Uloga javnog sektora bezbednosti u oblikovanju novih formi bezbednosne kulture

<s>Društvena samozaštita očišćena od njenog ideološkog jezgra uzima se kao referentan model stvaranja organizacione klime i kulture povoljne sa stanovišta bezbednosti štićenih vrednosti.</s><s>Napuštanjem ovog koncepta, postepeno dolazi do odvajanja državnog aparata od prvog ešelona borbe protiv kriminala policije od stanovništva.</s><s>Moguće je u tom smislu povući paralelu sa savremenim formama bezbednosnog menadžmenta u organizaciji i zajednici.</s><s>On teži stvaranju i razvoju bezbednosne svesti i odgovornosti svih zaposlenih struktura i građana.</s><s>Na tom poslu, policija predstavljala važan činilac bezbednosnog »opismenjavanja« i snaženja korporativne i šire bezbednosne kulture na području zajednice.</s><s>Nju karakteriše svesna samoorganizovanost i korelacija bezbednosne svesti i odgovornosti sa učešćem u borbi protiv kriminala i svih oblika nasilničkog ponašanja.</s><s>Ključne reči: javna bezbednost, privatna bezbednost, policija, zajednica, samozaštita, bezbednosna svest i odgovornost</s>
<s>Globalizacija (proizvodnje, tržišta, finansija) koja obeležava savremene političke i ekonomske procese u svetu suočila je ključne aktere političkog i ekonomskog života nacionalnih država sa novim aspektima i shvatanjima bezbednosti.</s>
<s>Mobilnost tržišta i poslovanja je učinila nebezbednim privatnog poslodavca koji se, umesto klasičnim formama bezbednosti, sve više okreće «policiranju» koje personifikuje tzv. privatni sektor bezbednosti.</s>
<s>Tradicionalni pojam bezbednosti postaje preuzan za sve obimnije i kompleksnije administrativne projekte kojima vlade opslužuju nacionalnu ekonomiju, istovremeno izlazeći u susret trendovima globalizacije.</s><s>Na takav pristup ih nagoni, pre svega, tržišna logika.</s><s>Povećane bezbednosne potrebe, pa time i usluge koje obezbeđuje javni sektor bezbednosti opterećuju državni budžet do nivoa zbog kojeg trpe socijalna davanja, poreska politika i gotovo svi aspekti nacionalne ekonomije.</s><s>Servisiranje javnih usluga iz državnog budžeta sve više postaje besmisleno i u vizuri neoliberalnih teoretičara koji smatraju da ove usluge treba da reguliše tržište.</s><s>Povećanje izdataka «javnog policiranja» otvorilo je za javni sektor još jedno važno pitanje.</s><s>Da li su vlade spremne da se odreknu dostignutog nivoa policijske odgovornosti u meri u kojoj vide prednosti od izmeštanja ovih usluga u privatni sektor bezbednosti?</s><s>Ostavljajući po strani pitanje demokratske odgovornosti za vršenje usluga koje su tradicionalno predstavljale javna ovlašćenja, odnošenje prevage finansijske opravdanosti stavlja državne organe pred brojne dileme.</s><s>Jedna od njih je i na koji način učiniti privatnu bezbednost relevantnom da obavlja tzv. spoljno snabdevanje usluga.</s><s>Koja je uloga državnih organa da proces prenošenja tih ovlašćenja protekne bez većih potresa i uz korist svih aktera u tom procesu: konvencionalnih subjekata bezbednosti, privatnog sektora bezbednosti i svakako krajnjih korisnika usluga?</s><s>Verovatno je najveća odgovornost policije da širenje privatnog sektora na račun svojih nadležnosti podrži partnerskom ulogom u transferu znanja, iskustava i informativnih i drugih resursa prema privatnom sektoru.</s><s>Takvu ulogu joj daje autoritet državnog organa.</s><s>U tom smislu, uloga zakonodavne i izvršne vlasti bila bi u postavljanju željenih standarda i normi odgovornosti i stručne obučenosti pripadnika privatnog sektora bezbednosti u pružanju usluga.</s><s>Promovisanje ove vruće linije između dva područja bezbednosti podrazumeva stvaranje i jačanje uzajamnog poverenja i prevazilaženje brojnih predrasuda koje postoje na obe strane u vezi donekle «izmešanih» uloga i vrednosti sa kojima ulaze u sferu javnog interesa, kriminaliteta i zaštite građana.</s><s>Uz oslanjanje na splošna varstvoslovna sekcija</s>
<s>UVOD iskustva iz prošlosti i dostignuti nivo razvoja ova dva sektora na Zapadu, postojeći nivo bezbednosne kulture moguće je unaprediti uticanjem na profesionalno-stručne kvalitete ciljnih struktura i posredovanjem u ovoj oblasti putem savremnih strategija policijskog rada u zajednici.</s><s>Naredni tekst ilustruje moguće odgovore javnog sektora bezbednosti u situaciji kada je zamagljena granica između javne i privatne bezbednosti.</s>
<s>OŽIVLJAVANJE KONCEPTA SAMOZAŠTITE U NOVIM USLOVIMA Privatizacija pružanja vladinih usluga u oblasti bezbednosti nailazi na mnoge rezerve, naročito kod pripadnika državne policije.</s><s>To su pokazala iskustva zemalja sa razvijenim demokratijama, gde se, vršenje usluga bezbednosti od strane pripadnika privatnog sektora neretko doživljava kao prekomerno jačanje uticaja, pa i arbitriranje tržišnih činilaca u sferi javnih interesa.</s><s>Zbog toga se naglašava latentna opasnost od kršenja ljudskih prava i sloboda zbog nestručnog vršenja parapolicijskih ovlašćenja kojima raspolažu alternativni subjekti bezbednosti.</s><s>Državna policija je na određen način skeptična zbog ovakvog razvoja događaja.</s><s>Uz priznavanje legitimiteta privatnom sektoru bezbednosti u ograničenoj ulozi u prevenciji kriminala i zaštiti imovine, oni veruju da nedovoljno kvalifikovani privatni agenti koji ne polažu računa javnosti ne mogu kvalitetno obavljati ove usluge kao državna policija.</s><s>Š3Ć Zbog toga bi na ovom mestu bilo korisno razmotriti pozitivna iskustva iz perioda važenja zakonske materije o društvenoj samozaštiti.</s><s>U balansiranju odnosa između organa unutrašnjih poslova i profesionalnih službi obezbeđenja od velikog značaja bila je organizaciona klima i kultura koja je vladala među zaposlenim u preduzećima, zavodima i ustanovama.</s>
<s>Negirajući monopol države u oblasti zaštite i bezbednosti, društvena samozaštita je predstavljala važan činilac u oblasti formiranja bezbednosne svesti i novih moralnih normi.</s><s>To najbolje pokazuje činjenica da su neka krivična dela nailazila na veću moralnu osudu i iz tog razloga u većoj meri prijavljivana i gonjena u odnosu na druga.</s><s>Kada razmotrimo odnos između KD špijunaže i nelojalne konkurencije u poslovima spoljnotrgovinskog prometa, špijunaža i njen učinilac će pre biti bojkotovani od sredine i u njenom otkrivanju pružiće se široka podrška policiji....</s><s>Raskorak između političkih ciljeva, s jedne, i uslova koji su objektivno postojali kao protivrečnosti sistema, s druge strane, u današnjoj ravni može se prepoznati kao odnos organizacionih ciljeva i ciljeva pojedinca.</s><s>I danas, moralno shvatanje i sistem vrednosti nisu isti kada je na jednoj strani odnos prema društvenoj, a na drugoj strani prema privatnoj i ličnoj svojini.</s><s>Korelacija između moralnih i običajnih normi sa učešćem u borbi protiv kriminala je bila važna determinanta organizaciona kulture što je rezultiralo svesnom samoorganizovanošću na planu obezbeđenja lica i imovine.</s><s>S druge strane, grupno odlučivanje manifestovano putem neposrednog odlučivanja, referendumom i neposrednim žigosanjem negativnih pojava u organizaciji takođe je uticalo na oblikovanje ponašanja članova grupe.</s><s>U takvom organizacionom ambijentu, pravno obavezujuća saradnja između zaposlenih i državnih organa, pre svega policije, omogućila je koordinaciju i usmeravanje borbe protiv kriminala.</s><s>Državni organi: policija, sudstvo, tužilaštvo bili su obavezni da u okviru svojih nadležnosti obaveštavaju privredne subjekte o pojavama bezbednosti koje su bile značajne za obavljanje njihovih poslova.</s><s>Zahvaljujući tome, i informisanost zaposlenih o problemima bezbednosti i njihovoj ugroženosti je bila na zavidnom nivou.</s><s>U organizacionom smislu veoma je interesantna iz tog perioda, pored službe obezbeđenja, i služba unutrašnje kontrole čija je nadležnost u nadzoru nad kvalitetom proizvodnje, stanju materijalno-finansijskog poslovanja i utvrđivanju povrede zakonitosti slična današnjoj funkciji bezbednosnog menadžmenta kao poslovne funkcije preduzeća.</s><s>Podignuta na rang ustavnog principa društvena samozaštita je predstavljala ustavno pravo i dužnost i društveni odnos koji je mobilisao sve zaposlene strukture preduzeća.</s><s>Moguće je u tom smislu povući paralelu sa savremenim organiazcionim formama menadžmenta u prilog formiranja humanističke svesti i odgovornosti na planu zaštite.</s><s>Pravno-institucionalno, sličnim idejama se nadahnjuje savremeni javni menadžment koji teži raskidanju formalno-pravnih okvira i fleksibilnom odlučivanju neograničenom pravnim procedurama, motivisan pre svega ekonomskom logikom.</s>
<s>Napuštanjem koncepta društvene samozaštite, postepeno dolazi do odvajanja državnog represivnog aparata od prvog ešelona borbe protiv kriminala u privredi – policije od zaposlenih struktura i stanovništva.</s>
<s>Sa navedenog stanovišta valja razmotriti kako se funkcija tzv. masovne zaštite odrazila na korporativnu bezbednost i bezbednost zajednica u zapadnim državama.</s><s>Model masovne zaštite za konceptom društvene samozaštite kasnio je gotovo dve decenije.</s><s>Na to je odlučujuće uticala pojava multinacionalnih kompanija i skokoviti napredak tehnike i tehnologije, što je dovelo da naglog porasta kriminaliteta.</s><s>Š7Ć Međutim, ovi faktori su tvorili nelinearnu strukturu uticaja u zavisnosti od toga da li su generisani unutar ili prema korporativnoj bezbednosti ili bezbednosti lokalne zajednice.</s>
<s>Jeftini izvori sirovina, tržišta i radne snage, pojava multinacionalnih kompanija i ubacivanje kriminalnih grupa i podzemlja u robne i finansijske transakcije odlučujuće su uticali na proširenje graničnih područja bezbednosti, sigurnosti i rizika.</s><s>Posledice po korporativnu bezbednost su se ogledale u njenoj birokratizaciji i profesionalizaciji.</s><s>Privatni poslodavci nisu više mogli da se oslone na klasične forme državne zaštite oličene u njenom zakonodavstvu, pravosuđu i policiji kao jedinim nosiocima borbe protiv kriminala.</s><s>Istraživanja ovog sektora pokazala su da na jednog zvanično angažovanog policajca na Zapadu dolazi 2,5 angažovana čoveka od strane privatnih kompanija na poslovima bezbednosti i zaštite.</s><s>Ovaj trend se dalje menja sa širenjem privatnog sektora bezbednosti u korist zaposlenih u tom sektoru, pa je u SAD dostigao odnos čak 8 : 1. Nemoć klasičnih formi zaštite da se efikasno suprotstave narastujućem kriminalu usmerenom prema bezbednosti u zajednici uslovljena je, pre svega, faktorima tehničko-tehnološke prirode: razvojem fiksnih i mobilnih telekomunikacija, uvođenjem sigurnosnih mera tehničke zaštite u nadgledanju objekata i prostorija itd.</s><s>Sve to je na određen način udaljilo policiju od građana i dovelo do napuštanja pozorničke delatnosti kao metode efektivne kontrole nad kriminalom u zajednici i snažnog oslonca sigurnosti i bezbednosne svesti stanovništva.</s><s>U oba slučaja, savremena bezbednost je zahtevala humanizaciju borbe protiv kriminala.</s><s>Partnerski odnos policije sa subjektima zajednice predstavljao je preduslov da sa umesto »reaktivnog policiranja« usmerenog na simptome kriminalnog događaja razvije preventivna delatnost kojom se deluje na uslove i uzroke kriminala.</s><s>To je omogućeno, između ostalog, opštim kulturnim nivoom i određenim nivoom bezbednosne kulture ciljnih struktura, pre svega zaposlenih i građana.</s><s>Razvijene su i određene teorije preventivnog delovanja na sprečavanju kriminala.</s><s>Nov pristup u prevenciji kriminala u korporacijama karakterisali su zaštita bezbednosti zaposlenih i ekonomski interes i profit.</s><s>Time je korporativna bezbednosna kultura dospela do funkcije samozaštite koju karakteriše svesna samoorganiazovanost zaposlenih i korelacija bezebednosne svesti i odgovornosti sa učešćem u borbi protiv kriminala.</s>
<s>Iako je uloga državne policije, koja obezbeđuje državni i strateški sektor, u privatnom sektoru privrede gotovo zanemarljiva, drukčije je sa kriminalističkim znanjima i njihovim transferom iz javne u privatnu sferu delatnosti obezbeđenja.</s><s>Preduzeća na zapadu (SAD) koja primenjuju bateriju strategija za prevenciju kriminala na području šire zajednice su privilegovana po posebnim programima beneficija koji, između ostalog uključuju obuku zaposlenih od strane lokalnih policija o poslovnim krađama, krađama zaposlenih, sitnim krađama u prodavnicama, nasilju na radnom mestu, prevenciji pljački, pomoć u obrazovanju volontera u firmama radi nadziranja zaposlenih i sl.</s><s>Ovakvim programima su prethodila istraživanja u oblasti saradnje policije i privatnog sektora bezbednosti, čiji rezultati su pokazali da pripadnici prvatnih službi obezbeđenja kao najvažnije oblasti saradnje vide obuku i veštine.</s><s>U očekivanju privatizacije imovine i ukorenjivanju privatnog sektora bezbednosti u zemljama u tranziciji, navedeni trendovi su izuzetno značajni za popularizovanje policijskogkriminalističkog obrazovanja i veština kod privatnih (ili državnih) konzumenata bezbednosnih usluga.</s><s>Obavljanje rutinskih policijskih poslova, naročito u patroliranju industrijskom zonom, čini dragocenim policijske izvore podataka o kretanju kriminala čiji je cilj industrijska zona.</s><s>U isto vreme, zahvaljujući publicitetu koji prati zajednički rad policije i privatnih službenika bezbednosti na otkrivanju kriminalnih aktivnosti, zahvaljujući inicijativi lokalnih vlasti, osmišljen je nov pristup obuci splošna varstvoslovna sekcija</s>
<s>ISKUSTVA I PRAKSA RAZVIJENIH ZEMALJA službenika obezeđenja u kojoj, pored nacionalnih organizacija, pripadnike ovih službi obučava i policija prema posebnim programima.</s><s>Kao rezultat novog pristupa registrovano je generalno opadanje kriminaliteta u tim zonama.</s><s>Jačanje veza između policije i privatne bezbednosti i konkretni rezultati te saradnje ohrabruju inicijativnost i samozaštitne oblike.</s><s>Veoma je važno što takvim projektima podršku daju osiguravajuća društva umanjujući premije osiguranja firmama koje iznajmljuju službenike bezbednosti koji su prošli ovu obuku.</s><s>U isto vreme, te firme su prirodno zainteresovane za kadar za koji veruju da će pružiti kvalitetniju uslugu obezbeđenja, bez obzira što usluge takvog kadra poskupljuje cena obuke kroz koju on prolazi.</s><s>Kao rezultat novog pristupa u obuci, policijski izvori grada Mančestera u Velikoj Britaniji registrovali su opadanje kriminala za 43% u oblasti Traford Parka od uvođenja Projekta: Sigurna straža 2001. godine.</s><s>To se podudara sa porastom kriminala od 4% u široj zoni grada Mančestera, kao i stopom rasta od 6% u celoj zemlji u istom periodu, prema vladinom izveštaju o kriminalnim aktivnostima.</s><s>Š4Ć Ovo pitanje je naročito podstaklo i inostrane kompanije da nastave poslovanje na području industrijskih zona koje imaju manje problema sa kriminalom.</s>
<s>Iz prirode poslova kojima se bavi privatni sektor bezbednosti, evidentno je da se radi o poslovima od zajedničkog interesa kojima se utiče na stanje javne bezbednosti.</s><s>U pitanju su poslovi zaštite života, lične i imovinske sigurnosti zaposlenih i građana; sprečavanje kriminaliteta, kriminalističke istrage, zaštita od požara, obezbeđenje lica i objekata i sl.</s><s>Može se govoriti i o identičnosti bezbednosnih uslova u kojima primenjuju ovlašćenja državni i privatni subjekti bezbednosti.</s><s>Kada je reč o saradnji policije i privatne bezbednosti na preventivnom planu, velike su mogućnosti saradnje na planu pružanja stručne pomoći u obavljanju delatnosti obezbeđenja lica, imovine i poslovanja, razmeni informacija i stručnih procena prilikom izrade bezbednosnih procena i planova obezbeđenja.</s><s>Od ove saradnje ima velike koristi i policija jer ona doprinosi opštem stanju bezbednosti.</s>
<s>Komparabilnost između javne i privatne sfere u obavljanju ovih poslova naročito je opravdana kada se u prvi plan stavi profit i poslovanje kao ciljevi zaštite.</s><s>Ulaganja u tehnološke inovacije u privatnoj sferi bezbednosti imaju pozitivan i profitabilan uticaj na sistem bezbednosti u celini, kao i aktivniju ulogu ovog sektora u odnosu na policijsku nadležnost, odnosno u otkrivanju i suzbijanju krivičnih dela koja se gone po službenoj dužnosti, kao i novih pojavnih oblika kriminala.</s><s>U skladu sa polazištem koje poslove privatne bezbednosti dovodi u blisku vezu sa poslovima javne bezbednosti, obrazovni i stručni kvaliteti službenika privatne bezednosti trebalo bi da zadovolje kriterijume i sa stanovišta identičnosti bezbednosnih uslova u primeni ovlašćenja i sa stanovišta koordinacije ovih poslova sa poslovima državnih organa u oblastima od zajedničkog interesa.</s><s>U tom smislu postavlja se pitanje edukacije, ne samo profesionalnih službenika bezbednosti, nego i svih zaposlenih.</s>
<s>Pitanje edukacije je u neposrednoj vezi sa motivacijom.</s><s>Smatra se da su najefektniji obrazovni programi oni kojima se zaposleni uče da imaju najvažniju ulogu u zaštiti imovine kompanije, kao prvi ešelon borbe protiv kriminala.</s><s>Čak i oni kojima nisu poverena određena ovlašćenja u zaštiti imovine moraju biti svesni da mogu biti svedoci raznih nezakonitosti, nemara i propusta.</s><s>Zbog toga su najsavremeniji trendovi edukacije iz oblasti bezbednosti u kompanijama usmereni ka podizanju nivoa sigurnosti svih zaposlenih.</s><s>Naime, smatra se da se dobri rezultati u radu i poslovanju mogu očekivati samo od zaposlenih koji su oslobođeni straha od kriminala i raznih oblika ugrožavanja njihove sigurnosti.</s><s>Na taj način, edukacija je veoma bitan motivacioni mehanizam koji povezuje sigurnost zaposlenih sa različitim aspektima bezbednosti preduzeća, uključujući i bezbednost poslovanja.</s><s>Pored tradicionalnih formi kriminaliteta omeđenih kategorijama krivičnog zakonodavstva, veliki broj organizacija obezbeđuje svom osoblju obuku u cilju izbegavanja rizičnih situacija i zaštite od raznih sociopatoloških pojava: narkomanije, alkoholizma, samoubistava, delovanja verskih sekti itd.</s><s>Problem je danas naročito aktuelan u zdravstvenim institucijama koje se sve više suočavaju sa problemom nasilja (verbalnih i fizičkih) nad zaposlenim od strane pacijenata, pa je prepoznavanja simptoma kriminogenog ponašanja i pomoć žrtvama krivičnih dela od velikog značaja da se izbegnu, odnosno Zoran Keković, Mladen Bajagić</s>
<s>ZAPOSLENIH preduprede određene konfliktne situacije.</s><s>I u edukativnom i u savetodavnom smislu uloga policije je na ovom planu nezamenljiva.</s><s>Operativna saznanja do kojih pripadnici policije dolaze u svom radu i iskustva u postupanju sa raznim kategorijama prestupnika stavljaju policiju u ulogu edukatora i kada su u pitanju pojedine kategorije kriminaliteta i drugih društveno opasnih ponašanja i prema najugroženijim kategorijama zaposlenih i građana (osobe ženskog pola, nezaposleni, deca, stari).</s><s>To podrazumeva da i policija mora biti edukovana u prenošenju znanja i veština, što bi joj omogućilo da preuzme lidersku ulogu u podizanju nivoa obučenosti i osposobljenosti svih kategorija zaposlenih i građana.</s>
<s>U evoluciji policijske organizacije, socijalno poreklo policijskih službenika se pomeralo od najnižih ka srednjim i višim slojevima građana.</s><s>Smatra se da slična sudbina čeka i pripadnike privatnih službi bezbednosti iz razloga sve veće složenosti problematike bezbednosti i nivoa znanja i veština potrebnih za stručno i kompetentno obavljanje tih poslova.</s><s>Kako su i jedna i druga sfera bezbednosti imale veliku istorijsku ulogu u razvoju društva, potenciraju se i istorijske komparativne prednosti državnog sektora bezbednosti u prenošenju bezbednosno-kriminalističkih znanja i pozitivne prakse u privatnu sferu.</s>
<s>Posedovanje bezbednosne svesti i kulture na nivou razumevanja značaja i uverenja u neodvojivost ove problematike od poslovnih interesa je uslov obavljanja upravljačkih funkcija, pa je u tom smislu potrebno predvideti odgovarajuće forme edukacije i bezbednosnog “opismenjavanja” i najviših nivoa menadžmenta preduzeća i ustanova.</s><s>ULOGA SAVREMENIH STRATEGIJA POLICIJSKOG RADA Za primenu tradicionalnih, ali i savremenih obrazaca prevencija pojava ugrožavanja, policiji valja učiniti dostupnim politološko-sociološke, kulturološke, kriminološke, ekonomske i druge aspekte sredine od uticaja na mikro ali i širu bezbednosnu problematiku.</s><s>U tom svetlu potrebno je na elementarnom nivou anticipirati pravce preventivnog rada uz podeljenu ulogu policije, službi obezbeđenja i drugih relevantnih faktora lokalne zajednice.</s><s>Rezultati istraživanja zasnovani na studiji slučaja pokazuju veliku nesrazmeru između značaja nekih sredina sa bezbednosnog aspekta i mogućnosti koje su iskorišćene u pravcu organizovane i stručno zasnovane prevencije kriminaliteta i drugih društveno štetnih pojava.</s><s>Sa tog aspekta, pokazuje se izuzetno značajnim da se strategija «nulte tolerancije» primeni u sredinama gde se bezbednosna problematika veoma brzo preliva putem izražene grupne dinamike.</s><s>To najbolje ilustruje slučaj akademskih sredina.</s><s>Koliko god da se primena ovakvih strategija u datom slučaju čini poželjnim, netolerantan odnos prema sitnijim prestupničkim ponašanjima može izazvati kompromitujuće efekte po akademske civilizacijske tekovine.</s><s>Praksa je očigledno nametnula takva rešenja da je «policiranje» u akademskoj lokalnoj zajednici daleko od ideje da se upravo efektivnim preventivnim radom smanjuje prostor za represivno delovanje.</s><s>Zbog toga se ovakve strategije kombinuju sa problemskim orijentisanim »policiranjem« i policijskim delovanjem uz saglasnost.</s><s>Pored opšteg kriminaliteta, naročito je interesantna problematika javnog reda i mira, ali i neke pojave socijalne patologije koje su realno prisutne, manje-više specifične za studentsku zajednicu i njihove probleme, nalaze se u pretpolju kriminaliteta, ali ne postoje za sada efikasni mehanizmi njihovog sprečavanja, jer predstavljaju svojevrsne društvene anomalije.</s><s>U pitanju su, pored sitnijih kriminalnih ponašanja kojima se ne krše krivični zakoni (prekršaji i prestupi) i takve pojave kao što su: kupoprodaja mesta u studentskim domovima, razne forme agresivnog ponašanja, ometanja i sl.</s><s>One pogađaju u najvećoj meri akademske stanare, ali i šire interese studenata, što neretko prelazi granice dozvoljenog činjenja.</s>
<s>Koncept «community policing» u studentskim naseljima, kao i strategija «nulte tolerancije» kanalisani su na «community services» i «security services» (parapolicijske funkcije) kao katalizatore preventivnog rada policije na bezbednosnom sektoru.</s><s>To znači da ove službe, u tesnoj saradnji sa policijom, moraju neprekidno raditi na prepoznavanju problema studentske populacije, ograničenom patroliranju i razrešavanju pretkonfliktnih stanja, podučavanju stanara o problemima bezbednosti i razvijanju pozitivne motivacione svesti i bezbednosne kulture.</s><s>Ukoliko pojave koje se na razne načine odražavaju štetno na bezbednost zajednice ili na korporativnu bezbednost težimo da omeđimo pozitivno-pravnim inkriminacijama, izvan kriminološke splošna varstvoslovna sekcija</s>
<s>ZAPOSLENIH dioptrije ostaće veliki broj pojava koje se nalaze na granici štetnog delovanja ili predstavljaju savremene bezbednosne rizike i pretnje.</s><s>Zanemariti ih, značilo bi u startu omalovažiti postavke preventivnog rada.</s><s>Podaci o takvim pojavama mogu poticati iz policijskih i nepolicijskih izvora.</s><s>Međutim, činjenica je da podaci iz policijskih evidencija ne reprezentuju složen splet okolnosti koje dovode do inkriminisanog ponašanja.</s><s>Saznanja o izvršenim krivičnim delima do kojih policija dolazi operativnim radom i istražnoj delatnosti teško dospevaju do partnerskih službi u lokalnoj zajednici.</s><s>Protok informacija u drugom smeru, kada su u pitanju druge društveno-štetne pojave je takođe restriktivan.</s><s>Naime, smatra se, često na obe strane, da je nepotrebno ovim saznanjima opterećivati policiju.</s><s>Ovakav stav je posledica uvreženog mišljenja o prevashodno represivnoj ulozi policije, kao aparata državnog nasilja.</s>
<s>Obezbeđivanjem povratne informacije iz policijskih izvora o stanju kriminaliteta, kao i preduzetim merama na njegovom suzbijanju, omogućava se da zaposleni, odnosno građani budu informisani o merama koje se preduzimaju na otklanjanju uzroka opasnosti.</s><s>Time se stiču neophodna saznanja značajna za planiranje aktivne prevencije kriminala i primene zakona na nivou lokalne zajednice od strane službenika privatne bezbednosti.</s><s>I u onim sredinama gde policija nije nosilac preventivnog rada, ona u njemu značajno učestvuje, jer su te sredine najčešće deo šireg bezbednosnog okruženja u kojem policija ima dominantnu ulogu.</s><s>Praksa pokazuje da se najveći dometi u prevenciji ugrožavanja postižu participiranjem policije u rešavanju problema u onim oblastima u kojima je njena uloga kao stručnog autoriteta nezamenljiva.</s><s>Najpre, to je edukacija u cilju prevencije narkomanije, alkoholizma, delovanja verskih sekti, raznih formi nasilja itd.</s><s>Moguće je sprovoditi na razne načine: nastupanjem linijskih radnika i policijskih eksperata u sredstvima informisanja ( lokalnog radija i televizije i raznih glasila), na tribinama, pa i tečajevima u okviru akcija samozaštite od aktuelnih oblika socijalne patologije i njenih novih pojavnih oblika.</s><s>Stvaranju pozitivnog imidža o policiji mogu doprineti zajedničke sportske manifestacije ili druge akcije posredstvom društvenih i sportskih organizacija koje mogu imati edukativni ali i humanitarni karakter.</s>
<s>Potrebno je da se iznađu načini za izgrađivanje, pored formalnog i neformalnog, i u pravom smislu, partnerskog odnosa policije sa menadžmentom preduzeća i ustanova i lokalnim službama bezbednosti.</s><s>Efikasnost strategije “nulte tolerancije” će direktno zavisiti od obostrane spremnosti, ali i praga tolerancije privatnih službi bezbednosti prema lakšim neredima i narušavanjima javnog reda i mira.</s><s>Drugim rečima, predstoji potreba da se definiše šta sadržinski obuhvata pretpolje kriminaliteta i drugih protivdruštvenih ponašanja karakterističnih za razne sredine; koji nivo asocijalnog ponašanja se može tolerisati, da li je on zavistan od subjektivne procene menadžera bezbednosti ili podleže objektivnim merilima; koje subjekte u odnosu na specifičnosti bezbednosne problematike treba uključiti u planiranje programa prevencije, a koje u njegovoj realizaciji?</s><s>Za bilo kakvo preventivno delovanje, koliko je bitno informisanje pozornika sa tekućom bezbednosnom problematikom, toliko je bitno i njihovo stručno osposobljavanje da tumače bezbednosne pojave, naročito njihove nove pojavne oblike.</s><s>To je moguće njihovim dovođenjem u međusobnu vezu na terenu i u vezu sa ostalim problemima socijalne, komunalne i druge prirode, čime se razvijaju sposobnosti njihove anticipacije pre nego se razviju do nivoa koje mora suzbijati represijom, progonima i zakonskim sankcijama.</s><s>To je, svakako, jedan od puteva da se tzv. odborima za prevenciju kriminala sugerišu pravovremene i efikasne mere na primeni strategije «nulte tolerancije».</s>
<s>Preduslov svake osmišljene i koordinirane akcije je izrada zajedničkih programa za prevenciju raznih oblika društveno-štetnih pojava.</s><s>Ove bi programe naročito trebalo učiniti kompatibilnim sa programima nadziranja susjedstva, i u skladu sa tim učiniti određena organizaciona i funkcionalna prilagođavanja u javnom sektoru bezbednosti.</s><s>Posebnu pažnju bi trebalo posvetiti programu prevencije masovnijeg narušavanja javnog reda i mira.</s><s>Njihova osnovna karakteristika je grupna solidarnost koja pomaže da se ispolje i neki latentni interesi i ciljevi, po pravilu mnogo radikalniji od onih koji predstavljaju njihov neposredan povod a koji posredstvom grupne dinamike vrlo brzo napreduje do neželjene pojave.</s><s>Praksa je pokazala da je prisustvo policije u određenim situacijama kontraproduktivno zbog velike mogućnosti nastanka incidenata.</s>
<s>Nova uloga policije u ovoj specifičnoj problematici će ići paralelno sa njenim izrastanjem u realne društvene okvire i potrebe za redom i zaštitom, kao i istiskivanjem iz kolektivne svesti policijskih konsekvenci političkog sistema partijske države oličene u samovolji.</s>
<s>Prestrukturiranja u javnom sektoru koja podrazumevaju iznalaženje alternativnih načina pružanja bezbednosnih usluga predstavljaju veliku šansu za razvoj privatnog sektora bezbednosti.</s><s>Ujedno to je velika šansa za javni sektor bezbednosti da odgovorno i autoritativno ponudi svoje usluge vezane sa servisiranje privatnog sektora znanjima, iskustvima i informacijama do kojih dolazi u svom radu.</s><s>Postajući «opšti biznis», «policiranje» podleže neophodnom nadzoru i standardima koje zahteva javni interes.</s><s>U isto vreme je neraskidivo vezano za partnerstvo između javnog i privatnog sektora na zajedničkom poslu humanizovanja funkcije bezbednosti oživljavanjem samozaštitne prakse u novim uslovima i u korporativnoj i u bezbednosti zajednice.</s><s>Mešovite socio-kulturne sredine imaju izraženu potrebu za policijskim kadrom koji će pored profesionalno-stručnih i moralnih kvaliteta raspolagati široko razvijenom svešću o kulturnim razlikama.</s><s>Samo tako policija može obavljati ulogu edukatora zaposlenih struktura i građana i svih koji posreduju u bezbednosnoj funkciji.</s><s>Sa tog stanovišta, primena raznih strategija policijskog rada u zajednici u središte problema stavlja odnos policije i građana, kao i međusobni odnos policije , privatnog sektora bezbednosti i drugih službi koje su u situaciji da identifikuju socijalne probleme i ostvare kontrolisane socijalne uslove.</s>
<s>2. Krivokapić, V.: Prevencija kriminaliteta od strane građana i policije na lokalnom području (sektoru).</s><s>Zbornik radova: Mesto i uloga policije u prevenciji kriminaliteta, Beograd: Policijska akademija.</s><s>2002.</s>


Može li SEM/EDX metoda, biti pouzdan dokaz za identifikaciju izvršioca krivičnog djela izvršenog vatrenim oružjem u Crnoj Gori

<s>Crna Gora je Republika, nastala raspadom SFRJ (Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije) i ima oko 700000 stanovnika.</s><s>Na ovako, relativno mali broj stanovnika, u Crnoj Gori imamo relativno veliki broj izvršenih krivičnih djela iz vatrenog oružja.</s><s>Zašto je to tako, da li je tome razlog crnogorska tradicija drugovanja sa vatrenim oružjem ili blizina ratnih zbivanja od 1991. do 1995. godine, prvenstveno odgovor treba da pruže sociolozi, psiholozi, demagozi i drugi.</s><s>Međutum, kriminalistička tehnika se odavno uključila u ovu problematiku, iz pragmatičnih razloga da pruži na nauci i struci zasnovane odgovore, uz čiju pomoć dolazimo do razrješenja krivičnihh djela izvršenih vatrenim oružjem.</s><s>U cilju rasvjetljavanja krivičnih djela vatrenim oružjem, jedno od veoma važnih, a često i presudnih činjenica je odgovor na pitanje: ko je zaista i pucao kritičnom prilikom?</s><s>Odgovor na ovo pitanje dobijamo kriminalističko hemijskim vještačenjem takozvane "parafinske rukavice".</s><s>Kako je ovaj veoma prepoznatljivi i primjenjivani policijski test, koji potiče iz čak 1933. godine (prvi put ga je tada upotrijebio i primijenio Teodo Gonzales u policijskoj laboratoriji Meksiko Sitija), nespecifičan, aproksimativan, a vidi se i anahron, to se uz njegovu primjenu ne može decidno utvrditi ko je pucao iz vatrenog oružja, prilikom izvršenog krivičnog djela.</s><s>U razvijenim zamljama zapadne Evrope i u SADeu, se za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja, od devedesetih godina dvadesetog vijeka, koristi metoda skenirajuće elektromokroskopije sa energetskim disperzivnim dodatkom sa X zracima (SEM/EDX).</s><s>Zalažući se za uvođenje ove visoko sofisticirane metode, u policijsku praksu u Crnoj Gori, autor ovog prikaza će u istom pružiti argumente za zamjenu metode vještačenja "parafinske rukavice" sa metodom SEM/EDX.</s>
<s>Prilikom dokazivanja da li je neko lice pucalo iz vatrenog oružja ili nije, a sve u cilju rasvjetljavanja krivičnih djela izvršenih iz istog, stručnjaci iz oblasti kriminalističke tehnike su se najviše i uglavnom bavili dokazivanjem mikrotragova vatrenog oružja na šakama osumnjičenih.</s><s>Tako se i Centru za kriminalističku tehniku (CKT) Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Crne Gore (MUP RCG), za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja koristi metoda za detektovanje tragova barutnih čestica na šakama (rjeđe i odjevnim predmetima) tih lica.</s><s>Dugo godina se u CKT-eu MUP-a RCG, za uzorkovanje barutnih čestica sa šaka osumnjičenih lica koristila metoda "parafinske rukavice".</s><s>Devedesetih godina dvadesetog vijeka uzorkovanje barutnih čestica sa šaka osumnjičenog, umjesto toplim parafinom (metoda "parafinske rukavice"), zamijenjeno je uzorkovanje uz pomoć samolepljivih folija.</s><s>Pomenute samolepljive imaju veoma jake adhezione sile i na svojoj lepljivoj površini zadrže sve eventualne, latentne barutne čestice.</s><s>Na slikama broj 1, 2 i 3 prikazano je uzorkovanje barutnih čestica sa šaka, uz pomoć samolepljivih folija. kriminalističnotehnična sekcija</s>
<s>Metoda uzorkovanja barutnih čestica sa šaka osumnjičene osobe, je veoma operativna i može se kao što se i vidi sa fotografija izvoditi na svakom mejstu, dakle službenici kriminalističke tehnike, nijesu vezani za laboratorijske uslove, odnosno kao kod skidanja "parafinske rukavice" nije im potreban priključak za struju ili slično za topljenje parafina.</s><s>Međutim, i "parafinska rukavica" i samolepljive folije, analiziraju se na isti način, odnosno i jedna i druga metoda za detektovanje barutnih čestica na svojim površinama koriste difenilaminski hemijski test.</s><s>Ovaj test se primjenjuje iz razloga što difenilamin sa nitratima iz barutnih čestica daje prepoznatljivu reakciju, odnosno dolazi do obojenja latentne nitratne čestice (koja potiče od sagorijevanja barutnog punjenja, prilikom opaljenja metka iz vatrenog oružja), u plavu boju, zatim dolazi do razlivanja ove čestice u vidu repića i zatim do njenog nestajanja.</s><s>Pomenuta hemijska reakcija je prikazana na slici broj 4.</s>
<s>Slika broj 4: Prikaz kolorne reakcije difenilamina sa nitratima iz baruta.</s><s>Kao što se vidi iz same reakcije, difenilamin sa svim oksidacionim jedinjenjima će dati istu reakciju.</s><s>Usled toga je difenilaminski test prilikom vještačenja "parafinske rukavice" ili samolepljive folije izgubio svoju specifičnost.</s><s>To znači da će ovaj hemijski test pozitivno reagovati, ne samo sa nitratima nastalim sagorijevanjem barutnog punjenja, kod opaljenja metka iz vatrenog oružja, već i sa svim jedinjenjima koja u sebi sadrže nitrate.</s><s>Tako se često dešava u praksi, da lica koja nijesu pucala iz vatrenog oružja, a imala su kontakt šakama sa vještačkim đubrivima, nitro bojama i lakovima, nekim kozmetičkim preparatima, duvanskim pepelom, urinom, čađu, suhomesnatim proizvodima (nitrati im se dodaju zbog boje) i drugim supstancama koja u sebi sadrže nitrate, imaju pozitivan nalaz vještačenja "parafinske rukavice".</s><s>Međutim i pored svega navedenog u pogledu nespecifičnosti i nepouzdanosti, a o anahornosti da i negovorimo, hemijskog testa koji se koristi pri vještačenju "parafinske rukavice", isti se i dan danas koristi u nekim policijama, između ostalih i u Crnoj Gori.</s><s>Zbog pomenutih razloga, vještačenjem "parafinske rukavice", uz pomoć difenilaminskog testa, veoma je teško vršiti identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja prilikom krivičnog djela izvršenog iz istog, a o daljem procesuiranju dokaza izvedenih ovim putem da i ne govorimo.</s><s>Naime, sudovi iz opravdanih razloga ne prihvataju rezultat difenilaminskog testa, kao pouzdan dokaz u datom predmetu.</s><s>Sagledavajući ovu zaista ozbiljnu problematiku, jer kod velikog broja teških krivičnih djela (ranjavanja i ubistva vatrenim oružjem), jedini materijalni dokaz je baš rezultat vještačenja "parafinske rukavice", kao vještak iz ove oblasti uradio sam sledeći eksperiment.</s><s>Sa šaka 250 lica, koja nijesu imala nikakav kontakt sa vatrenim oružjem, skinuo sam "parafinsku rukavicu" uz pomoć samolepljivih folija.</s><s>Na istima sam izvršio difenilaminski test, na okolnosti prisustva nitratnih čestica, koji mogu poticati od baruta.</s><s>Rezultat ovog ustraživannja je prikazan u sledećoj tabeli.</s>
<s>Iz Tabele broj 1., koja prikazuje prisustvo nitratnih čestica na šakama osoba koja nijesu imala nikakav dodir sa vatrenim oružjem, vidimo zapanjujuće rezultate.</s><s>46,8% lica koja nijesu rukovala sa kriminalističnotehnična sekcija</s>
<s>Tabela broj 2 vatrenim oružjem imala su prisustvo nitratnih čestica na svojim šakama.</s><s>Ovo prestavlja visok procenat lažno pozitivnih nalaza prilikom vještačenja "parafinske rukavice", odnosno prilikom uttvrđivanja da li je neko lice pucalo iz vatrenog oružja ili nije.</s><s>Nitrati koji nastaju sagorijevanjem barutnog punjenja metka, prilikom opaljenja istog iz vatrenog oružja, zadržavaju se najčešće na nadlanici šake koja vrši to opaljenje i to najviše na kažiprstu i palcu te šake.</s><s>Tako je u Tabeli broj 2. prikazano koliko je lica sa kojih su skinute "parafinske rukavice", a koja nijesu imala kontakt sa vatrenim oružjem, imalo prisustvo nitratnih čestica na nadlanicama svojih šaka i na kažiprstu i palcu.</s>
<s>Iz Tabele broj 2. se vidi da je iako manji procenat, lažno pozitivnih nalaza na okolnosti vještačenja, da li je neko lice pucalo iz vatrenog oružja ili nije i ovaj procenat (24,8%, odnosno 18,4%), nam govori o nepouzdanosti i nespecifičnosti difenilaminskog testa, koji se koristi prilikom vještačenja "parafinske rukavice".</s><s>Još kada se zna da nitratne čestice imaju malu specifičnu težinu, te usled toga malu kinetičku energiju, pa zbog toga ne prijanjaju jakim silama za šaku lica koje vrši opaljenje, iste (nitratne čestice) se raznim manipulacijama šakama (šaka o šaku, šaka o odjeću i slično) mogu premjestiti sa mjesta na mjesto, onda moramo uzeti ii rezultate ispitivanja na cijeloj površini šake (unutrašnja i spoljašnja).</s>
<s>Iz gore prezentovanih podataka vidi se da postojećom metodom (difenilaminski test), koju primjenjujemo u Crnoj Gori, ne možemo sa pouzdanošću vršiti identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja, prilikom izvršenja krivičnih djela iz istog.</s><s>U prilog konstataciji za prestanak primjene difenilaminskog testa, ide i istraživanje koje je izvršio Odjel za nuklearnu hemiju iz Izraela.</s><s>U pomenutoj istituciji su vršili ispitivanje uzoraka skinutih sa šaka velikog broja ljudi koji su pucali iz vatrenog oružja.</s><s>Za ovo istraživanje su koristili vatreno oružje koje je potpuno zatvoreno, odnosno jedan vid hermetički zatvorenog oružja.</s><s>U ovom eksperimentu u 95% slučajeva su dobili negativnu reakciju.</s><s>Kao što je i navedeno u Uvodu ovog rada, u Crnoj Gori imamo veliki broj slučajeva (zlo)upotrebe vatrenog oružja.</s><s>Osim u slučajevima samoubistava izvršenih vatrenim oružjem, u nijednom drugom slučaju, primjenjujući difenilaminski test, ne možemo sa sigurnošću utvrditi koje je lice zaista i pucalo prilikom izvršenja krivičnog djela iz vatrenog oružja.</s><s>Kako je odgovor na pitanje: ko je pucao vatrenim oružjem, prilikom izvršenog krivičnog djela, jedno od bitnih vještačenja u cilju razrješenja istih, a često je "parafinska rukavica" i jedini materijalni trag u ovim slučajevima, vidimo kakve probleme imamo u Crnoj Gori, primjenom difenilaminskog hemijskog testa, vještačenjem "parafinske rukavice".</s><s>Iz pomenutih razloga, u Centru za kriminalističku tehniku, vršimo istraživanja primjene specifične, pouzdane i savremene metode za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja.</s><s>Jednom riječju tragamo za metodom koja bi mogla biti primijenjena u Crnoj Gori, imajući u vidu šire sociološke i ekonomske prilike koje vladaju kod nas.</s><s>Nakon izvršenog uvida u literaturu, obilaska forenzičkih Centara (između ostalih i Forenzički Centar ministarstva unutrašnjih poslova Slovenije u Ljubljani), došli smo do zaključka da je najsavremenija metoda primjene skenirajućeelektromikroskopije sa energetskim disperzivnim dodatkom sa X zracima (SEM/EDX metoda), najspecifičnija i najpouzdanija za identifikaciju strijelca, SEM/EDX metoda je instalirana i primjenjuje se u svim zemljama zapadne Evrope, u SAD-eu, a u zemljama u našem okruženju SEM/EDX mikroskopi su instalirani u Sloveniji (već desetak zadnjih godina se primjenjuje u operativno-policijskoj i pravosudnoj praksi) i u Hrvatskoj.</s><s>Elaboriranje o SEM/EDX metodi bi uveliko prevazišlo obim ovog rada (što mu nije ni namjera), ali u cilju prezentovanja pouzadnosti ove metode, daćemo podatke koje su ovom metodom dobili stručnjaci Aleksandar Ivanović</s>
<s>250 forenzičke laboratorije El Segunda u Kaliforniji (SAD).</s><s>Isti su već početkom devedesetih godina dvadesetog vijeka, obradili 86 slučajeva koje su imali u svojoj praksi.</s><s>Ove slučajeve su podijelili u tri grupe: ubistva, samoubista koja treba dokazati i samoubistva koja treba verifikovati.</s><s>U prvu grupu spadaju ubistva izvršena vatrenim oružjem.</s><s>Uzorci su uzimani sa šaka svih lica koja bi imala bio kakve veze sa ispitivanim krivičnim djelom (što se više uzoraka ispituje to će rezultat istraživanja biti tačniji).</s><s>Rezultat istraživanja za prvu grupu prikazan je u tabeli broj 3. Tabela broj 3: Rezultat istraživanja pouzdanosti SEM/EDX metode, prilikom identifikacije počinioca KD-ea vatrenim oružjem.</s>
<s>U drugu grupu ovih istraživanja, gdje se istraživalo da le se radi o samoubistvu ili ubistvu, odnosno o samoubistvima koje treba dokazati, stepen pouzdanosti iznosi 89%.</s><s>Važno je pomenuti da su svi slučajevi ispitivani u ovoj grupi, bili sa korištenjem kratkih cijevi.</s><s>Treća grupa ovih istražavanja metodom SEM/EDX, tretirala je slučajeve samoubistava koje treba verifikovati.</s><s>Rezulata treće grupe ovih istraživanja dat je u tabeli broj 4. Tabela broj 4: Rezultat istraživanja pouzdanosti SEM/EDX metode, prilikom verifikovanja samoubistava izvršenih vatrenim oružjem.</s>
<s>Iz perezentovanih podataka, vidi se da SEM/EDX metoda ima veoma visok stepen identifikacije, u slučajevima otkrivanja lica koja su pucala iz vatrenog oružja prilikom izvršenja krivičnog djela.</s><s>Prikazano istraživanje je vršeno prije dvadesetak godina, a kako se SEM/EDX metoda stalno usavršava, gore prikazani procenat identifikacije (koje je inače veoma visok) već se mjeri sa apsolutnom pozdanošću ove metode za identifikaciju lica koja su izvršila krivično djelo izvršeno vatrenim oružjem.</s>
<s>Kriminalističko hemijske metode, koje se primjenjuju u Centru za kriminalističku tehniku Ministarstva unutrašnjih poslova Crne Gore, ne mogu na pravi način dati odgovore za određivanje važnih, a često i presudnih činjenica kod razotkrivanja krivičnih djela izvršenih iz vatrenog oružja.</s><s>Treba razmotriti mogućnost primjene SEM/EDX metode u kriminalističkotehničkoj laboratoriji ministarstva unutrašnjih poslova Crne Gore.</s><s>Kao što je prezentovano u ovom radu, radi se o jednoj visokosofisticiranoj, specifičnoj i pouzdanoj metodi za identifikovanje lica koja su pucala iz vatrenog oružja.</s><s>Međutim, uvođenje SEM/EDX metode u praksu je veoma skupo.</s><s>To iz razloga što sam uređaj kriminalističnotehnična sekcija</s>
<s>ZAKLJUČAK košta oko 300000 eura.</s><s>Tako da bi alternativno rješenje bilo da kod teških krivičnih djela, naprimjer ubistava izvršenih vatrenim oružjem, uzorke skinute sa šaka (ili odjevnih predmeta) osumnjičenih, iz Crne Gore šaljemo u neku laboratoriju koja ima razrađen sistem SEM/EDX.</s><s>Predlog autora ovog rada bi bio da se pomenuti uzorci šalju u forenzičku laboratoriju ministarstva unutrašnjih poslova Slovenije.</s><s>U pomenutoj laboratoriji, već desetak godina se za identifikaciju mogućeg strijelca, koristi SEM/EDX sistem.</s><s>Pomenuta saradnja bi mogla da se uz dobru volju, ostvari veoma brzo.</s><s>Uzorkovanje čestica koje nastaju nakon opaljenja metka (GSR čestice, engleski gunshoat residua), a koje se dokazuju uz pomoć SEM/EDX uređaja je veoma jednostavno.</s><s>Ukoliko do došlo do pomenute saradnje između Forenzičke laboratorije MUP-a Slovenije i Centra za kriminalističku tehniku MUP-a Crne Gore, za jedno krako vrijeme bi se izvršila obuka službenika kriminalističke tehnike u MUP-u Crne Gore, u cilju uzorkovanja na okolnosti prisustva GSR čestica.</s><s>Na jedan od pomenuta dva načina, dakle direktnom nabavkom SEM/EDX uređaja ili slanjem uzoraka u neku policijsku (forenzičku) laboratoriju (što bi bilo jedno prolazno rješenje), došlo bi do drastičnog povećanja prilikom identifikacije lica koja su pucala iz vatrenog oružja, odnosno do efikasnijeg razrješavanja krivičnih djela izvršenih vatrenim oružjem.</s>


Wellbing [!] program u policijskim postajama za obitelji policijskih službenika

<s>Rezultati znanstveno-istraživačkog rada iz područja policijske kineziologije pojašnjavaju potrebu planiranja i provedbe obiteljskih programa policijskih službenika.</s><s>Iste je moguće provoditi na različite načine kao i mjestima.</s><s>Ukoliko se radi o kineziološkim programima, u pravilu se provode u sportskim, sportsko-rekreacijskim ili turističkim centrima, kako u domicilnoj sredini tako i izvan nje.</s><s>No, svakako i u policijskim postajama pripremom i provedbom welbing programa (eng. wellbeing = ugoda življenja).</s>
<s>Naime, veći je broj prigodnih dana u policijskim postajama u kojima se pripremaju posebni programi za goste.</s><s>To se odnosi na proslavu npr. «Dan-a policije», «Dan-a grada ili općine» itd.</s><s>U pravilu, program se odnosi na prigodni govor vodećih osoba policijske postaje, uvaženih gostiju itd., te zajedničkim druženjem svih uz domjenak.</s><s>No, po mišljenju autora rada, program bi se mogao proširiti i na provedbu različitih kinezioloških aktivnosti, posebno ukoliko su tom događanju prisutni i članovi obitelji policijskih službenika.</s><s>Naime, autori rada su mišljenja da bi policijski službenici, koji bi pripremili i provodili program za svoje goste mogli biti «glavnim akterima proslave», a ne samo «prisutne osobe proslave».</s><s>Iz tog razloga, autori rada pojašnjavaju svoju zamisao.</s>
<s>1.1 Program za djecu – skupne dječje igre Poznato je da su skupne dječje igre pogodne, kako za zabavu i opuštanje već i poseban način druženja djece različitog uzrasta.</s><s>Čimbenik povezivanja je prepoznavanje pravila igre koja određuju tijek, vrijeme trajanja te dinamiku same igre.</s><s>Budući da se pravila igre prenose generacijski, za očekivati je da će se svako prisutno dijete vrlo brzo uključiti u njenu provedbu.</s><s>To se odnosi na slijedeće igre: ide maca oko tebe, žablja bara, graničar, lopta pripada onom tko je uhvati, igra brojeva, dan-noć idr.</s><s>Svakako, uočljivo je da se svaka igra može u datom trenutku prekinuti, te da provedba igre ne zahtjeva proglašenje pobjednika.</s><s>To će naravno «diktirati» ukupan program koji je u tijeku.</s><s>1.2 Program za mladež</s>
<s>Program bi se mogao odnositi na onu skupinu igara u kojima je za njihovu provedbu potrebno posjedovati određene vještine.</s><s>Neke od tipičnih igara za dječake su npr. nogometni tenis, nogometni golf, natjecanje u tehniciranju nogometnom loptom, igra 5 protiv 2, pogodi određeni prostor idr., a za djevojčice npr. mala odbojka, igra u parovima/trojkama idr.</s><s>Svakako, za provedbu ove skupine igara bilo bi potrebno pripremiti odgovarajući prostor kao i pomagala i rekvizite.</s><s>Istovremeno, završetkom pojedine igre moguće je proglasiti pobjednika kojemu pripada pisano priznanje.</s>
<s>1.3 Program za supruge policijskih službenika Autori rada predlažu da se za supruge policijskih službenika pripremi nekoliko sadržaja koji bi imali isključivo motivacijski značaj.</s><s>To se odnosi na brzu procjenu nekih pokazatelja funkcionalnomotoričkog statusa, pri čemu bi se uz određeni pisani tekst mogao iskazati značaj provedbe kinezioloških programa i učinaka koji se takvim programima postižu.</s><s>To mogu biti slijedeća mjerenja: utvrđivanje nekih mjera voluminoznosti, mjerenje krvnog tlaka, tjelesne visine i težine, izračunavanje frekvencije srca u mirovanju i pri opterećenju (20 čučnjeva), astrandov test na biciklergometru, utvrđivanje gibljivosti idr.</s><s>Posebno se napominje da bi se navedena mjerenje trebala provesti u «izvjesno» zaštičenom prostoru, te da ih provode stručne osobe iz područja zdravstva i kineziologije.</s><s>1.4 Program policijskih službenika</s>
<s>Autori rada su mišljenja da bi i policijski službenici mogli prikazati svoja znanja i vještine iz područja borilaštva i samoobrane.</s><s>Ovakva demonstracija bi mogla biti od posebnog značaja za sve prisutne.</s><s>Posebno djecu i supruge u iskazivanju ponosa i zadovljstva, uživajući u njihovim znanjima i vještinama.</s>
<s>Autori rada su jedinstvenog mišljenja da bi se prezentirani program mogao i trebao provoditi u većem broju dana jedne poslovne godine policijskih službenika u policijskim postajama.</s><s>To iz razloga što policijska djelatnost nije zatvorenog tipa rada, već je tzv. transparentnog tipa rada, a samim tim je izložena pohvalama ili kritici javnosti.</s><s>Konačno, ovakav program bi mogao biti i temelj daljnjih obiteljskih kinezioloških druženja, te osnova za početak provedbe različitih transformacijskih programa svih članova obitelji koji bi mogli rezultirati brojne pozitivnosti.</s><s>Prije svega, povezanosti članova obitelji i kvalitete obiteljskoj života.</s>


Edukacija pomoćnog kineziološkog kadra u policijskoj djelatnosti - želja struke ili potreba?

<s>Raditi na razvojnim projektima za brojne istraživače je bio oduvijek poseban izazov.</s><s>To iz razloga što je takav rad temeljen prethodnim znanstvenim i stručnm radovima, čiji rezultati čine snažan argument za nove prijedloge unapređenja.</s><s>Vrijednost im je tim veća ukoliko se raspolaže spoznajama iz istraživačkih radova koji se provode unutar «poznate» djelatnosti.</s><s>Ukoliko je riječ o unapređenju policijske djelatnosti, a time i policijske kineziološke prakse, ista se temelji na nekoliko bitnih segmenata.</s><s>Osim osiguranja adekvatnih materijalnih uvjeta i suvremene organizacije rada, tu je prisutan i problem ukupnog broja angažiranog profesionalnog kadra iz područja kineziološke, kao i komplementarnih struka u provedbi različitih programa.</s><s>U policijskoj praksi stalna provedba kinezioloških programa je izvjesno otežana.</s><s>Razlog tome je svakako (između ostalog) i dislociranost većeg broja policijskih postaja od sportskih objekata policijskih uprava na kojima se provode programi.</s><s>To istovremeno znači nemogućnost osiguranja kontinuiteta vježbanja policijskih službenika, a time i umanjenje ukupnog kineziološkog učinka.</s><s>Postavlja se pitanje: postoji li riješenje za opisanu situaciju?</s><s>Naravno, educiranjem tzv. pomoćnog kineziološkog kadra koji bi mogao preuzeti provedbu jednog (ili većeg dijela) kineziološkog programa za policijske službenike u takvim dislociranim sredinama.</s><s>Dakle da, ali uz adekvatanu edukaciju takvih osoba.</s>
<s>Prije svega, edukacija bi trebala biti usmjerena u cilju usvajanja bitnih segmenata razumijevanja značaja kinezioloških programa, a potom i razumijevanja bitnih dijelova u provedbi pojedinih kinezioloških programa.</s><s>Edukacija bi se mogla provoditi na razini policijskih uprava (ili u specijaliziranoj instituciji za osposobljavanje i usavršavanje kadrova na razini MUP-a), u okviru koje bi kandidati ovladali i potrebnim kineziološkim iskustvom za vođenje programa.</s><s>Konačno, bilo bi neophodno izvršiti i pravnu regulativu funkcije educiranih osoba, kao i predvidjeti načine financijske valorizacije njihovog rada.</s>
<s>U kontekstu navedenoga prijedloga autor rada iskazuje preglednu sliku edukacijskog programa za pomoćni kineziološki kadar za potrebe policijskih uprava.</s><s>Pregledna tablica naziva predmeta, broja sati predavanja i vježbi NAZIV PREDMETA</s>
<s>Neovisno u kojem kineziološkom programu bi educirani kadar mogao raditi, potrebno je razumijevanje područja kineziologije.</s><s>To iz razloga što policijska kineziologija pruža pojašnjenja o svim bitnim aspektima preventivno-kurativnog djelovanja kinezioloških programa u kontekstu ukupne psihosomatske stabilizacije policijskih službenika.</s><s>1.2.</s><s>Ciljevi i zadaci</s>
<s>Cilj programa je da kandidati ovladaju onim znanjima temeljem kojih će moći razumijevati sve bitnosti za kasniju praktičnu provedbu kinezioloških programa.</s><s>1. Objašnjenje osnovnih kinezioloških pojmova i načela kineziologijske znanosti</s>
<s>2. Neke karakteristike antropološkog sustava (anatomske, psihološke, sociološke, fiziološke, motoričke)</s>
<s>3. Zahtjevi profesionalnog rada, obiteljskog i društvenog života policijskih službenika te potreba stalne provedbe kinezioloških programa</s>
<s>2.2.</s><s>Metodika planiranja i provedbe kinezioloških programa Razumijevati različite kineziološke sadržaje i aktivnosti znači istodobno razumijevati zahtjevnost njihove praktične provedbe.</s><s>2.2.2.</s><s>Ciljevi i zadaci</s>
<s>Cilj programa je da kandidati ovladaju specifičnim organizacijskim i metodičkim znanjima koje će koristiti u njihovoj provedbi.</s><s>1. Struktura elemenata na kojima se temelji transformacijski postupak (t=trajanje programa, p=ponavljanje ili učestalost tjednog rada, i=intenzitet rada ili opterećenja u programu, k=kineziološki operator, ess=energetski stabilno stanje) 2. Teorija ekscitacije-iradijacije (Pavlov, 1905.) kao polazište u definiranju različitih kinezioloških programa u vrijeme dnevnih, vikend i godišnjih odmora</s>
<s>Temeljem svega iskazanog moguće je zaključiti da educiranje pomoćnog kineziološkog kadra nije samo inicijativa struke već urgentna potreba policijske kineziološke prakse.</s><s>Situacija zahtjeva urgentno riješenje.</s><s>To iz razloga što izostajanje tjedne učestalosti u provedbi različitih kinezioloških programa može imati za posljedicu ubrzani pad ukupnih tjelesnih i funkcionalnih sposobnosti a tim i narušenu poslovnu učinkovitost i stabilitet obiteljskog života svakog policijskog službenika.</s><s>Konačno, autor rada postavlja pitanje: treba li prepustiti riješenje problema nekom «slučajnom događaju», ili …</s><s>LITERATURA</s>


Pasivni način provedbe godišnjeg odmora policijskih službenika temeljne policije - paradigma ili paradoks?

<s>Bez obzira na respektabilne kompenzacijske kineziološke programe kao i njihov pozitivni utjecaj na stabilizacju cjelokupnog psihosomatskog statusa policijskih službenika (o tome govori teorijska kineziologija), isti se u policijskoj kineziološkoj praksi nedovoljno sustavno i kontinuirano provode.</s><s>Time je gotovo nemoguće kontrolirati ukupne negativne posljedice njihovog neprovođenja.</s><s>Jedan od tipičnih uzroka koji objašnjavaju potrebu provedbe kompenzacijskih programa je pojava umora u vrijeme rada.</s><s>Isti se s početkom očituje pojavom različitih znakova kao: glavobolja, razdražljivost, bolovi u kralježnici, bolovi u rukama ili nogama, osjećaj nelagode, malaksalost i drugi, što sve vremenom može dovesti do strukturiranja akutnog a kasnije i kroničnog umora.</s><s>Sigurno je da ovakve pojave znatno narušavaju ukupni psihosomatski stabilitet policijskih službenika.</s><s>Samim tim osobnu pa i ukupnu policijsku učinkovitost te im se potrebno aktivno suprotstaviti.</s><s>Kako?</s><s>Naravno, adekvatnim odmorom kao protutežom nastajanja umora.</s><s>Ukupna znanstveno istraživačka aktivnost (kako strana tako i domaća) daju prednost aktivnom načinu uklanjanja nastalog umora, primjenom kinezioloških sadržaja.</s><s>Zbog toga se u posljednje vrijeme u policiji Republike Hrvatske vrlo intenzivno promišlja o potrebi planiranja i provedbe kompenzacijskih kinezioloških programa, kako u domicilnoj tako i izvan domicilne sredine policijskih službenika te članova njihovih obitelji.</s><s>Naime, specifičnosti načina rada i života policijskih službenika definiraju (osim temeljnih) i potrebu provedbe skupine kompenzacijskih programa, kojima je moguće nadoknaditi sve ono što policijski službenik - karakteristikama svog posla gubi.</s><s>To su različiti programi koji se u pravilu provode u slobodno vrijeme, kako u domicilnoj tako i izvan domicilne sredine.</s><s>Cilj rada je bio utvrditi: mišljenja, interese i stavove policijskih službenika o provođenju kinezioloških sadržaja i programa u vrijeme godišnjih odmora 2 METODIKA RADA</s>
<s>2.1 Uzorak ispitanika, način prikupljanja i obrade dobivenih podataka U skladu s ciljem rada, provedeno je anketiranje jednog broja policijskih službenika.</s><s>Anketiranjem je obuhvaćeno 185 policijskih službenika iz osam policijskih uprava i to: PU zagrebačka, PU zagorsko - krapinska, PU varaždinska, PU međimurska, PU bjelovarsko-bilogorska, PU virovitičko-podravska, PU koprivničko-križevačka i PU sisačko - moslavačka.</s><s>Za potrebe ispitivanja definiran je anketni upitnik, u kojem su osim općih podataka o ispitaniku definirana ona varstvoslovno-kineziološka sekcija</s>
<s>UVOD pitanja koja su vezana uz ispitivanu problematiku.</s><s>Anketni upitnici su bili distribuirani ispitanicima izabranih primjenom tablice slučajnih brojeva u policijskim upravama.</s><s>Pripremu i provedbu anketiranja provodili su policijski službenici za usavršavanje.</s><s>Dobiveni podaci su iskazani u frekvencijama odgovora i transformirani u postotke.</s><s>Prikazani su u tablicama i deskripcijom.</s><s>Prema karakteristikama pojedinih pitanja, neki podaci su prikazani i rangom frekvencija odgovora ispitanika.</s><s>2.2 Karakteristika uzorka ispitanika prema jednom broju općih podataka Na temelju dobivenih podataka, autori rada prikazuju dobivene rezultate: Tablica 1:</s>
<s>Pregledom tablice 1 može se zapaziti da je veći broj ispitanika muškog spola.</s><s>Takva distribucija ispitanika odgovara i stvarnoj slici ukupnog broja policijskih službenika u MUP-u RH.</s>
<s>Pregledom tablice 2, vidljivo je da je anketnim upitnikom obuhvaćen najveći broj ispitanika mlađe životne dobi (25 - 30 godina), što također odgovara općoj starosnoj slici policijskih službenika MUP-a RH.</s><s>Istovremeno je moguće zaključiti da se radi o ispitanicima kod kojih prevladava najniži rang okončanog policijskog obrazovanja (tablica 3) te različitih linija rada, pri čemu prevladavaju ispitanici uposleni u temeljnoj policiji (tablica 4).</s><s>Tablica 3: Okončano policijsko obrazovanje tečaj</s>
<s>Prije svega, potrebno je istaknuti da specifična profesionalna policijska djelatnost rezultira nastajanje različitih znakova umora.</s><s>Obzirom na utvrđenu dužinu radnog staža ispitanika (m = 9.6 godina; ž = 6.0 godina), moguće je sasvim sigurno reči da je kod ispitanika prisutna pojava ne samo akutnog već i kroničnog umora.</s><s>Pojavnost ova dva tipa umora sigurno predstavljaju tzv. ograničavajući čimbenik ne samo ukupne profesionalne učinkovitosti svakog ispitanika ponaosob, već i kvalitete obiteljskog života.</s>
<s>Naime, i pored toga što se poslovi policijske djelatnosti nalaze u onoj skupini djelatnosti u kojima prevladavaju neznatna ili umjerena opterećenja (osim specijalne policije), čini se da većina ispitanika svoj rad doživljava izuzetno teškim.</s><s>Verojatno iz tog razloga što je kod ispitanika smanjena razina tjelesnih i funkcionalnih sposobnosti.</s><s>Sve to dovodi do smanjenja situacijske prilagodljivosti na različita opterećenja u zadanim uvjetima rada te stvaranje osjećaja umora.</s><s>Tablica 2: Struktura najčešćih znakova umora ( rang lista ) Rang 1</s>
<s>Rang znakova umora ispitanika objašnjava prisutnost tipičnih posljedica njihovog načina rada.</s><s>Iste su uvjetovane dugotrajnim radom sa statičkim opterećenjima u sjedećem položaju.</s><s>Ukoliko se varstvoslovno-kineziološka sekcija</s>
<s>bolovi u rukama tome pridoda i prisutnost inaktiviteta u slobodno vrijeme, moguće je sasvim sigurno govoriti o znatno narušenom psihosomatskom statusu ispitanika.</s><s>Protuteža nastalim znacima umora kao i strukturiranom umoru je provedba odmora.</s><s>No, postavlja se pitanje: kakvog i na koji način ga provoditi ?</s><s>Prije svega, odmor se definira kao prekid, znatno usporenje ili promjena aktivnosti.</s><s>Iz definicije se mogu razabrati dva tipa odmora: pasivni i aktivni.</s><s>Pasivni odmor je onaj u kojem, nakon prekida aktivnosti koje su dovele do umora, organizam (relativno) miruje uz sjedenje, ležanje ili spavanje.</s><s>S druge strane, aktivni odmor je nastavak aktivnosti, ali suprotno od onih koje su uzrokovale pojavu umora te se u procesu njegovog uklanjanja aktivnom odmoru daje prednost.</s><s>Zašto ?</s>
<s>Prednost aktivnog pred pasivnim načinom odmaranja objašnjava teorija aktivnog odmora (teorija iradijacije ekscitacije /Pavlov,1905./).</s><s>Budući umor nastaje kao posljedica neprekidnog podražavanja kore velikog mozga (ili jednog dijela), dolazi do inhibicije (zastoja).</s><s>U takvim okolnostima je potrebno provesti nove aktivnosti (prednost se daje kineziološkim pred mogućim drugim aktivnostima kao: literarnim, kulturnim isl), angažirati novu zonu kore velikog mozga, uslijed čega zbog iradijacije ekscitacije (isijavanja, zračenja, novog uzbuđenja) dolazi do prepokrivanja "zamorene zone" i njenoga oporavka.</s><s>Teorija, dakle, objašnjava potrebu planiranja i provedbu kinezioloških programa u vrijeme dnevnih, tjednih i godišnjih odmora .</s>
<s>Dobiveni podaci iz tablice 3 potvrđuju činjenicu da se, u pravilu, ljetni mjececi koriste za planiranje i provođenje godišnjih odmora.</s><s>Ipak, vjerojatno prema ukupnim profesionalnim obvezama ispitanika jedan dio istih koristi i druge mjesece u godini za provedbu godišnjeg odmora: lipanj, rujan i listopad kao i zimske mjesece: siječanj i veljača.</s><s>Ipak, u kontekstu ciljeva ispitivanja postavilo se pitanje i na koji način ispitanici uobičajeno provode godišnji odmor?</s>
<s>Tablica 4: Način provedbe godišnjeg odmora odmor koristim za obavljanje različitih poslova 77 odmor provodim s obitelji u različitim</s>
<s>turističkim mjestima odmor ne provodim izvan mjesta stanovanja zbog nedostatka financijskih sredstava u obitelji godišnji odmor provodim bez bilo kakvih</s>
<s>Analizom tablice 4, moguće je zapaziti da većina ispitanika koristi godišnji odmor za obavljanje različitih obiteljskih poslova.</s><s>Budući su ispitanici iz kontinentalnog dijela policijskih uprava, za pretpostaviti je da se to odnosi na obavljanje različitih poslova vezanih uz poljoprivredu, vinogradarstvo, voćarstvo isl.</s><s>Ipak, gotovo jedna trećina ispitanika provodi svoj obiteljski godišnji odmor i u različitim turističkim destinacijama.</s><s>Iz dobivenih podataka je također vidljivo da 15.8 % ispitanika ne provodi godišnji odmor izvan domicilne sredine, navodeći za razlog nedostatak financijskih sredstava u obitelji.</s>
<s>Autori rada mogu zaključiti da se kod te skupine ispitanika više radi o neinformiranosti o potrebi i različitim mogućnostima provedbe godišnjeg odmora.</s><s>Stoga je za pretpostaviti da bi se taj odnos znatno mijenjao ukoliko bi se u policijskim postajama učestalo provodio edukacijski program o tome.</s><s>Time bi se mogao jačati motiv aktiviteta policijskih službenika, ne samo prema provedbi vikend i godišnjih aktivnih odmora već i učvršćenju pozitivnih stavova o ukupnom doprinosu kinezioloških programa standardizaciji profesionalnog posla ispitanika i obiteljskog života.</s><s>Tablica 5: Navika korištenja turističkih centara za provedbu godišnjeg odmora učestalo koristim</s>
<s>Uvidom u tablicu 5 moguće je, prije svega vidjeti da je nešto više od 20 % ispitanika do sada imalo naviku korištenja nekog turističkog centra za provođenje godišnjeg odmora.</s><s>Svakako, dobiveni podatak inicira potrebu spoznaje razloga za takav mali odziv korisnika, i pored toga što se iz godine u godinu sve više standardiziraju opći uvjeti turističkog i programskog smještaja i boravka potencijalnih korisnika za provedbu kvalitetnog godišnjeg odmora.</s>
<s>Rang 4 nedostatak sportskih i drugih atraktivnih sadržaja Pregledom ranga razloga evidentno je da previsoka cijena boravka predstavlja prvi ograničavajući čimbenik izbora mjesta za provedbu godišnjih odmora policijskih službenika.</s><s>No, uzimajući u obzir i daljnje razloge (koji izravno ili posredno objašnjavaju karakteristiku prvog ograničavajućeg čimbenika), autori rada vjeruju da bi se upoznavanjem policijskih službenika o različitim mogućnostima provedbe načina i raznolikih sadržaja u vrijeme godišnjih odmora mogao stvoriti kod policijskih službenika određeni pozitivni aktivitet da u okviru svojih mogućnosti, približavajući se osobnoj preferenciji sadržaja, ispune i provedu kvalitetan godišnji odmor.</s><s>No, ne samo svoj - već i za članove njihovih obitelji.</s><s>Tablica 6: Skupine sportskih sadržaja koje bi policijski službenici htjeli provoditi u vrijeme godišnjeg odmora (rang)</s>
<s>Rang 3 pikado, mini golf, ples, borilaštvo, jedrenje, ronjenje, šah, biciklizam, jahanje, badmington, sportski ribolov</s>
<s>Analizirajući dobivene podatke o preferenciji ispitanika prema pojedinim kineziološkim aktivnostima koje bi policijski službenici rado provodili u vrijeme godišnjeg odmora, moguće je istaći da su utvrđene tri skupine sportskih aktivnosti.</s><s>Ovaj rezultat je u skladu sa prethodnim spoznajama.</s><s>Ipak, ukoliko se radi o temeljima zajedničkog obiteljskog programa u vrijeme godišnjih odmora, autori rada vjeruju da bi se ukupna dobivena slika kinezioloških sadržaja mijenjala u korist šireg izbora sadržaja obiteljskog druženja.</s><s>To iz razloga što se (ukoliko je u obitelji prisutna „priča“ o sportskim sadržajima koji su dio tjednih, vikend ili godišnjih) već utemeljen „image sportskih varstvoslovno-kineziološka sekcija</s>
<s>Autori rada su jedinstvenog mišljenja da u ovoj skupini sudionika ispitivanja ipak prevladava pasivitet u provedbi godišnjeg odmora.</s><s>Zaista se sve čini paradoksom.</s><s>No, situacija bi se mogla pretvoriti u paradigmu o potrebi provedbe aktivnog načina odmaranja policijskih službenika.</s><s>Kako?</s><s>Svakako, prije svega učestalom edukacijom o ovoj problematici u policijskim postajama.</s><s>Time bi se mogli jačati motivi aktiviteta prema kineziološkim sadržajima kao temelj perzistencije policijskih službenika u kineziološkim programima.</s><s>Naravno na dobrobit svakom policijskom službeniku, članovima njihovih obitelji i policije u cijelosti.</s>


Priprema i provedba sportskog kampa za djecu policijskih službenika

<s>Zbog suvremenog načina rada i života, policijski službenici su gotovo svakodnevno izloženi različitim stresnim situacijama.</s><s>Sve se to naravno odražava i na kvalitetu obiteljskog života.</s><s>Naime, obitelj kao mikrosocijalna institucija u posljednje je vrijeme izložena čitavom nizu stresnih situacija.</s><s>S vremenom, iste rezultiraju promjenu načina ponašanja članova obitelji, čime se narušava potreban obiteljski homogenitet.</s><s>Tim više, ukoliko su jedan, oba ili svi članovi obitelji vezani uz poslove koji se nalaze u skupini tzv. poslova visokog rizika.</s><s>U strukturi različitih kinezioloških programa koji su tipični za obitelj, prepoznaju se kineziološki programi s različitim utjecajem.</s><s>Osim kinezioloških, tu je i čitav niz drugih nekinezioloških sadržaja i aktivnosti.</s><s>Ipak, prednost se daje kineziološkim programima, s obzirom na kompleksan utjecaj na psihosomatsku stabilnost sudionika te izuzetan utjecaj na homogenitet obitelji.</s><s>Jedan od takvih programa mogao bi ubuduće biti i sportski kamp – posebno za djecu policijskih službenika.</s><s>Naime, u području sporta ili sportsko – turističke ponude isti se opisuje kao stacionirani boravak sudionika u nekom sportskom, sportsko-rekreacijskom ili turističkom centru, s provedbom jednog ili većeg broja različitih kinezioloških sadržaja usklađenih s ostvarenjem «zamišljenog kineziološkog cilja».</s><s>Svakako, na toj osnovi je moguće pripremiti i sportski kamp za djecu policijskih službenika.</s><s>Ipak, sa specifičnim sadržajima i načinom njegove provedbe.</s><s>Opće je poznato da se djeca policijskih službenika žele identificirati sa svojim roditeljima, posebno ako se to odnosi na znanje i vještine iz područja borilačkih sportova.</s><s>U okviru navedene spoznaje, autori u radu iskazuju moguće sadržaje i aktivnosti u pripremi i provedbi sportskog kampa, koje nužno prati i specifična organizacija rada.</s><s>1 NEKE SPECIFIČNOSTI U PROVEDBI SPORTSKOG KAMPA Da bi se pripremio i proveo sportski kamp, sasvim sigurno je potrebno prvenstveno zadovoljiti neke standardne uvjete za njegovu provedbu.</s><s>To se prvenstveno odnosi na optimalne uvjete boravka (smještaj, prehrana), te svakako i na posjedovanje sportskih objekata i rekvizita za provedbu kinezioloških programa.</s>
<s>Po mišljenju autora rada, prije same pripreme sportskog kampa potrebno je sa sudionicima programa provesti tzv. višestratificirani anketni upitnik, čijim će se rezultatima moći izabrati centar u kojem će se provoditi program kao i gabariti kinezioloških sadržaja i aktivnosti.</s><s>Program sportskog kampa, kao što je već istaknuto trebao bi biti prilagođen djeci policijskih službenika.</s><s>Svakako, prvenstveno usvajanjem osnovnih znanja iz područja borilaštva i samoobrane, što je vezano uz želju djece u identifikaciji znanja i vještina sa roditeljem.</s><s>Time je definiran primarni program sportskog kampa.</s><s>No, ne i jedini.</s><s>Naime, u provedbi programa sportskog kampa nezaobilazne su i slijedeće kineziološke cjeline: ciklički oblici kretanja (posebno ukoliko je moguće provoditi i program plivanja), sportska i sportsko-rekreacijaka natjecanja te program društveno zabavnih aktivnosti, a sve u cilju stvaranja opuštenosti i homogeniteta među sudionicima cjelokupnog programa.</s>
<s>Istovremeno je tijekom realizacije programa moguće provesti i nekoliko edukacijskih tema iz područja kineziologije, čime bi se mogao započeti razgovor sa djecom o značaju provedbe varstvoslovno-kineziološka sekcija</s>
<s>Uspjeh sportskog kampa značajnim dijelom ovisi o ukupnom pedagoškom vođenju pojedinih programskih segmenata i kampa u cjelini osoba koje su angažirane za provedbu.</s><s>Istovremeno, sportski kamp bi mogao biti interesantniji ukoliko bi se programi i sadržaji realizirali na jednom od svjetskih jezika.</s>
<s>Elementarne igre se mogu definirati kao skup kinezioloških sadržaja koji imaju za cilj povećati vrijednost motoričkih i funkcionalnih sposobnosti organizma.</s><s>Mogu se podijeliti u više podskupina.</s><s>Autori rada prikazuju neke od njih koje su pogodne u provedbi sportskog kampa.</s><s>To su: igre za razvoj snage</s>
<s>igre za razvoj spretnosti i okretnosti igre za razvoj fleksibilnosti (gibljivosti) Igre se mogu provoditi u različitim vremenskim ili prostornim uvjetima.</s><s>No, s obzirom da se posebno preferiraju ciklički oblici kretanja – plivanjem, autori rada prikazuju neke mogućnosti njihove provedbe koje u sebi sadrže elemente plivanja.</s><s>To su: rušenje jahača, čija je splav, tko će duže izdržati pod vodom, borba za loptu, tko snažnije pliva, plivanje u cik-cak liniji idr.</s><s>1.1.2.</s><s>Osnove samoobrane</s>
<s>- judo (tehnike padanja, poluge i ključevi), - samoobrana (pritisci i stezanja, obrane od hvata za ruku-e, obrana od hvata za kosu, obrane od hvata za odjeću, obrane od obuhvata i gušenja, obrane od udarca rukom i nogom)</s>
<s>Posebno, na kraju ovog programa prikazuju se i usvajaju elementi strukturirani u jedinstvenu sintetičku cjelinu.</s><s>Ocjenu usvojenosti sintetike, voditelji programa ocjenjuju nominalnim ocjenama, čime kandidat dobiva priznanje za postignutu kategoriju borilačkih znanja i samoobrane (npr. leptir, pčelica, bumbar ..).</s><s>Time bi se mogao postići daljnji poticaj kandidata i roditelja za nastavkom ovog programa i u domicilnoj sredini, a isto tako i povratak djece na program kampa u slijedećoj godini.</s><s>1.1.3 Sportsko-rekreacijska natjecanja</s>
<s>Usklađeno sa karakteristikama mlađeg ili starijeg dječjeg uzrasta, kod kojih je izražena želja za sportskim nadmetanjem, prikazuju se neke od mogućnosti koji izlaze iz okvira klasičnih nadmetanja u nogometu, košarci itd. koje svakako mogu biti prisutne u programu.</s><s>No, dodatno to su nadmetanja u starim sportovima koji u posljednje vrijeme plijene sve veću pažnju.</s><s>Autori rada prikazuju neke od takvih mogućnosti, i to: bacanje kamena s' ramena, potezanje konopa, trčanje u vreči ili zavezanih nogu, preskakanje prirodnih prepreka, preskok batine, hrvanje – rušenjem na tlo, pogađanje cilja bacanjem kamena, banga, čula, čočak, točak, vranići, nožičanje, ringlanje itd.</s>
<s>1.1.4 Predavanja iz područja kineziologije Jedan od značajnih segmenata sportskog kampa trebala bi biti predavanja iz područja kineziologije.</s><s>Izbor tema kao i načina izlaganja bilo bi potrebno prilagoditi dobnim skupinama, sa osnovnim predavanjima unutar kojih se objašnjavaju: specifičnosti rasta i razvoja djece različitog uzrasta, strukturiranje motoričkih i funkcionalnih sposobnosti u razvojnim razdobljima djece, valorizacija sportskog uspjeha kao temelj perzistencije sudionika u daljnjoj provedbi kinezioloških programa, različiti negativni utjecaji na očuvanje vrijednosti motoričkih i funkcionalnih sposobnosti kao i drugih karakteristika psihosomatskog statusa itd. 1.1.5 Društveno zabavni sadržaji</s>
<s>Prema programskoj koncepciji sportskog kampa, svakodnevno se, a posebno posljednje večeri priprema program društveno-zabavnih aktivnosti i sadržaja.</s><s>Naime, nesporno je da društveno-zabavne aktivnosti predstavljaju značajan segment u sklopu cjelokupnog boravka sudionika u sportskom kampu.</s><s>Iste prvenstveno doprinose cjelovitosti ukupnih kinezioloških sadržaja.</s><s>I pored toga što se pojedini sadržaji iz ove skupine aktivnosti provode i tijekom dana, karakteristično je da su isti vezani uz večernje sate, i u trajanju od 1-1,5 sata.</s><s>Ono što je bitno takvi sadržaji daju svoj specifičan doprinos jakom zbližavanju svih sudionika programa ostavljajući snažan emocionalni doživljaj gotovo kod svih sudionika cjelokupnog programa.</s><s>Izravni doprinos je i u strukturiranju i učvršćenju pozitivnih motiva, no ne samo prema ovim sadržajima već drugim oblicima aktivnosti.</s><s>Zbog takvog značaja, neophodno ih je brižljivo pripremati i vrlo profesionalno provoditi – isključujući moguće improvizacije koje se mogu pojaviti u ovakvim programima.</s>
<s>Uobičajene su slijedeći sadržaji i to: tombola, kviz sa više programskih cjelina, maskenbal, različite skupne društvene igre itd.</s><s>Svakako, uoći završetka sportskog kampa priprema se tzv. završna večer sa brižljivo pripremljenim programom i podjelom šaljivih diploma i zahvalnica svakom pojedincu cjelokupnog programa.</s>
<s>Za provođenje ovih aktivnosti neophodno je pripremiti adekvatan prostor u kojem će se provoditi program.</s><s>Po mogućnosti dislociran od ostalih zajedničkih prostora u kojima uobičajeno borave ostali gosti.</s><s>To je potrebno iz razloga što se tijekom provođenja programa stvara vesela atmosfera, ispunjena smijehom, pjesmom, glasnim navijanjem, šaljivim komentarima itd. 2 ZAKLJUČAK</s>
<s>Temeljem svega, moguće je zaljučiti slijedeće.</s><s>U cilju stabilizacije obiteljskih odnosa moguće je provoditi različite programe.</s><s>No, čini se da kineziološki programi imaju svoj poseban i specifičan doprinos.</s><s>Svakako, jedan od obiteljskih kinezioloških programa mogao bi biti sportski kamp, posebno - ukoliko bi se u njegovu provedbu uključila djeca policijskih službenika.</s><s>To bi mogao biti snažan doprinos povećanju kvalitete obiteljskog života kao i doprinos uravnoteženju obiteljskih stresova koji su sve prisutniji u sadašnje vrijeme.</s><s>Da bi se unutar obiteljskog života policijskih službenika donosila odluka o uključenju djece u programe sportskog kampa, neophodno bi bilo učestalo provoditi adekvatno informiranje i propagandu o takvim mogućnostima.</s><s>Samim tim, ukoliko bi sportski kamp postao «obiteljski image» istim bi se, po mišljenju autora rada, mogla postići tako potrebna «obiteljska smirenost» kao i snažan motiv za provedbu drugih zajedničkih kinezioloških sadržaja i aktivnosti koje bi neminovno morale pratiti svaku suvremenu obitelj.</s>


Kompenzacijski kineziološki programi u policijskoj djelatnosti

<s>Posebnostima načina rada i života policijskih službenika, te svakako istraživanjima u području kineziologije u policiji Republike Hrvatske, strukturirana je početna skupina tzv. kompenzacijskih kinezioloških programa za potrebe policijskih službenika i članova njihovih obitelji.</s><s>Naime, kompenzacijski programi su definirani potrebom nadoknade svega onoga što policijski službenici gube specifičnošću načina rada i života kao: boravak u prirodi zbog dužeg zadržavanja u zatvorenim radnim prostorima ili urbanoj sredini, provedbe aktivnog načina odmaranja zbog pojave različitih znakova umora, provedbe zajedničkih obiteljskih kinezioloških programa zbog povećane količine posla i/ili čestog izostanka u obitelji itd.</s><s>Programi se definiraju kao komplement temeljnim kineziološkim programima u policiji čime upotpunjuju (za sada) cjelokupnost kinezioloških aktivnosti.</s><s>1 PREGLED I OSNOVNA OBILJEŽJA KOMPENZACIJSKIH KINEZIOLOŠKIH PROGRAMA</s>
<s>5. "Wellbeing program" za policijske umirovljenike 6. Obiteljski kineziološki program (vikend i godišnji aktivni odmor) 7. Prigodni susreti žena policijskih službenika 8. Susreti invalida domovinskog rata</s>
<s>Prema istraživanju autora Rubeša, D.J., Zidar, D., Vukosav, J. (1999.), interventni kineziološki program je definiran kao zdravstveno - preventivni i edukacijski kineziološki program, koji ima za cilj da u relativno kratko vrijeme njegove provedbe poboljša vrijednosti bitnih dimenzija psihosomatskog statusa kao i kinezioloških znanja policijskih službenika.</s><s>Provodi se u trajanju od najmanje 48 programskih sati.</s><s>Programu prisustvuju policijski službenici, neovisno iz koje policijske uprave ili postaje dolaze te različitih linija rada.</s><s>Program se realizira provedbom brojnih kinezioloških sadržaja u trajanju od 6 - 8 sati dnevnog rada (ciklički oblici kretanja, elementarne i sportske igre, različiti oblici tjelesnog vježbanja, obnavljanje borilačkih znanja i vještina, edukacijska predavanja, izleti, društvenozabavni program, sportsko - rekreacijska natjecanja, fizioprofilaktički sadržaji itd.).</s><s>Bitnost u programu je da ga pripremaju i provode stručnjaci iz područja kineziologije uz suradnju sa varstvoslovno-kineziološka sekcija</s>
<s>1.1 Interventni kineziološki program stručnjacima ostalih struka (medicine, psihologije, sociologije itd.) te osiguranje ukupnih materijalnotehničkih uvjeta bitnih za standardizaciju programa.</s><s>1.2 Antistresni program</s>
<s>Rezultatima istraživačkog rada autora Rubeša, D.J., Zidar, D. (1997.) o prisutnosti različitih i neuobičajenih situacija u policijskoj praksi, definiran je program koji je namijenjen policijskim službenicima koji gotovo svakodnevno doživljavaju različite stresne situacije.</s><s>Kao protuteža takvim situacijama definiran je antistresni program za policijske službenike.</s><s>Antistresni program je strukturiran kombinacijom provedbe različitih kinezioloških i društveno zabavnih aktivnosti, kojima je moguće utjacati na opuštanje osoba u programu te tako aktivno djelovati na suzbijanje posljedica stresa.</s><s>Programu mogu prisustvovati i članovi obitelji policijskih službenika za koje se priprema i poseban program.</s><s>Provodi se u sportsko-rekreacijskim ili turističkozdravstvenim centrima uz optimalno trajanje programa u trajanju 7 dana, uz osiguranje standardnih uvjeta njegove njegove realizacije (stručni kadar, smještaj i prehrana).</s><s>1.3 Antimobing program</s>
<s>Provedbom istraživačkog rada autora Rubeša,D.J., Zidar,D. Ribičić, G. (2000.) utvrđena je potreba definiranja i provedbe antimobing programa.</s><s>Isti je prvenstveno namijenjen svim onim osobama policijske struke koji u svom radu i životu doživljavaju jaku stresnu situaciju (verbalnim ili fizičkim napadom) unutar šire i uže radne okoline (eng. mob = bučno navaliti ili nasrnuti na nekoga Antimobing program je komponiran kao kombinacija psiho-kinezioloških tretmana i aktivnosti.</s><s>Pogodan je za policijske službenike i službenice iz jedne policijske postaje (ali i šire), a cjelokupni program se realizira u trajanju od 8 - 10 dana.</s><s>Provode ga, pored psihologa (psihijatra) i adekvatan stručni kadar iz područja kineziologije.</s><s>1.4 Radionica stranih jezika</s>
<s>1.1 Interventni kineziološki program jedan od popularnih kompenzacijskih programa za djecu policijskih službenika trebao bi biti program radionica stranih jezika.</s><s>Naime, program bi bio namijenjen starijoj djeci policijskih službenika (1 - 4 razreda srednje škole) koji bi u vrijeme boravka u nekom centru isključivo komunicirali na stranom jeziku (engleski, njemački, talijanski, slovenski itd.).</s><s>Radionice mogu trajati 7 - 10 dana, a za provedbu je pogodno vrijeme proljetnih ili zimskih školskih praznika.</s><s>Program provode stručne osobe sa znanjem stranog jezika u suradnji sa voditeljima kinezioloških programa.</s>
<s>1.5 "Wellbeing program" za policijske umirovljenike Prema ukupnim kineziološkim istraživanjima za starije osobe te posebno jednog broja istraživačkih radova iz područja policijske kineziologije za umirovljenike policijske struke dobivena je spoznaja da starije osobe, zbog prirodnih procesa koje dovode do smanjenja tjelesnih sposobnosti nisu u mogućnosti slijediti sve zahtjevnosti provedbe nekog intenzivnog kineziološkog programa.</s><s>Ta činjenica upućuje na potrebu definiranja i provedbu onih aktivnosti koji bi u svojoj realizaciji trebali imati za cilj umirovljenim osobama stvoriti ugodu (eng. wellbeing = ugoda življenja) u vrijeme njihovog boravka u nekom turističko – zdravstvenom ili rekreacijskom centru.</s><s>U takvim okolnostima provodio bi se tzv. mix-program aktivnosti koji se odnosi na kombinaciju različitih sadržaja kao: predavanja iz područja gerontologije, provedbu rekreacijskih natjecanja (pikado, viseća kuglana itd.), realizaciju društveno-zabavnih igara (tombola, lutrija, asocijacije, turniri u dominu, belotu, šahu itd), susreti sa poznatim osobama iz područja: mađioničarstva, kulture, sporta itd).</s><s>Program bi se trebao Davor Zidar, Goran Ribičić</s>
<s>1.6 Obiteljski kineziološki program (vikend i godišnji aktivni odmor) U skupini kompenzacijskih kinezioloških programa definirana je ukupna metodologija pripreme i provedbe vikend i godišnjih aktivnih odmora za policijske službenike i članove njihovih obitelji.</s><s>To su u suštini boravci izvan domicilne sredine koji imaju za cilj da se, provedbom različitih kinezioloških sadržaja ukloni akutni ili kronični umor koji je nastao posljedicom načina rada i života.</s><s>Osnovna karakteristika ovih odmora je realizacija sadržaja koji predstavljaju, prije svega, izraz osobne preferencije svakog sudionika prema jednom broju sadržaja koje žele provoditi.</s><s>No, karakteristika ovih odmora je i da se dio aktivnosti provodi u zajedništvu sa svim članovima obitelji.</s><s>To se odnosi na sadržaje koji se pripremaju i provode npr. u poslijepodnevnim satima (zabavni obiteljski poligoni, obiteljska rekreacijska natjecanja, stari sportovi, obiteljska vožnja biciklima uz prigodne društvene aktivnosti isl.) te u večernjim satima (društveno - zabavni program).</s><s>1.7 Prigodni susreti žena policijskih službenika Prigodni susreti žena su posebani kompenzacijski programi koji se pripremaju i provode u prigodnim danima vezanim uz žene (npr. dan žena, dan majki isl.).</s><s>Karakteristični su po raznolikosti sadržaja i aktivnosti i to od sportsko-rekreacijskih, kulturnih, zabavnih, edukacijskih do vrlo atraktivnih kao: modna revija, moderni načini friziranja, šminkanja isl.</s><s>Provode se u više dana, a posebno u vrijeme tzv. produženog vikenda 1.8 Susreti invalida domovinskog rata</s>
<s>Susreti invalida domovinskog rata (aktivnih policijskih službenika) je jedan od značajnih događanja za takve osobe.</s><s>Program susreta trebao bi biti prilagođen ovoj kategoriji sudionika, svakako oblikovanjem sportsko-rekreacijskih i društveno-zabavnih sadržaja i aktivnosti.</s><s>Cjelokupnom programu susreta mogu prisustvovati i članovi obitelji, za koje bi se (u jednom dijelu) trebao organizirati poseban program.</s>
<s>Autori rada si dopuštaju zaključak da su, temeljem različitih istraživačkih radova iz područja policijske kineziologije uspjeli definirati početnu sliku kompenzacijskih kinezioloških programa.</s><s>To stvara obvezu i daljnjeg istraživačkog rada.</s><s>Razlog tome je što se stabilitet policijskih službenika ne može više gledati samo iz aspekta profesionalne učinkovitosti, a zanemarujući kvalitetu njihovog obiteljskog života.</s>