približavanje  industrije ka  univerzitetima  i  naučnim  institucijama  u   nastojanjima  da
prestruktuira  svoje  proizvodne  mogućnosti  kroz  primjenu   savremene  tehnologije
-
Razvoj  alternativnih  oblika  obrazovanja  privatnih  škola  itd.

   Ljudski kapital  :

-
Povećano  prisustvo  mladih  i  obrazovanih ljudi  u  sektoru  pružanja  usluga  posebno  intelektualnih
(pravnih, savjetodavnih  itd.)

SLABOSTI
     Obrazovanje  :

-
Zastarjelost  obrazovnih  programa  u  B i H  posebno  na  visokoobrazovnim  institucijama
-
Nedostatak  adekvatnih  prostora  za  specijalizirane  obrazovne  programe
-
Neravnoteža  na  tržištu  rada  i  strukturna  nezaposlenost
-
Nedostatak  specifičnih, stručnih,  tehnikih  i  menadžerskih  znanja
-
Programi obrazovanja  su  neusklađeni  sa   stvarnim  potrebama  gospodarstva
-
Akutan  nedostatak  tehničkog  kadra  za    potrebe  gospodarstva
-
Premalo  kadrovskih  stipendija
-
Odsutnost  svijesti  o  potrebi  za  permanentnim obrazovanjem

      Ljudski  kapital  :
-
Odsustvo  bilo  kakve  agencije  specijalizirane   za  razvoj  ljudskog  kapitala
-
Nekontrolisani  odlazak  mladih  u  inostransvo  posebno  visokoobrazovanih
-
Nedostatak  adekvatnih  radnih  mjesta  za  mlade  i  obrazovane  kadrove
-
Nedostatak  stanova  za  obrazovane  kadrove

Socijalni  konflikti  :
-
Povećana  nezaposlenost,   posebno  među  mladima  i  ženskoj  populaciji
-
Porast  negativnih  pojava  među  mladima  (narkomanija,  kriminal itd.).

MOGUĆNOSTI
-
Razvoj  univerziteta  u  B i H
-
Učestvovanje  na  međunarodnim  tenderima za  pridobivanje sredstava  za  specijalizirane
       edukacijske  programe
-
Direktne  strane  investicije  koje  dovode do   povećane  potražnje  za obrazovanim  i  stručnim
Kadrom
OPASNOSTI
-
Stanje  svijesti  prisutno  kod  većine  ljudi   nije  usmjereno  ka  shvatanju  stvarne   važnosti  ljudskog
kapitala  u  gospodarskom razvoju
-
Nezainteresiranost  države  da  određenom  poticajnom  politikom,  stipendijama  ili  socijalnim
stanovima  pokuša  zadržati  obrazovane  mlade  ljude  u  B i H

74

4.7.   B  i  H   i  međunarodna  zajednica

Država  B i H  je  sačinila  određeni  broj  makroekonomskih  i  drugih  sporazuma  sa  MMF
–om,  Svjetskom  bankom  i  EU. Prisustvo  međunarodne  zajednice  u  B i H  izraženo  u
vidu  prisustva  Visokog  predstavnika  UN  (OHR),  je  jasno   regulisano  Daytonskim
mirovnim  sporazumom,  i  proizilazi  iz  Općeg  okvirnog  sporazuma  za  mir,  potpisanog
14  decembra  1995  godine u  Daytonu  (USA). Od  1995  godine  je  ostvaren  značajan
napredak  u  implementaciji  mandata  visokog  predstavnika  za  B i H, i  to  se  uglavnom
pokazuje  u  primjeru  povratka  preko  milion  izbjeglica  u  svoje  predratne  domove.
Fizička  infrastruktura  zemlje  je  u  dobroj  mjeri  obnovljena,  uspostavljena  je  carinska
služba,  u  opticaju  je vlastita  valuta  itd. Ured  Visokog  predstavnika  za  B i H  (u
nastavku - OHR),  je  prema  svojim  javnim  proklamacijama  postavio  sebi  za  zadatak  da
u  B i H  pokuša  uspostaviti  jedno  normalno  stanje  karakteristično  za  većinu  zemalja  u
tranziciji  odnosno,  uspostaviti  takve  soci-ekonomske  reforme,  koje  će  omogućiti
stabilan  ekonomski  razvoj  i  dugoročno -   integraciju  sa  EU.
Kako  bi  se  ostvario  taj  cilj,  OHR   je  postavio  šest  ključnih  zadataka  u  nekoliko
programa  kojima  bi  se  realizirali  ciljevi  postavljeni  na  početku  njegovog  mandata.  Ti
ciljevi  su  sljedeći  :

• uspostaviti  vladavinu  zakona,
• osigurati  da  ekstremni  nacionalisti,   ratni  zločinci,  te mreže  organiziranog
kriminala  ne  mogu  zaustaviti  implementaciju  mira,
• izvršiti  reformu  ekonomije,
• ojačati  kapacitete  organa  vlasti  B i H,  naročito  na  državnom  nivou,
• uspostaviti  civilnu  komandu  i  kontrolu  nad  oružanim  snagama  na  državnom
nivou,  izvršiti  reformu  sektora  sigurnosti, te  ucrtati  put  za  integraciju  u
euroatlantske  strukture, unaprijediti  održivi  povratak  izbjeglica  i  raseljenih
(P.  Ashdown  2003, [URL : htp : //www. ohr.int/ohr-dept/presso/pressr/],   2003).

4.7.1.  Reforma  ekonomije

Jedan od  najvažniji  zadataka  međunarodne  zajednice u  B i H  je  bio harmoniziranje
zakonodavstva   na  čitavoj  teritoriji  B i H,  kao  i  usmjeravanje  etnocentrističkih
konfrontacija,  tri  nacionalno  obojene  političke  strukture  ka  pragmatičnom  suočavanjun
sa  realnom situacijom  u  svijetu  te  fokusiranjem  težišta  svih  postojećih  problema   na
ekonomske  probleme. Pokretanjem  Centralne  banke  u  prvom  periodu  nakon  rata,  je
predstavljao  veliki korak  u  normaliziranju  stanja  u  B i H.
Reforma  ekonomije  prema  OHR –u  polazi  od  toga  da  je  B i H  kao  državi  u  tranziciji
potrebna  ekonomija  koja  promovira  legitimno  poslovanje,  kako  u  okviru  zemlje  tako  i
na  međunarodnom  planu.  Za  to  je  potrebna  reforma  slobodnog  tržišta. B i H  mora
uspostaviti  slobodni  tržište  unutar  svojih  granica,  ukloniti  birokratske  prepreke  koji
sputavaju  strane  i  domaće  investitore, te  uspostaviti  takav  poreski  sistem  koji  odgovara
privatnom  biznisu. Ekonomska  reforma  se  ukratko  zasniva  na  sljedećim  premisama  koje
treba  da  budu  ostvarene  ukoliko  B i H  želi  funkcionisati  kao  normalna  država  :

1. Stvaranje  poslovnog  okruženja  koje  može  privući  strane  investitore  i  otvoriti
nova  radna  mjesta

75

2. Uspostava  takve  poreske  reforme  koja  uključuje  uspostavu  poreza  na  dodanu
vrijednost  (PDV)  na  nivou  čitave  zemlje.
3. Uspostava  jedinstvenog  carinskog  sistema  na  teritoriji  čitave  B i H.
4. Reformu  javnih  korporacija (u  skadu  sa  međunarodnim  standardima  o  poslovanju
      javnih  korporacija,  posebno  javnog  transporta,  željeznica  i  avio  - saobraćaja,  sa
      jasno  definisanom  vlasničkom  strukturom).

Da  bi  se  ekonomska  reforma  odvijala  u  stabilnom  okruženju  potrebno  je  takođe
uporedo  razvijati  i  raditi  na  reformi  javne  uprave  koja  u  B i H  mora  biti
racionalizirana,  tako  da  postane  ekonomična. Zakone  o  državnoj  službi  treba  usvojiti  i
sprovoditi  na  taj  način  koji  bi  izbjegao  politizaciju  naimenovanja  i  unapređenja  koja  su
bili  dugogodišnj  praksa  u  B i H. Takva  naimenovanja  novih  službenika  u  državnu službu
moraju  polaziti  od   profesionalnih  standarda  i  individualnih  sposobnosti i  kvalifikacija.
Za  većinu  novih  službenika  u  organima  državne  uprave  je  OHR  predvidio  i
ustanovljavanje  koledža  za  obuku  državnih  službenika.
Kao  prateći  programi  koji  takođe  imaju  snažno  dejstvo  i  povezanost  sa  svim  oblicima
ekonomske  reforme  su  i  programi  :

• Program  uspostave  sistema  vođenja  ličnih  dokumenata  (engl.  Citizens
Identification  Protection  System – CIPS)
• Program  promoviranja  regionalne  stabilnosti  i  suradnje
• Sigurnosna  politika  u  B i H
• Program  reforme  i  provedbe  imovinskih  zakona

4.7.2.   Reforma  javne  uprave

OHR  je takođe pokrenuo  javnu  raspravu  o  velikim  troškovima  javne  uprave  kao
zastarjele i neefikasne  službe,  sa  previše  zaposlenih;  osnovni  argumenti  za  jednu
sveobuhvatnu  reformu  u  oblasti  javne  uprave  su  sadržani  u  činjenici  da  B i H  troši
preko  64  %  svog  bruto  društvenog  proizvoda  na  političare  i  birokrate (upravu), dok
Slovenija  naprimjer  troši  43  %. B i H  takođe,  srazmjerno  svom  BDP-u   troši  duplo  više
na  odbranu  nego  Velika  Britanija,  Francuska  i  sve  susjedne  zemlje  na  balkanu
zajedno.Federacija  B i H  troši  samo  0.3  %  svog  budžeta  na  obrazovanje,  i  zato  nije
slučajno  da  je  od  početka  rata  tu  zemlju  napustilo  92  000  mladih  i  obrazovanih ljudi
od  kojih  je   70  %  sa  srednjim  i  visokim  obrazovanjem.
Javna  uprava  mora  biti  prilagođena  interesima  građana  B i H  i  mora  biti  fokusirana  na
pet  osnovnih  ciljeva  :

• postizanje  ekonomičnosti  i  funkcionalnosti,
• mora  biti  sposobna da  javnim  sredstvima,  novcem  poreskih  obveznika,  upravlja
pouzdano  i  efikasno,
• upravom  moraju  rukovoditi  profesionalci,  a  ne  osoblje  koje imenuju  političke
stranke  na  svim  nivoima  vlasti,
• sredstva  se  moraju  koristiti  transparentno  i  u  skladu  sa  postojećim  evropskim
zakonodavstvom  iz  te  oblasti,
• javna  uprava  mora  služiti  građanima  a  ne  političarima.

76

4.7.2.1.  »Buldožer  komisija«

Na  inicijativu  OHR  i  Visokog  predstavnika  Paddy  Ashdowna  osobno,  je  pokrenuta
tzv.  »buldožer  komisija27«  sa  ciljem   radikalnih  reformi  u  oblasti  ekonomije,    a
posebno  sa ciljem  uklanjanja  nepotrebnih  administrativnih  i  birokratskih  barijera
privatnom  poduzetništvu. Reforma  je  postala  vrlo  prepoznatljiva  i  zbog  toga  što  se
obavezala  da  će  utvrditi  i  ukloniti  50  zapreka  na  putu  za  slobodno  tržišno  poslovanje
i  da  će  dati  pravno  riješenje  za  svaku  od  njih. Ljudi  koji  su  direktno  uključeni  u  sve
ekonomske  procese i poslovanje  u   B i H  najbolje  poznaju  sve  kontradiktornosti  i
prepreke  nesmetanom  vođenju  biznisa,  otvaranja  novih  firmi,  poreza  i  tržišnih  uslova
poslovanja. Buldožer  komisija  je  sebi  stavila  za  cilj  sprovođenje  50  reformi  koje  su
već prihvaćene  od  strane  parlamenta.  Te  reforme  se  odnose  na  veliki  obseg  djelatnosti
od  naprimjer ; ukidanja  monopola  zavoda  za  geodeziju  i  imovinsko-pravne odnose,  do
jedinstvenog  centra  za  procesuiranje  svih  informacija  o  B i H  preduzećima  itd. Reforme
takođe  trebaju  da  otklone  prisutne  barijere  među  entitetima  i  uspostavu  jedinstvenog
B i H  tržišta. Te  predložene  promjene  bi  trebale  da  budu  predočene  odgovarajućim
organima  vlasti (Vijeću ministara,  Vladi  Federacije  B i H  i  Vladi  Republike  Srpske).
Jedna  od  najvažniji  promjena  u  sferi oporezivanja  se  odnosi  na  uvođenje  poreza  na
dodanu  vrijednost  (PDV). Ta vrsta  poreza,  koju  poznaju svuda  u  svijetu,  predstavlja
dugoročno  osnovu  za  funkcionisanje  jedinstvenog  ekonomskog  prostora  B i H. Postojeći
porez  na  promet  koji  je  još  uvjek  na  snazi  u  B i H,  prema  stručnjacima  OHR-a
predstavlja  sistem,  koji  omogućava  malverzacije  i  zloupotrebe. OHR  je donio  i  dva
važna  zakona  koja  su  bila  u  parlamentarnoj  proceduri  više  godina  ali  se nisu  mogli
usvojiti  zbog  različitih  stavova  političkih  partija  po  tom  pitanju, i  to  :

• Zakon  o  statistici  Bosne  i  Hercegovine,
• Zakon  o  trezoru  Federacije  Bosne  i  Hercegovine.

Zakon  o statistici  je  od  ključnog  značaja  za  izradu  relevantnih  i  pouzdanih  ststističkih
pokazatelja  stanja  B i H  društva,  a  posebno  situacije  u  gospodarstvu.  Zakon  o  trezoru
Federacije  Bosne  i  Hercegovine  je  donesen  da  bi  se obezbijedio  pravni  osnov  za
funkcionisanje  trezorskog  sistema  koji  djeluje  kako  u  Federaciji,  tako  i  u  svih
preostalih  deset  kantona  u  B i H.

4.7.3.   Kooperacija  unutar  južno-istočnog  evropskog  regiona

U  junu  2001  godine  u  kontekstu  Pakta  za  Stabilnost  ( engl.  Stability  Pact) ,  ministri
Bosne  i  Hercegovine,  Albanije,  Hrvatske,  Srbije  i  Crne gore,  Rumunije  i  Bugarske,  su
potpisali  Memorandum  sa  kojim  se  obavezuju  da  će  liberalizirati   90 %  međusobne
trgovine. Memorandum  obuhvata  agrarni  i  industrijski  sektor,  što  uz  već  postojeće
bilaterealne  sporazume,   proširuje  ovu  saradnju. To  je  bio   način  da  se  postepeno  da  se
uspostavi   jedinstveni  ekonomski  prostor,  koji  bi  bio   zanimljiv,  za  strane  i  domaće  i
domaće  investitore.

27 Projekt  »Buldožer«  koji  je  inicirao  Visoki  Predstavnik UN  Pedi  Eshdown  je  upravo  i  nastao  po
njegovim   riječima,  kao  »izraz  reformskih  napora   poslovnih  ljudi  i  poduzetnika  u  B i H, a  ne  političara  i
birokrata. Ljudi  koji  najbolje  poznaju  načine  otvaranja  novih  radnih  mjesta  i  investicija  su  dakle, bili
uključeni  u  uklanjanje  birokratskih  prepreka  za  ekonomski razvoj«
 (www.ohr.int/ohr-dept/presso/pressr/default.asp?content?_id=29921).

77

4.7.4.  Bosna  i  Hercegovina   i  EU

B i H  još  uvjek  nije  potpisala  sporazum  o  ispunjavanju  mape  puta,  koji  je  prvi
preduslov  za  pokretanje  procesa  približavanja  prema  EU. Parlament  B i H  takođe  nije
donio  niz  važnih  zakona,  koji  su  neophodni  za  usaglašavnaje  sa  pravnim  redom  EU,
kao  što  su  zakoni  o  konkurentnosti,   zaštiti   potrošača,  autorskih  i  patentnih  prava  itd.
Zvanično  vodeći  političari  u   B i H  pokazuju  aspiracije  ka  postepenom  pridruživanju
EU, zalažući  se za  dugoročno  ekonomsko  i  političko  približavanje  EU. Na  ekonomskom
planu  je  EU  dosta  učinila  na  olakšavanju  izlaska  iz krize  i  uklonila  je  sve  potencijalne
carinske  barijere  za robe  iz  regiona  južno-istočnih  zemalja. B i H  je  takođe  donijela  niz
zakona   kojima  se  olakšava  pristup  ka  njenom  tržištu,   te  otklonila  dobar  dio  suvišnih
administrativnih  barijera  stranim  investitorima. Veliku  ulogu  pri  tom  takođe  ima,
osnivanje  Agencije  za  investicijske  garancije  (engl. Investment  Guarantee  Agency,
IGA).  Pakt  stabilnosti  predviđa  uklanjanje  svih  državnih  i  administrativnih  barijera
trgovini do  2006 godine.

5.  Pitanje dalje  razvojne  strategije  za  B i H

5.1. Strategija

Strategije  ekonomskog  razvoja  su  danas  više  nego  ikada  vezane  za  razvoj  nauke  i
tehnologije  u  društvu. Ukoliko  želimo  sprovesti određenu  ekonomsku  razvojnu  politiku,
takvoj  strategiji  obično   treba  podrediti  i  druge strategije  na  nižem  nivou,  kao  što  su
naprimjer  :  privlačenje  stranih  investicija,  oblikovanja   zakonodavstva  u  oblasti
poslovanja,  prodaja  zemljišta,  nekretnina  itd.).  Integralna  strategija  regionalnog  razvoja
takođe  zavisi  i  od  istorijskih,  kulturnih  i  drugih  karakteristika  države  u  kojoj  je
potrebno  sprovesti  određene  ekonomske  reforme. Da  bi  smo  definisali  vlastitu   strategiju
koja  je  usmjerena  za  postizanje  nekog  cilja  moramo  imati  jasnu  sliku  o  našim
vlastitim  sposobnostima  kao  i  postojećim  resursima. Uspjeh  neke  razvojne  strategije
zavisi  takođe  i  od  društvenih vrijednosti,  ali  i  od  moćnih i  uticajnih  grupa  i  lobija  u
tim  društvima.  Dakle,  osnovno  polazište  u  definisanju  strategije  prema  Porteru  (1996),
zavisi  od  konačnog  formuliranja  strategije  na  osnovu  sagledavanja  sljedećih  elemenata  :

• SWOT   analize   postojeće  situacije,
• strategijske  analize,
• izbora  određene  strategije,
• implementacije  strategije.

Integralna  strategija  prema  Porteru,  mora  da  posjeduje  određen  skup  odluka  koji sadrže
sljedeće  :
• ciljeve,
• principijelne  politike  i  planove  za  postizanje  cilja,
• obim  svih  poslova  koje  moramo  da  napravimo,
• način  organiziranja  ljudi  i  drugih  resursa  potrebnih  za  ostvarivanje  cilja,
• ekonomske  i  neekonomske  doprinose  za  ciljnu  skupinu  u  ime  čega  se
pokreće  cjelokupan  projekat ( radnici,  stanovništvo,  kompletno društvo  itd.).

78

Dakle,  upravo  suočavanje  B i H  sa  realnim  svijetom objektivno  postavlja  pitanje
strategije  daljeg  ekonomskog  razvoja  te  zemlje  ;  strategije,    koja  se  mora  oslanjati na
povećanje  konkurentnih  sposobnosti    B i H  gospodarstva. Osnovni  politički  ciljevi  B i H
kao  države  su  svakako  :

• Priključenje  EU  (do  2009  godine)
• Ulazak  u  evroatlanske  saveze
• Strateška  partnerstva   sa  razvijenim zemljama

B i H  se  takođe  mora  suočiti  sa  potrebom  da  svoje  gospodarstvo  uredi  i  dovede  na
prihvatljivi  nivo  koji  će  omogućiti  ostvarenje  gore  navedenih  političkih  ciljeva.
Ukoliko  želi  da  približiti  svoj  BDP  evropskom  prosjeku   (ili  bar  slovenskom),  mora
poduzeti  sve  potrebne  korake  za  stvaranje uslova  za   primjenu  savremene  paradigme
ekonomskog  razvoja  ( ekonomije  znanja ),  i  na  taj  način  omogući  razvoj  :

• dinamičnog   poduzetništva,
• povećanje udjela  tehnološko zahtjevnih  proizvoda,
• razvoj  odličnosti  i  konkurentnosti  kako  u  industriji,
      tako  i  u  turizmu,
• razvoj  stabilne  poslovne  kulture,
• povećanje  produktivnosti  rada,
• povećanje  udjela  dodane  vrijednosti u  proizvodima  i  uslugama,
• održivi  razvoj  kao  i  skladan  prostorni,  i  ekološki  ambijent,
• povećanje  visoko-tehnoloških preduzeća.

Danas  u  B i H  ne  postoji  ni  jedan  relevantan  dokument  o  strateškom  usmjerenju,  ili
viziji  o  daljem  razvoju  njenog  gospodarstva  ;   ruralna  i  gradska  područja  u  B i H  već
dugo  zaostaju  u  svom  razvoju,  jer  sam  koncept  razvoja  tih  područja  nikad   nije  ni  bio
baziran  na  ekonomskim  parametrima. Ukupno  vođenje  ekonomske  politike  je   nejasno  ;
i  više  je  podložno  uputama  i  direktivama  Predstavnika  Visokog  Komesarijata  UN,
nego  jasnog  i  nedvosmislenog  pravca  daljeg  gospodarskog  razvoja  na  osnovu    analiza
domaćih  stručnjaka. Korupcija  predstavlja  veliki  problem  kao  i  poroznost  granica  B i H,
preko  kojih  se  snabdijeva  crno  tržište. To  za  sobom  neizbježno  povlači  jačanje
neformalnog  sektora  (siva  ekonomija) i  gospodarskog  kriminala..
Ogroman  birokratski  aparat  naslijeđen  još  iz  komunističkih  vremena  svojim
neshvatljivim  birokratskim  zahtijevima  guši  već  onako  slabo  razvijen  poduzetnički
sektor,  dok  velike  državne kompanije  propadaju  na  očigled  sviju  samo  zato  što  vlasti
preko  svojih  državnih  Agencija  za  Privatizaciju  postavljaju  nerealne  zahtijeve  za
potencijalne  kupce  i  strateške  investitore,   koji  bi  mogli  novim  investicijama  udahnuti
život  tim  firmama.
Nakon  Daytonskog  sporazuma  nastavljen  je  tranzicijski  proces  B i H  gospodarstva.  Za
razliku  od  B i H,   gdje  je  već  40  godina  postojao  određen  vid  tržišnog  gospodarstva,
tranzicijske  zemlje  istočnog  bloka  su  se  uključile  u  reforme  tek  nakon  pada  berlinskog
zida. Razlike  između  tih  zemalja  i  B i H  su  velike  ;  osnovna  teza  koja  se  provlači  u
ovom  radu,  jeste  upravo  - činjenica  da  je  B i H  kao  i  Slovenija,  zemlja  sa  kojom  je
preko  50  godina  dijelila  isti   ekonomski  i  politički  prostor  u  bivšoj  SFRJ,  već  imala
određen  razvijeni  oblik  tržišnog  gospodarstva.

79

Preduzeća,28  koja  su  svojim  tržišnim  ponašanjem,  primjenom  znanja   i   savremenih
tehnologija  uspješno  konkurisala  drugim  preduzećima  na  svjetskom  tržištu,  su  dakle
postojala  u  obe zemlje. Infrastrukturni  objekti,   koji  su  porušeni  u  ratu  zato - ne znači
propast  i  ekonomsku  nesreću  za  B i H. Te  su  objekte  gradili  ljudi  u  B i H  svojim
znanjem  i  tržišnim  načinom  razmišljanja  i  ponovo  će  ih  izgraditi ;  to  je  stvar vizije  i
opšteg  društvenog  konsenzusa  o  dugoročnim  razvojnim  ciljevima  B i H.
Jedno  od  mogućih  rješenja  je  i   prihvatanje  slovenskog  modela  razvoja  koje  bi  moglo
biti  aplikativno  u  slučaju  B i H,  kao  zemlji  koja  je  tako  dugo  skupa  sa  Slovenijom
djelila  ne  samo  društveno – politički,  već  i  ekonomski  i  kulturni  prostor   bivše  SFRJ.
Jasno  je  da  na  međunarodnom  planu  B i H  ne može  konkurirati  zemljama   koje  su
veliki  proizvođači  sirovina,  kao  naprimjer  Rusija  (nafta,  nikal,  uran,  itd),  ili  Indonezija
(drvo,  rude  itd.),  niti  joj  takav  tip  strategije,  zasnovan  na  eksploataciji  jeftinijh
proizvodnih  faktora  odgovara. Njena  strategija  mora  biti  zasnovana  na  razvoju  ljudskog
potencijala,  obrazovanja,  inovativnosti  itd.,  ukratko - na  ekonomiji  znanja. Danas  kad  još
uvjek  industrijska  proizvodnja  u  B i H  zaostaje  za  obimom  proizvodnje  iz  perioda  od
prije rata  (1992 -  1996),  i  njena  ekonomija  je  još  uvjek  u  velikoj  odvisnosti  o  dotoku
strane  pomoći,  potrebno  je kreirati  jedne  odgovarajuću  razvojnu  strategiju,  koja  bi  u
osnovi  približila  B i H  razvijenim  zemljama  u  svijetu. Za  B i H  je  zato  korisnije  da  u
svojoj  razvojnoj  strategiji  primjeni  i  ponešto  od  razvojne  filozofije  Slovenije  barem,  u
kontekstu  onog  dijela  pragmatizma  ekonomske  politike,  koji  se  zalaže za  postupnost  u
promjeni  ekonomskog  sistema.  To  znači  :  očuvanje  zdravih  djelova  svog  gospodarstva
i proizvodnih  postrojenja, izbjegavanje  političkih  potresa  i  minimiziranje   socijalnih
troškova  tranzicije.
Na  slikama  13,  14,  15,  16  i  17  su  predstavljeni  prijedlozi   mogućih  rješenja  razvojne
strategije  za  B i H,  koji  s  bazirani  na  ekonomiji  znanja  ali  i  oslonjeni  na  aktualne
razvojne  mehanizme  u  Sloveniji,  u  protekloj  deceniji.

28  Sarajevski  Energoinvest  je  neprimjer,  pred  raspad  bivše  Jugoslavije  sa  ukupnom  imovinom  od  preko
5  milijardi  USD  i  1,7  milijardi  USD  ukupnog  izvoza,   bio  na  1 mjestu  po  izvozu  u  bivšoj  SFRJ.
(Energoinvest  d.d.  Dalekovodi,  Studija  slučaja  1996,  Ekonomski  Institut  Svjetske  banke,  Beč  1996/97).

80

5.2.   Prijedlog  razvojne  strategije  za  B i H               (Slika  13)

               PRIJEDLOG  RAZVOJNE  STRATEGIJE  ZA  B I H
                           (Na  osnovu slovenskog  razvojnog modela)
Postizanje  društvenog  konsenzusa :
•
sistematsko  odstranjivanje  svih  prepreka  za  dinamično  poduzetništvo,
•
osiguravanje  djelovanja  pravila  jedinstvenog  tržišta,
•
prilagođavanje  svih  drugih politika  koje  utiču na  konkurentnost  da  daju  podršku  većoj
konkurentnosti   B i H    industrije

Proaktivna  industrijska  politika   zasnovana  na   :  znanju,  inovativnosti  i  poduzetništvu
•
Aktivna  uloga  OHR-a  u  realizaciji  te  strategije
•
Povezivanje  i  sinergija  svih  sredstava  i  intelektualnih  potencijala  za  ostvarivanje vizije
•
Državna  potpora  direktnim  stranim  investicijama

         Državna  pomoć

        1.       Industrija  i  usluge
          Horizontalni ciljevi :
-
Istraživanje  i  razvoj
-
Zaštita  okoline
-
SME
-
Trgovina
-
Štednja  energije
-
Zapošljavanje
-
Osposobljavanje
           2.       Posebni  ciljevi  :
-
Metalurgija
-
Rudarstvo
-
Transport
-
Šumarstvo
3.
 Regionalne  pomoći
4.
 Aktivna  uloga  države  u  promociji
  B i H  gospodarstva  u  svijetu

                Pomoć  EU

        -  Direktne  strane  investicije
         -  EU   Strukturni  fondovi
        1.      Prioriteti  :
-
Podsticanje  poduzetničkog  sektora
-
Znanje,  razvoj  ljudskih  rsursa  i
zapošljavanje

2.  Ekonomska  infrastruktura :
-
Klasteri  i tehnološke  mreže
-
Tehnološki
parkovi

i
inkubatori
-
Centri  odličnosti
-
Aplikacijska  istraživanja
-
Poslovne  zone
-
Spin-off  inkubatori  itd.
3.
Transfer  znanja  i tehnologije  koji  ne  stvara
dugoročnu  zavisnost  od  investitora

                                                    Ciljevi :
 Gospodarski  :                                                                                Politički  :
1.Povećanje  konkurentnih  sposobnosti                                    1.    Priključenje  EU  (do  2009  godine)
  B i H   gospodarstva                                                                 2.    Ulazak  u  evroatlanske  saveze
                                                                                3.     Strateška  partnerstva
•
Približavanje  B i H  BDP-a   evropskim  prosjekom
•
Dinamično  poduzetništvo
•
Povećanje udjela  tehnološko zahtjevnih  proizvoda
•
Razvoj  odličnosti  i konkurentnosti  kako  u  industriji
•
tako  i  u  turizmu
•
Razvoj  stabilne  poslovne  kulture
•
Povećanje  produktivnosti  rada
•
Povećanje  udjela  dodane  vrijednosti u  proizvodima  i  uslugama
•
Održivi  razvoj  i  skladan  prostorni  i  ekološki  ambijent
•
Povećanje  visoko-tehnoloških preduzeća
•
Povećanje  ekonomskog,  socijalnog  i  životnog  standarda
Izvor  : Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,    2003. Vlastita  shema  2003.

81

5.3.  Prijedlozi  razvojnih  projekata  za  B i H

I.  Projekat -  Podsticanje  razvoja   Agrara  u  B i H

Slika  14
Ulaganja  u  poduzetnički
sektor  agrara
Izboljšavanje  prerade  i
prodaje  agrarnih
proizvoda
Podsticanje  djelatnosti
vezanih  za  agrar
- alternativni  izvori
dohotka
Prodaja  kvalitetnih
agrarnih  proizvoda
-
novogradnje  i
adaptacije,

-
vodna infrastruktura
i navodnjavanje,

-
uređenje  pašnjaka,
aglomeracija,

-
kupovina opreme,
mehanizacije,
prostora  i  zemljišta

-
prva  kupovina
stada.
-
Ulaganja  u
prehrambeno –
prerađivačke  obrte,

-
ulaganja  u novu
opremu

-
ulaganja  u  obnovu,
nekretnina  u  svrhu
ugradnje  nove
opreme.
-
Ulaganja  u  gradnju
turističkih
kapaciteta  i
poboljšanje
turističkih  usluga,

-
ulaganje  u radionice
domačih  obrti  na
seoskim  posjedima,

-
ulaganja  u  opremu
za  dodatne
djelatnosti  na
                  seoskim  posjedima.
-
Razvoj  novih
robnih  marki,
-
promocija  zaštitnih
marki,
-
sofinanciranje
početnih  troškova
pri  usmjeravanju  u
preradu  kvalitetnih
proizvoda,
-
sufinanciranje
troškova
certifikacije,
-
sufinanciranje
ustanovljavanja
interesnih  udruženja
za  prodaju.
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

II.  Projekat  -  Podsticanje  poduzetničkog  sektora  i  konkurentnosti  u  B i H

Slika  15.

Inovativno  podneblje
Podsticanje  razvoja
turističkih  destinacija
Unapređenje  lokalne
podrške  poduzetništvu

-
Klasteri  i  tehnološke  mreže,

-
tehnološki  parkovi  i
inkubatori,

-
tehnološki  centri,  ostala
inovativna  infrastruktura,

-
aplikacijska  istraživanja,

-
centri  odličnosti.

-
Uspostavljanje  razvojne
infrastrukture,

-
promocija  i  prodaja  turističkih
destinacija,

-
obnova  i  izgradnja  nove
zajedničke  turističke
infrastrukture,

-
uključivanje  kulturnog
naslijeđa  i  prirodnih vrijednosti
u  turističku  ponudu.

-
Vaučerski  sistem  savjetovanja,

-
podrška  posebnim  ciljnim
skupinama,

-
pomoć  pri  prilagođavanju
SME sektora  zahtijevima
globalnog    tržišta,

-
podrška  lokalnim
                  poduzetničkim  inicijativama.

Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

82

III  Projekat  :  Znanje,  razvoj  kadrova  i  zapošljavanje  u  B i H

Slika  16. Znanje,  razvoj  kadrova  i  zapošljavanje  u  B i H

Razvoj  i  podsticanje
aktivnih  politika
tržišta  rada
Socijalna  uključenost
osoba  sa  posebnim
potrebama
Doživotno
obrazovanje
Poduzetništvo  i
prilagodljivost
-
Usmjeravanje  i
profesionalno
savjetovanje,

-
osposobljavanje
na  radnom
mjestu,
profesionalno  i
stručno,

-
programi
zapošljavanja,

-
subvencije  za
osobe  koje
zapošljavaju  nove
radnike,

-
obavještavanje,

-
Savjetovanje,
usmjeravanje,
motiviranje…

-
aktivnosti  za
strukture,
odnosno  sisteme
i  prateće
aktivnosti.
-
Stručno
usavršavanje
učitelja,  voditelja
i  organizatora
IO, mentora  i
savjetnika,

-
profesionalno  i
stručno
obrazovanje ,

-
opšte
profesionalno  i
stručno
obrazovanje,

-
usavršavanje
       stručnih  radnika
        u  sportu,

-
obnova
programa  nižeg
i  srednjeg
profesionalnog
obrazovanja
-
Osposobljavanje
zaposlenih,

-
pridobivanje
nacionalnih
profesionalnih
kvalifikacija,

-
razvoj  i
podsticanje  novih
oblika  rada,

-
-osposobljavanje  i
podrška  pri
formiranju
preduzeća,koja
uključuju  samo-  -
zapošljavanje,
posebno  žena,

-
podsticanje
lokalnih  programa
zapošljavanja.
Izvor  :  Ministarstvo  RS  za  strukturnu  politiku  i  regionalni  razvoj,  službeni  izvještaj  2003.

5.4.  Institucionalna  podrška   države  B i H  razvoju  konkurentnosti  njenog
         gospodarstva

  (i)  Marketing

Za  mala  i  srednja  preduzeća (SME),  koja  se  probijaju  na  nova  tržišta,  nije  dovoljno
imati  samo  izvještaj,  uputstva  o  tržištu  i  uslove  poslovanja  u  određenoj  zemlji.
Potrebno  je  - testirati  tržište ,  kao  i  testiranje  same  prodaje  na  tom  tržištu. Feedback  ili
odgovor  na  testiranje  prodaje  na  određenom  tržištu  nam  tek,  daje  odgovarajuću  sliku  o
stvarnom  stanju  na  tom  tržištu  i  pomaže  definiranju  prave  strategije.

Za  tu  svrhu  je  potrebno  izgraditi  :

-
Službu  poslovne  podrške,  odnosno  »Think – thank«  za  baze  podataka  i
znanja  o  tržnim  strukturama,  kulturi  i  mehanizmu  međunarodnog
poslovanja  ( posebno  na  tržištima  istočnih  zemalja),
-
Definirati  marketinške  opcije  i strategije  uključujući  i  govorne  vještine  za
identificiranje  potencijalnih  kupaca  i  predstaviti  im  svoje  robe  i usluge  na
način  na  koji  je  to  već  navikao  kupac.
-
Identificirati  sve  raspoložljive  ljudske  i  financijske  potencijale  za
ostvarivanje  tih  ciljeva

Ključna  stvar  u  marketinškom  pristupu  na  tržištima  EU,  kao  i  drugih  bivših
komunističkih,  istočnoevropskih  zemalja,  je  posjedovanje  imidža  visokorazvijene  zemlje

83

sa  kvalitetnim  proizvodima, kojeg  već  posjeduje  većina  zapadnoevropskih  država
( uključujući  USA  i  Japan).

  PROJEKAT  4.   (Slika  17).

             INSTITUCIONALNA  PODRŠKA  DRŽAVE  B I H
             ZA  PODSTICANJE  I  RAZVOJ  KONKURENTNOSTI
             B I H  GOSPODARSTVA

                                                   Marketing

                     Poboljšanje  marketinga                 Image

-  Proizvod /  usluga :              B i H                Prema  istočnoj                     Prema  zapadnoj
- Evolucija  proizvoda / usluge                                        evropi   :                                 evropi   :
- Istraživanje  trga                                                                      - kao  ekonomski  razvijene  i           -   kao  ekonomski  razvijene  i
- Test  prodaje                                                                               politički  stabilne  zemlje                    politički  stabilne  zemlje
- Re-evaluacija                                                                           - kao  zemlje  razvijenog  tržnog       -  kao  zemlje  koja poznaje  istočno-
- Re-testiranje                                                                               gospodarstva                                      -evropska  tržišta
- Podrška  transnacionalnim                                                      - kao  zemlje  solidnog  životnog
  aktivnostima                                                                               standarda

                                           DRŽAVNA  UPRAVA  ( MINISTARSTVA)
                                    SLUŽBA  ZA  POSLOVNU  PODRŠKU

                                Konsalting                                    Poslovna  infrastruktura

-      Informacijski  servis                                  -  Internet
        povezan  sa  SME                                     -  Human  resources
-      Podrška  komercijalizaciji                         -  Gospodarska  komora  B i H
tehnologija                                                 -  SME  sektor  u   B i H
-      Financijski  servis                                      -  Diplomatsko – konzularna  predstavništva
                             (bankarski  sistem)                                         B i H  u  svjetu

Izvor  :   Prema,  Aune  A.  James.  Selling  the  Free  Market,  Vlastita  shema  2003.

84

6.  Zaključak

Ekonomija  znanja  danas,  operira  sa  znanjem  kao  robom  najboljeg   kvaliteta,  odnosno,
kao  sredstvom  produkcije  i  modusom  konkurentne  prednosti  na  tržištu.  Nakon  zlatnog
doba  industrijalizacije  i  masovne  potrošnje  industrijskih  proizvoda,  pojava  energetskih
kriza  i  globalna  prijetnja  ekoloških  katastrofa  su  natjerali  čovjeka  da  ponovo  razmisli
o  održivosti  paradigme  takvog  razvoja.
Masovna  ekonomija  i  ekonomija  znanja predstavljaju  dva,  konceptualno  različita
pristupa  vrednovanju  temeljnih životnih  vrijednosti. U  eri  globalizacije,  firme  se  ne
mogu  više  oslanjati  na  uspjehe  kod  lokalnog  tržišta,  već  moraju  preuzeti  odgovornost
globalne  kompetitivnosti.To znači da moraju modificirati vlastitu  strategiju  razvoja  kao
strategiju  fleksibilnosti,  odnosno  strategiju  prilagođavanja  zahtijevima  i  željama
zahtijevnih  kupaca. Rastuće  blagostanje  u  državama,  koje  već tradicionalno  imaju
razvijena  potrošačka  društva,  rezultiralo  je  velikom  izbirljivošću  kupaca,  koji  su  u
svojim  potrošačkim  navikama, evidentno  postali  skloni  većoj  diferencijaciji  proizvoda  sa
kraćim  životnim  vijekom,  nego  što  je  to  bilo  u  »zlatnim  vremenima«  fordizma  i
masovne  ekonomije.  Ključ  uspjeha  danas,  u  eri  globalizacije  imaju  mala  i  srednja
preduzeća  (SME),  koja  ne  robuju  imperativima  klasične  kapitalističke  paradigme ;
masovne  produkcije  i  standardiziranih  uniformnih  proizvoda, već  proizvode  visoko
specijalizirane  produkte  namjenjene  globalnim  tržištima.
Većina  država  danas  u  svijetu,  zasniva  svoju  razvojnu  strategiju  na  intenzivnom
razvoju  intelektualnog  kapitala,  kao  osnovnog  konkurenčnog  resursa  u  proizvodnji. Još
važnija  se  čini  interakcija  između  kreativnog  potencijala  radnika  znanja  i
poduzetničkog  duha,  koji  vlada  u   firmama  nove  tehnologije.
U  ovom  radu  sam  predstavio  ulogu  ekonomije  znanja  kroz  analizu  ekonomije  znanja  i
njenog  osnovnog  mehanizma  -  inovativnosti.  Inovativnost  je  daleko  širi  i  kompleksnji
pojam  koji  se  ne  može  ograničavati  samo  na  njegove  neposredne  ekonomske  efekte.
Javno  financiranje  škola  i  univerziteta   kao  i   generičkih  tehnologija,  ima  dugoročne
ciljeve  u  društvu  koji  nisu  nužno,  samo  ekonomski  ciljevi. Velike  firme  i  koncerni
danas,  pod  svojim  krovom  imaju  vlastite  univerzitete  naučno  istraživačke  laboratorije  i
institute  ;  veza  između  ideje  i  realizacije  je  na  taj  način  maksimalno  skraćena
Produkti  ekonomije  znanja,  kao  što  su  na  primjer,  obrazovanje  ili  zdravstvo,  su
poskupili  u  odnosu  na  proizvode  tradicionalne  masovne  ekonomije  za  40 %  (u
posljednjih  50  godina),  što  jasno  ukazuje  na  trend  prisutan  u  svijetu, dok  je  kupovna
moć  manuelnih  radnika  koji  proizvode  robu  unutar  masovne  ekonomije  pala,    upravo
zahvaljujući  zakonitostima   samog  tržišta. Rastuća  tehnološka i organizacijska
kompleksnost  proizvodnih  procesa  zahtijeva  stalno  praćenje  inovacija  u  svijetu,  što
nameće  potrebu  intenziviranja   protoka  znanja. Nova  naučna  i  tehnološka  znanja  se
pojavljuju  takvom  brzinom  da  postojeća  zastarijevaju  sa  svakom  novom  generacijom
tehnoloških  inovacija,  što  dovodi  do  toga  da  tradicionalne  forme  naprimjer,
inženjerskog  obrazovanja,  postaju  nedovoljne   da  obezbjede  najsavremenija  znanja. Nije
slučajno  da  je  ekonomija  znanja  postala  centralno  mjesto  u  ostvarivanja    razvojne
strategije   EU,  gdje  je  na  Lisabonskoj  deklaraciji  jasno  naglašena  politika  podrške
ključnim  činiocima  konkurentnosti  kao  što  su  znanje,  inovativnost  i  poduzetništvo.

Slovenija  spada  među  države  koje  su  imale  sporiji  tempo  izdvajanja  tranzicijskih
reformi. Većina  tranzicijske  reformi  u  Sloveniji  su  završene  i  prema  ocjenama  EU,
napredak  Slovenije  je  pozitivan,  stim,  -  da  još  uvjek  postoje  upozoravajući   zaostanci
na  području  reforme  poduzetničkog  sektora,  nebankarskog  financijskog  sektora,  kao  i
uvođenja  politike  konkurencije. Strategija  gospodarskog  razvoja  Slovenije,  polazi  od

85

realnog  trenda   paradigme  gospodarskog  razvoja  u  svijetu  a  to  je  -  razvoj  društva
zasnovanog  na  znanju, tehnološkom  razvoju  i  poduzetništvu. Njena  razvojna  strategija  u
svom  operativnom djelu  se  uglavnom  oslanja  na  državne  pomoći  i  strukturne  fondove
EZ,  kao  osnovne  instrumente  razvoja. U  strukturi  pomoći za  horizontalne  ciljeve  su
najveći  udio  u  2001  godini  dosegle  pomoći za  prestrukturiranje,  kao  i  za  zaštitu
okoline. Pomoć  pri  zapošljavanju  su  zastupljeni  u  istom  procentu  kojeg  je  imala
kategorija  istraživanja  i razvoja. Državne  pomoći  koje  se  uglavnom  dodjeljuju   u  svrhu
pomoći  za  ubrzavanjem  razvoja  nerazvijenih  područja,  u  slovenskom  primjeru   imaju
tendenciju  pada - što  govori  u  prilog  tezi  da  Slovenija  konvergentno  slijedi   slične
trendove  u  EU  (iako  se  to  ne  bi  moglo  reći  i  za  sektor  agrara  i  ribarstva  gdje  je
nastavljen  trend  porasta  državnih  pomoći  za  razliku  od  trendova  u  EU).
Što  se  tiče  pomoći  EU  ;  u  prvoj fazi  tranzicije  Slovenije  u  periodu  1992 – 1995  ta
vrsta  pomoći  u  okviru  PHARE  programa,  se  uglavnom  odnosila  na  prestrukturiranje
gospodarstva privatizaciju,  obrazovanje,  znanost,  energetiku,  zaštitu  okoline  itd. U  drugoj
fazi  u  predpristupnom  periodu  od  1996 – 1999  godine  je  pomoć  u okviru  PHARE
programa  preusmjerena  prije  svega  u  jačanje  institucionalnih  i  upravno-administrativnih
struktura  u  skladu  sa  pravnim  redom  EU.  Obrazovanje  je  takođe  jedan  od  osnovnih
temelja  razvojne  strategije  Slovenije  ;  obrazovna  struktura  stanovništva u  Sloveniji  je
relativno  dobra  stim,  da  najveći  nedostatak  u  tom  segmentu,  predstavlja  nizak  udio
osoba  sa  tercijarnim  obrazovanjem. Podaci  o  strukturi  zaposlenih  pokazuju  da  je
najbolja  obrazovna  struktura  zaposlenih  u  javnoj  upravi,  te  da  se  povećava  broj
visokoobrazovanih  osoba  koje  traže  zaposlenje. Analiza  poduzetništva  je  pokazala  da
mala  preduzeća, u  Sloveniji,  zapošljavaju  43  %  svih  zaposlenih  u  zemlji  što  najbolje
ukazuje  na  važnost  sektora  malih  i  srednjih  preduzeća  u  njenom  gospodarstvu. Jasno je
da  dugoročan  razvoj  poduzetničkog  sektora   u  Sloveniji  koji  u  najvećem  obimu  stvara
dodanu  vrijednost  u  društvu,  zavisi  od  ulaganja  u  istraživanje  i  razvoj  novih
tehnologija. U  Sloveniji  još  uvjek  ne  postoje  sistemska  riješenja  koja  bi  omogućila
djelovanje  tog  mehanizma. Službeno,  strategija  gospodarskog  razvoja  Slovenije   polazi
od  domininatnog  trenda  u  svjetu  -    razvoja  društva  zasnovanog  na  znanju, tehnološkom
razvoju  i  poduzetništvu,  ali  to podrazumjeva  razvoj  svih  relevantnih  faktora  koje  čine
društvo  temeljeno  na  znanju.To  je  dugoročan  proces  koji  treba  da  obezbjedi  stabilan
mehanizam  ostvarivanja  veće   konkurentnosti   slovenskog   gospodarstva.
Zadnje  poglavlje  magistarskoga  rada  o  mogućnosti  preuzimanja  slovenskog  razvojnog
modela  na  B i H  gospodarstvo,  se  ne  odnosi  na  neko  eklektičko  preslikavanje razvojnih
politika  zasnivanih  na  primjeni  ekonomije  znanja  u  razvojnoj  strategiji,  već  je
usmjereno  više  ka  tome  da  aktualizira  potrebu  o  shvatanju  nužnosti  usvajanja  takve
razvojne  paradigme,  koja  postaje  dominantnim  dijelom  gospodarske  razvojne  strategije
ne  samo  Slovenije  i   EU  već  i  šire,  u  najvećem  dijelu  razvijenog  svjeta.
Potrebno  je  takođe  naglasiti  da  takva  strategija  pruža  jedinstvenu  šansu  i  mogućnost
da  se  preko  obrazovanja  i  razvoja  poduzetništva,   zasnovanih  na  inovativnosti,  znanju
i  produkciji  visokotehnoloških  proizvoda,  koje  stvaraju  veću   dodanu  vrijednost,  B i H
gospodarstvo  oslobodi  zamki  koje  sa  sobom  nosi  ideologija   masovne  ekonomije  koja
je  sa  svojim  dugoročnim  negativnim  posledicma  po  održivi  razvoj,  sasvim  neprimjerna
za  B i H. Na  međunarodnom planu  B i H  ne  može  konkurirati  sa  zemljama   koje  veliki
proizvođači  proizvođači  sirovina,  kao  naprimjer  Rusija  (nafta,  rude  itd.)  niti  joj  takva
strategija  odgovara. Njena  strategija  mora  biti  zasnovana  na  razvoju  ljudskih  potencijala
obrazovanja  i  inovativnost,  ukratko - na  ekonomiji  znanja.

86

7.  Literatura  i  izvori

7.1.  Literatura

1. Albrow  Martin,  Elizabeth  King,  Globalization,  Knowledge  and  Society,
London,  SAGE  Publications,  1990,  str.  1-3.

2. Amandus  Frank,  Economic  Doctrines,  New  York,  Mc  Gaw – Hill  Book
Campany. INC,  1950,  str.  46 –78.

3. Amin  Ash,  Thrift  Nigel,  Globalization,  Institutions,  and  Regional
development  in  Europe, Oxford  University  press,  1994,  str.  1 – 43,  256 – 260.

4. Anderson  H.  Alan,  Effective  Entrepreneurship, Blackwell  Publishers  Ltd,
Oxford,  1996,  str.  118 –143,  267 – 290.

5. Armstrong  Harvey,  and  Taylor  Jim,  Regional  Economics  and  Policy, Oxford,
Blackwell  Publishers Ltd., UK.  2000,  str. 232 – 303.

6. Arrow  J. Kenneth,  Social  Choice  and  Individual  Values, New  York,  John
Wiley,  &  Sons,  Inc.,  1951,  Str. 1 – 75.

7. Arrow  J. Kenneth,   The  Economics  of  Information, Collected  papers  of
Kenneth  J.  Arrow,  Oxford, Basil  Blackwell  Limited, 1951,   str. 41 – 53,  225,
153 – 196.

8. Aune  A.  James,  Selling  the  Free  Market,  The  Rhetoric  of  Economic
Correctnes,  London,  The  Guilford  Press, New  York,  2001,  str.  147

9. Baran  A.  Paul,  Sweezy  M. Paul., Monopolni  kapital,  Zagreb,  Stvarnost, 1978,
            str.  1-34,  97 – 101.

10. Bradley  S.,  Jerry  A. Hausman  and  Richard  L. Nolan, Global  Competition  and
Technology, (Globalization, Technology  and  Competition), Boston,  Harvard
Business  School  Press,  1990,  str.  1 – 31.

11. Dornbush   Rudiger  and  Fisher  Stanley,  Macroeconomics,  Ch. 10,  New  York,
McGraw-Hill,  1994,  str.  1 –7,  260  - 300.

12. Drucker  F.  Peter,  The  Age  of  Discontinuity, London,  William  Heinemann  Ltd.
1969,  str.  1 – 21,  247 – 271.

13. Frenzel  W.  Carroll,  Management  of  Information  Technology,  Massachusetts,
Boyd  &  Fraser  publishing  Co.  Boston,  1992, str. 127 – 187.

14. Fromm  Erich,  Čovjek  za  sebe,  Zagreb,   Naprijed,  1977,  str.  15 – 60,  74 – 93.

15. Fromm  Erich, Zdravo društvo, Beograd,  Rad,  1963,  str.  34 – 79.

16. Friedgen  D.  Jozeph,  Environmental  Psychology  and  Tourism, (Annals  of

87

Tourism  Research), 1984,   Volume  11, ( 1 ),19-41.

17. Galbraith  J.  Kenneth,  Doba  neizvjesnosti,   Stvarnost,  Grafički  zavod  Hrvatske,
Zagreb,  1977,  str. 23 – 76.

18. Gibb  A.  Alan, Small  Firms, Training  and  Competitiveness, Building  Upon
the  Small  business  as  a  Learning  Organisation, The  UK,s  Second
Competitiveness   White  Paper  ( DTI, 1993), 1993, str.1 – 15.

19. Glasmeier  Amy,  Flexible  districts,  Flexible  Regions?  The  Institutional  and
Cultural  Limits  to  Districts  in  an  Era  of  Globalization  and  Technological
Paradigm  Shifts,  edited  by  Amin  A.  and  Thrift  N.  Oxford,  Oxford  University
Press,  1996,  str.  119-143.

20. Gmeiner  Pavle,  Deželni  riziko,  analize,  raziskave  in  razvoj, ZMAR,  Ljubljana,
Urad  za  makroekonomske  analize  in  razvoj, Tiskarna,  1996,  str.  56-89.

21. Goodhart  A.E.  Charles,  Money, Information  and  Uncertainity,  London,
      Macmillan,  1975,  Str.  79 – 112.

22. Hawken  Paul,  The  Next  Economy,  Holt,  New  York,  Rinehart  and  Winston,
      1983,   str.  3 – 56,

23. Horvat  Branko,  Ekonomika  brzog  razvoja,  Sarajevo,  Medunarodni  Forum
      Bosna,  2001,  str.  245,  307,  323.

24. Hrastelj  Tone,  Mednarodno  poslovanje  v  vrtincu  novih  priložnosti,
      Ljubljana,  Gospodarski  Vestnik,  2001, str. 338.

25. Keynes  J.  Maynard,  Ekonomski  eseji,  Beograd,  Evropski  centar  za  mir  i
razvoj,    str.  55 – 89.

      26. Lansdell  Sally,  Working  Globally,  Oxford,  Capstone  Publishing  2002, str.  5-9

      27. Lundvall  Bengt-Ake,  The  Learning  Economy  :  Some  Implications  for  the
            Knowledge  Base  of  Health  and  Education  Systems,  Paris,  OECD  Papers,
            str. 125-140.

28. Malone  W.  Thomas,  Rockart  F.  John, How  Will  Information
Technology  Reshape  Organizations?  Computers  as  Coordination  Technology,
Harvard,  Harvard  Business  School  Press,  1993,  str.  41-51.

29. Nelson  R.  Richard,  Knowledge  and  Innovation  Systems,  OECD
Papers  2000,  str. 115.

      30. Musgrave  Richard  and  Peggy,  Javne  Finansije  u  teoriji  i  praksi,  Zagreb,
Institut  za  Javne  Finansije, poglavlja  6  i  9.

88

     31. Norčič  Oto,  Razvoj  in  temelji  sodobne  ekonomske  misli,
      druga  izdaja,  ČZ  Uradni  list  Republike  Slovenije,  1994,  str.
      215 – 301.

    32. Porter  E.  Michael  and  Christensen  C.  Roland,  The
          Competitive  Advantage  Of  Nations,  The  New  Paradigm  for
          Company  Competitiveness  and  Global  Strategy,  Harvard
           Business  School,  Management   Program,  Harvard  Press,  1996,
           str.  1-67.

33. Pulancas  Nikos,  Klase  u  savremenom  kapitalizmu, Beograd, Nolit,  str. 215-312.

34. Piazza –Georgi  B.  The  role of  and  social capital  in  growth : extending  our
understanding, Cambridge  Journal  of  Economics  2002,  26, 461 – 479.

      35. Rawls  John,  A  Theory  of  Justic, Cambridge,  Mass,   Harvard
            Press,  1972. str.  15-35.

36. Razin  Assaf., Sadka  Efraim.  and  Swagel  Philip,  The  Aging  population  and
      the  Size  of  the  Welfare  State,  Journal  of  Political Economy, 2002, vol.110. no 4
     str. 900 – 916.

37. Ribnikar  Ivan,  Prehod  v  tržno  gospodarstvo  po  slovensko,
             CISEF,  Ljubljana,  Ekonomska  fakulteta, 1994.  Str  67 –90.

38. Schumpeter  Joseph,  1951, Imperialism  and  Social  Classes, New  York,
Augustus   M.  Kelley,  Inc.  1951,  str.  1 – 45,  175 – 191.

39. Schumpeter  Joseph,  Povijest  ekonomske  analize, Zagreb,  Informator, 1975,
str. 75-89.

40. Schuetze  G.  Hans,  Industrial  Innovation  and  the  Creation  and
      Dissemination  Of  Knowledge  ;  Implications  for  University – Industry
      Relationships, Paris,  OECD  Papers  2000,  str.  161 – 170.

7.2.  Izvori :

1. Analitične  osnove  in  predlogi  strategij  industrijskih  sektorjev,  Ljubljana,
Ministarstvo za  gospodarske  dejavnosti, Vlada  Republike  Slovenije, tisk – DAN,
1996,  str.  I-20  - III –10,  VIIa – VIIb /1.

2. »Competitivness  of  CEFTA  Countries  :  Measurment  and  Trends  in  the  Period
of  Preparation  to  Join  the  EU«  Acta  oeconomica  pragensia,  VŠE.  2000.  br. 8.

3. Drucker  F.  Peter,  The  next  society,  Economist,  september   2001, str. 47 –56.

4. Economist,  Volume  364,  No.  8290  ;  2002,  str.  79.

5. Economist,  Volume  366,  No.  8308  ;  2003,  str. 4 – 18.

89

6. Economist,  Volume  364,  No.  8310  ;  2003,  str.  73.

7. Energoinvest  d.d.  Dalekovodi,  Studija  slučaja  1996,  Ekonomski  Institut  Svjetske
Banke,  Beč  1996 / 97.  str.5.

8. Eurostat  2000, Office  for  Official  Publications of  the  European  Communities,
      Luxembourg

9.  »Europe  in  figures«, 1995,  Office  for  Official  Publications  of  the  European
       Communities,  Luxembourg,  1995. «The  impact  of  structural  policies  on
       economic  and  social  cohesion  in  the  in     the  European  Union  1989 – 99«,
       Office  for  Official  Publications  of  the    European  Communities,
       Luxenbourg, 1997.

10.   Finance.  br. 13.marc, “Borzni  fokus”, Ljubljana, 2002.

11.   Hayes  Donald,  Investing  in  B i H  2003,
        [URL : htp : //www.bhekonomija.com/intervjui.asp.htm],  2003.

12.  Križanič  France,  maj  2000,  EIPF, Gospodarska  gibanja  br. 316.  str. 26.

13.  Mencinger  Jože, juni  2000,  Gospodarska  gibanja,  EIPF,  br. 317,  str.  28 - 40.

14.  UNCTAD,  DTCI, World  Investment  Report   2001,  p.p.  9.  34,   256.
             [URL :  http :// www.unctad.org]

15.  Office  for  Official  Publications  of  the  European  Communities,  Luxembourg,  .
[URL :  http://www.cordis.lu/focus/en/src/supplements],  2003.

16. Poročilo o  razvoju  2003,   Ljubljana,  UMAR ,  2003,  str. 35 –39,  58 – 111.

17. Porter  E.  Michael,  What  Is  Strategy?,  Harvard  Business  Review,  Nov. – Dec.
     1996,  str.  61 – 75.

18. ”Sedanjost  in  prihodnost  tranzicije  v  Sloveniji”,  Letna  konferenca  Znanstvene
sekcije Zveze  ekonomistov  Slovenije, Bled   i  Maribor 11.12.1998.

19. Simić  Dražen,  Who  ownst  the  privatized  enterprises  ?  Sarajevo,  AIM  Sarajevo,
septembar  2001,  str.  17-35.

20. «Sixth  Periodic  Report  on  the  Social  and  Economic  Situation  and  Development
at  the  Regions  of  the  European  Union«, Office  for  Official  Publications  of  the
European  Communities, Luxembourg,1999.

90

21. » Slovenian  Economic  Mirror«   Annual  Edition  No.  12,  Vol  VI.  Institute  of
Macroeconomic  Analysis  and  Development, (IMAD), 2000.

22. Statistički  godišnjak  Jugoslavije  1989,  Beograd,  Savezni  zavod  za  statistiku,
            IŠKRO  »Savremena  administracija«,  1989,  str. 325 – 418,  597 – 643,

23. “Strategija  upravljanja  zunanjega  javnega  dolga  Republike  Slovenije”, Ministrstvo
za  finance,  Ljubljana,  poročilo, april 1997,

24.  Statistički  zavod  Bosne  i  Hercegovine,
              [URL : htp : //www.fzs.ba/ZapN/MjZapB.htm],  2003.

25.  Štiblar  Franjo,  marec  2000, Gospodarska  gibanja,  EIPF,  br. 314.  str.  31.

      26. Ured  Visokog Predstavnika  (OHR),
             [URL : htp : //www. ohr.int/ohr-dept/presso/pressr/],.2003.

27.  «World  Economic  outlook«, october  2000, (Focus  on  Transition  Economies),
        IMF,  Publication  Services,  2000.

8.   Rječnik  manje  poznatih  izraza  i  skraćenica  korištenih  u  ovom  radu   :

-
 Adhokracije  :   mrežne  organizacije  koje  su  obično   zasnovane  na  decentraliziranoj  mreži
stručnjaka,  sačinjenih  od  različitih  kombinacija  stručnih  profila,  što  takvoj  organizaciji
omogućava,  da  u  relativnom  kratkom  roku,  preorijentiše  sve  raspoložive  ljudske  i materijalne
resurse  na  različite  projekte. Koordinacija  unutar  grupe  je  posebno intenzivna  ;  u  komunikaciji
dominiraju  sva  raspoloživa  elektronska   komunikacijska  sredstva,  od  internih  kompjutorskih
mreža,  baza  podataka   do  elektronske  pošte,  interneta  itd.

-
»Brain – Drain«  :  indikator  koji  mjeri  i  pokazuje  koliko  je  visokoobrazovnih  kadrova  neke
zemlje  napustilo tu  zemlju,  što  značajno  utiče  na  tehnološki  razvoj  te  zemlje. Prema  8  navedenih
indikatora   Slovenija  se  nalazi  na  desetom  mjestu  između  12  zemalja.

-
Commercialise  intellectual  property  by  licensing  patents  :   predstavlja  komercijalizaciju
intelektualne  svojine,  izdavanjem  patenata  kao  osnovnu  paradigmu  upotrebe  znanja  u  službi
ekonomskog  razvoja,  u  današnjim  postindustrijskim  razvijenim  društvima. U eri  globalizacije,  kao
i  velikog  konkurenčnog  pritiska  na  tržištima  širom  svijeta  - veza  između  kreativne  ideje  i  njene
realizacije  u  industriji  mora  biti  što  kraća.

-
Collective  learning  system  :  kolektivni  sistem  učenja  se  primjenjuju  kod  mala  i srednja
preduzeća,  kroz  međusobnu  saradnju  i  poslovanje,  uspostavljajući  kolektivni  sistem  učenja,  koji
kada  se  jednom  uspostavi  unutar  “inovativnog  miljea” - počinje  da  vrši  raspodjelu  lokalne  baze
znanja,  i  inovacija  od  kojih  svi  imaju  koristi  u  kreiranju  novih  proizvoda.

-
Core  competence   :  »suštinske«  kompetencije.« Individualne  firme ili  organizacije   posjeduju
određene  kompetencije   koje  se  pojavljuju  kao  sposobnost  da  posluju  bolje  od  drugih,  kao  i
dinamičnu  sposobnost  da  se  obnavljaju  i održavaju,  usvajajući  svoje  temeljne   sposobnosti  tokom
vremena ( Armstrong  i  Taylor  2000).

-
Disadvantaged  areas  :  nerazvijene  ili  manje  razvijene  regije  i  područja   koja  iz  više   razloga,
nisu  uspjele  privući  rad  i  kapital  (ili  druge  razvojne  faktore),  pod  standardnim,  tržišnim
uslovima.

91

-
Disemination  of  knowledge  :   širenje  i  prenos  znanja.  Postoje  znanja  koja  se  mogu  prenositi  i
širiti  među  ljudima,  ali  i  znanja  koja  se  zbog  svoje  specifičnosti,  ne  mogu  širiti  na  tradicionalni
način  kroz  proces  učenja,  nego  samo  kroz  iskustvo  podjeljeno  među  ljudima,  u  procesu  rada,
(Arrow, 1993,  Lundvall  1994).

-
Freelance  work  :   slobodan  rad .  Ta  vrsta  rada  kao  i  povremeni  poslovi   predstavljaju  danas
»suštinu  modernih  i  fleksibilnih  tržišta  radne  snage« u  svijetu  (Armstrong  i  Taylor).

-
ERDF     :  engl.  European  Regional  Development  Fund,   Fond  za  evropski  regionalni  razvoj.
Financira  infrastrukturu,  nova  zapošljavanja,  lokalne  razvojne  projekte  kao  i  pomoć  za  male
firme. Fond  pruža  podršku  projektima  čiji  je  cilj  otklanjanje  regionalnih  razvojnih  nejednakosti  i
postizanje  veće  socijalne  i  ekonomske  kohezije  među  regijama u  EU.

-
EAGGF  :    engl.  European     Agricultural  Guidance  and  Guaratee  Fund , je  Evropski  agrarni
fond  i  garancijski  vodič,   su  namjenjeni   financiranju  ruralnih  područja  kao   pomoć  u  realizaciji
primjene  agrarne  politike  EU.

-
Equal  :  Evropski razvojni  program  namjenjen borbi  protiv  nejednakosti  i  pokušajima
diskriminacije  na  tržištu  rada.

-
ESF   :  engl. European  Social  Fund,   Evropski  socijalni  fond,  Namjenjen  je  kao  pomoć
nezaposlenima  i  drugim  ugroženim  socijalnim  socijalnim  skupinama. Programi  ovog  fonda  su
uključeni  u  pet  prioritetnih  područja  :  razvoj  aktivne  politike zapošljavanja,  podsticanje
jednakosti  svih  učesnika  na  tržištu  radne  snage,  doživotno  učenje,  podsticanje  poduzetništva  i
podsticajne mjere  zapošljavanja  žena.

-
GEM   :  engl.  »Global  Entrepreneurship  Monitor«,  predstavlja  istraživanje  koje  je  pokazalo  da
postoje   tačno  određeni  razlozi,  zašto  neke  zemlje  imaju  veći  stepen  poduzetničke  aktivnosti  od
drugih  ;  istraživanje  je  pokušalo  utvrditi -  na  koji  način  je  moguće  povećati  nacionalni  nivo
poduzetničke  aktivnosti. Osnovni  model  GEM-a  se  temelji  na  predpostavci,  da  na   poduzetničke
aktivnosti  u  nekoj  zemlji  utiče  niz  specifičnih  okolnosti.U  istraživačkom  projektu  GEM  2002  su
učestvovale  37  zemlje,  koje  skupa  predstavljaju  62 %  svjetskog  stanovništva  i  čak  92  %
svijetskog  BDP-a.Istraživanje  je  takođe  pokazalo  da  je  u  proučavanim  državama   poduzetničko
aktivnih  oko  12 %  stanovništva  ili  286  miliona  odraslih  pojedinaca.

-
Geographical  clusters  :  prostorno  grupisanje  firmi. Takva  grupisanja  mogu  biti  fokusirana  na
velike  firme  koje  su  povezane  sa  nizom  manjih  firmi  u  dobavljačkom  lancu.  Najčešći  slučaj
kod savremenih  industrijskih  klastera,  je da  su  zasnovani  na  malim  i  srednjim  preduzećima.
Lokalne  i  regionalne  vlade  igraju  veliku  ulogu  u  organizaciji  poslovanja  (kroz  stvaranje
institucionalnih  i  drugih  zakonskih  predpostavki  za  normalno  i  uspješno  poslovanje  firmi).

-
Growth  Competitivness  Index  :  Indeks  razvojne  konkurentnosti  koji  pokazuje  srednjoročne
razvojne  perspektive,  odnosno  perspektive  razvoja  u  sljedećih  pet  godina.

-
GCI  :  engl.  Growth  Competitiveness  Index   -  Indeks  konkurentnosti  rasta,  sa  kojim  se  mjeri
sposobnost  države  za  rast  u  budućem  srednjoročnom  periodu  (obično  5 – 8  godina).

-
HDI  :  engl.  Human  Development  Index  -  Indeks  ljudskog  razvoja.

-
High-technology  cluster  :  visoko-tehnološki  klaster  predstavlja  specifičan  oblik  povezivanja
univerziteta  sa  prostorno  grupisanim  malim  i  srednjim  preduzećima,  kao  i  drugim  privatnim  ili
javnim  organizacijama  u  cilju   promoviranja  tehnologije  u  komercijalne  svrhe.

-      IER   :  Institut  za  ekonomska  istraživanja  pri  Ekonomskom  fakultetu  u  Ljubljani.
-      IGA    :   engl. Investment  Guarantee  Agency,  Agencija   za  osiguravanje  investicija.
-
»Institutional  thickness«  :  »institucionalna  debljina.«  Lokalne  i  regionalne  vlade  igraju  veliku
ulogu  u  organizaciji  poslovanja,  kroz  stvaranje  institucionalnih  i  drugih  zakonskih  predpostavki
za  normalno  i  uspješno  poslovanje  firmi. Organizacija,  koja  je  u  domenu  vlade,  u  sebi

92

uključuje,  podršku  lokalnim  firmama,  kroz  djelovanje,  gospodarskih  komora,  financijskih
institucija,  regionalnih  razvojnih  agencija  itd. Amin  i  Thrift  (1995),  takvu  posredničku  ulogu,
simbolički  nazivaju “institucionalnom debljinom”  te  navode,  da  ona  u  sebi uključuje : trgovačka
udruženja,  sindikate,  lokalne  vlade,  administraciju,  upravna  i  druga  tijela,   zadužena  za  pitanja
zemljišta,  infrastrukture  itd. “Institucionalna  debljina”  igra  ključnu ulogu  u  ekonomskom  uspjehu,
doprinoseći stvaranju  većeg   povjerenja  među  akterima  poslovanja, kao i stimulisanja  poduzetništva
na  lokalnom nivou

-
ISPA  :  (engl. Instrument  for  the  Structural  Policies  for  Pre-Accession ),  predstavlja  razvojni
program  pomoći  EU  za  svih  deset  novih  članica  EU za  period  2000 – 2006  (iznosi  1  milijarda
€). Sredstva  će  biti  korištena  preko  Kohezionog  fonda  i  namjenjena  su  za  podršku  razvoja
zaštite  okoline  i  transporta.

-
Intereg  III  :  Evropski  razvojni  program  namjenjen  za   transnacionalnu,  regionalnu  i  pograničnu
saradnju.
-
Knowledge  economy  : »ekonomija  znanja«

-
Knowledge  workers   :  »radnici  znanja«  -  eksperti  i  obrazovani  ljudi  koji  rade  i  funkcioniraju
unutar  društva  koje  primjenjuje  ekonomiju   znanja.Posebno  su  važne  skupine  takvih
profesionalaca,  čije  kompetence  igraju  centralnu  ulogu  u   tehničkom  dijelu  inovacijskih  procesa
savremenih  tehnologija

-
Leader +  :  Evropski  razvojni  program   usmjeren  ka   razvoju  ruralnih  područja  preko  lokalnih
inicijativa.

-
Learning  by doing     :  »koncept  iskustvenog  učenja«

       -      Life  - long  education  :   kontinuirano  doživotno  profesionalno  obrazovanje i  učenje.

-
Microeconomic Competitiveness  Index  :  Mikroekonomski  indeks  konkurentnosti  (Prema
izvještaju  Svjetskog  ekonomskog  foruma  (WEF),   Slovenija  je  uvrštena  na  28  mjesto  po
konkurentnosti  između  40  zemalja  u  svijetu).
-
Interships  :   praktični  dio  obrazovnog  programa,  koji  se  obično  obavlja  u  preduzeću  ili  nekoj
instituciji.
-
Part - time  jobs :  povremeni  poslovi.

-
Path - dependent  knowledge   :  je  oblik  znanja  koji  ekonomska  organizacija  stvara,  artikulira  i
mobilizira  po  potrebi,  unutar  svoje  organizacije. To  su  specifična  znanja  i  vještine  gdje  firma  ili
pojedinac  korištenjem  i upotrebom  ovog  tipa  znanja,  kroz  “interaktivne  procese”  stvara  osnovne
pretpostavke  za  uspješno  i  efikasno  suočavanje  sa  izazovima  koje  sa  sobom  donosi  tržište.

-
PHARE  :  Evropski  razvojni  program. (U  prvoj fazi  - tranzicije  Slovenije  u  periodu  1992 – 1995
pomoć  EU  u  okviru  PHARE  programa,  se  uglavnom  odnosila  na  prestrukturiranje  gospodarstva ,
privatizaciju ,  obrazovanje,  znanost,  energetiku,  zaštitu  okoline  itd. U  drugoj  fazi,  u  tzv.
»predpristupnom  periodu«  od  1996 – 1999  godine,  je  pomoć  u  okviru  PHARE  programa
preusmjerena  prije  svega,  na  jačanje  institucionalnih    i  upravno-administrativnih  struktura  u
skladu  sa  pravnim  redom  EU).

-
Pro - business  policy  :  deregulacijske  politike  koje  predstavljaju  jezgro  politike  podrške
poslovnoj  klimi  i  biznisu. Prema  Armstrongu  i  Tayloru  (2000), dva  paketa  mjera  predstavljaju
suštinu  podrške  takvoj  poslovnoj  klimi :

•
Usvajanje manje  stroge  regulative  u  oblasti  poslovne  djelatnosti,  koja  bi obuhvatala  smanjivanje  raznih  birokratskih
zahtjeva
•
Usvajanje  odgovarajućeg  seta  zakona  iz  oblasti  zaštite  radnika,  na  osnovi  sindikalnog  ugovora,  koji  daje  značajna
ovlaštenja  poslodavcima.

-
ROA  :  engl.  Return  on  Assets  -  povrat  na  imovinu.

93

-
SAPARD  :  (engl.  Special  Action   for  a  Pre-Accession  for  Agriculture  and  Rural  Development).
Programm EU  namjenjen  članicama  koje  se  pridružuju  u  njene  integracije,  a  namjenjen  je
uglavnom  za  razvoj  agrara  i  ruralnih  područja. Slovenija  je  sredstva  iz  strukturnih  fondova
najviše  koristila  na  području  agrara  i  ruralnih  područja,  kao  i  za  reformu  agrarne  politike,  koja
mora  da  se  uskladi  sa  pravnim redom  EU. Poduzetnički  sektor  je  takođe  imao  veliki  udio  u
korištenju  tih  sredstava,  a  posebno  razvoj  srednjih  i malih  preduzeća. Porast  potreba  za
sredstvima  strukturnih  fondova  EU  je  pokazan  i  u  sektoru  socijalne  zaštite  i  penzione  reforme

-
SKTE   :  standardna  francuska   klasifikacija  teritorijalnih  jedinica  kojima  je  namjenjena  državna
pomoć.

-
Smart  devices  :  “pametni  proizvodi”  ili  naprave.

-
SME  :  Sektor  malih  i  srednjih  preduzeća

-
Specific  faculties  :   specifične  sposobnosti  radnika  koje  mogu  biti  dobijene  kroz  proces  učenja  i
rada  u  firmi.

-
SPP  (engl. Special  Preparatory  Programme), posebni   pred-pristupni  program  namjenjen  budućim
članicama  EU ;  U  Sloveniji  se  program  odvijao  preko  Nacionalnog  programa.

-
Tacit  knowledge  :  prećutno  (nevidljivo)  ili  eksplicitno  znanje. Otkriće  prećutnog  znanja  koje  je
inherentno  ekonomskim  subjektima  na  tržištu  - predstavlja  osnovu  austrijskog  pristupa  teoriji
poduzetništva  koje  tvrdi,  da  je  osnovna  karakteristika  poslovnog  svijeta  -  neizvjesnost.
Poduzetnik  (menadžer)  djeluje  na  osnovi  svoje  percepcije  tog  svijeta,  uviđajući  procese  koji
određene  poslove  vode  ka  uspjehu  i  one,  koji  vode  neuspjehu. Na  taj  način,  pojedinac  ili
organizacija,  kao  dio  svoje  strategije koristi  akumulaciju  “prećutnog  znanja”, odnosno  - učenja  na
svojim  ili  tuđim  greškama  te  na  taj  način  gradi  strategiju,  koja  obuhvata  proces  korigiranja
grešaka, da  bi  se  postigao uspjeh.
-
TEA  :  indeks  poduzetničke  aktivnosti   mjeri  udio  stanovništva  u  starosti  od  18  do  64  godine  u
poduzetničkim  aktivnostima  (Slovenija  zauzima  25 - 28  mjesto  u  skupini  od  37  zemalja).

-
TEMPUS   :  program  EU  namjenjen  obrazovanju  u  koji  su  uključene  zemlje  jugoistočne  evrope
i  balkana.

-
Term  of  trade   :  kupovna  moć.

-
Up–to-date–skills  :  vještine  koje  zahtjevaju  informiranost  i  upućenost  u  najnovija  tehnološka
dostignuća.

-
Urban  II   :  Evropski  razvojni   program  usmjeren   ka  održivom  razvoju  gradova  i  njima
pripadajućih  područja.

-
WEF   :   (engl.  World  Economic  Forum),  Svjetski  Ekonomski  Forum.

DODATAK

1

ULOGA
EKONOMIJE
ZNANJA
U
RAZVOJNOJ
STRATEGIJI
REGIONALNE   EKONOMSKE  POLITIKE  EU

1.  Inovativni  regioni  u  EU

Evropska  unija  predstavlja  jedan  od  najprosperitetnijih  ekonomskih  područja  u  svijetu.
Osnovni  pokretač  njenog  razvoja  su  :  znanje,  tehnologija  i  inovativnost. Lisabonskim
sporazumom  marta  2000  godine,  lideri EU  su  potpisali  dokument,  u  kojem  stoji  da  EU
treba  da  postane  najdinamičnija  ekonomija  na  svijetu,  zasnovana  na  znanju (engl.
knowledge – based  economy).
Jedna od  ključnih  determinanti  evropskog  ekonomskog  uspjeha  treba  da  bude  razvoj
inovativnosti  u  industriji. Prema  zvaničnim  publikacijama  EU  (Innovation  and
Technology  Transfer  2002  :  str. 6),  takav  zadatak  zahtjeva  :

• radikalne  promjene  u  stavovima,
• poduzetnički  pristup  u  preuzimanju  rizika,
• dostupnost  do  finansiranja  projekata,
• povoljnija  zakonska  regulativa  za  biznis  i
• veća  povezanost  industrije  i  nauke.

Zahvaljujući  EU,  kao  zajednici  više  različitih  zemalja  koje  se  međusobno  razlikuju,  ne
samo  po  broju  stanovnika  ili  veličini,  već  i  po  stepenu  ekonomskog razvoja,  saradnja
na  ostvarivanju  zacrtane  politike  inovativnosti  i  razvoja  regija  se  ostvaruje  kroz
prenošenje  iskustva  uspješnih  regiona. To  je  omogućilo  stvaranju  zajedničke  mreže  za
implementaciju, takozvane  »otvorene  ko-ordinacije  politike  inovativnosti1  (engl. open  co-
ordination  of  innovation  policy),  u  evropi.
Takav  proces  ostvarivanja  »transnacionalne  politike«,  dopušta  vlastima   u  lokalnim
zajednicama  i  regionima,  da  uče  na  iskustvima  drugih  uspješnih  regija  i  prilagođavaju
ih  lokalnim  zahtjevima.
Inovativnost  u  EU, kao  i  u  čitavom  svijetu,  zavisi  od  donošenja  odluka  i  poduzetnosti,
kako  individualnih  poduzetnika,  menadžera  i  investitora ,  tako  i  vladinih  upravnih
organa  kao  i  opšte  poslovne  klime  u  regionu.
U  septembru  2000  godine,  Evropska  Komisija  je  usvojila  sporazum  posvećen  ulozi
inovativnosti  u  današnjoj  ekonomiji,  koja  je  sve  više  bazirana  na  znanju  i  inovacijama.
Taj  sporazum  se  zasniva  na  pet  glavnih  ciljeva  koji  moraju  biti  ostvareni  u
provođenju  politike  inovativnosti  u  Evropi. Ti  ciljevi  trebaju  da  obezbjede  :

1 Metod  otvorene  ko-ordinacije  (open  method  of  co-ordination),  je  decentralizirani  proces  zasnovan
na  koordinaciji  aktivnosti  na  nivou  Komisije  Evropske  Unije. Sastoji  se  od  četiri  elementa :
•
stalnim  vodičem  i  uputstvima   za  članice  Unije  kao  i  vremenskim  rasporedom  za  postizanje
kratkoročnih  i  dugoročnih  ciljeva,

•
ustanovljavanja  odgovarajućih  kvantitativnih  i  kvalitativnih  indikatora  napretka  skrojenih  prema
individualnim potrebama  članica  EU,
•
prenošenje  evropskih  uputstava  na  nacionalne  i  regionalne  nivoe,
•
periodično  nadgledanje  (evaluacija),  organizirano  u  duhu  zajedničkih  procesa  učenja.

2

• koherentnost  politike  inovativnosti ,
• zakonske okvire,
• podršku  stvaranju  novi  inovativnih  firmi,
• ključne  veze  između  univerziteta  i  industrije,
• podršku  novim  članicama  EU  u   realizaciji  politike  inovativnosti.

1. 1   Koherentnost  politike  inovativnosti

Model  uspješnosti  nekog  regiona  se  često  ne  može  jednostavno  preslikati  na  druge
regione u  Evropi  (Innovation  &  Technology  Transfer  2002 : str. 17 ). Ključ  uspješnosti  u
ostvarivanju  podrške  realizacije  inovativne  politike,  se  nalazi  u  razumjevanju    svih
učesnika  u  tom  procesu, odnosno  - podsticanju  informacijskih  kanala  i  komunikacije
između   predstavnika  pojedinih  zemalja,  uključenih u  taj  proces,  kako  na   nacionalnom
tako  i  regionalnom  nivou.

Nakon  sporazuma  u  Lisabonu  2000,  vlade  mnogih  zemalja  u EU,  posvećuju  veću
pažnju  ko-ordinacijskim  strukturama  koje  su  odgovorne  za  sprovođenje  inovacijske
politike,  a  posebno  koherentnosti  veza  između  nauke,  obrazovanja  i  industrije. Neke
zemlje,  kao  naprimjer  Danska,  imaju  čak  i  posebna  ministarstva  zadužena  za
sprovođenje   inovacijske  politike  (engl.  innovation  policy).
Pažnja  je takođe  posvećena  i  procesima  evaulacije  rezultata  ostvarenih  primjenom
politike  inovativnosti  (engl.  innovation – support  schemes).2

1.1.1   Zakonski  okvir

Drugi  cilj  politike  inovativnosti,  zacrtan  lisabonskim  sporazumom  (2000),  jeste  zahtjev
za  smanjivanjem  i  pojednastavljenjem  administrativnih  procedura  (engl. simplify
administrative  requirements). To  znači : stvaranje  pozitivne  klime  za  poduzetništvo  i
kreiranje  novih  poslova  kao  i  firmi,  koje  svoju  strategiju  zasnivaju  na  primjeni
inovacija. Dva  područja  su  od  posebne  važnosti  :

• difuzija  znanstveno-istraživačkih  rezultata  (diseminacija  znanja),  i
• fiskalne  inicijative  (olakšice)  za  investiranje  u  nauku  i  razvoj.

Rezultati  javno  financiranih  istraživanja,  bilo  na  univerzitetima  ili  istraživačkim
institutima  pokazuju  ogroman  potencijal,  za  koji  se  čini  da  nije   iskorišten  i  dovoljno
eksploatisan  na  nivou  EU. Takođe  su  brojne  barijere  koje  stoje  između  inovacija  i
industrija  koje  bi  potencijalno  mogle  koristiti  te  rezultate,  u  kreiranju  novih  proizvoda.
Trenutno  se  radi  na  tome  da  se  omogući  univerzitetima  i  drugim  naučnim
institucijama,  da  mogu  eksploatisati  svoje  rezultate  na  puno  bolji  i  efikasniji  način,
kroz komercijalnu  upotrebu. Isto  tako,  odgovarajuće  fiskalne mjere  takođe  doprinose
kreiranju  inovativnih  sistema  u  proizvodnji  (R & D  tax  credits).3

2 U  Velikoj  Britaniji  postoji  naprimjer  ROAME  (engl.  rationale,  objectives,  appraisal,  monitoring  and
evaluation),  sistem  evaluacije  prijedloga,  kao  i  drugi,  slični  sistemi  u  ostalim  evropskim  zemljama
3 Neke  zemlje,  kao  naprimjer,  Njemačka  i  nordijske  zemlje,  nerado  koriste  fiskalne  mjere  kao  oblik
podrške  razvoju  inovativnosti,  već  se  više  fokusiraju  na  dodjelu  Grant  sredstava,  odnosno,  povoljnih
kredita  (loans),  malim  firmama,  koje  koriste  inovacije  u  proizvodnim  programima.

3

1.1.2   Ohrabrivanje  novih  inovativnih  firmi

Nove  firme  zasnovane  na  novim   tehnologijama  su  pokretači  inovativnosti  i
ekonomskog rasta. U  skladu  sa  Lisabonskim  sporazumom  (2000), podrška  stvaranju  i
rastu  novih  inovativnih  preduzeća,  predstavlja  treći  veliki  cilj  ostvarivanju  zacrtane
politike  inovativnosti  na  područijima  EU. Aktivnosti  vezane  za  ovu  oblast  bi  trebale  da
obuhvataju  stvaranje  pravne,  fiskalne  kao  i  druge  zakonske  regulative,  koja  bi
obezbjedila  podršku  razvoja  takvih  firmi,  obezbjedila  prateće uslužne  djelatnosti,  kao  i
trening  i  obrazovanje  budućih  poduzetnika. Ohrabrivanje  i  podrška  poduzetništvu  u
oblasti  visoke  tehnologije,  jeste  u  prvom  redu  -  uklanjanje  suvišnih  birokratskih  i
administrativnih  barijera,  kao  i  uklanjanje    početnih  greški  i  rizika,  koji  su  vezani  za
prve  korake  u  poslovanju  tih  firmi. Isto  tako,  veliki problem  u  Evropi  predstavlja
nedostatak  početnog  kapitala  (engl. seed  capital),  za  podršku  razvoja  inovativnih  firmi.
Uloga  vlada  je  u  tom  slučaju  od  velike  važnosti  u  ostvarivanju  razvojne  strategije  u
regiji,  i  podrazumjeva   široki  raspon  djelovanja  ;  od  podrške  stvaranju novih  firmi
(engl.  start – up  companies),  kombiniranja  investicionih  projekata  sa  privatnim  sektorom,
do obezbjeđivanja  sredstava,  od  strane  vlade,  za  privatne  fondove  koji  su  posebno
namjenjeni  za  razvoj  i  podršku  inovativnosti  i  poduzetništva  (Slika  18.).

1.1.3   Spin – offs  projekti

Pojedine  vlade nude  pomoć  u  financiranju  takozvanih  spin – offs  projekata,4  putem
direktnog  ili  u  kombinaciji  sa  privatnim  »venture«  kapitalom. Razvoj  i  kreiranje   spin –
offs  znanstvenih  projekata,  podrazumjeva  promjene  nekih  stavova  univerzitetskog
akademskog   osoblja  i  istraživača,  u  pogledu  mogućnosti  financiranja  spin – offs
projekata  od   strane  privatnih   financijera  (Slika  19).
Usluge  podrške  inovativnosti  su  posebno  kritične  za  mlade  kompanije. One  često
nemaju  samo  probleme  sa  početnim  investiranjem  nego  i  sa  menadžmentom  ;
- vještine  potrebne  za  vođenje  firmi  često  nedostaju  upravo  znanstvenicima  i   drugom
istraživačkom  osoblju. U  tom  slučaju,  Evropska  Komisija  je  preporučila   novim
članicama  da  pronađu oruđa  za  trening   tog   osoblja,  u  cilju  razvijanja  menadžerskih
vještina  - kao  i  poduzetničkih  sposobnosti. Na  taj  način  bi  moglo  doći  do  veće
komercijalne  koristi  u   primjeni  naučnih  rezultata  u  industriji.

 1.1.4  Poboljšanje  ključnih  relacija  između  univerziteta  i  industrije

 ( i )      Uloga  univerziteta  u  ekonomiji

Politika  inovativnosti  prema  dokumentima  iz  lisabonskog  sporazuma  dodaje  još  jednu
važnu  ulogu  namjenjenu  univerzitetu  a  to  je  -  promocija  difuzije  znanja  i  tehnologije.
Univerziteti  i  druge  javne  znanstveno – istraživačke  institucije,  trebaju  prema  tim
dokumentima  da  se  još  više povezuju  sa  industrijom  i  poduzetništvom.
Naprimjer  u  Švedskoj,  postoje  specijalizirani  javni  fondovi  namjenjeni  ko-operaciji
između  univerziteta  i  industrije. Isto  tako  potrebne  veze  na  relaciji  univerzitet –

4 Spin – off  - znači  korist  ili   slučajni  proizvod,  stvoren  nekim  drugim  većim proizvodnim  procesom. U
ovom  slučaju  označava  koristi  koje  sa  sobom  povlači  dugoročno  ulaganje  u  naučno  istraživačke  projekte

4

industrija  se  uspostavljaju  i  kroz  mobilnost  istraživača  iz  univerziteta  ka  industriji.
Uspostavljanje  takvih  veza  predstavlja  efikasan  način  transfera  znanja  i  povećava
inovativne  kao  i  konkurenčne  prednosti   malih  i  srednjih   kompanija  (SME).
( ii )  Doživotno  učenje

Ekonomija  zasnovana  na  znanju  i  inovativnosti,  zahtjeva  stalnu  prisutnost  u  svijetu
znanosti  i  tehnologije,  što  takođe  nameće  potrebu  za  permanentnim  obrazovanjem.
Doživotno  učenje  (lifelong  learning),  postaje  realnost  za  sve  one  koji  ne  žele  da
izgube  korak  sa  najnovijim  dešavanjima  u  nauci  i  tehnologij. Svi  koji  su  uključeni  u
poslovne  aktivnosti  moraju  biti  upoznati  sa  najnovijim  promjenama  u  novim
tehnologijama  te u  relativno  kratkom  vremenu  savladati  i  usvojiti   najnovije  vještine
(engl.  up-to-date  skills),  potrebne  za  globalno  poslovanje.

Slika  18.  Trendovi  u  javnim  izdvajanjima  za  istraživanje  i  razvoj  u  EU  (u  %)*  :

-2
8,8
12,8
2,4
4,2
34
-9,3
1,5
8,2
-13,9
-7
25,6
3,4
6,8
-2
7
-15
-10
-5
0
5
10
15
20
25
30
35
1
Trendovi  u  javnim  izdvajanjima  za  istraživanje  i  razvoj
u  %

EU
A
B
D
DK
E
GR
F
FIN
I
IRL
L
NL
P
S
UK
US
JP

Izvor  :  Innovation  &  Technology  Transfer  prema  Scoreboard  2002.

5

Slika  19. Trendovi  u  poslovnim  investicijama  za  istraživanje  i  razvoj  u  EU  (u  %)*

7
9,7
12,2
8,7
18,8
46
-1,5
35,4
2,3
-5,8
6,6
32,8
6,8
-0,5
7
3,8
-10
0
10
20
30
40
50
1
Trendovi  u  poslovnim  investicijama  za  istraživanje  i
razvoj  u  %
EU
A
B
D
DK
E
GR
F
FIN
I
IRL
L
NL
P
S
UK
US
JP

Izvor  :  Innovation  &  Technology  Transfer  prema  Scoreboard  2002.

*  Trendovi  su  kalkulisani  kao  procenat  promjena  između  poslednje  godine  za  koju  postoje  podaci  i
    prosjeka  tokom  tri  posljednje godine,  na  taj  način  se  dobija  cjelovita  slika  o  trendovima  ulaganja
   za  istraživanje  i razvoj.

1.2.  EU  i  inovativni  potencijal  novih  članica

EU  očekuje  deset  novih  zemalja,  članica  EU,  za  koje  će  pristupiti  EU u  2004  godini,
kao  rezultat  sporazuma  iz  Kopenhagena  ( 2000).
Svaka  od  članica  će  predstavljati  poseban  izazov  u  suočavanju  njihove  prakse  i
zakonodavstva  sa  evropskom  politikom  inovativnosti. Poznato  je  da  većina  tih  članica
imaju  velikih  ekonomskih  problema,  te  da  je  razvoj  visoko - tehnoloških
Preduzeća  na  vrlo  niskom  stupnju. Univerziteti  i  javne  znanstveno-istraživačke
institucije u  tim  zemljama  istina,  imaju  određenu  reputaciju  i  respektabilan  naučni
potencijal,  ali  je  veza  između  univerziteta  i  drugih  znanstvenih  istitucija  vrlo  slaba  ili
nikakva  sa  industrijom.
Da  bi  se  te  zemlje  buduće  članice  EU, približile  postojećim  standardima  u  ostvarivanju
politike  inovativnosti  u  ekonomiji,  potrebno  je  dugoročno  prilagođavanje  njihovih
zakonodavstava  sa  onim  u  EU. Isto  tako  sadašnje  postojeće  članice  EU,  će  morati
uložiti  napore  da  svoja  iskustva  u  diseminaciji  tehnološkog  znanja,  prenesu  na  nove
članice.
Univerziteti  i  znanstvene  institucije  u  zemljama  koje  se  priključuju  EU,  su  u  svom
dosadašnjem  radu  bili  više  usmjereni  ka  baznim  znanstvenim  istraživanjima  i  malo  su
pažnje  posvećivali  relacijama  sa  industrijom. Kooperacija  na  planu  ostvarivanja  politike
inovativnosti  transferu  znanja  i  tehnologije  bi  trebala  da  se  odvija  najprije  prema
geografskom  principu  :  to  znači  da  bi  naprimjer,  Nordijske  zemlje  sarađivale  sa  novim
članicama  baltičke  regije  Estonijom,  Latvijom  i  Litvijom,  ili  Austrija  sa  Mađarskom itd.
Kooperacija  bi  mogla  imati  različite  forme - počev  od  direktne  saradnje  univerziteta  do

6

zajedničkih projekata  na  financiranju  službi  za  podršku  implementacije  inovativnosti  u
industriji. Inovativna  industrija  u  EU  je  uglavnom  smještena  po  regionalnim
područijima  i to većinom  blizu  univerziteta  i  drugih  znanstveno- istraživačkih  centara.
Vrlo  velike  razlike  u  ekonomskoj  razvijenosti    regija  unutar  jedne  zemlje  kao  i  među
samim  zemljama  članicama  EU,  govori  u  prilog  tome da -  razvojna  strategija
jednoobraznosti  ili  jednog  recepta  za  sva  područja  (engl. one-size-fits-all  policy),  nije
efikasna  u  ostvarivanju  politike  koordinacije  inovativnosti  (Innovation  &  Technology
Transfer,  prema  Scoreboard  2002 :  str. 3).
Isto  tako  regije  sa  koncentracijom  visoko-tehnološke  industrije  jasno  zahtjevaju
drugačiju  razvojnu  strategiju,  nego   regije  u  kojima   motor  ekonomskog  razvoja
predstavljaju  druge  vrste  ekonomskih  aktivnosti,  kao  naprimjer  turizam  itd. Neki  regioni
već  posjeduju  snažan  znanstveno-istraživački  sistem  ali  je  još  uvjek  puno  barijera  koje
koče  dalji  razvoj  inovativnosti  na  drugim  područijima  unutar  EU.
Evropska  Komisija  je  predložila  određene  mjere  za  podršku  razvoja  inovativnosti  po
regijama  i  sugerisala  da  svaki  region  u  EU  treba  da  se  u  principu  oslanja  na  vlastite
lokalne  prednosti  te  izbjegavajući  dupliciranje  proizvodnih  mogućnosti   unutar  EU  kao
cijeline. U  tom   procesu  je  od  vitalne  važnosti  razmjena  iskustava  između  samih
regiona. Mreža  Inovativnih  regiona  predstavlja  jedan  od   mogućih  načina  uspostavljanja
kontakta  među  regionima  širom  EU  u  cilju  međusobnog  upoznavanja  i  razmjene
iskustva  na  planu  tehnološkog  razvoja  i  inovativnosti. Jedna  od  takođe  vrlo  važnih
inicijativa  koja  treba  da  zvanično  bude  usvojena  na  nivou  EU  je  i  povećanje
izdvajanja  za  oko  3 %  od  BDP-a  do  2010  godine,  u  cilju  razvoja  tehnoloških
inovacija. Na  slici  20.  su  predstavljeni  vodeći  evropski  inovativni  regioni  :

Slika  20.  Vodeći  inovativni  regioni,  po  zemljama 5

Broj
%
regija
Zemlja
Regija
Iznad
prosjeka

                       Vodeći  regioni
Austrija
Belgija
Njemačka
Španija
Grčka
Francuska
Finska
Italija
Irska
Holandija
Portugal
Švedska
UK
9
3
16
18
13
22
6
20
2
12
7
8
12
22 %
67 %
25 %
28 %
15 %
14 %
33 %
20 %
50 %
33 %
29 %
25 %
25 %
Wien
Vlaams  Gewest
Berlin
Comunidad  de  Madrid
Attiki
Ile-de-France
Uusimaa  (Suuralue)
Lombardia
Southern  &  Eastern
Noord – Brabant
Lisboa  E Vale  Do  Tejo
Stockholm
Eastern  region
Kaernten
Beuxelles  /  Brussel
Bayern
Cataluna
Kriti
Midi – Pyrenees
Pohjois – Suomi
Piemonte

Utrecht
Centro
Oestra  Mellansverige
South  East  region

Baden – Wurttenberg
Comunidad  Foral  de
Navara
Rhone – Alpes

Lazio

Limburg

South  West  region
Izvor  :  Innovation  &  Technology  Transfer  prema  Scoreboard  2002.

5 Regionalne  karakteristike  inovativnosti  su  date  na  osnovu  indikatora  koji se  primjenjuju  u  Scoreboard
2002,  i  drugim  zvaničnim publikacijama  Evropske  Komisije  (htp : // trendchart.cordis.lu).

7

1.2.1  Evropska  regionalna  politika

Regionalna  politika  EU  je  zasnovana  na  financiskoj  solidarnosti  svih  njenih  članica
koji  svojim  udjelom  zajedničkom budžetu,  namjenjenom  za  razvoj  manje  razvijenih
regiona,  doprinose  usklađenom i  harmoniziranom  razvoju  te  zajednice. Osnovni  smisao  i
namjena  regionalne  ekonomske  politike  EU  se  sastoji  u  postizanju  trajnog  i
jednakomjernog  razvoja  svih  njenih  regija.
Najveći  doprinos  sredstava  tom  budžetu  dolazi  od  najrazvijenijih  država  EU. Za  period
od  2000 – 2006  godinu,  je  predviđeno  da  ti  transveri  iznose  jednu  trećinu  cjelokupnog
budžeta  EC, odnosno  213  milijarde eura. Od  tih  sredstava  je  planirano  da  195 milijardi
eura  bude  izdvojeno  za  Strukturni  fond  i  18  milijardi  eura  za  Kohezioni  fond  (Tabela
26.).

1.  Strukturni  fond  je  fokusiran  na  određene  prioritete  i njega  čine :

(i)
Fond  za  evropski  regionalni  razvoj, ( engl.  European  Regional
Development  Fund, ERDF),  Financira  infrastrukturu,  nova  zapošljavanja,
lokalne  razvojne  projekte  kao  i  pomoć  za  male  firme.  Fond  pruža
podršku  projektima  čiji  je  cilj  otklanjanje  regionalnih  razvojnih
nejednakosti i  postizanje  veće  socijalne  i  ekonomske  kohezije  među
regijama u  EU.

(ii)
Evropski  socijalni  fond,  (engl. European  Social  Fund,  ESF). Namjenjen
je  kao  pomoć  nezaposlenima  i  drugim  ugroženim  socijalnim  socijalnim
skupinama. Programi  ovog  fonda  su  uključeni  u  pet  prioritetnih   područja
:

• razvoj  aktivne  politike  zapošljavanja,
• podsticanje  jednakosti  svih  učesnika  na  tržištu radne  snage,
• doživotno  učenje,
• podsticanje  prilagodljivosti  i  poduzetništva,
• podsticajne  mjere  zapošljavanja  žena.

(iii)
Financijski  instrumenti  za  vođenje  ribarstva  (engl. Financial
Instruments  for  Fisharies  Guidance - FIFG,  namjenjen  je  modernizaciji
ribarstva  i  ribarske  industrije),

(iv)
Evropski  agrarni  vodič  i  garancijski  fond  (engl.  European
Agricultural  Guidance  and  Guaratee  Fund - EAGGF) – vodič,  kao  i
garancijski  fond,  su  namjenjeni   financiranju  ruralnih  područja  kao
pomoć  u  realizaciji  primjene  agrarne  politike  EU.

         (Commission  of  the   European  Communities  2001 b, str.117)  :

Ovi  strukturni  fondovi  su  fokusirani  na  određene  prioritete  ili  ciljeve  (engl. Objective),

8

kao   što su  :

2. Razvoj  manje  razvijenih  područja  i  regija  EU, koja  čine ukupnu  22 % ukupnog
stanovništva  EU  i  70   %  sredstava   tog  fonda  su  namjenjena  u  tu  svrhu.

3.  Razvoj područja  koja  trpe  različite  vidove  strukturnih  i  razvojnih  poteškoća.
       Za  tu  svrhu  je  predviđeno  11.5   %  sredstava  razvojne  pomoći   strukturnog
       fonda

4. Modernizacija  obrazovnih  sistema  kao  i  stvaranje  novih  radnih  mjesta,
za  što  je  predviđeno  12.3 %, ukupnih  sredstava  fonda.

Ostalih  5.35  %  sredstava  fonda  je  namjenjeno  pronalaženju  riješenja  za  neke  specifične
probleme  kao  što  su  :

• transnacionalna,  regionalna  i  pogranična  saradnja  (Intereg  III),
• održivi  razvoj  gradova  i  njima  pripadajućih  područja  (Urban  II),
• razvoj  ruralnih  područja  preko  lokalnih  inicijativa  (Leader +),
• borba  protiv  nejednakosti  i  diskriminacije  u  pristupu  tržištu  rada (Equal).

Takođe  su  obezbjeđena  sredstava  iz  strukturnih  fondova,  namjenjena  razvoju  ribarstva
izvan  gore  navedenog  okvira  (cilja  1).,  kao  i  pružanju  podrške  novim  inovativnim
idejama  koje  pospješuju  razvoj  (EU  Publications  2001,  str.  14 ).

Tabela  26. Podjela  sredstava  EU  prema  ciljevima,  za  period  2000 – 2006

2000  -  2006
213  milijarde  eura
Strukturni  fondovi
Primarni  ciljevi
cilj  1
cilj  2
cilj  3
195          milijardi*
182.45
milijardi
135.90
milijardi
22.50
milijardi
24.05        milijardi
Inicijative  zajednice
                  10.44        milijarde
Ribarstvo
Inovativne  akcije
1.11
milijarde
1.              milijarda
Kohezioni  fond
18            milijarde

Izvor  :  Eurostat  2000,
* Iznos  u  eurima  prema  cijenama  iz  1999  godine

9

Slika  21.  Alokacija  Strukturnih  fondova  prema  namjeni  za  period  2000 – 2006

Alokacija  Strukturnih  fondova  EU  za  period
2000 - 2006
1 Cilj
2  Cilj
3  Cilj
Kohezioni  fond
Inovativne  akcije
Inicijative  zajednice
Ribarstvo

Izvor  :  Eurostat  2000,
Iznos  u  milijardama   eura,  prema cijenama  iz  1999  godine

Dakle,  213  milijarde  eura,  su  na  raspolaganju  za  period  2000 – 2006  godine
namjenjene  bržem  razvoju  manje  razvijenih  regija  na  prostorima  EU. Principi  reforme
regionalne  politike  EU su  koncentrisani  na  pomoć  onim  regijama  koje  zaostaju  za
razvojem  ostalih  zemalja, i  koje  pokazuju  ozbiljne  poteškoće  u  oblastima  infrastrukture,
zapošljavanja  i  obrazovanja. Evropski  model  regionalnog  razvoja  nastoji  da  ublaži
kontraste  koji  nužno  nastaju  u  eri  globalizacije  i  povećane  konkurencije  na  svjetskom
tržištu,  kroz  ubrzani  razvoj,  nedovoljno razvijenih  regiona,  i  na  taj  način,  ih  pokušava
uključiti  u  sistem  globalne  ekonomije.  Pod  nerazvijenim regionom  se  podrazumjevaju
regioni čiji  društveni  proizvod  per  capita, ne  prelazi  75 %  prosjeka  EU. Brojni  su  ostali
indikatori,  koji  potvrđuju  nerazvijenost  takvih  regiona  kao  naprimjer :

• nizak  nivo  investiranja,
• visoka  stopa  nezaposlenosti,
• nedostatak  osnovne  infrastrukture  itd.

Teškoće  koje  prate  nerazvijene  regione  se takođe mogu  podjeliti  u četiri  vrste  :

• potreba  za  rekonstrukcijom  industrijskog  i  uslužnog  sektora,
• gubitak  tradicionalnih  aktivnosti  u  ruralnim  područjima,
• gubitak  urbanog  prostora,
• poteškoće  u  sektoru  ribarstva.

Projekti  koji su  izabrani  za  financiranje  od  strane  EU  i  Strukturnih  fondova  se  u
većini  slučajeva  financiraju  od  strane  nacionalnih  ili  privatnih  fondova,  tako da  sredstva
EU  predstavljaju dodatna  sredstva  za  već  utvrđene  prioritetne razvojne  programe  od
strane  vlada  zemalja  koja  dobija  pomoć. Provedba  aktivnosti  strukturnih  fondova  se
temelji  na  dokumentima  koje  je  potpisala  svaka  članica  EU. Tri  su  glavna  dokumenta
koja  definišu  razvojne  programe  pojedine  članice  i  to :

10

Državni razvojni  program (engl. National  Development  Plan),  je  plan,  kojeg  država
članica  pripremi  u  saradnji  sa  vlastitim  regionalnim  planovima. U  izradi tih  planova
učestvuju  razni  stručnjaci  iz  oblasti  ekonomije,  zaštite  okoline,  predstavnici  nevladinih
organizacija  itd.
Podrška  razvojnom okviru  zajednice (engl. Community  Support  Framework),
predstavlja  dokument  u  kojem  predloženi  obim  sredstava  za  razvojni  program  prelazi
milijardu  eura. Nakon  uspješnih  pregovora  sa  članicom  i  evropskom  komisijom  na  taj
način,  dokument  postaje  operativni  dokument  na  čijoj  osnovi  se sprovodi  dugoročna
razvojna  politika  te  zemlje. (Programi  za čiju  realizaciju  nije potrebno  izdvojiti 1
milijardu  eura, takođe predstavljaju  jedinstveni  programski  dokument  na  čijoj  osnovi se
takođe,  odvija  dugoročna  strategija  regionalnog razvoja).
Operativni programi  (engl. Operational  programmes)  su  programi  sa  kojima  se
predstavljaju   planovi   razvoja   pojedinih  sektora,  kao  što su  naprimjer  : sektor  agrara,
socijalni  razvoj  pojedinih  regija  i  slično.
Prijedlozi  za financiranje  razvojnih  projekata se  dostavljaju evropskoj  komisiji  po  strogo
utvrđenom  redu. Nakon što  su  projekti  odobreni od  strane  Komisije,  izvođenje  projekata
teče  prema  propisima  koje  određuje EU,  javno  i  transparentno  (javni  pozivi  za
izvođenje  radova,  tenderi  za  nabavku  opreme  i  sl.).Rokovi  za  izvršenje  svih  radova  su
obično  već  unaprijed  dogovoreni, tako  da  preostali  dio   kompletiranja  projekta  obuhvata
još  samo  monitoring,  evaluaciju  i  tekuću  administraciju.  Iskustvo  je  pokazalo  da
regionalna  politika  može  biti  uspješna  samo u  ograničenom   broju  slučajeva, u  kojima
je  jasno  izražena  javna  podrška  takvim projektima  na  lokalnom  nivou.

 Alokacija  Strukturnih  fondova  prema  ciljevima  i  državama:

Tabela  27.   (u  milionima  eura).
Države
Cilj 1
Tranzicijska
Podrška6 cilj1
Cilj 2
Tranzicijska
podrška  cilj 2
Cilj  3
Ukupno :
Belgija
Danska
Njemačka
Grčka
Španija
Francuska
Irska
Italija
Luksenburg
Holandija
Austrija
Portugal
Finska
Švedska
Velika  B.

0
0
19 229
20 961
37 744
3 254
1 315
21 935
0
0
261
16 124
913
722
5 085

625
0
729
0
352
551
1773
187
0
123
0
2 905
0
0
1 166

368
156
2 984
0
2 553
5 437
0
2 145
34
676
578
0
459
354
3 989
65
27
526
0
98
613
0
377
6
119
102
0
30
52
706
737
365
4 581
0
2 140
4 540
0
3 744
38
1 686
528
0
403
720
4 568
1 795
548
28 049
28 049
42 887
14 395
3 088
28 388
78
2604
1 469
19 029
1 805
1 848
15 514

EUR
127 543
8 411
19 733
2 721
24 050
182 458
Izvor : Eurostat  2000.

6 Ekonomska  i  socijalna  situacija  je  u 1999  godini  u  nekim  zemljama  EU  postala  takva,  da  prema
utvrđenimm  kriterijima  više  nisu  opravdali  za  nastavak  dalje  pomoći  iz  Strukturnih  fondova. U takvim
slučajevima  »tranzicijska  (prelazna)  pomoć,  znači  da  je  zemlji  produžava   pravo  korištenja  sredstava  iz
tog  fonda  do  2005  godine,   čime  se  ublažavaju  negativne  posledice  naglog  prestanka  dobijanja  pomoći
za  regionalni  razvoj.

11

1.3 Kohezioni fond

Kohezioni  fond  je  poseban  fond  koji  je  predviđen za  financiranje  specifičnih  projekata
vezanih  za  transport  i  infrastrukturu   u  zemljama  kao  što su  Španija,  Portugal,  Grčka   i
Irska,  i  formiran  je  1993  godine. Predviđena  sredstva  tog  fonda  za  period  2000 – 2006
iznose  2.5  milijarde  eura  godišnje, odnosno  18  milijardi  eura u  periodu  od  sedam
godina.

1.3.1  Inovativne  akcije

Sa  budžetom  od  oko  1  mlijarde  eura ( 0.5  %  budžeta),  je  postavljen  program  kojim  se
finansiraju   inovativni  projekti  u  sferi  obrazovanja,  transfera  tehnologija,  i  znanja,  i
koji  treba  da  odgovore  za  sve  češće  zahtijeve  informacijskog  društva  i  potrebe
praćenja  savremenih  dostignuća  u  svijetu. Stvaranje  novih  radnih  mjesta  je  primaran
zadatak  evropske  regionalne  politike ; u  tom procesu  je  dat  veliki značaj  dodatnom
obrazovanju  i  treningu  radne  snage. Modernizacija  proizvodnih  procesa   je  takođe  od
velike  važnosti  ;  zato  je  projekt  inovativnih  regiona  prihvaćen  kao  model  od  strateške
važnosti  za  usklađenu,  razvojnu  ekonomsku  politiku  EU.

1.3.2  Pomoć  za  pridružene  nove  članice  EU

Prema  planu  regionalne  ekonomske  politike  EU  za  period  2000 – 2006  (agenda  2000),
Kao  pomoć  novim  članicama  odnosno, državama  centralne  i  istočne  evrope,  je
predviđen  model  koji  sadrži  tri  osnovna  programa  ukupne  vrednosti  od  oko  40
milijardi  eura. Model  je  sastavljen   od   programa  kao  što  su  :  PHARE,  SAPARD  i
ISPA. Program  PHARE  je  predstavljen  već  1989  godine, sa  osnovnom  namjerom da
pomogne  istočno evropskim zemljama  u  poboljšanju  i  efikasnosti  njihovih  javnih
institucija,  pravnih  tijela  i  državne  administracije. Programom  su  obuhvaćeni  i  drugi
manji  projekti  kao  što su  građanske  inicijative,  razvojna  pomoć  kod  novih  investiranja
i  drugih  projekata  u  sektoru  ekonomije  itd.
Program  SAPARD  (engl. Special  Accession  Programme  for  Agriculture  and  Rural
Development),  je  takođe  namjenjen  razvojnim  aktivnostima  u   oblastima  agrara  i
agrarne  politike,   u  državama  koje  su  potpisnice  sporazuma o  pridruživanju  EU.
Program  obuhvata  prilagođavanje  agrarne  politike  tih  zemalja  sa  onom  iz  EU,  kao i
razvojnu i tehničku  pomoć  u  oblasti  zaštite  potrošača,  ekološke  proizvodnje  hrane,
zaštite  okoline  itd. Program  ISPA (engl. Instrument  for  Structural  Policies  for  pre-
Accesion)  je namjenjen  financiranju  velikih  projekata  iz  oblasti  zaštite  okoline,
transporta,  infrastrukture  itd.

Na  tabeli  28.  je  prikazan  iznos  odobrenih  sredstava  namjenjenih  za  gore  navedene
projekte.

12

Tabela  28.  Odobrena  sredstva  za  projekte  PHARE,  SAPARD  i  ISPA

Pre-accession  aid           2000 – 2006
                          21 840     mio  eura
PHARE
                          10 920     mio  eura
SAPARD
                            3 640     mio  eura
ISPA
                            7 280     mio  eura
Izvor : Eurostat  2000.

Potrebe  za  financijskom  pomoći  za  svoje  razvojne  projekte  je  velika  u  svim državama
potpisnicama o pridruživanju  EU. Prioritetni  projekti  su  u  oblasti  obnove  i  modernizacije
infrastrukture,  industrije,  SME  sektora,  agrara  itd.

Na  tabeli  31. je  prikazana alokacija  predviđenih  sredstava  pristupne  pomoći   u okvirima
sva  tri  programa7 :

Tabela  29.  Alokacija  sredstava  predpristupne  pomoći  za  buduće  članice  EU

Zemlje :
PHARE
ISPA  min.              ISPA  max.        SAPARD
Bugarska
100
83.2
124.8
52.1
Češka  R.
79
57.2
83.2
22.1
Estonija
24
20.8
36.4
12.1
Mađarska
96
72.8
104.0
38.1
Latvija
30
36.4
57.2
21.8
Litvanija
42
41.6
62.4
29.8
Poljska
398
312.0
384.8
168.7
Rumunija
242
208.0
270.4
150.6
Slovačka
49
36.4
57.2
18.3
Slovenija
25
10.4
20.8
6.3
Ukupno
1 085
                    1 040
520
* U  milionima  eura  po  cijenama  iz  1999
Izvor  :  Eurostat  2000.

1.4  Institucionalna  potpora  SME  sektoru  u  razvijenim  tržišnim  ekonomijama

Glavni  trendovi  u  institucionalnoj  potpori  malim  i  srednjim  preduzećima  na  zapadu,
trenutno  su  vezani  za  potporu  inovativnim  i  visoko – tehnološkim  preduzećima  koja
imaju  intenzivan  rast. Posebna  pažnja  je  data  inovativnim  regionima  u  kojima  se
grupišu  (clustering),  mala  i  srednja  preduzeća  u  oblastima  visokih  tehnologija,  kao  što
su  biotehnologija,  informatika,  telekomunikacije  i  slično. Znanstveni  parkovi  su  takođe
čest  primjer  okupljanja,  znanja   i  kapitala,  koje  rezultira  bržom  i  efikasnijom
primjenom  inovacija  u  praksi,  kao  i  njihovu  komercijalnu  eksploataciju. U  takvim
tehnološkim  parkovima  se  najčešče  razvija  služba  za  poslovnu  podršku  malim  i
srednjim  preduzećima  (SME). Te  službe  potpomažu  pokretanja  tih  preduzeća,  posebno  u

7 Malta  i  Cipar  nisu  prikazani  u  tabeli  31  ;  prema   podacima  Eurostata  za  Maltu  je  namjenjeno  57
miliona  eura  pristupne  pomoći,  dok  je  za  Cipar  namjenjeno  38  miliona  eura,  za  period  2000 – 2004.

13

njihovoj  početnoj  fazi  (engl. start  up),  kada  su  ta  preduzeća  posebno  ranjiva,  i  kada
još  uvjek  nemaju  izgradenu  kompletnu  menadžersku  i  poslovnu  strukturu. Prema
jednom  od  najuticajnijih  univerziteta  i pionira  u  izgradnji  institucionalne  povezanosti
izmedu  univeziteta  i industrije,  Warwick  University   (Velika  Britanija),  postoji  nekoliko
vrsta  te  pomoći :

(i)
 Venture  capital,

(ii)
Techmark ,  podrška  marketingu  na  nivou  evrope,

(iii)
Studentski  projekti,  pomaganje  studentskim  istraživačkim
projektima,

(iv)
KITTS,  (engl. Knowledge  Innovation  Technology  Transfer
Scheme,  jedinstveni  program  podrške  malim  i  srednjim
preduzećima (SME), preko  korištenja  službe  za  baze
univerzitetskih  stručnjaka,

(v)
In 2,  projekti  za  reduciranje  troškova  testiranja  novih
                                             proizvoda

(vi)
TeamStart,  projekat  za  menadžere  koji  žele  započeti  svoj
vlastiti  biznis,

(vii)
Clustering,  projekat  namjenjen  malim  kompanijama  koje  žele
ustanoviti  funkcionalne  poslovne  veze  sa  drugim
kompanijama  u cilju  dugoročne  saradnje  i  nalaženja  novih
tržišta  za  svoje  proizvode  i  usluge,

Inovativna  poslovna  mreža  (engl. Innovation  business  netvork),  je  poslovni  klub  za
traženje  novih  poslovnih  partnera,  razmjena  informacija,  povezivanje  na  interesnim
osnovama  i  slično. Investicijska  spremnost  (engl. Investment  readiness),  je novi  oblik
udruživanja  kroz  poslovne  veze  u  cilju  obezbjeđivanja  strateških  ulaganja  stranih
partnera  u  tehnologiju.

i.  Venturing

Kompanije  koje žele  naći  poslovnog  partnera  zbog  strateških  ciljeva,  jer  nisu  u  stanju
obezbijediti  sve  neophodne  organizacijske  i  materijalne  preduslove  za  globalno
poslovanje  su  ciljne  kompanije  za  projekte  venturinga. Venturing  takođe   znači  :

• brže  izpostavljanje  novim  tehnologijama  na  području  ključnih  proizvoda,
• bolji  pristup  do  baza  podataka  o  mogućim  kupcima, distributivnim  mrežama,  kao
i  ciljnim  tržištima,
• bolji  pristup  do  komplementarnih  vještina,  know-how   drugih  inovativnih  ideja,
• veće  i  efektivnije  korištenje  vlastitih  resursa,  kako  materijalnih  tako  i
intelektualnih,
• povećavanje  investicijski  mogućnosti  uz  paralelno smanjenje  poslovnog  rizika.

14

Venturing  omogućava  da  se  uz  novog  investitora  stabiliziraju  prilike  u  kompaniji i
poveća  kapitalska  baza. U  većini  slučajeva  novi  investitor  sa  sobom  donosi  i  nove
poslovne  veze,  nova  tržišta  itd. Osnovni  zadatak  službe  za  podršku  malim  i  srednjim
preduzećima  (SME),  je  traženje  dodatnog  izvora  finansiranja  (kapitala)  za  dalje
poslovanje. Služba  za  potporu  poslovanja  mora  da  ima  sve  relevantne  adrese  i  kontakte
izvora  kapitala  i  u  zavisnosti  od  okolnosti,  ti  izvori  mogu  uglavnom
 biti :

- od  strane  jednog  ili  više  individualnih  vlasnika  kapitala  tzv. »Business  Angels«, koji
ne  samo  da  posjeduju  takav  kapital,  nego  često  posjeduju   vlastite  poslovne  ekspertize,
koje  im  pomažu  u  donošenju  odluka  o  investiranju  u  određene  projekte.

- alternativno,  to  mogu  biti  takođe  profesionalni  Investicioni  fondovi,

U  mnogim  slučajevima  može  doći  do  povezivanja  sa  drugim  velikim  kompanijama
koje  već  imaju  uhodano  poslovanje  i  prodajne  mreže,  a  koje  su  spremne  financirati
interesantne  projekte (ukoliko  su  kompatibilni  njihovom  poslovanju).

 (ii)     Techmark

Techmark predstavlja jedinstveni oblik marketinga  na  cijelokupnom  prostoru  EU,  i
podjeljen  je  na  tri  projekta  :

• Razvoj  marketinga
• Evropski  marketing
• Svjetski  marketing

Techmark,  projekt  marketinga  kojeg  su  razvili  na  Warwick  Institutu  za  razvoj
poslovanja  posjeduje  :

• dodatno  i  sveobuhvatno  znanje  o  evropskim  tržištima
• znanje  vodećih  evropskih  jezika
• iskustvo  od  preko  20  godina  u  međunarodnoj  trgovini
• veze  prema  vodećim  evropskim  institucijama,  uključujući   znanstvene  i  druge
razvojne  organizacije

Marketing  sistema  techmark  uključuje  u  sebi  poslovanje  na  tržištu  od  potencijalnih  360
miliona  ljudi. Sistem  polazi od toga  da  je,  za  mala  i  srednja  preduzeća  vrlo  teško  doći
do  adekvatne  prodajne  mreže,  zato  je  potrebno  minimizirati  cijenu  tog  nedostatka.
Ukoliko  neko  preduzeće  već  ima  adekvatan  proizvod  techmark  mu  omogućava  :

• Pristup  tržištu  EU
• Procjenu  mogućnosti  prihvatanja  proizvoda  na  tržištu
• Istraživanje  tržišta
• Aktivnu  prodaju  itd.

Svjetski  marketing  podrazumjeva  širenje  marketinških  djelatnosti  posvuda  u  svijetu.   U
tu  svrhu  je  Techmark  spreman  podržati  sve  marketinške  projekte  na  teritoriji  USA,
Canade, Južne  Afrike,  Australije i  novog  Zelanda.

15

                           (iii)      Studentski  projekti

Portfolio  za  poslovnu  podršku  u  svom  sastavu  ima  i  specijaliziranu  službu  namjenjenu
za  podršku  inovativnim  idejama  studenata  na  univerzitetu  Warwick  u  Velikoj  Britaniji.
Projekti  obično  počinju  smještanjem  takvih  studenata  na  određena  mjesta  unutar
kompanija  na  period  od  8  sedmica. Na  taj način  uspješne  poslovne  ideje  nalaze  svoj
put  kroz  direktnu  primjenu  u  praksi.

Enterprise  Fellowship  Scheme  predstavljaju  sheme  dizajnirane  tako  da  omogućavanju
studentskom  i  znanstvenom  osoblju  na  univerzitetu  novčanu  potporu  tokom  rada  na
odredenom  projektu. Dalji  razvoj  tih  projekata,  i  njihova  realizacija,  je  moguća  preko
ostalih,  gore  navedenih  mehanizama  podrške.

(iv)
 KITTS – Knowledge  Innovation  Technology  Transfer  Scheme

KITTS -  predstavlja  službu  čiji  je  zadatak  prenos  znanja  sa  univerziteta  i  drugih
znanstveno-istraživačkih  centara  u  industriju. Projekat  podrazumjeva  saradnju  između
univerziteta  i industrije  kroz  jedinstveno  obezbjeđivanje  neophodnog  obrazovnog
potencijala  i  kadra  za  potrebe  industrije. To  se  postiže  kroz  uspostavljanje  neposrednih
kontakta  svih  zainteresiranih strana  uz  korištenje  baza  podataka o  neophodnim
stručnjacima  za  određene  oblasti.

                      (vi)      In 2,  projekti za  reduciranje  troškova  testiranja  novih  proizvoda,

                      (vi)     TeamStart,  projekat  za  menadžere  koji  žele započeti  svoj  vlastiti
                                 biznis

                      (vii)    Clustering

Clustering  (grozdenje),  predstavlja  proces  povezivanja  malih  i  srednjih  preduzeća
(SME),  u  jednu  jedinstvenu  cijelinu,  sa  ciljem  fokusiranja  proizvoda  na  određeno
tržište  korištenjem  sinergijskih  prednosti  koje  posjeduje  takva  organizacija. Na  Warwick
Univerzitetu  je   razvijen  jedan  specifičan  način  takve  organizacije  koja  u   sebi
podrazumjeva  :

• istraživanje  i  razvoj  novih  proizvoda  i / ili  procesa,
• predstavljanje  novih  tehnologija,
• obrazovanje  i  trening  aktivnosti  za  izboljšavanje  lokalnih  vještina  i  znanja,
• sinergija  skupnih  moći  kako  znanstvene  i  proizvodne  infrastrukture  tako  i
znanja
• penetracija  na  nova  tržišta,
• participiranja  u  EU  inicijativama,
• promocija  grupne  aktivnosti  i  tehnologija  široj  javnosti  na  svjetskom  tržištu.