Utjecaj Europske kohezijske politike na razvoj ICT infrastrukture u Republici Hrvatskoj

<s>Zahvaljujem prije svega mentoru dr. Mateju Požarniku poradi iznimne susretljivosti, nesebične pomoći i mnogo razumijevanja, uloženog truda i savjeta koji su pridonijeli izradi ovog magistarskog rada.</s><s>Također zahvaljujem svojoj obitelji poradi razumijevanja i strpljenja.</s>
<s>Republika Hrvatska ušla je u članstvo Europske unije i tim činom prihvatila između ostalog i nastojanja Europske unije za kohezijom cijelog europskog prostora.</s><s>Hrvatskoj su se otvorile i mnoge mogućnosti za razvoj svojeg područja, posebice nerazvijenih krajeva kojih u Republici Hrvatskoj ima mnogo.</s><s>Jedan od načina poticanja razvoja jest i izgradnja infrastrukture širokopojasnog pristupa internetu, kao zamašnjaka gospodarskog razvoja.</s><s>Međutim, postoje područja na kojima telekomunikacijski operateri ne vide financijski interes vlastitog ulaganja u infrastrukturu te vrste, stoga Republika Hrvatska, da bi doprinijela europskoj kohezijskoj politici u smislu dostizanja ciljeva Digitalne agende za Europu, mora sama poduzeti određene korake ka razvoju širokopojasne infrastrukture na nerazvijenim područjima, ne bi li se kroz njihov razvoj doprinijelo i uravnoteženom razvoju Republike Hrvatske.</s><s>Poradi doprinosa razvoja te infrastrukture europskoj kohezijskoj politici i razvoju Europske unije u cjelini, aktivnosti takve vrste Europska unija sufinancira i svojim financijskim instrumentima.</s><s>Ključne riječi: europska kohezijska politika, gospodarski razvoj, Digitalna agenda za Europu, internet, širokopojasna infrastruktura.</s>
<s>Republika Hrvaška je vstopila v Evropsko unijo in s tem, med drugim, sprejela prizadevanja Evropske unije za zagotovitev kohezije v celotnem evropskem prostoru.</s><s>Hkrati so se ji odprle številne možnosti za razvoj, še posebej razvoj prikrajšanih območjih, ki jih je na območju Republike Hrvaške veliko.</s><s>Eden od načinov za spodbujanje razvoja, kot gonilna sila gospodarskega razvoja, je tudi gradnja širokopasovne infrastrukture.</s><s>Vendar pa v Republiki Hrvaški obstajajo območja, kjer telekomunikacijski operaterji ne vidijo finančnega interesa za naložbe v te vrste infrastrukture.</s><s>Da bi prispevala k evropski kohezijski politiki, v smislu doseganja ciljev Digitalne agende za Evropo, mora Republika Hrvaška, za razvoj širokopasovne infrastrukture na manj razvitih območjih, sprejeti določene ukrepe, ki bodo vplivali na razvoj manj razvitih območij in hkrati prispevali k uravnoteženemu</s>
<s>SUMMARY širokopasovne infrastrukture k ciljem evropske kohezijske politike ter razvoju Evropske unije kot celote, so takšne vrste aktivnosti sofinancirane s strani Evropske unije in njenih finančnih instrumentov.</s><s>Ključne besede: evropska kohezijska politika, gospodarski razvoj, Digitalna agenda za Evropo, Internet, širokopasovna infrastruktura.</s>
<s>Pravila financiranja širokopojasne infrastrukture iz državnih Investicijski modeli izgradnje širokopojasne infrastrukture ..........</s><s>4.3.3 Kombinirani javno-privatni model (javno-privatno partnerstvo) ..</s><s>4.3.4 Model odozdo prema gore (bottom-up model) 4.3.5 Model vanjskih usluga (outsourcing) 4.3.6 Model zajedničkog ulaganja (joint venture) ŠIROKOPOJASNA INFRASTRUKTURA U REPUBLICI HRVATSKOJ .......</s><s>Analiza stanja širokopojasne infrastrukture i ponude usluga 5.1.3 Upotreba širokopojasnih usluga</s>
<s>5.1.4 Trendovi kretanja upotrebe širokopojasnih usluga Koristi koje donosi izgradnja širokopojasne infrastrukture ...........</s><s>5.2.3 Demografske i socijalne koristi na nivou županija u RH PRIJAVA</s>
<s>6.1.2 Plan razvoja širokopojasne infrastrukture (PRŠI) Zatvaranje financijske konstrukcije i prijava na europske Moguća rješenja pri realizaciji projekta POPIS TABELA:</s>
<s>Minimalne karakteristike širokopojasnog pristupa u projektima s Opremljenost kućanstava računalom i pristup internetu na razini Trendovi promjene širokopojasnog pristupa Promjena u stanovništvu 2001. - 2011. po županijama Indeksi razvijenosti županija</s>
<s>Prikaz postupka verifikacije boja područja Pokrivenost širokopojasnim pristupom internetu brzine 2Pokrivenost širokopojasnim pristupom internetu brzine 30Pokrivenost širokopojasnim pristupom internetu brzinama većim Prikaz korištenja brzina širokopojasnog pristupa na području RH Prikaz korištenja brzina širokopojasnog pristupa na području RH Europska dodana vrijednost širokopojasnog pristupa internetu .......</s><s>Državna dodana vrijednost širokopojasnog pristupa internetu .........</s><s>Faze projekta izgradnje širokopojasne infrastrukture u RH Organigram</s>
<s>Grafikon 11: Udio priključaka prema tehnologijama s obzirom na ukupan broj Grafikon 13: Broj gospodarskih subjekata u odnosu na broj stanovnika u Primorsko-goranskoj i Virovitičko-podravskoj županiji POPIS SKRAĆENICA:</s>
<s>Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja</s>
<s>Širokopojasni pristup internetu je sredstvo za dohvat informacija.</s><s>Njime se izravno utječe na kvalitetu života stanovnika određenog područja poradi demografskog, socijalnog i gospodarskog napretka koji širokopojasna infrastruktura pruža.</s><s>Svrha ovog magistarskog rada je davanje doprinosa ujednačenom razvoju RH kroz analiziranje mogućnosti i modaliteta financiranja izgradnje širokopojasne infrastrukture u nerazvijenim dijelovima RH od strane EU putem europskih strukturnih fondova.</s>
<s>Nakon uvoda u kojem se definira problem koji se obrađuje u magistarskom radu, u drugom poglavlju daje se detaljni opis europske kohezijske politike, te njenog krovnog strateškog dokumenta, odnosno strategije Europa 2020.</s><s>Opisuju se njeni prioriteti i inicijative koje ih podržavaju te se navode ciljevi koji se planiraju ostvariti do 2020. godine na razini EU.</s>
<s>U trećem poglavlju definiramo poziciju IKT-a u okviru europske kohezijske politike, položaj IKT-a u strategiji Europa 2020, s naglaskom na jednu od inicijativa koja podržava jedan od prioriteta Europe 2020, odnosno DAE.</s><s>Četvrto poglavlje bavi se provođenjem europske kohezijske politike na razini RH.</s><s>Opisuje se jedan od dokumenta koji formalizira pravila sufinanciranja projekata od strane EU u financijskoj perspektivi 2014.-2020., odnosno Operativni program "Konkurentnost i kohezija", a koji izravno regulira europsko sufinanciranje širokopojasne infrastrukture.</s><s>Nadalje, navode se i opisuju pravila financiranja širokopojasne infrastrukture uz državne potpore, te se opisuje određeni broj u svijetu</s>
<s>Istraživački dio započinje petim poglavljem, u kojem se na temelju prikupljenih podataka analizira stanje širokopojasne infrastrukture u RH, odnosno istražuje kakva je dostupnost širokopojasnih usluga, kakva je njihova ponuda, odnosno kvaliteta, te u kakva je upotreba širokopojasnog pristupa internetu od strane stanovništva, odnosno kućanstava u RH.</s>
<s>U šestom poglavlju se, na temelju istraživanja, predočuje proces prijave projekata izgradnje širokopojasne infrastrukture na područjima gdje nedostaje komercijalni interes operatora za istu izgradnju, počevši od pripremnih radnji.</s><s>Ocjenjuju se investicijskih modeli izgradnje i definiraju kriteriji za odabir, definira postupak i koraci u provođenju javnih rasprava kojima projekti takve vrste podliježu, definiraju koraci u provođenju zatvaranja financijske konstrukcije takvih projekata i prijavi za sufinanciranje od strane europskih fondova, te se definiraju svi daljnji postupci koji su obvezni za provođenje nakon izgradnje širokopojasne infrastrukture.</s><s>Magistarski rad završava sa zaključkom do kojeg se došlo temeljem opisanih istraživanja.</s>
<s>DEFINICIJA PROBLEMA I OPREDELJENJE PREDMETA EU, kao zajednica zemalja ima za cilj ujednačeni razvitak cjelokupnog prostora EU, država članica unutar EU, te jačanje globalne konkurentnosti europskog gospodarstva.</s><s>U svrhu željenog cilja provodi se europska kohezijska politika (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010) Dokument koji definira provedbu europske kohezijske politike je desetogodišnja strategija pametnog, održivog i uključivog rasta, odnosno strategija Europa 2020, čiji ciljevi uključuju zapošljavanje, istraživanje i razvoj, klimatske promjene (energiju), obrazovanje, socijalno uključivanje i smanjenje siromaštva (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010) 2020 Strategija Europa 2020 kao jedan od učinkovitih načina poticanja razvoja, ali i povećanja socijalne uključenosti i konkurentnosti u EU naglašava IKT (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010) 2020 final, 2010, 14), dok je smanjenje digitalnog jaza, s naglaskom na razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa internetu kao zamašnjaka demografskog i socijalno-gospodarskog razvoja, jedan od glavnih prioriteta koji promiče DAE (A Digital Agenda for Europe.</s><s>COM(2010) 245 final, 2010, 3).</s>
<s> stvaranje jedinstvenoga digitalnog tržišta,  poboljšanje interoperativnosti informacijskih i komunikacijskih proizvoda i usluga,</s>
<s> poticanje povjerenja i sigurnosti na internetu,  osiguranje pružanja znatno bržeg pristupa internetu, poticanje ulaganja u istraživanje i razvoj,</s>
<s> poboljšanje digitalne pismenosti, znanja i e-uključivosti, te primjena informacijskih i komunikacijskih tehnologija u rješavanju ključnih izazova društva, kao što su klimatske promjene, povećanje troškova zdravstvene skrbi i starenje stanovništva (A Digital Agenda for Europe.</s><s>COM(2010) Kako je 2013. godine RH postala članicom EU, također je prihvatila nastojanja EU za pozitivnom kohezijom cjelokupnog europskog prostora (Ugovor o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji, Članak 3.).</s><s>Time su se RH otvorile mnoge mogućnosti i za vlastiti razvoj.</s>
<s>RH u razvoju koji je tema ovog magistarskog rada, dakle širokopojasnom pristupu i pokrivenosti pristupnom mrežom nove generacije (NGA), uvelike zaostaje za prosjekom EU (Program razvoja Interneta i širokopojasnog pristupa Internetu na područjima od posebne državne skrbi, brdsko-planinskim područjima i otocima, 2013, 4-5).</s><s>Naime, samo nekoliko gusto naseljenih područja u RH ima zadovoljavajuću pokrivenost pristupnom NGA mrežom, te veliki udio stanovništva nije u mogućnosti pristupiti brzoj širokopojasnoj vezi i koristiti napredne IKT usluge (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 4).</s><s>Ovdje se uglavnom radi o područjima koja po demografskim i socijalno-gospodarskim pokazateljima uvelike zaostaju za ostatkom države (Državni zavod za statistiku, 2015), ujedno i EU, što je u suprotnosti sa ciljevima europske kohezijske politike, koja zagovara ujednačenu razvijenosti svih regija europskog prostora (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010) 2020 final, 2010, 5).</s><s>Na tim nerazvijenim područjima u RH telekomunikacijski operateri ne vide financijski interes vlastitog ulaganja u širokopojasnu infrastrukturu (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 44), stoga RH, poradi dostizanja ciljeva DAE i doprinosa europskoj kohezijskoj politici, mora poduzeti određene korake ka razvoju širokopojasne infrastrukture na tim područjima, da bi se kroz njihov razvoj doprinijelo i uravnoteženom razvoju RH (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 5).</s><s>Poradi doprinosa razvoja širokopojasne infrastrukture razvoju RH, i razvoju EU u cjelini, aktivnosti takve vrste EU sufinancira svojim financijskim instrumentima putem europskih strukturnih fondova (Operativni program "Konkurentnost i Područja europskog financiranja definiraju se partnerskim sporazumima između EU i zemalja članica, dok se prioriteti i modaliteti financiranja određuju operativnim programima (Gelo, 2013, 197-198).</s><s>Dana 12. prosinca 2014. godine, RH i Europska komisija su temeljem Partnerskog sporazuma usvojile Operativni program "Konkurentnost i kohezija", prema kojem je značajan udio financiranja od strane EU predviđen i za širokopojasnu infrastrukturu, te u kojem se definira dodatno proširivanje širokopojasnih mreža nove generacije i razvoj elektroničkih javnih usluga (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 32).</s><s>U interesu je i RH i EU, a posebice nerazvijenih područja RH, izgradnja, odnosno razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa internetu, poradi demografskih, socijalnih i gospodarskih koristi koje postojanje i korištenje te infrastrukture donosi za stanovništvo tog područja (Czernich i drugi, 2011), RH i EU u cjelini (A Digital Rezultati izgradnje širokopojasne infrastrukture izravno će doprinijeti postizanju općih ciljeva DAE i nacionalnih ciljeva u pogledu pokrivenosti širokopojasnim mrežama velikih brzina do 2020. godine (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 6).</s><s>Ujedno, doprinosi širokopojasne infrastrukture su veliki.</s><s>Ona pozitivno utječe na ekonomski rast, produktivnost i stvaranje novih radnih mjesta, efikasnost gospodarskih subjekata, te kreira potrošački višak (Impact of broadband on the SVRHA I CILJEVI ISTRAŽIVANJA</s>
<s>Svrha istraživanja je analiziranje mogućnosti i modaliteta financiranja izgradnje širokopojasne infrastrukture u nerazvijenim dijelovima RH od strane EU putem europskih strukturnih fondova.</s><s>Naime, u RH postoje područja koja po demografskim i socijalno-gospodarskim karakteristikama u negativnom smislu odudaraju od ostatka države pa razmjerno tome još i više od ostatka EU.</s><s>Istraživanje će ujedno biti i doprinos zaustavljanju demografskog i socijalnogospodarskog propadanja nerazvijenih područja RH i poticanju njihovog razvoja.</s><s>Da bi se ostvarila svrha magistarskog rada, pokušati ćemo dosegnuti slijedeće ciljeve:</s>
<s> Proučiti kohezijsku politiku EU, njezine prioritete, njezin utjecaj na RH, te moguće izvore financiranja od strane EU.  Ocijeniti stanje infrastrukture širokopojasnog pristupa internetu u RH.  Istražiti korelaciju između dostupnosti širokopojasnog pristupa internetu i demografskih i socijalno-gospodarskih pokazatelja, te kvalitete života ljudi.</s>
<s> Istražiti i ocijeniti investicijske modele i mogućnosti europskog financiranja izgradnje širokopojasne infrastrukture na nerazvijenim područjima.</s>
<s>Pisanjem ovog magistarskog rada pokušati ćemo odgovoriti na slijedeća pitanja: 1. Što je kohezijska politika EU i kako se ona provodi u RH?</s><s>2. Kakve su mogućnosti RH glede korištenja europskih financijskih sredstava namijenjenih razvoju IKT-a?</s>
<s>5. Kakve su mogućnosti i modeli financiranja izgradnje širokopojasne infrastrukture na nerazvijenim područjima od strane EU?</s><s>6. Na kakve nesukladnosti i poteškoće se nailazi kod pripreme projekata takve vrste?</s>
<s>RH ima mogućnosti korištenja financijskih sredstava EU za izgradnju širokopojasne infrastrukture na nerazvijenim područjima.</s><s>Stoga hipoteza koju ćemo pokušati dokazati ovim magistarskim radom, glasi:  Učinkovito korištenje financijskih sredstava EU kao izvora financiranja razvoja širokopojasne infrastrukture u nerazvijenim područjima RH zaustaviti će njihovo daljnje demografsko propadanje i biti zamašnjak njihovog pozitivnog gospodarskog razvoja.</s><s>Navedenu hipotezu pokušati ćemo dokazati uz pretpostavke da će RH i nadalje biti članica EU, da će RH ostati podijeljena na dvije manje razvijene NUTS 2 regije čiji je BDP po glavi stanovnika manji od 75 % BDP-a EU, te da će Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja biti usvojen od strane Europske komisije.</s>
<s>U istraživačkom dijelu ćemo pokušati dokazati navedenu hipotezu, međutim možemo očekivati da ćemo naići i na neka ograničenja, kao što su npr. nedovoljna mogućnost dostupa ili nesukladnost podataka o postojećoj širokopojasnoj infrastrukturi na ciljanom području.</s><s>Očekivani rezultati su slijedeći:  Potvrda pozitivnog utjecaja dostupnosti širokopojasnog pristupa na demografske i socijalno-gospodarske pokazatelje.  Definicija</s>
<s>Istraživanjem izvora prikupili smo temu magistarskog rada sve relevantne informacije, te smo deskriptivnom metodom opisati kohezijsku politiku EU, strategiju Europa 2020, te DAE.</s>
<s>Nadalje, induktivnom smo metodom došli do općih zaključaka o stanju infrastrukture širokopojasnog pristupa internetu u RH, odnosno ciljanom području.</s><s>Metodom sinteze informacija o stanju širokopojasne infrastrukture predstavili smo to stanje i mogućnost financiranja razvoja širokopojasne infrastrukture od strane EU, dok smo deduktivnom metodom došli do određenih zaključaka o utjecaju širokopojasne infrastrukture na demografski i socijalno-gospodarski razvoj, posebice nerazvijenih područja.</s>
<s>Kako je EU postala suočena sa gubitkom konkurentnosti u odnosu na Sjedinjene Američke Države i Kinu, a globalna kriza pokazala koje su strukturne slabosti, kako u svim većim svjetskim ekonomijama, tako i u ekonomiji EU, Europska komisija donijela je desetogodišnju strategiju od koje se očekuje da će reformirati europsku ekonomiju (Grgurić, 2010, 119).</s><s>Europska Strategija Europa 2020 krovna je strategija EU, koja ima za cilj EU pretvoriti u pametnu, održivu i uključivu ekonomsku silu koja će pružati visoko zapošljavanje, produktivnost i socijalnu koheziju.</s><s>Ostvarenje tog cilja, odnosno promoviranje rasta za sve, zadatak je svih zemalja članica EU, s obzirom na različitost njihovih potreba, situaciju i nacionalne posebnosti (Marlier, 2010, 18).</s><s>Kratkoročni prioritet strategije je uspješan izlazak iz trenutne krize, dok je dugoročni cilj osigurati održivu budućnost sa više radnih mjesta i boljim uvjetima za život.</s><s>Stoga strategija definira tri dugoročna cilja (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010) 2020 final, 2010, 5):  Uključivi rast.</s>
<s>Prioritet Pametan rast podrazumijeva ulaganje u obrazovanje, istraživanje i inovacije, odnosno znanstveno-tehnološka istraživanja i razvoj, inovacije, obrazovanje i digitalno društvo.</s><s>Ovaj prioritet podupire slijedeće vodeće inicijative (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010)  Unija inovacija.</s>
<s>Prioritet Održivi rast znači poticanje konkurentnosti i proizvodnje koja se efikasnije odnosi prema resursima.</s><s>Prioritet je poduprijet sa dvije inicijative (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth, COM(2010)  Učinkovito iskorištavanje resursa u Europi.  Industrijska politika za doba globalizacije.</s><s>Pod prioritetom Uključivi rast podrazumijeva se povećanje konkurentnosti na tržištu rada, borba protiv siromaštva, te socijalnu koheziju.</s><s>Prioritet je poduprijet sa dvije inicijative:</s>
<s> Program za nove kvalifikacije i radna mjesta.  Europska platforma za borbu protiv siromaštva.</s><s>Kako napredak ostvarenja strategije mora na neki način biti mjerljiv, EU postavila je pet glavnih mjerljivih ciljeva koji bi trebali biti dosegnuti na razini EU do 2020. godine (Europe 2020, a strategy for smart, sustainable and inclusive growth,  75 % stanovništva u dobi od 20 do 64 godine je zaposleno.  20 ili u određenim uvjetima 30 % niže emisije stakleničkih plinova nego što je to bilo 1990. godine, 20 % energije dobiva se iz obnovljivih izvora, te 20 % viša energetska učinkovitost.</s>
<s> 10 % manje rano napuštanje školovanja, te 40 % stanovništva u dobi od 30 do 34 godine sa završenim visokim obrazovanjem.  20 milijuna manje siromašnih ljudi ili onih koji su u opasnosti od siromaštva i socijalne isključenosti.</s>
<s>Predviđena je i reforma tržišta rada i veće ovlasti od strane Europske komisije.</s><s>Međutim, svakoj državi članici preporuča se da ciljeve strategije prevede u svoje nacionalne ciljeve, ovisno o svojim nacionalnim prioritetima (Grgurić, 2010, 122).</s><s>Jedinstveno tržište još se ne definira, već samo jedinstveno digitalno tržište (Erixon, 2010, 8).</s><s>Strategija Europa 2020 ima intenciju kapitalizirati efekte rasta inovacija i IKT-a putem inicijativa Unija inovacija i DAE (Veugelers, 2012, 2).</s><s>EU sada, za razliku od prijašnjih isključivo javnih izvora za istraživanje i razvoj, sve više aktivnosti usmjerava ka razvoju okvirnih uvjeta za razvoj tržišta, kao npr. dostupnost privatnog financiranja, jedinstveno tržište te stimuliranje partnerstva.</s><s>Industrijska politika naglašava izgradnju okvirnih uvjeta za rast EU kompetitivnosti, poboljšava dostupnost izvora financiranja, pristup novim vještinama, tržištu te jačanje partnerstva.</s><s>Međutim podcjenjuje potencijal pružatelja IKT usluga u povećanju vrijednosti u novim IKT sektorima.</s><s>DAE s druge strane, usredotočen je na jedinstveno digitalno tržište, interoperabilnost, te otvorenu širokopojasnu infrastrukturu (Veugelers, 2012, 12).</s>
<s>EUROPSKA KOHEZIJSKA POLITIKA NA PODRUČJU IKT-A IKT U OKVIRU EUROPSKE KOHEZIJSKE POLITIKE U okviru strategije Europa 2020 EU je definirala ciljeve u područjima zapošljavanja, inovacija, obrazovanja, socijalne uključivosti i klime, odnosno energije, te već spomenute glavne inicijative (DAE, Unija inovacija, Mladi u pokretu, Učinkovito iskorištavanje resursa u Europi, Industrijska politika za doba globalizacije, Program za nove kvalifikacije i radna mjesta i Europska platforma za borbu protiv siromaštva), koje će omogućiti postizanje navedenih ciljeva.</s><s>Da IKT podupire gotovo cijelu strategiju Europa 2020, pokazano je donošenjem pravnog okvira od strane EU, koji podupire investicije u otvorenu i kompetitivnu infrastrukturu, te u širokopojasni pristup koji će biti na raspolaganju svim Tržišna vrijednost sektora IKT-a 2010. godine u EU iznosila oko 600 milijardi EUR godišnje.</s><s>Sudjeluje u rastu opće produktivnosti poradi visoke dinamičnosti i inovacija, a mijenja i načina poslovanja u ostalim sektorima.</s><s>IKT je direktni razlog 5 % povećanja BDP-a EU.</s><s>Sektor IKT-a ima također i veliki utjecaj i na društvo kao takvo, poradi činjenice da više od 250 milijuna ljudi u Europi dnevno koriste internet, dok gotovo svi Europljani posjeduju mobilni telefon, što je uvelike uzrokovalo promjenu načina života (A Digital Agenda for Europe.</s><s>COM(2010) 245 final, 2010, 4).</s><s>IKT se pojavljuje kao integralna komponenta brojnih ugovora, politika i programa EU, počevši od Lisabonskog ugovora koji je prethodnica strategiji Europa 2020 pa sve do Okvirnih programa za istraživanje i tehnološki razvoj koji podupiru europski razvoj putem IKT-a (Huawei, 2013, 19).</s><s>Sadašnji Okvirni program u kojem se IKT pojavljuje kao osnovni razvojni element naziva se Obzor 2020 i obuhvaća trenutnu financijsku perspektivu EU, odnosno traje od 2014.-2020. godine.</s><s>Objedinjuje aktivnosti Sedmog okvirnog programa, inovacijske aspekte Programa za konkurentnost i inovacije i europski doprinos Europskom institutu za inovacije i tehnologiju, a proračun mu iznosi 78,6 milijardi EUR.</s><s>Program nudi rješenja i odgovore u vezi jačanja globalne pozicije EU, gospodarske krize, investicija, opće, materijalne i ekološke sigurnosti građana EU kroz doprinos ostvarivanja ciljeva strateških dokumenata EU koji su vezani uz istraživanje, tehnološki napredak te inovacije, strategiju Europa 2020, Unije inovacija i izgradnju Europskog istraživačkog centra (Research and Innovation to boost growth and jobs in Europe - Issue 2, 2015).</s>
<s>DAE je jedna od vodećih inicijativa strategije Europa 2020.</s><s>Uspostavljena je da bi definirala ključnu ulogu IKT-a u ostvarivanju ambicija strategije Europa 2020 do 2020. godine.</s><s>Cilj DAE jest maksimizirati društveni i ekonomski potencijal IKT-a, posebice interneta, kao najvažnijeg medija društvene i gospodarske aktivnosti.</s><s>Uspješno ispunjenje ciljeva DAE potaknuti će inovacije, gospodarski rast, bolju zdravstvenu zaštitu, sigurnije i učinkovitije načine prijevoza, čišći okoliš, nove medijske mogućnosti, olakšani pristup javnim servisima i kulturnim sadržajima, što sve zajedno čini i poboljšanje kvalitete svakodnevnog života građana EU (A Digital Agenda for Europe.</s><s>COM(2010) 245 final, 2010, 3).</s>
<s>Slika 1 prikazuje ciklus digitalne ekonomije, odnosno da je veliki potencijal IKT moguće iskoristiti putem ciklusa djelovanja.</s><s>Atraktivan sadržaj i usluge moraju biti dostupne u interoperabilnom i bezgraničnom internet okruženju.</s><s>To potiče potražnju za većim brzinama i kapacitetima, što opet stvara potražnju za ulaganjima u brže mreže.</s><s>Brže mreže s druge strane otvaraju put inovativnim uslugama iskorištavanju veće brzine.</s>
<s> Nedovoljni napori u glede istraživanja i inovacija.  Pomanjkanje informatičke pismenosti i vještina.  Propuštene prilike u vezi društvenih izazova.</s><s>DAE je definirala ključne aktivnosti ne bi li otklonila navedena problemska područja.</s><s>Ujedno predstavlja prikaz aktualnih i predvidivih problema i mogućnosti, te će evoluirati s iskustvom i brzim promjenama u tehnologiji i društvu (A Digital Ključna područja djelovanja definirana u DAE su slijedeće:  Jedinstveno digitalno tržište - novo jedinstveno tržište sa svim koristima digitalnog doba.</s>
<s> Interoperabilnost i standardi - učinkovitija interoperabilnost između IT proizvoda i usluga poradi izgradnje potpunog digitalnog društva.  Povjerenje i sigurnost - Europljani ne bi trebali doživljavati tehnologiju sa nepovjerenjem, jer digitalno doba ne znači doba "velikog brata" ili "digitalni divlji zapad".</s>
<s> Brzi i ultrabrzi pristup internetu - vrlo brzi internet poradi gospodarskog rasta, stvaranja novih radnih mjesta i prosperiteta, te osiguravanja dostupnosti internetskog sadržaja svim građanima.  Istraživanje i inovacije - Europa mora više investirati i istraživanje i razvoj, ne bi li osigurala da najbolje ideje imaju pristup na tržište.  Povećanje informatičke pismenosti, vještina i uključivosti - digitalno doba podrazumijeva ojačavanje i emancipaciju, dakle pozadina ili vještine ne bi trebale biti prepreke u ostvarenju tog potencijala.  Koristi IKT-a za europsko društvo - pametno korištenje tehnologije i korištenje informacija pomoći će suočavanju društva sa izazovima kao što su klimatske promjene i starenje stanovništva.  Međunarodni aspekti DAE (A Digital Agenda for Europe.</s><s>COM(2010) DAE također definira i pokazatelje za praćenje, preuzete pretežno iz benchmarking okvira 2011-2015 usvojenog od država članica 2009. godine (A Digital Agenda for Europe.</s><s>COM(2010) 245 final, 2010, 40).</s><s>U nastavku navodimo aktualne pokazatelje uspješnosti DAE grupirane po područjima:</s>
<s> 50 % stanovništva trebalo bi kupovati on-line do 2015. godine.  20 % stanovništva trebalo bi kupovati on-line u inozemstvu do 2015. godine.</s>
<s> 33 % malih i srednjih poduzeća trebalo bi obavljati on-line kupovinu odnosno prodaju do 2015. godine u iznosu jednakom ili većem od 1 % njihovih ukupnih prihoda, odnosno rashoda.  Razlika između nacionalnih i roaming tarifa treba biti nula do 2015. godine.</s>
<s> Povećanje redovnog korištenja interneta sa 60 % na 75 % do 2015. godine, odnosno od 41 % do 60 % za ljude sa poteškoćama.  Prepoloviti broj stanovnika koji nikada nisu koristili internet do 2015. godine.</s>
<s>Socijalno gospodarski razvoj baziran na ključnim indikatorima DAE, te provođenje političkih aktivnosti redovno se prate od strane EU (A Digital Agenda for Europe.</s>
<s>U prošlom poglavlju spomenuli smo dostupnost širokopojasnog pristupa stoga ćemo u ovom objasniti što znači pojam širokopojasnosti, odnosno koje su glavne karakteristike širokopojasnog pristupa i širokopojasne infrastrukture.</s>
<s>pružanje širokopojasnih usluga.</s><s>Širokopojasni priključci predstavljaju priključne točke mreže putem kojih su korisnici spojeni na širokopojasnu mrežu" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 13).</s><s>Poznajemo dvije vrste širokopojasnog pristupa:  Osnovni širokopojasni pristup.</s>
<s>Osnovni širokopojasni pristup podrazumijeva brzine pristupa internetu od 2 do 30 Mbit/s odnosno sva infrastrukturna i tehnološka rješenja koja omogućuju širokopojasni pristup tih brzina, što se u RH uglavnom odnosi na xDSL tehnologije, kabelske tehnologije do DOCSIS 2.0 standarda, UMTS/3G bežične mreže, WIMAX mreže i satelitski pristup (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 13).</s>
<s>NGA širokopojasni pristup podrazumijeva brzi i ultrabrzi pristup, brzina većih od 30 Mbit/s (za brzi), odnosno 100 Mbit/s (za ultrabrzi) (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 13).</s><s>NGA širokopojasna infrastruktura, podrazumijeva sva infrastrukturna i tehnološka rješenja koja se djelomično ili u potpunosti temelje na svjetlovodnim elementima i kojima je moguće pružiti širokopojasne usluge boljih karakteristika u odnosu na postojeće osnovne širokopojasne mreže, odnosno osiguravaju brzi i ultrabrzi pristup s brzinama većim od 30 Mbit/s (u smjeru prema korisniku, engl. downstream) (Commission Recommendation on regulated access to Next Generation Access Networks (NGA).</s><s>2010/572/EU, 2010, 40).</s><s>NGA pristup moguće je osigurati putem FTTx tehnologija (FTTH, FTTB, FTTC), te kombinacijom istih s VDSL tehnologijom, odnosno kabelskom DOCSIS 3.0 tehnologijom (EU Guidelines for the application of State aid rules in relation to rapid deployment of broadband networks.</s><s>OJ 2013/C 25/01, 2013).</s><s>Pristupna širokopojasna mreža se sastoji od lokalnih petlji, za koje se ponekad koristi i naziv pretplatničke linije (engl. subscriber lines), uz njima pridruženu mrežnu opremu.</s>
<s>Širokopojasne mreže potrebno je izvesti uz odgovarajuću infrastrukturu i infrastrukturne objekte za razvod i prihvat medija, te smještaj prateće aktivne opreme (Commission Staff Working Document on the implementation of National Broadband Plans.</s><s>SWD(2012) 68 final/2, 2012, 12).</s><s>U tom kontekstu razlikujemo:  Kabelska kanalizacija (distributivna telekomunikacijska kanalizacija DTK) je podzemna mreža cijevi i bunara za razvod (svjetlovodnih niti, koaksijalnih kablova, bakrenih parica).</s>
<s> Nadzemna mreža je mreža stupova o koje su ovješeni kablovi (svjetlovodnih niti, koaksijalnih kablova, bakrenih parica).</s><s>Gradnja je dozvoljena samo u ruralnim područjima.</s><s>Nedostaci su: povećana osjetljivost na atmosferske utjecaje (padaline, vjetar, elektrostatička pražnjenja) i kraći životni vijek u odnosu na podzemnu mrežu.  Kabineti (ulični i vanjski) služe kao lokacije pasivnog prospajanja kablova u pristupnoj mreži.</s><s>U njih se smještaju i pasivni razdjelnici kod GPON tehnologija, te aktivna oprema u VDSL/FTTC i kabelskim mrežama.</s>
<s> Lokalni čvor je sučelje između pristupne i agregacijske mreže (fizički prihvat pristupne mreže, te smještaj aktivne opreme za agregaciju prometa iz pristupne mreže i usmjeravanje prometa prema agregacijskoj mreži).</s><s>Najčešće odgovara lokaciji lokalne telefonske centrale (funkcijska lokacija).</s>
<s> Antenski stup ima primopredajnu radiofrekvencijsku funkciju u pristupnom dijelu bežičnih mreža.</s><s>Bazna stanica (logičko mjesto s nadzorom primopredajnih funkcija u pristupnom djelu bežičnih mreža) uobičajeno se fizički nalazi uz lokaciju antenskog stupa.  Distribucijski čvor označava točku koncentracije kablova između završnog dijela pristupne mreže (svjetlovodna distribucijska mreža, engl. drop) i dovoda pristupne mreže (spojna mreža, engl. feeder).</s><s>Namješten je u prostoru kabineta ili lokalnog čvora.</s><s>Pristupna mreža krajnjim korisnicima omogućava povezivanje s jezgrenom mrežom preko koje pristupaju raznim uslugama.</s><s>Lokalne petlje povezuju lokacije krajnjih korisnika usluge s lokalnim centralama (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014).</s><s>Vezano uz navedenu pasivnu infrastrukturu vezan je i pojam "pravo puta".</s><s>"Ako je za gradnju elektroničke komunikacijske infrastrukture i druge povezane opreme na općem dobru ili na nekretninama u vlasništvu RH, jedinica lokalne ili regionalne samouprave u postupku izdavanja dozvola za građenje ili drugih odobrenja, u skladu s posebnim zakonom kojim je uređeno prostorno uređenje i gradnja, potrebno pribaviti suglasnost upravitelja općeg dobra ili vlasnika nekretnine, nadležno tijelo upravitelja općeg dobra ili vlasnika nekretnine izdat će suglasnost u roku od 30 dana od dana podnošenja zahtjeva za izdavanje te suglasnosti" U nastavku ćemo opisati karakteristike, prednosti, nedostatke te infrastrukturne zahtjeve postojećih tehnologija koje omogućuju širokopojasni pristup.</s><s>ADSL tehnologija: pristup putem ADSL tehnologije omogućen je putem bakrenih parica, odnosno dva bakrena voda.</s><s>Prednost ADSL tehnologije razvidna je iz najveće zastupljenosti među tehnologijama širokopojasnog pristupa.</s><s>Nedostaci su joj: nemogućnost brzog i ultrabrzog pristupa internetu, smanjenje prosječnih korisničkih brzina i stabilnosti veze s povećanjem broja ADSL korisnika, smetnje preslušavanja, velika nesimetričnost brzina u dolaznom i odlaznom smjeru te atmosferski utjecaji.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu ADSL tehnologije su: kabelska kanalizacija i/ili nadzemna mreža, te prostor lokalnog čvora.</s><s>VDSL tehnologija: pristup putem VDSL tehnologije omogućen je također putem bakrene parice u završnom segmentu, odnosno pristupnoj mreži, te svjetlovodna vlakna u dovodu.</s><s>Prednost VDSL tehnologije je ta da omogućava veće brzine i simetričnost brzina u oba smjera.</s><s>Nedostatak se očituje u potrebi uvođenja većeg broja novih pristupnih čvorova bliže korisnicima.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu VDSL tehnologije su: kabelska kanalizacija i/ili nadzemna mreža, ulični kabineti, prostor lokalnog čvora (Eriksson i Odenhammar, 2006, 40).</s><s>GPON tehnologija: pristup putem GPON tehnologije omogućen je putem svjetlovodnih vlakana u završnom segmentu, odnosno pristupnoj mreži, te svjetlovodna vlakna u dovodu.</s><s>Prednost GPON tehnologije je mogućnost jednog dediciranog svjetlovodnog vlakna za krajnjeg korisnika, te manje svjetlovodnih vlakana u dovodu.</s><s>Nedostatak se očituje u dijeljenju kapaciteta u dovodu mreže između korisnika, te polovična brzina u odlaznom smjeru.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu GPON tehnologije su: kabelska kanalizacija i/ili nadzemna mreža, prostor distribucijskog čvora, prostor lokalnog čvora.</s><s>FTTH P2P tehnologija: pristup putem FTTH P2P tehnologije omogućen je također putem svjetlovodnih vlakana (Sigurdsson, 2007, 127).</s><s>Prednost FTTH P2P tehnologije je ta da je svakom krajnjem korisniku dodijeljeno barem jedno zasebno svjetlovodno vlakno, do 1 Gbit/s u oba smjera (simetrični prijenos).</s><s>Nedostatak se očituje u visokim troškovima implementacije.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu FTTH P2P tehnologije su: kabelska kanalizacija i/ili nadzemna mreža, prostor distribucijskog čvora, prostor lokalnog čvora.</s><s>Kabelski pristup (DOCSIS, HFC tehnologija): kabelski pristup omogućen je koaksijalnim kabelima i svjetlovodnim vlaknima.</s><s>Prednost ove tehnologije jest ta da omogućuje udruživanje više kanala.</s><s>Nedostatak se očituje u zatvorenosti mreže u vlasništvu kabelskih operatora, barem dvostruko manjim brzinama u odlaznom smjeru i skupoj nadgradnji.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu kabelskog pristupa su: kabelska kanalizacija i/ili nadzemna mreža, prostor HFC čvora.</s>
<s>UMTS/HSPA (3G) tehnologija: ova tehnologija je tehnologija bežičnog pristupa.</s><s>Pristup putem ove tehnologije omogućen je putem radiofrekvencijskog spektra.</s><s>Prednosti ove tehnologije su relativno niski troškovi ako postoji adekvatna nepokretna infrastruktura, rješenje problema zadnjeg km na području otežane gradnje fiksnih mreža.</s><s>Nedostatak se očituje u padu brzina i kvalitete usluge s povećanjem broja korisnika, te u malom radijusu pokrivanja bazne stanice.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu UMTS/HSPA (3G) tehnologije su antenski stupovi.</s>
<s>LTE (4G) tehnologija: LTE (4G) tehnologija, kao i UMTS/HSPA (3G), tehnologija je bežičnog pristupa.</s><s>Pristup putem ove tehnologije omogućen je putem radiofrekvencijskog spektra.</s><s>Prednosti ove tehnologije su također relativno niski troškovi ako postoji adekvatna nepokretna infrastruktura, rješenje problema zadnjeg km na području otežane gradnje fiksnih mreža.</s><s>Nedostatak je radijus pokrivanja najveće vrijednosti od nekoliko kilometara (2 - 4 km), a tehnologija je ekonomski održiva samo unutar urbanih područja s velikom koncentracijom korisnika.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu LTE (4G) tehnologije također su antenski stupovi.</s>
<s>WIMAX tehnologija: WIMAX tehnologija također je tehnologija bežičnog pristupa.</s><s>Pristup putem ove tehnologije omogućen je također putem radiofrekvencijskog spektra.</s><s>Prednost ove tehnologije je mogućnost nadogradnje s LTE tehnologijom.</s><s>Nedostatak se očituje u slaboj tržišnoj zastupljenosti, te visokim troškovima implementacije.</s><s>Infrastrukturni zahtjevi potrebni za primjenu WIMAX tehnologije su također antenski stupovi.</s>
<s>putem radiofrekvencijskog spektra, dakle i on spada u bežične tehnologije.</s><s>Prednost ove tehnologije je ta da kod nje nema potrebe za izgradnjom pristupne mreže unutar ciljanih</s>
<s>ekonomsku neprihvatljivost.</s><s>Nedostatak se očituje u značajno skupim uslugama na maloprodajnoj razini.</s><s>Infrastrukturni zahtjev potreban za primjenu satelitskog pristupa jest korisnička antena.</s>
<s>Analiza razvoja tehnologija: svim tehnologijama zajamčen je budući razvoj mrežne opreme i migracije prema novim verzijama standarda ili novim generacijama tehnologije poradi podrške proizvođača.</s><s>Tabela 1 okvirno prikazuje jačinu podrške, zastupljenost tehnologije, te očekivanu zastupljenost u EU slijedećih 5 godina.</s>
<s>Izvor: Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014.</s><s>EUROPSKA KOHEZIJSKA POLITIKA NA PODRUČJU IKT-A REPUBLICI</s>
<s> Operativni program "Konkurentnost i kohezija".  Operativni program "Ljudski potencijali".</s><s>Organ upravljanja u RH zadužen za Operativni program "Konkurentnost i kohezija" jest Ministarstvo regionalnog razvoja i fondova europske unije, dok je posredničko tijelo za projekte razvoja širokopojasne infrastrukture Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture.</s>
<s>IKT sektor, odnosno širokopojasna infrastruktura predstavlja vrlo učinkovit alat provođenja europske kohezijske politike.</s><s>Razvoj širokopojasne infrastrukture daje veliki doprinos jednakomjernom razvoju cijelog europskog prostora, a taj je razvoj jedan od važnih sastavnica DAE, koji je prva inicijativa strategije Europa 2020 (DAE).</s><s>Na tragu DAE, RH je usvojila Strategiju razvoja širokopojasnog pristupa u RH u razdoblju od 2012. do 2015. godine (Strategija razvoja širokopojasnog pristupa u RH u razdoblju od 2012. do 2015. godine, 2011).</s><s>Nacionalna strategija i razvoj širokopojasne infrastrukture značajno poboljšavaju zaposlenost i ekonomski rast.</s><s>Širokopojasna infrastruktura predstavlja poticajni program koji je vrlo potreban, da bi se poboljšali trenutna situacija, te stvorila čvrsta osnova za budući OPERATIVNI PROGRAM "KONKURENTNOST I KOHEZIJA" Operativni program "Konkurentnost i kohezija" između ostalog definira modalitete financiranja širokopojasne infrastrukture u RH, ali i uz nju vezane probleme u RH:</s>
<s>"Jedan od glavnih identificiranih problema Hrvatske u sektoru IKT-a je širokopojasni pristup i pokrivenost mrežom sljedeće generacije, od kojih oba zaostaju za prosjekom Europske unije.</s><s>U siječnju 2014., penetracija fiksnog širokopojasnog pristupa iznosila je 21,7 % (prosjek Europske unije imalo je pristup internetu (prosjek Europske unije iznosio je 76 % za 2013. godinu).</s><s>Iako je Hrvatska već ostvarila dobru osnovnu širokopojasnu pokrivenost (97 % stanovništva u 2013.), ukupna pokrivenost pristupnom mrežom sljedeće generacije u Hrvatskoj iznosila je samo 33 % u 2013., što je pozicioniralo Hrvatsku daleko iza prosječne pokrivenosti u EU pristupnom mrežom sljedeće generacije od 62 % u istoj godini.</s><s>Sadašnja razina pokrivenosti pristupnom mrežom sljedeće generacije koncentrirana je na nekoliko gusto naseljenih područja u Hrvatskoj.</s><s>S obzirom na to, značajan broj kućanstava, lokacija javne uprave, obrazovnih institucija i ustanova zdravstvene skrbi, kao i malih i srednjih poduzeća, nisu u mogućnosti pristupiti brzoj širokopojasnoj vezi i koristiti napredne IT usluge, čime se koči</s>
<s>eksploatiranje socioekonomske koristi vezane uz raspoloživost širokopojasnih pristupnih mreža sljedeće generacije" (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", Nadalje, javne e-usluge koje su razvijene u RH u većoj mjeri omogućuju njihovo korištenje od strane gospodarskih subjekata nego od strane građana, te se RH po korištenju javnih e-usluga nalazi ispod prosjeka EU (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 5).</s><s>S druge strane, oprema i infrastruktura koja omogućuje pružanje takvih usluga relativno je zastarjela, a e-usluge potrebno je prilagoditi ne bi li bile bolje dostupne svim građanima RH, posebice osobama s posebnim potrebama, onima u udaljenim krajevima, te otocima, jer "Primjena IKTa ključni je element za bolje ostvarivanje ciljeva politike u korist cjelokupnog stanovništva" (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 5).</s><s>Razvoj širokopojasne infrastrukture važan je prioritet u Operativnom programu "Konkurentnost i kohezija", poradi prepoznavanja važnosti tog razvoja u svim sferama i područjima života u RH.</s>
<s>U Operativnom programu "Konkurentnost i kohezija" navodi se da poradi nedostatka komercijalnog interesa operatora za daljnji razvoj širokopojasne infrastrukture na određenim područjima, većinom slabo naseljenima, barem 60 % stanovništva ne bi bilo u mogućnosti obuhvata širokopojasnom infrastrukturom slijedeće generacije.</s><s>Stoga će se ulaganju u infrastrukturu na tim područjima podupirati javnim sredstvima, kao dopuna privatnim ulaganjima.</s><s>Operativni program "Konkurentnost i kohezija" predviđa da će se time "doprinijeti širenju širokopojasne pokrivenosti mrežom sljedeće generacije za barem dodatnih 20 % hrvatskih kućanstava" (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 5).</s><s>Stoga su kao glavni prioriteti financiranja u okviru Prioritetne osi 2 definirani:  "rješavanje pitanja pokrivanja hrvatskog područja širokopojasnom mrežom sljedeće generacije,</s>
<s> poboljšanje načina upravljanja javnom IKT infrastrukturom;  rješavanje pitanja nedostatka podataka i provođenje politika te pitanja niske razine dostupnosti e-usluga" (Operativni program "Konkurentnost i Međutim, sam razvoj infrastrukture nije dovoljan.</s><s>Potrebne su i mjere koje potiču unapređenje digitalnih vještina kod građana, a koje su definirane u okviru Operativnog programa "Učinkoviti ljudski potencijali" (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 6).</s>
<s>Razvoj širokopojasne infrastrukture definiran je unutar Prioritetne osi 2 "Korištenje informacijskih i komunikacijskih tehnologija", Investicijski prioritet 2a "Daljnji razvoj širokopojasnog pristupa i iskorak prema mrežama velikih brzina i podrška prihvaćanju novih tehnologija i mreža za digitalno gospodarstvo".</s>
<s>"Pod Prioritetnom osi 2, 7,3 % EFRR-a u sklopu OPKK-a bit će alocirano investicijskom prioritetu 2a tematskog cilja 2, gdje će potrošnja biti usmjerena na unapređenje postojeće brizne širokopojasnoga pristupa, povećanje broja točaka za povezivanje na agregacijsku mrežu sljedeće generacije u ciljanim područjima te povećaniju broja kućanstava pretplaćenim na širokopojasni pristup, na taj način izravno pridonoseći ostvarenju ciljeva DAE za pokrivenost širokopojasnim pristupom velikih brzina do 2020.; i investicijskom prioritetu 2c, pridonoseći ostvarenju cilja Digitalne Agende za Europu i odražavajući preporuke Komisije o ulaganju u IKT i e-vladu, kako bi se odgovorilo na gospodarske i društvene izazove, poboljšalo inovaciju i modernizaciju državne uprave i pristup građana i poduzeća uslugama" (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, Kao prvi specifični cilj definiran je:</s>
<s> Daljnji razvoj širokopojasnog pristupa i iskorak prema mrežama velikih brzina i podrška prihvaćanju novih tehnologija i mreža za digitalno gospodarstvo.</s>
<s>"S obzirom na relevantna pravila za primjenu državnih potpora u sektoru širokopojasnih mreža, ovaj specifični cilj općenito podržava ulaganja u širokopojasnu infrastrukturu sljedeće generacije (eng. NGN - Next Generation Networks) u područjima bez širokopojasne infrastrukture sljedeće generacije i bez dovoljnog tržišnog interesa za ulaganja u takvu infrastrukturu od strane operatora na tržištu elektroničkih komunikacija (tzv. bijela i siva područja mreža sljedeće generacije)" (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 54).</s><s>Aktivnosti koje će doprinijeti ostvarenju specifičnog cilja usmjerene su ka razvoju agregacijskih mreža sljedeće generacije te ka razvoju pristupnih s brzinama od najmanje 30 Mbit/s, odnosno 100 Mbit/s za kućanstva, poduzeća i javne ustanove u područjima u kojima se javlja potpuni tržišni neuspjeh (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 54).</s>
<s>Pristupne mreže, kojima se bavi ovaj magistarski rad, a čija izgradnja će iz između ostalog financirati iz strukturnih fondova, dio su mreže koji se proteže između krajnjih korisnika i prvog koncentracijskog čvora mreže, ciljne skupine su građani i gospodarski subjekti, dok su korisnici potpore tijela lokalne i regionalne samouprave, uz poticanje privatnih ulaganja u razvoj pristupne mreže sljedeće generacije (Operativni program "Konkurentnost i kohezija", 2014, 56).</s><s>PRAVILA FINANCIRANJA ŠIROKOPOJASNE INFRASTRUKTURE IZ DRŽAVNIH POTPORA</s>
<s>Poradi nenarušavanja konkurentnosti dodjeljivanjem državnih potpora za izgradnju širokopojasne infrastrukture, odnosno financiranjem iste iz javnih izvora, definirana su i određena pravila financiranja njezine izgradnje.</s><s>Pravila financiranja i provođenja projekata razvoja širokopojasne infrastrukture koji se financiraju iz državnih potpora definirani su u dokumentu "Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja", te "EU Guidelines for the application of State aid rules in relation to rapid deployment of broadband networks".</s>
<s>Projekti razvoja širokopojasne infrastrukture moraju biti tehnološki neutralni, odnosno niti jedna tehnologija širokopojasnog pristupa ne smije biti kriterij za odabir modela koji će se implementirati, već se mora "izabrati ponuđeno rješenje koje je najprikladnije za izgradnju širokopojasne infrastrukture na području lokalne zajednice, što uključuje i mogućnost izbora više od jednog ponuđenog rješenja, sukladno praktičnim potrebama i prilikama u pojedinim dijelovima ciljanih područja" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za "Vezano na potrebu osiguranja veleprodajnog pristupa infrastrukturi i mrežama, poželjno je da se u projektima odabiru tehnološka rješenja koja nude najveću moguću razinu pristupa, odnosno da dostupne veleprodajne usluge maksimalno odgovaraju onima za koje je izgledan interes od strane ostalih operatora na tržištu.</s><s>Takav pristup osigurat će postizanje maksimalne kompetitivnosti operatora, odnosno dobrobiti za krajnje korisnike u pogledu mogućnosti izbora kvalitete i cijena usluga.</s><s>Naravno, pri tome treba uzeti u obzir i tržišnu situaciju na ciljanom području provedbe projekta, odnosno suziti dostupnost veleprodajnih usluga na skup onih čija podrška neće značajnije povećati ukupne troškove projekta, odnosno na skup onih koji će biti stvarno zahtijevani od strane ostalih operatora" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, Projekti moraju dostići određene ciljne vrijednosti s obzirom na kvalitetu širokopojasnog pristupa koje su postojale prije provođenja projekta.</s><s>Prema ONP-u, postoji pet skupina područja koja definiraju prethodno stanje širokopojasnog pristupa, te sukladno tome i ciljanu kvalitetu usluga mreže izgrađene u projektu, te infrastrukturne i veleprodajne uvjete, kao i investicijski model provedbe projekta.</s>
<s>infrastrukturu operatora, te njihove planove ulaganja u NGA mrežu u slijedeće tri godine.</s><s>Boje područja određuju minimalnu razinu karakteristika širokopojasnog pristupa koja mora biti podržana u projektu, kako bi projekt rezultirao značajnim iskorakom u odnosu na postojeće stanje infrastrukture, dostupnih usluga, te planirana ulaganja operatora u slijedeće tri godine.</s><s>Sukladno kombinacijama boja osnovnog i NGA pristupa, da bi se postigao značajni iskorak u odnosu na postojeće stanje infrastrukture i usluga na području projekta, u projektu moraju biti ispunjene minimalne brzine širokopojasnog pristupa u smjeru prema korisniku, infrastrukturni i veleprodajni uvjeti, te biti primijenjen poslovni model, ovisno o skupini područja, kao što je to prikazano u tablici 2.</s>
<s>Izvor: Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014.</s><s>Postupak određivanja boja područja provodi se sa ciljem definiranja područja u kojima je opravdano provoditi projekte državnih potpora za razvoj širokopojasne infrastrukture.</s><s>Pravila određivanja boja područja definirana su putem ONP-a i provode se odvojeno za osnovni i NGA pristup.</s><s>Postupak određivanja boja prikazuje slika 2.</s>
<s>Prikaz postupka verifikacije boja područja Izvor: Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014.</s><s>S obzirom na izgradnju širokopojasne mreže u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja graditi uz državnu potporu, u projektima mora</s>
<s>širokopojasnoj infrastrukturi za sve operatore koji su prisutni na tržištu i koji zatraže takav pristup.</s><s>Isto tako, krajnjim korisnicima se mora omogućiti mogućnost izbora više pružatelja širokopojasnih usluga.</s><s>Veleprodajni uvjeti pristupa odnose se na novoizgrađenu infrastrukturu u projektu, na postojeću infrastrukturu koja se koristi u projektu, te na sve ostale dijelove mreže koji su povezani s novoizgrađenom ili postojećom infrastrukturom u projektu, a koji su funkcionalno nužni za pružanje zahtijevanih veleprodajnih usluga (Höffler, 2007, 6).</s><s>Mreža mora biti neutralna, a "mreža je neutralna ako se sav promet koji prolazi kroz nju tretira na nediskriminirajući način pri čemu se prijenos paketa podataka preko mreže prilagođava različitim karakteristikama prijenosa koje zahtijevaju različite usluge" Minimalni skup podržanih veleprodajnih usluga u projektu ovisi o skupini područja, te o mogućem infrastrukturnom i tehnološkom rješenju.</s><s>Tabela 3 prikazuje obavezne i opcionalne veleprodajne usluge koje mora pružati operater u projektu.</s><s>Tabela 3: Popis obaveznih i opcionalnih veleprodajnih usluga Tehnologija</s>
<s>Izvor: Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014.</s><s>Sve obvezne veleprodajne usluge operator je dužan pružati na tržištu u razdoblju od najmanje 7 godina od trenutka u kojem mreža izgrađena potporama postane operativna.</s><s>Nakon toga, razdoblja mjere veleprodajnog pristupa moguće je zadržati ili modificirati.</s><s>Obveza veleprodajnog pristupa pasivnoj mrežnoj infrastrukturi izgrađenoj u projektu je trajna (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 130).</s>
<s>Investicijski model "označava formalno-pravni oblik ulaganja i upravljanja u projektima iz Okvirnog programa, s obzirom na operativne uloge i investicijske udjele tijela javne vlasti ili s njima povezanih tvrtki u vlasništvu tijela javne vlasti, te privatnih partnera koji su uključeni u projekte" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 66).</s><s>Izgradnja širokopojasne infrastrukture u područjima na kojima ne postoji komercijalni interes operatora moguće je realizirati putem više investicijskih modela.</s><s>Oni se međusobno razlikuju prema s obzirom na slijedeće:  investicijski udjeli tijela javnih vlasti,  odgovornost za projektiranje i izgradnju mreže, te kasniji operativni rad i održavanje mreže,</s>
<s> prava i obveze operatora i nositelja projekta (lokalna ili regionalna samouprava), izvorima predfinanciranja, organizaciji projekta,  vlasništvo nad novom izgrađenom širokopojasnom mrežom (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 89).</s><s>U slijedećim poglavljima predstaviti ćemo najčešće korištene investicijske modele izgradnje širokopojasne infrastrukture.</s><s>4.3.1 Privatni DBO model</s>
<s>Privatni DBO model jest investicijski model kod kojeg privatni operator preuzima odgovornost za projektiranje, izgradnju i operativni rad.</s><s>Kod ovog investicijskog modela izgrađena širokopojasna pristupna mreža ostaje u vlasništvu privatnog operatora (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 115-116).</s><s>Privatni operator je pri tome izložen dodatnom riziku, u smislu</s>
<s> Javni sektor samo je djelomično opterećen jer nije uključen u upravljanje mrežom, što rezultira bržom implementacijom razvoja širokopojasne infrastrukture u odnosu na druge modele.  Postoji prednosti i za privatnog operatore, pošto će se, dugoročno, širokopojasna infrastruktura pokazati kao infrastruktura velike vrijednosti.</s><s>Nedostaci su, s druge strane, slijedeći:  Dostupna sredstva državnih potpora moraju biti dovoljno velika da privuku interes privatnih operatora, pošto su potrebna značajna sredstva za isplativost implementacije posebice u ruralnim područjima.  S obzirom na ograničenu kontrolu provedbe od strane javne vlasti, vrlo važan čimbenik, odnosno društvene koristi mogle bi biti ograničene u slučaju da ih privatni operator nema interesa pružiti, te se umjesto toga fokusira na generiranje profita; takav moment se, međutim, može spriječiti određenim uvjetima u ugovoru između javnog i privatnog partnera (PPP4Broadband basic private DBO model, 2013, 8).</s><s>"Privatni DBO model prikladan je u slučajevima u kojima privatni operatori već posjeduju temeljnu infrastrukturu (npr. parična pristupna mreža ili radijska pristupna mreža), te je primjenom državnih potpora moguće unaprijediti istu infrastrukturu u svrhu ostvarenja javnog interesa" (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog pristupa.</s><s>4.3.2 Javni DBO model</s>
<s>Javni DBO model označava investicijski model u kojem nositelji projekta, odnosno jedinice lokalne ili regionalne samouprave, dakle jedinice javne vlasti preuzimaju odgovornost za projektiranje te izgradnju i upravljanje mrežom, dok novoizgrađena širokopojasna pristupna mreža ostaje u trajnom javnom vlasništvu (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, Prednosti javnog DBO-a su slijedeći:</s>
<s> Javni DBO model omogućava nositelju projekta, odnosno javnoj vlasti potpunu kontrolu nad mrežom (Basic Public DBO model, 2013, 5-6).  Društveni ciljevi imaju visoki prioritet, te se izbjegava sukob interesa pri dostizanju kompetitivnosti (Basic Public DBO model, 2013, 5-6).  Model je prigodan i za situacije kada javna vlast nema povjerenja u postojeće</s>
<s> Potpuno vlasništvo javne vlasti nad mrežom pojačava rizik od neisplativosti investicije, odnosno nedovoljne penetracije nove mreže, što bi izazvalo nepovjerenje javnosti čiji novac je investiran u projekt (The Economics of Next Generation Access - Final Report, 2008, 57).  Mreže koje su izgrađene u okviru ovog investicijskog modela ograničene su veličinom i opsegom, ovisno o stručnosti javne vlasti (The Economics of Next Generation Access - Final Report, 2008, 57).  Model ne uključuje stručnost privatnog sektora, a koja bi mogla biti od velike važnosti za učinkovitost implementacije i operativnosti mreže, te ne uključuje aspekte ekonomije opsega koju omogućava privatni sektor (The Economics of Next Generation Access - Final Report, 2008, 57).</s><s>4.3.3 Kombinirani javno-privatni model (javno-privatno partnerstvo) Model javno-privatnog partnerstva (JPP) kombinira prednosti prethodno navedenih investicijskih modela.</s><s>Privatni partner u modelu JPP-a odgovoran je za projektiranje, izgradnju, upravljanje i održavanje mreže, te dijelom i financira izgradnju mreže, dok preostali dio financiranja mreže osigurava javni partner, u cijelosti ili djelomično, kroz državne potpore.</s><s>Izgrađena širokopojasna pristupna mreža, nakon proteka razdoblja trajanja ugovora o JPP-u, odnosno najviše do 40 godina, prelazi u trajno vlasništvo lokalne ili regionalne samouprave (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 117).</s>
<s> Financiranje ulaganja u infrastrukturu vrši se na učinkovitiji način, izbjegavajući situaciju premještanja sredstava iz drugih nacionalnih prioriteta nacionalne potrošnje (npr potreba u obrazovanju ili zdravstvu).  U projekt mogu biti uključene društvene koristi, kao što je kriterij kvalitete, Važne socijalne koristi mogu biti uključeni u projekt.</s><s>To može uključivati kriterije kvalitete, kao što su kvaliteta usluga prema građanima, sigurnosni uvjeti, ili druge specifične ciljeve koji odgovaraju lokalnoj zajednici koja koristi mrežu, a koji se definiraju kroz ugovor o javnoprivatnom partnerstvu između javne vlasti i privatnog partnera (How to use public-private partnerships for building Broadband networks in rural Nedostaci su slijedeći:</s>
<s> Nedovoljni kapaciteti javne vlasti u suradnji sa privatnim partnerom, glede ugovornih prava i obveza te nadzora nad provođenjem projekta.  JPP projekti daju prednost ekonomskim koristima projekta u odnosu na društvene, okolišne i druge koristi.</s>
<s> Negativni financijski utjecaj u slučaju raskida ugovora o JPP, te mogući prijenos rizika sa privatnog partnera na javnu vlast (How to use publicprivate partnerships for building Broadband networks in rural areas?, 4.3.4 Model odozdo prema gore (bottom-up model) Model odozdo prema gore (bottom-up model) predviđa inicijativu krajnjih korisnika koji se samostalno organiziraju s ciljem izgradnje širokopojasne infrastrukture.</s><s>Pri tome korisnici ulažu svoja sredstva, rad, zemljište, itd., te mogu pridobiti i eventualna javna sredstva.</s><s>Takav model je primjenljiv za manja geografska područja sa snažno povezanom lokalnom zajednicom.</s><s>Uobičajeno je da se za provedbu projekta odabire i telekomunikacijski operator koji posjeduje potrebno tehničko znanje i iskustvo, a može nuditi usluge.</s><s>Tijela javnih vlasti nisu uključena u provedbu, stoga infrastruktura ostaje u vlasništvu krajnjih korisnika, a model ima većinu karakteristika privatnog DBO modela (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog Prednosti ovog modela su slijedeće:</s>
<s> Dugoročne društvene koristi za lokalnu zajednicu, poradi izgradnje tehnološki naprednih mreža te se potražnja korisnika učinkovito usmjeruje na jedinstvenu telekomunikacijsku mrežu (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog pristupa, 2012, 64).</s>
<s> Poradi organizacijske prirode, izgrađene mreže u pravilu su malog zemljopisnog obuhvata, uz moguće povećane troškove projekta poradi prepuštanja poslova planiranja, izgradnje i upravljanja odabranom operatoru, a što također može rezultirati primjenom specifičnih i nestandardiziranih rješenja, što ne doprinosi otvorenosti mreže prema ostalim operatorima.</s>
<s> Zbog nemogućnosti javnog financiranja, sav teret financiranja pada na krajnje korisnike, što može biti ograničavajući čimbenik uspješnosti projekata (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog pristupa, 2012, 64-65).</s><s>4.3.5 Model vanjskih usluga (outsourcing) Model vanjskih usluga (outsourcing) kao investicijski model predviđa sklapanje ugovora između javnog tijela i operatora za planiranje, izgradnju i upravljanje širokopojasnom infrastrukturom na određeno vremensko razdoblje, pri čemu izgrađena infrastruktura ostaje u javnom vlasništvu.</s><s>Model vanjskih usluga posjeduje karakteristike ugovornog JPP, a isto tako se može kombinirati i u kasnijim fazama javnog DBO modela (npr. nakon izgradnje se odabere pružatelj usluga za održavanje mreže).</s><s>Model je primjenjiv za projekte izgradnje širokopojasne</s>
<s> Omogućuje bolji nadzor nad privatnim operatorom i društvenim koristima koje projekt mora osigurati zbog zadržavanja vlasništva na izgrađenom mrežnom</s>
<s> "Osnovni nedostaci modela vanjskih usluga proizlaze iz općenitih pravila i prakse kod ugovaranja pružanja vanjskih usluga, a tiču se ograničenog vremenskog razdoblja trajanja ugovora (koje, pogotovo kod NGA mreža, može biti prekratko da privatni operatori ostvare pozitivne ekonomske rezultate), te, u nekim slučajevima, nefleksibilnih odredbi u ugovoru kojima se ne može adekvatno pratiti budući razvoj tržišta, što može dovesti do ograničenja kasnijih ulaganja u infrastrukturu tijekom trajanja ugovora" (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog pristupa, 2012, 67).</s><s>4.3.6 Model zajedničkog ulaganja (joint venture) Model zajedničkog ulaganja (joint venture) podrazumijeva da javni i privatni partner dijele vlasništvo nad izgrađenom infrastrukturom i to u razmjeru sa sredstvima koja su uložili u projekt, dok privatni partner preuzima odgovornost za izgradnju i upravljanje.</s><s>Model je primjenjiv u slučajevima u kojima su i privatni i javni partner spremni zajednički snositi sve rizike projekta (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog Prednosti ovog modela su slijedeći:</s>
<s> Mogućnost jednakomjernog interesa javnog i privatnog sektora kroz zadržavanje djelomičnog vlasništva nad ciljanom infrastrukturom na strani javne vlasti, te vezano uz to mogućnost nadzora ostvarenja ciljeva projekta.</s><s>"S druge strane, interes privatnih partnera prvenstveno je ekonomske prirode i vezan je na ostvarenje financijske dobiti kroz ulaganja.</s><s>Pri tome, uz uobičajene privatne telekomunikacijske operatore koji posjeduju potrebno stručno znanje i iskustvo za provođenje projekta, u model zajedničkog ulaganja moguće je uključiti i institucionalne investitore koji su isključivo vezani ekonomskim interesom za ostvarenjem dobiti, ali koji mogu istovremeno osigurati značajna investicijska sredstva potrebna za provođenje projekta" (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog pristupa, 2012, 67).</s><s>Nedostaci modela zajedničkog ulaganja su:  Mogući problemi sa učinkovitošću provođenja projekta poradi potrebe za stalnom koordinacijom između svih partnera u projektu (Odabir najpovoljnijih modela financiranja i poticajnih mjera za ulaganja u infrastrukturu širokopojasnog pristupa, 2012, 67).</s>
<s>5.1.1 Dostupnost širokopojasnog pristupa internetu Pristup internetu na području RH nema željenu konkurentnost u usporedbi sa zemljama EU (Broadband lines in the EU: situation at 1. July 2013, 2014).</s><s>Na razini EU postotak kućanstava sa pristupom internetu iznosi 81 %, dok za RH taj postotak iznosi samo 68 %, što prikazuje grafikon 1. Grafikon 1: Kućanstva sa dostupnim internetom 2014. godine Izvor: Eurostat, 2015.</s>
<s>RH je na kraju ljestvice europskih zemalja (Mesarić i drugi, 2013, 7).</s><s>Prema podacima Eurostata pokrivenost hrvatskih kućanstava osnovnim nepokretnim širokopojasnim pristupom iznosila je krajem 2013. 97,1 %, dakle ukupna pokrivenost osnovnim širokopojasnim pristupom u RH je relativno dobra i usporediva s prosjekom EU-a (97,2 %).</s><s>Međutim, pokrivenost kućanstava sa NGA širokopojasnim pristupom mnogo je niža od pokrivenosti kućanstava na razini EU i iznosi tek 33,3 %, što je prikazano u tablici 4. Tabela 4: Pokazatelj stanja širokopojasne infrastrukture Pokazatelj</s>
<s>Prosječni rezultati individualnih mjerenja najvećih brzina širokopojasnih priključaka koje analizira američka tvrtka Ookla također mogu poslužiti kao pokazatelj udjela NGA širokopojasnih priključaka.</s><s>Mada je prosječna brzina download-a u RH narasla od 7,45 Mbit/s u ožujku 2014. do 10,97 Mbit/s u ožujku 2015., ona je još uvijek loša, jer je RH tek na 88. mjestu od 197 država praćenih po prosječnim brzinama download-a (Ookla, 2015).</s>
<s>U pokretnim mrežama navedeni operatori bilježe porast broja priključaka, a koji su od zadnjeg kvartala 2013. godine do zadnjeg kvartala 2014. godine porasli 4,44 %.</s><s>U pokretnim mrežama, sa tržišnog stajališta, krajem 2014. godine najveći prikazuje grafikon 2.</s>
<s>Grafikon 2: Udio operatora pokretnih mreža s obzirom na broj korisnika Iz podataka Ministarstva pomorstva, prometa i infrastrukture o dostupnosti osnovnog i NGA širokopojasnog pristupa, razvidno je da je 98,1 % stanovništva RH pokriveno osnovnim nepokretnim pristupom, a 29,6 % stanovništva RH pokriveno NGA nepokretnim pristupom, što se u obliku grafikona prikazuje na grafikonu 3.</s>
<s>Izvor: Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture, 2015.</s><s>Što se tiče broja širokopojasnih priključaka u nepokretnoj komunikacijskoj mreži, na području RH postoji ih 952.182, odnosno njihova gustoća na razini RH je 22,22 %.</s><s>Broj širokopojasnih priključaka u nepokretnoj komunikacijskoj mreži i njihovu gustoću priključaka po županijama prikazuju grafikoni 4 i 5. Grafikon 4: Broj širokopojasnih priključaka po županijama u RH Grafikon 5: Gustoća priključaka širokopojasnog pristupa internetu po županijama u RH</s>
<s>Putem HAKOM-a također smo dobili i slikovni prikaz pokrivenosti nepokretnim širokopojasnim priključcima brzina 2-30 Mbit/s, 30-100 Mbit/s, te pokrivenost brzinama većim od 100 Mbit/s u RH, što smo prikazali na slikama 3-5. Slike potkrjepljuju prije navedene podatke o gustoći širokopojasnih priključaka po županijama, te ih geografski opredjeljuju.</s><s>Pokrivenost širokopojasnim pristupom internetu brzine 2-30 Mbit/s Pokrivenost širokopojasnim pristupom internetu brzine 30Pokrivenost širokopojasnim pristupom internetu brzinama većim Iz predočenih podataka, slika i geografskog prikaza razvidno je da Primorskogoranska županija ima najveći postotak pokrivenosti NGA širokopojasnim priključcima, dok najslabije stanje pokrivenosti nalazimo u Virovitičkopodravskoj županiji.</s>
<s>Prema podacima HAKOM-a o širokopojasnom pristupu za RH za Q4 2014 (grafikon 6), u udjelima priključaka širokopojasnog pristupa nepokretnih mreža prema tehnologijama najveći udio zauzima xDSL tehnologija sa 82,97 %.</s><s>Grafikon 6: Priključci širokopojasnog pristupa putem nepokretnih mreža u 5.1.2 Ponuda širokopojasnih usluga</s>
<s>Usluge maloprodaje širokopojasnog pristupa na području RH realizirane su putem operatora koji ili imaju izgrađenu vlastitu infrastrukturu ili koriste veleprodajne usluge ostalih operatora kako bi osigurali pristup do krajnjeg korisnika.</s><s>Ovdje ćemo navesti tri najčešća oblika pružanja širokopojasnih usluga:  Usluge xDSL pristupa putem bakrenih parica: prema dostupnim podacima usluga širokopojasnog pristupa na području RH ostvaruje se xDSL pristupom putem bakrene parice, putem pokretnih mreža, iznajmljenim vodovima te sustava besplatnog pristupa putem Wi-Fi tehnologije na ključnim lokacijama (Wi-Fi Hot Spots).</s><s>ADSL pristup omogućava prijenos podataka prema korisniku većom brzinom (eng. downstream) i manjom prema ponuditelju usluge (eng. upstream), pri čemu prijenosna brzina ovisi o dužini i tipu parice.</s><s>Skraćivanjem bakrene parice, odnosno zamjenom za svjetlovodni kabel od razdjelnika do sabirne točke (postavljanjem DSLAM-a), operator putem VDSL (VDSL2) tehnologije omogućava krajnjim korisnicima brži prijenos podataka na kraćim udaljenostima u odnosu na prijenos podataka putem ADSL tehnologije.</s><s>Usluge operatora za xDSL pristup na području RH za privatne korisnike omogućavaju brzine pristupa od 2 do 30 Mbit/s a cijene usluga (travanj 2015) kreću se između 80,00 i 500 kn mjesečno (PDV uključen).</s><s>Gospodarskim subjektima i javnim korisnicima operatori također omogućavaju brzine pristupa od 2 do 30 Mbit/s a cijene usluga kreću se također između 80,00 i 500,00 kn mjesečno (PDV uključen).</s><s>Cijena usluga se razlikuje prema sadržaju usluga u paketu, a svi operatori uglavnom nude kao najpovoljnije pakete one koji u sebi sadrže  Usluge pristupa putem pokretnih mreža: širokopojasni pristup putem pokretnih mreža je nakon xDSL najzastupljeniji način pristupa, a temelji se na 3G (UMTS, HSPA) i 4G (LTE) signalu, koji je krajnjem korisniku dostupan upotrebom podatkovne kartice ili podatkovnog modema, a kvaliteta usluge određena je karakteristikama pristupne tehnologije i zemljopisnoj pokrivenosti signalom.</s><s>Usluge pristupa internetu putem pokretnih mreža, odnosno ponude paketa za mobilni internet za privatne korisnike na području RH, uključuju količinu podataka između 512 MB i 25 GB, a cijene usluga (travanj 2015) kreću se između 25 i 215 kn mjesečno (PDV uključen).</s><s>Paketi za gospodarske subjekte i javne korisnike uključuju količinu podataka između 512 MB i 50 GB, a cijene usluga (travanj 2015) kreću se između 25 i 239 kn mjesečno (PDV uključen).</s><s>Osim mobilnog interneta, krajnji korisnici koriste internet i putem mobilnih telefona, a cijene i uključeni promet ovisni su o mobilnim tarifama operatera, te odabiru pojedinačnih ili grupnih tarifa.  Usluge pristupa putem iznajmljenih vodova: usluga iznajmljenog voda namijenjena je gospodarskim subjektima i javnim korisnicima, čija se poslovna komunikacija temelji na potrebi stalne prisutnosti na internetu kao i potrebi prijenosa podataka velikim brzinama.</s><s>Prednosti su: velika brzina, sigurnost, maksimalna pouzdanost, te istodobni pristup za veći broj korisnika.</s>
<s>Putem HAKOM-a su dostupni podaci o udjelu stvarnih korisnika (kućanstava) nepokretnog širokopojasnog pristupa, odnosno utilizaciji (engl. take-up rate), sa ugovorenim brzinama 2 Mbit/s i više, što je za RH prikazano na slikama 6 i 7. Prikaz korištenja brzina širokopojasnog pristupa na području RH Prikaz korištenja brzina širokopojasnog pristupa na području RH Iz slika 6 i 7 je razvidno da na razini RH u najvećem broju županija samo 30-45 % kućanstava koristi nepokretni širokopojasni pristup brzine od 2 Mbit/s i više.</s><s>Grafikon 7 prikazuje da u velikoj većini županija kućanstva koriste nepokretni širokopojasni pristup ugovorene brzine od 2 do 4 Mbit/s, brzine od 10 do 20 Mbit/s i od 20 do 30 Mbit/s koriste se u manjem postotku, dok se brzine od 30 Mbit/s i veće koriste u vrlo malom postotku, ovisno o županiji, s iznimkom Grada Zagreba.</s><s>Grafikon 7: Korištenje brzina širokopojasnog pristupa po županijama (Q2 5.1.4 Trendovi kretanja upotrebe širokopojasnih usluga "Tržište elektroničkih komunikacija i s njim povezana tržišta sadržaja i usluga koje se isporučuju elektroničkim putem izrazito je dinamično" (Katulić i Bogović, 2014, Jedan od pokazatelja upotrebe, odnosno penetracije širokopojasnog pristupa je i udio kućanstava koja koriste pristup internetu i koja posjeduju računalo.</s><s>Broj kućanstava koja pristupaju internetu u RH se povećao za 3 postotna poena od 2013. do 2014. godine, što je prikazano u tablici 5. Tabela 5: Opremljenost kućanstava računalom i pristup internetu na razini Pokazatelj</s>
<s>Grafikon 8 prikazuje upotrebu računala i pristup internetu po dobnim skupinama i radnom statusu u RH 2014. godine, iz koje je razvidno da čak 95 % populacije starosti od 16-34, te 99 % svih đaka i studenata upotrebljavaju računalo i pristup internetu.</s>
<s>Izvor: Državni zavod za statistiku, 2015.</s><s>Dostupni podaci govore o konstantnom trendu povećanja broja priključaka i nepokretnog i pokretnog pristupa internetu.</s><s>Tako grafikon 9 pokazuje trend rasta broja priključaka širokopojasnog pristupa internetu u RH u razdoblju 2005. - 2013. godine, s time da su u prosincu 2014. godine priključci već dosegli brojku od Grafikon 9: Broj priključaka širokopojasnog pristupa internetu Konstantan je i porast korisnika 2D i 3D paketa u RH, gdje se vidi da se od prosinca 2012. do prosinca 2014. godine broj korisnika 2D paketa povećao za 90,09 %, dok se broj korisnika 3D paketa u istom periodu povećao za čak 104,72 %, što je prikazano na grafikonu 10.</s><s>Grafikon 10: Trend porasta korisnika 2D i 3D paketa Grafikon 11 prikazuje da već 26,32 % priključaka u RH otpada na IPTV tehnologiju za koju je neophodna NGA infrastruktura širokopojasnog pristupa velikih brzina, a taj trend je u porastu, te će udio IPTV tehnologije biti još i veći kada će infrastruktura omogućavati veći doseg širokopojasnog pristupa velikih brzina.</s><s>Grafikon 11: Udio priključaka prema tehnologijama s obzirom na ukupan broj priključaka (Q4 2014)</s>
<s>Tabela 6 prikazuje trend rasta širokopojasnog pristupa u RH, kako u nepokretnim tako i u pokretnim mrežama.</s><s>Posebno je zanimljiv podatak porasta broja korisnika paketa, što ukazuje i na trend povećavanja usluga paketa, koji bi mogao biti još i veći ukoliko bi postojeće mreže dozvoljavale brzi i ultrabrzi pristup.</s><s>Tabela 6: Trendovi promjene širokopojasnog pristupa Usluga širokopojasnog pristupa internetu % promjena</s>
<s>Jedan od elemenata povećanja potražnje za brzinama širokopojasnog pristupa je i dostup e-usluga RH, kojima se želi osigurati pristup javnim informacijama i informacijama o javnim uslugama na jednom mjestu, siguran pristup osobnim podacima i elektronička komunikacija građana i javnog sektora.</s><s>Za sve e-usluge nužni su najmanje brzi NGA širokopojasni priključci (The European eGovernment Action Plan 2011-2015 Harnessing ICT to promote smart, sustainable & innovative Government.</s><s>SEC(2010) 1539 final, 2010).</s><s>Usluge e-uprave na regionalnoj (županijskoj), a posebice na lokalnoj razini (gradovi, općine), donose dodatan imperativ poticanja razvoja širokopojasne infrastrukture i jačanja potražnje za pristupom širokopojasne infrastrukture.</s><s>Povećano korištenje usluge lokalne e-uprave, odnosno povećana utilizacija izgrađene širokopojasne infrastrukture, poboljšava ekonomska očekivanja i buduće rezultate operativnog rada širokopojasne mreže (Kalpić, 2011).</s><s>Širokopojasni pristup internetu preduvjet je i za osnovne komercijalne usluge i aplikacije, te usluge isporuke televizijskih i video sadržaja putem IPTV usluge, što je primarno usmjereno prema privatnim korisnicima (Höffler, 2007, 14).</s><s>Širokopojasni priključci, odnosno širokopojasne usluge za gospodarske subjekte zahtijevaju veće kapacitete poradi povezivanja dislociranih ispostava u logički jedinstvenu virtualnu mrežu (tzv. Virtual Private Network - VPN) i korištenja tzv. usluge u oblaku (engl. cloud services).</s><s>Cloud usluge u pravilu zahtijevaju veće kapacitete prijenosa u oba smjera (downstream i upstream), te su upravo NGA brzi i ultrabrzi širokopojasni priključci pogodni za njihovu primjenu.</s><s>Europska komisija daje naglasak na razvoju pametnih gradova (engl.</s><s>Smart cities), te gradove smatra kao pogon za inovacije u područjima zdravstva, okoliša, uključivosti i poslovanja.</s><s>Gradovi se mogu smatrati "pametnim gradovima", kada investicije u ljudski i socijalni kapital, tradicionalnu i IKT infrastrukturu potiču održivi ekonomski rast i visoku kvalitetu života (Komninos, 2013).</s><s>Potiče se i pojam "digitalni građani", odnosno sposobnost participiranja u digitalnom društvu (Mossberger, 2008, 1).</s><s>"Ključne prednosti digitalnog grada su optimiziran prijenos informacija, smanjen digitalni jaz između grada i građana, potenciran gospodarski razvoj i kvaliteta života u većim gradovima.</s><s>Značajniji rast i masovnost širokopojasnog pristupa predstavlja osnovu za razvoj tržišta naprednih elektroničkih usluga i distribucije digitalnog sadržaja" (Popović, 2008, 26).</s><s>Dakle, s obzirom na europske i hrvatske trendove glede potražnje za uslugama širokopojasnog pristupa, te sve veće i raznovrsnije ponude širokopojasnih usluga, može se očekivati da će potražnja i dalje rasti, te da će na nekim područjima gdje NGA širokopojasni pristup nije dostupan, pojaviti tržišni neuspjeh, odnosno situacija u kojoj tržište ne daje učinkovite rezultate u pogledu ponude usluga bez vanjskog upliva, a gdje se učinkovitost tržišta promatra kroz socijalnu učinkovitost, odnosno kroz dobrobit koje se stvara za društvo u cjelini.</s><s>Kod izgradnje širokopojasne infrastrukture situacija tržišnog neuspjeha javlja se kada krajnji korisnici nemaju mogućnost dostupa do NGA širokopojasnih priključaka i to u pravilu zbog nepostojanja adekvatne širokopojasne infrastrukture, a kao posljedice odluke operatora da ne ulažu u izgradnju adekvatne infrastrukture zbog nepostojanja financijske isplativosti takvih ulaganja.</s><s>Takva situacija ima negativan ekonomski učinak na društvo u cjelini, te ona nije u javnom interesu (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 44).</s>
<s>Koncept sveobuhvatne širokopojasne infrastrukture na određenom području je nezaobilazni faktor gospodarskog razvoja, razvoja znanosti, obrazovanja, osiguranja</s>
<s>Širokopojasna infrastruktura omogućava sveukupan gospodarski rast, posebice u informatički intenzivnim sektorima, te samim time i veću zaposlenost.</s><s>Razvoj širokopojasne infrastrukture kao dio razvojne strategije revitalizirati će ruralna područja pokretanjem spirale razvoja tih područja, te će rezultirati smanjenjem iseljavanja mlade populacije, potaknuti povratak školovanih, čime će se povećati intelektualni potencijal područja, drugi pozitivni doprinosi, itd.</s><s>Osim toga, širokopojasna infrastruktura je pretpostavka za značajno povećanje učinkovitosti zdravstva (ezdravstvo), obrazovanja (e-obrazovanje), gospodarstva i drugih aspekata života u tim područjima (Atif i drugi, 2012, 13).</s><s>Stoga je vrlo bitno da RH nastavi program stimulacije uvođenja širokopojasnog pristupa.</s><s>Sigurna i pouzdana širokopojasna mreža omogućava korisnicima kvalitetno iskustvo, koje ih potiče daljnjoj upotrebi i jača potražnju za novim uslugama i sadržajima, kao i za daljnjim razvojem interneta.</s><s>Time se otvaraju i nove mogućnosti za razvoj interaktivnih multimedijskih aplikacija, usluga i sadržaja.</s><s>5.2.1 Europska dodana vrijednost</s>
<s>Sa širokopojasnom infrastrukturom povezane su značajne ekonomske i socijalne koristi koje često ne mogu biti prikazane kvantitativno.</s><s>Brzi i ultrabrzi širokopojasni pristup ključni je čimbenik u razvijanju naprednih digitalnih usluga koje se oslanjaju na dostupnost, brzinu, pouzdanost i elastičnost fizičkih mreža.</s><s>Razvoj brzih i ultrabrzih mreža otvara put pružanju sve inovativnijih usluga koje koriste sve veće brzine.</s>
<s>Na razini RH, projekti izgradnje širokopojasne infrastrukture donose koristi prikazane na slici 9 te u nastavku definirane.</s><s>Državna dodana vrijednost širokopojasnog pristupa internetu Izvor: Obrada autora.</s>
<s> Širokopojasni pristup internetu omogućava ravnomjerniji razvoj regija, brži rast korištenja interneta i širokopojasnog pristupa internetu, doprinosi</s>
<s>gospodarstva, povećanju broja malih i srednjih poduzeća koja imaju veliki utjecaj na gospodarstvu određenog područja (Murphy i Ledwith, 2007), povećava bruto nacionalni dohodak, omogućava pristup internetu i obuku ruralnog stanovništva u korištenju interneta, unapređuje sustav obrazovanja na ciljanim područjima, unapređuje sustav zdravstva na ciljanim područjima, potpora je razvoju poljoprivrede u ruralnim područjima kroz razvoj dodatnog distribucijskog kanala, potpora je također i razvoju turizma u ruralnim područjima (Kongaut i drugi, 2014).</s>
<s> Širokopojasnost pokreće spiralu razvoja ruralnih i nerazvijenih krajeva (Pociask, 2005, 33-36) jer kao posljedicu ima: prestanak iseljavanja mlade populacije, povratak školovane populacije (Shim, 2013), povećanje intelektualnog potencijala, povećanje učinkovitosti zdravstva (e-zdravstvo), povećanje učinkovitosti obrazovanja (e-učenje), povećanje učinkovitosti gospodarstva (Crandall i drugi, 2007, 5).</s><s>Digitalne mreže i mrežna infrastruktura snažno potiču stanovništvo ka međusobnom sudjelovanju  Prema analizi Svjetske banke, ulaganje od 1.000.000 kn u širokopojasni pristup otvara 5 do 15 novih radnih mjesta, dok 10 % povećanja ulaganja u širokopojasni pristup rezultira povećanjem bruto domaćeg proizvoda od 1.21 % kod razvijenih zemalja, odnosno 1.38 % kod zemalja u razvoju (Program razvoja Interneta i širokopojasnog pristupa Internetu na područjima od posebne državne skrbi, brdsko-planinskim područjima i otocima, 2013).</s>
<s>Grafikon 12: Utjecaj 10 posto povećanja ulaganja na povećanje BDP Izvor: Program razvoja Interneta i širokopojasnog pristupa Internetu na područjima od posebne državne skrbi, brdsko-planinskim područjima i otocima, 2013.</s><s>Pozitivan utjecaj dostupnosti širokopojasnog pristupa na lokalnim razinama ogledava se i u slijedećem:</s>
<s> digitalni standard življenja postaje isti kao u ostatku RH, što za posljedicu ima sprečavanje smanjenja, odnosno iseljavanja stanovništva, potencijal</s>
<s>gospodarskih djelatnosti ili različitih aspekata udaljenog rada, odnosno rada od kuće, što će doprinijeti zadržavanju i privlačenju mlađeg i radno aktivnog stanovništva,</s>
<s> smanjenje troškova zdravstvenih usluga (Bauer i drugi, 2002, 14), prvenstveno za starije stanovništvo, poradi mogućnosti uvođenja usluga e-zdravstva,</s>
<s> povećanje dostupnosti obrazovnih usluga, posebice u kontekstu cjeloživotnog učenja za stariji dio stanovništva, odnosno dio stanovništva sa nezadovoljavajućim najvišim dosegnutim stupnjem obrazovanja, putem usluga e-obrazovanja i učenja na daljinu,  povećanje udjela populacije s najvišim dosegnutim stupnjem obrazovanja u prosjeku za 4,5 %, kao dugoročna posljedica dostupnosti naprednih širokopojasnih usluga povezanih s obrazovanjem RH mora biti e-spremna.</s><s>"E-spremnost je sposobnost da se koriste informacione i komunikacione tehnologije za razvoj ekonomije i poticanja blagostanja jedne zemlje.</s><s>Zemlja koja želi staviti informaciono komunikacione tehnologije u učinkovito korištenje, neophodno je da bude "e-spremna" u smislu infrastrukture, dostupnosti IKT stanovništvu u cjelini, i učinak pravnog i regulatornog okvira na upotrebu IKT-a.</s><s>Ukoliko se želi smanjiti digitalni jaz, sva ova pitanja moraju se rješavati na koherentan i ostvariv način koji je prilagođen da zadovolji lokalne potrebe pojedinih zemalja" (Osmanbegović i Rožajac, 2013, 2-3).</s><s>"Osim toga važna je i suradnja i uključivanje mnogobrojnih organizacija, kako na nacionalnoj, tako i na regionalnoj razini.</s><s>A prije svega, za učinkovito povlačenje sredstava iz fondova EU potreban je kvalitetan projektni menadžment i dobro napisani projekti" (Tolušić i drugi, 2013, 220).</s><s>5.2.3 Demografske i socijalne koristi na nivou županija u RH RH se ne odlikuje jednolikom demografskom razvijenošću svih županija.</s><s>Neke županije karakterizirane su porastom, a neke padom stanovništva 2011. u odnosu na 2001. godinu.</s><s>Tabela 7 prikazuje promjene u broju stanovnika u periodu od 2001. do 2011. godine.</s><s>Najlošije stanje pokazatelja nalazimo u Vukovarskosrijemskoj županiji, gdje je došlo do negativne promjene od čak 12,33 %.</s><s>S druge strane, Zadarska županija ima najveći porast stanovništva i to 4,92 %.</s><s>Tabela 7: Promjena u stanovništvu 2001. - 2011. po županijama Županija</s>
<s>Međutim, iz tabele 7 je također razvidno da Virovitičko-podravska županija, koja ima najslabiju dostupnost NGA pristupa, bilježi skoro trostruko veći pad broja stanovnika od 2001. do 2011. u odnosu na Primorsko-goransku županiju koja ima najbolju dostupnost NGA pristupa internetu.</s><s>Promatrajući gospodarsko stanje u pojedinim županijama, odnosno kretanje BDP-a u istom vremenskom razdoblju, možemo primijetiti da se županije uvelike razlikuju.</s><s>BDP po glavi stanovnika Primorsko-goranske županija 99,21 % je veći od BDP-a Virovitičko-podravske županije.</s><s>Primorsko-goranska županija bilježi porast BDP-a po glavi stanovnika od 2001. do 2011. godine od 77,15 %, dok je kod Virovitičkopodravske taj porast mnogo niži, odnosno 40,49 %.</s><s>Tabela 8: Kretanje BDP-a 2001. - 2011. po županijama Županije</s>
<s>Ministarstvo regionalnog razvoja i fondova EU prati razvijenost županija prema određenim kriterijima.</s><s>Indeks razvijenosti izračunava se na temelju pet pokazatelja (stope nezaposlenosti, dohotka po stanovniku, proračunskih prihoda jedinice područne (regionalne) samouprave po stanovniku, općeg kretanja stanovništva i stope obrazovanosti) koji u različitim omjerima utječu na njegovu vrijednost.</s><s>Stupanj razvijenosti izračunava se na temelju indeksa razvijenosti svake 3 godine (Ministarstvo regionalnog razvoja i fondova Europske unije, 2015).</s><s>Dostupne podatke objavljene 2014. godine za 2011. godinu prikazujemo u tabeli 9.</s>
<s>Izvor: Ministarstvo regionalnog razvoje i fondova Europske unije, 2015.</s><s>Iz tabele 9 je razvidno da Virovitičko-podravska županija ima najmanji indeks razvijenosti, odnosno najnerazvijenija je županija u RH, te se nalazi na zadnjem mjestu prema utvrđenim kriterijima, a da se Primorsko-goranska županija nalazi skoro pri samom vrhu; ispred nje su još samo Istarska županija i Grad Zagreb.</s><s>Državni zavod za statistiku redovno prati kretanje broja gospodarskih subjekata po županijama.</s><s>Prema zadnjim dostupnim podacima, na području Primorskogoranske županije aktivno je 13.515 gospodarskih subjekata (Državni zavod za statistiku, 2015), dok u Virovitičko-podravskoj županiji taj broj iznosi 1.539.</s><s>Zbog objektivne usporedbe, odnosno razlike u veličini županija, taj pokazatelj u grafikonu prikazujemo kao broj aktivnih gospodarskih subjekata u odnosu na broj stanovnika, pri čemu manji broj stanovnika po gospodarskom subjektu označava bolje stanje tog kriterija.</s>
<s>Grafikon 13: Broj gospodarskih subjekata u odnosu na broj stanovnika u Primorsko-goranskoj i Virovitičko-podravskoj županiji Izvor: Državni zavod za statistiku, 2015.</s>
<s>Kao što je u poglavlju 4.2 već navedeno, projekti izgradnje širokopojasne infrastrukture na područjima na kojima ne postoji komercijalni interes operatora provode se po određenim pravilima.</s><s>Ta pravila uključuju i određene obavezne faze koje treba izvršiti vezano uz uspješno provođenje određenog projekta.</s><s>Realizacija svake faze projekta ne prolazi bez određenih poteškoća, što sve prikazujemo na slici 10, te opisujemo u slijedećim poglavljima.</s><s>Slika 10: Faze projekta izgradnje širokopojasne infrastrukture u RH Izvor: Obrada autora.</s>
<s>Projekt započinje pripremnim aktivnostima koje uključuju izradu studije izvodljivosti za ciljano provođenje projekta, te izradu Plana razvoja širokopojasne infrastrukture na ciljanom području.</s>
<s>Studija izvodljivosti, odnosno, "okvirna analiza potreba i mogućnosti provedbe projekta izgradnje širokopojasne infrastrukture na području jedinica lokalne samouprave" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 9) predviđa da jedinice lokalne ili regionalne samouprave steknu uvid u mogućnosti i moguće varijante provođenja projekata na svojem području, odnosno, "definiraju osnovna polazišta, alternative i/ili opcije koje će omogućiti detaljniju</s>
<s>razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 175).</s><s>Studija izvodljivosti mora obuhvaćati najmanje slijedeće cjeline:</s>
<s> korelacija lokalnih i regionalnih strateških ciljeva s koristima koje donosi izgradnja odgovarajuće širokopojasne infrastrukture,  analiza infrastrukturnih i tehnoloških opcija izgradnje širokopojasne infrastrukture,</s>
<s> analizu mogućnosti iskorištavanja postojeće infrastrukture,  analiza financijskih aspekata implementacije pojedinih infrastrukturnih i tehnoloških opcija,</s>
<s> analiza mogućih investicijskih modela,  analiza stanja relevantnih strateških razvojnih dokumenata i dokumenata prostornog uređenja planiranog područja provođenja projekta (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, Za izradu svake cjeline studije izvodljivosti koriste se najrecentniji dostupni podaci raznih izvora, pri čemu nailazimo na određene poteškoće poradi njihove nedostupnosti.</s>
<s>Analiza demografskog, socijalnog i gospodarskog stanja radi se na temelju podataka o stanovništvu, gospodarskim subjektima, obrazovanju, indeksu razvijenosti, tržištu rada te gospodarskim potencijalima ciljanog područja provedbe projekta.</s><s>Zadnji dostupni službeni podaci su podaci DZS, jedinice lokalne ili regionalne samouprave, Ministarstva regionalnog razvoja i fondova EU, HGK, HOK i HZZ.</s><s>Podaci DZS datiraju iz Popisa stanovništva 2011. godine, tako da nailazimo na vremenski odmak od četiri godine.</s><s>Nailazimo i na nevoljkost i nezainteresiranost za suradnju od strane Hrvatske gospodarske komore i Hrvatske obrtničke komore pri pokušaju dohvata recentnih podataka o broju gospodarskih subjekata.</s><s>Baza podataka tih organizacija javno je dostupna na njihovim internetskim stranicama, ali podatke iz baze nije moguće dohvatiti u obliku pogodnom za daljnje elektroničke obrade.</s><s>Pri pokušaju pridobivanja podataka neposredno od tih organizacija, nailazimo na njihovu nezainteresiranost i nemogućnost realizacije zahtjeva iz, s njihove strane, na razne načine definiranih objašnjenja (npr. zaštita privatnosti).</s><s>Ocjena, odnosno indeks razvijenosti, također je dostupan s određenim vremenskim odmakom, pošto je određen na temelju podataka od prije četiri godine.</s>
<s>Tržište rada analizira se temeljem stope nezaposlenosti, koja se izračunava kao udio broja registriranih nezaposlenih osoba u broju aktivnog stanovništva, odnosno starijih od 15 godina.</s><s>Pri tome također nailazimo na određene poteškoće pri dohvatu usporedivih podataka, pošto se broj registriranih nezaposlenih osoba po jedinicama lokalne i regionalne samouprave uredno redovno prati od strane Hrvatskog zavoda za zapošljavanje i uredno je dostupan na njihovim internetskim stranicama, dok podatak o broju aktivnog stanovništva po jedinicama lokalne i regionalne samouprave datira iz Popisa stanovništva 2011. godine, mada znamo da je ta brojka dinamičnog karaktera.</s><s>Poradi toga, stopu nezaposlenosti na nivou županija moramo prihvatiti sa određenom rezervom.</s><s>Podaci o BDP-u po jedinicama lokalne samouprave nedostupni su, odnosno taj podatak se javno ne objavljuje od strane niti jedne institucije RH, dok su jedini dostupni službeni podaci oni Državnog zavoda za statistiku i to na razini županija i koji također datiraju iz 2011. godine.</s>
<s>Na određene probleme i poteškoće nailazimo i pri analizi mogućnosti iskorištavanja postojeće infrastrukture.</s><s>U ONP-u je predviđeno da podaci o postojećoj infrastrukturi pojedinih operatora na planiranom području provođenja projekta budu dostupni putem geoinformacijske baze katastra vodova unutar Nacionalne infrastrukture prostornih podataka, odnosno DGU.</s><s>Međutim, ti podaci nisu dostupni i javno objavljeni, te se moraju tražiti od samih operatora, kod kojih također nailazimo na određenu nezainteresiranost za suradnju.</s><s>6.1.2 Plan razvoja širokopojasne infrastrukture (PRŠI) PRŠI je formalni dokument koji detaljno specificira projekt, temeljem rezultata izvodljivosti, unutar kojeg se odabire odgovarajuće rješenje za izvedbu projekta izgradnje širokopojasne infrastruktura, a mora najmanje sadržavati slijedeće cjeline:</s>
<s> definirano tijelo javne uprave koje će biti nositelj projekta,  definirani prostorni obuhvat projekta,  analizu stanja postojeće širokopojasne infrastrukture te dostupnosti i ponude usluga za pojedine kategorije krajnjih korisnika,  rezultate inicijalnog postupka određivanja boja s obzirom na osnovni i NGA pristup,</s>
<s> definirana ciljana područja provedbe projekta, odnosno izgradnje širokopojasne infrastrukture, razvrstana po skupinama područja s obzirom na potrebu ostvarenja značajnog iskoraka,  lokacije svih potencijalnih korisnika koji moraju biti obuhvaćeni mrežom,  definirana lokacija jedne ili više demarkacijskih točaka prema agregacijskoj mreži ,</s>
<s> podaci o postojećoj infrastrukturi koja može biti iskorištena u projektu,  analizu demografskih, socijalnih i gospodarskih koristi koje projekt donosi unutar ciljanih područja provedbe projekta,  odabrani investicijski model, zajedno s obrazloženjem odabira, popraćen odgovarajućom poslovnom analizom u slučajevima odabira modela javnog DBO-a i javno privatnog partnerstva,  analizu korisničkog potencijala na ciljanom području provedbe projekta,  specifikaciju zahtijevane minimalne razine pruženih maloprodajnih usluga, u pogledu kvalitete i cijena,</s>
<s> specifikaciju minimalnog skupa podržanih veleprodajnih usluga te pravila određivanja i nadzora veleprodajnih naknada i uvjeta pristupa izgrađenoj mreži,</s>
<s> specifikaciju postupka i kriterija javne nabave koji će se primjenjivati kod odabira operatora privatnog partnera u projektu,  prijedlog ugovora koji će biti sklopljen s odabranim operatorom,  specifikaciju postupka provjere povrata potpora,  analizu troškova implementacije pojedinih infrastrukturnih i tehnoloških rješenja,</s>
<s> okvirni financijski plan provedbe projekta,  organizacijski plan provedbe projekta,  okvirnu analizu rizika,</s>
<s> okvirni vremenski plan provedbe projekta.</s><s>Pri izradi PRŠI-ja nailazimo na više problema i poteškoća nego pri izradi studije izvodljivosti, pošto izrada PRŠI-ja zahtjeva detaljnije i više specifične podatke za sve analize koje se unutar njega moraju predočiti.</s><s>Određivanje boja područja otežano je poradi neophodne potrebe za podacima DGU, poradi potrebe mapiranja na adresnoj razini.</s><s>Međutim na te podatke, odnosno informacije u obliku pogodnom za daljnju obradu, najčešće se čeka više od očekivanog, s obzirom na stanje digitalizacije katastra.</s><s>Podaci koji su javno dostupni u okviru ONP-a datiraju iz 2012. godine, odnosno zastarjeli su s obzirom na dinamiku razvoja internetskog pristupa.</s><s>Na slične poteškoće nailazimo i pri definiranju lokacija svih potencijalnih korisnika.</s><s>Već prije spomenutim problemima sa dohvatom podataka o gospodarskim i javnim subjektima, ovdje dodajemo i poteškoće lociranja privatnih korisnika.</s><s>Privatni korisnici su, prema ONP-u, sva privatna kućanstva, o kojima su jedini službeno dostupni podaci oni iz Popisa stanovništva 2011. godine, a koji ne sadrže informacije o adresama, odnosno lokaciji kućanstava.</s><s>Ažurni podaci o broju privatnih kućanstava u RH ne postoje, jer Ministarstvo unutarnjih poslova bilježi samo broj prijavljenih osoba na određenoj adresi, a tek od 2013. godine omogućava prvu prijavu osoba u sklopu određenog kućanstva.</s><s>Demarkacijske točke pristupa agregacijskoj mreži moguće je odrediti prema postojećim telefonskim centralama operatora, pri čemu ponovo nailazimo na određene probleme u suradnji, pošto lokacije svojih centrala operatori nevoljko daju na uvid.</s>
<s>Kao i kod izrade studije izvodljivosti i ovdje nailazimo na problem dostupnosti podataka o postojećoj infrastrukturi koja može biti iskorištena u projektu, poradi već spomenutog nepostojanja geoinformacijske baze katastra vodova.</s><s>6.1.3 Odabir investicijskog modela</s>
<s>Kao što smo u poglavlju 4.3 već naveli i opisali, postoji mnogo različitih investicijskih modela izgradnje širokopojasne infrastrukture na područjima gdje ne postoji komercijalni interes operatora.</s><s>Pri odabiru pogodnog investicijskog modela za određeni projekt, moramo voditi brigu o više čimbenika.</s><s>U obzir moramo uzeti slijedeće:</s>
<s> administrativne i stručne kapacitete nositelja projekta, odnosno javne uprave, njihovu voljnost za angažmanom i preuzimanjem rizika projekta,  predfinanciranje projekta, financijske mogućnosti tijela javne vlasti, odnosno nositelja projekta,</s>
<s> vlasništvo nad novoizgrađenom infrastrukturom,  mogućnosti korištenja postojeće infrastrukture,  brzinu provođenja projekta, očekivane društvene koristi od projekta, te ostale definirane kriterije u određenom projektu.</s><s>Kriteriji odabira investicijskog modela za tijela javne vlasti: Odabrani kriteriji stavljaju se u međusobni odnos, te se temeljem multikriterijske analize dolazi do najpogodnijeg investicijskog modela za određeno područje i određenog nositelja projekta, odnosno javnu vlast, te krajnje korisnike mreže, kao što je prikazano u shemi u tabeli 10.</s><s>Shema prikazuje koliko su s aspekta javne vlasti pozitivni i negativni kriteriji jači ili slabiji.</s>
<s>Međutim, kao što smo naveli u poglavlju 4.3, odabir investicijskih modela ovisan je i o odvagivanju njihovih dobrih i loših strana, dakle interesima nositelja projekta, odnosno javnoj vlasti.</s>
<s>Za područja provedbe projekta u RH (nositelji projekata jedinice lokalne i regionalne samouprave), s obzirom na financijske mogućnosti nositelja projekata, preuzimanje rizika, brzinu izgradnje mreže, potrebu predfinanciranja cijelog projekta, stručne kapacitete jedinica lokalne i regionalne samouprave, te udio privatnog kapitala u investicijskim troškovima projekta, procjenjujemo da je najpogodniji model Privatni DBO.</s><s>Provođenjem projekta po tom investicijskom modelu, rizik projekta i cijelo predfinanciranje u potpunosti preuzima privatni operator, koji ujedno u projekt ujedno ulaže i određeni udio vlastitih financijskih sredstava.</s><s>Privatni operator posjeduje dovoljna stručna znanja i kapacitete, te iskustvo u projektima te vrste, a u njegovom se vlasništvu nalazi i postojeća infrastruktura koja se može upotrijebiti kod izgradnje nove pristupne širokopojasne mreže, bez dodatnih formalnih radnji.</s><s>Nadalje, unatoč tome da kod ovog modela sva izgrađena infrastruktura ostaje u vlasništvu operatora, pravila provođenja projekata opisana u poglavlju 4.2 onemogućavaju narušavanje kompetitivnosti drugih operatora, pošto postoji obveza da novoizgrađena mreža bude potpuno otvorena prema drugim operatorima temeljem propisanih veleprodajnih uvjeta, odobrenih od strane HAKOM-a.</s><s>Poradi bogatog iskustva operatora u provođenju sličnih projekata, pri investicijskom modelu privatnog DBO-a, za očekivati je da će se nova pristupna širokopojasna mreža izgraditi u mnogo bržem roku nego kod ostalih investicijskih modela.</s>
<s>Dio pripremnih aktivnosti projekta jest i - kao što je već prije spomenuto - izrada dokumenta PRŠI za područje provedbe projekta.</s><s>Međukorak u ovoj fazi jest i izrada nacrta PRŠI-ja, na temelju trenutno dostupnih podataka.</s><s>Nacrt PRŠI-ja prije javne rasprave mora se poslati na uvid NOP-u.</s><s>NOP daje primjedbe i komentare na nacrt PRŠI-ja, a koje se odnose na primjerenost važećim zakonodavnim okvirima, te sukladnost strukturnim pravilima ONP-a, te se oni uvrštavaju u dokument.</s><s>Nacrt PRŠI se, prema pravilima provedbe projekata takve vrste, mora javno objaviti te pokrenuti javnu raspravu.</s><s>Javna rasprava jest proces kojim dolazimo do relevantnih informacija, stručnih i alternativnih mišljenja glede neke odluke, projekta ili zakonodavnog okvira koji ima upliv na određenu zajednicu.</s>
<s>U slučaju izgradnje širokopojasne infrastrukture na područjima bez komercijalnog interesa operatora koristimo ju poradi informiranja operatora i svekolike zainteresirane javnosti, posebice krajnjih korisnika, o važnim odredbama projekta, njegovim posljedicama, te koristima.</s><s>Osnovna svrha javne rasprave u vezi izgradnje širokopojasne infrastrukture jest da se pruže, pridobiju i razmijene informacije između nositelja projekta, operatora i javnosti, sa krajnjim ishodom formiranja konačnog Plana razvoja širokopojasne infrastrukture.</s>
<s> Operatore i svu zainteresiranu javnost obavještava se o pokretanju projekta, a od operatora se zatraže podaci o postojećoj infrastrukturi u njihovom vlasništvu na području provođenja projekta, a koja se može iskoristiti pri izgradnji nove pristupne mreže, uslugama koje pružaju na području provođenja projekta, te planovi operatora u vezi izgradnje NGA mreža na ciljanom području u slijedeće tri godine.  Zaprimaju se primjedbe i komentari zainteresiranih operatora i javnosti na nacrt PRŠI-ja, te se sve primjedbe sa visokom dozom objektivnosti i odgovornosti analiziraju te po potrebi, ili argumentirano odbiju ili se, sukladno njima, promjene unesu u PRŠI.</s><s>S druge strane, jedan od glavnih ciljeva javne rasprave jest prikupiti podatke od zainteresiranih operatora, te temeljem prikupljenih podataka od operatora verificirati mapiranje boja područja, odnosno konačnu skupinu u koju područje provedbe projekta pripada, te verificirati demarkacijske točke pristupa agregacijskoj mreži.</s>
<s> Javno se objavljuju sve primjedbe i komentari pridošli tijekom ove faze projekta, uz argumentirane odgovore o njihovom prihvaćanju ili odbijanju.</s>
<s>Nakon zaključenja javne rasprave izrađuje se konačna verzija PRŠI-ja koja se ponovo daje na odobrenje NOP-u, koji u roku od najviše 30 dana daje svoje eventualne primjedbe, te se po uvrštavanju eventualnih promjena u PRŠI producira konačna verzija tog dokumenta.</s><s>Slijedeći korak je odluka o pokretanju projekta od strane nositelja projekta, a do kojeg trenutka ne smije proći više od 90 dana (odnosno 120 dana u slučaju model JPP, poradi potrebnog odobrenja Agencije za javno privatno partnerstvo) od početka javne rasprave.</s><s>U protivnom, cijeli postupak javne rasprave mora se ponovo pokretati.</s><s>U ovoj fazi provedbe projekta, također se mogu očekivati određene poteškoće.</s><s>Naime, ONP kao glavni formalni dokument koji definira pravila provedbe projekata ove vrste, u ovom trenutku (lipanj 2015) još uvijek nije konačno odobren od strane Europske komisije.</s><s>Odobravanje ONP-a preduvjet je za formiranje ili određivanje određenog državnog tijela kao NOP-a.</s>
<s>Usporedno sa donošenjem odluke o pokretanju projekta, pokreće se i proces javne nabave, odnosno odabira operatora kao privatnog partnera u projektu.</s><s>Kako se prema pravilima sufinanciranja projekata od strane EU financijska sredstva isplaćuju tek po završetku projekta, u slučaju investicijskog modela privatnog DBO-a, privatni operator odabran u postupku javne nabave, osigurava sva potrebna operativna sredstva za pokrivanje svih troškova projekta do trenutka isplate nepovratnih sredstava iz fondova EU-a, te tako zatvara financijsku konstrukciju, odnosno osigurava potpuno predfinanciranje projekta.</s><s>Za namjene predfinanciranja europskih sredstava i nacionalnog dijela sufinanciranja, pretpostavljamo da će privatni operator osigurati vlastita sredstva ili uzeti kratkoročni premošćujući kredit.</s>
<s>Državne potpore, odnosno europski i nacionalni udio sufinanciranja projekta određuju se definiranjem financijskog jaza na temelju analiza odabranog privatnog operatora, a koji je potreban da bi projekt postao financijski isplativ, odnosno financijski održiv.</s><s>Dakle, financijski jaz odnosi se na razliku između predviđenih prihoda projekta, odnosno prihoda operativnog rada mreže i investicijskih troškova projekta.</s><s>Sredstva državnih potpora, sukladno definiranom udjelu potpora u projektu, po završetku projekta biti će naknadno refundirana operatoru.</s><s>Projekti izgradnje širokopojasnog pristupa na područjima bez komercijalnog interesa operatora sufinancirati će se iz Europskog fonda za regionalni razvoj, pri čemu je kao posredničko tijelo definirano Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture RH.</s>
<s>Prema pravilima EU, mogućnost prijave za sufinanciranje projekata ove vrste dopuštena je samo javnoj vlasti, odnosno jedinicama lokalne ili regionalne samouprave, koji tada, po završetku izgradnje mreže, ugovoreni iznos refundiraju privatnom operatoru, s iznimkom investicijskog modela javnog DBO-a.</s><s>Kao što je već spomenuto, preduvjet za raspisivanje natječaja za sufinanciranje jest potvrda ONP-a od strane Europske komisije, te slijedno tome i definiranje Organigram predočujemo na slici 11.</s>
<s>PROVJERA POTPORA, NADZOR I IZVJEŠTAVANJE "Procedure povrata potpora (engl. clawback) vezane su uz pravila državnih potpora formalizirana kroz čl. 78i) SDPŠM-a.</s><s>Budući da su financijska isplativost, odnosno održivost širokopojasnih projekata, većinom vezani uz prethodne poslovne planove koji nastaju prilikom pripreme projekata i planiranja potrebnih iznosa potpora, te samim time uvijek sadrže određenu razinu nepouzdanosti, relevantne financijske pokazatelje projekta i stvarno potrebne iznose potpora potrebno je praktično provjeriti, prvo nakon završetka izgradnje mreže…" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 170).</s><s>Završetkom izgradnje mreže, a prije njezinog operativnog rada, provodi se početni postupak provjere potpora, odnosno provjera stvarnih investicijskih troškova izgradnje mreže u odnosu na planirane.</s><s>Ulogu nadzora pri tom postupku preuzima nositelj projekta, koji će usporediti sve prijavljene troškove sa traženim iznosom državnih potpora te planiranim vlastitim investicijskim sredstvima operatora specificiranih tijekom provedbe postupka javne nabave (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 171).</s><s>U slučaju da su prijavljeni investicijski troškovi manji od specificiranih u javnoj nabavi, prihvatljivi iznos potpora ograničava se na upravo taj specificirani udjel državnih potpora u prijavljenim investicijskim troškovima.</s><s>Međutim, u slučaju da su prijavljeni investicijski troškovi veći od inicijalno predviđenih, najveći prihvatljivi iznos potpora ograničava se vrijednošću iznosa državnih potpora specificiranom u postupku javne nabave.</s>
<s>Nositelj projekta, formalno prijavljuje nastale investicijske troškove prema upravljačkim tijelima fondova EU zajedno sa svom dokumentacijom, pri čemu taj u postupku provjere potpora prihvatljivi iznos predstavlja osnovu za izračun udjela sufinanciranja iz sredstava fondova EU-a.</s><s>Ukoliko dodijeljeni iznos sredstava državnih potpora iznosi više od 10.000.000 EUR, tada se provodi i naknadni postupak provjere potpora. "…usporedbom pokazatelja broja korisnika i prosječnih prihoda po korisniku na mreži, prema istovrsnim referentnim pokazateljima iz okvirnog poslovnog plana operatora koji je priložen unutar postupka javne nabave.</s><s>Naknadni postupak provjere potpora potrebno je provesti na kraju sedmogodišnjeg razdoblja operativnog rada mreže.</s><s>U slučaju da je broj korisnika na kraju sedmogodišnjeg razdoblja operativnog rada mreže veći od 10 % od referentnog inicijalno planiranog, te nije došlo do odgovarajućeg pada maloprodajnih cijena, zbog kojeg bi takvo povećanje broja korisnika za više od 10 %, financijski kompenziralo pad predviđenih prihoda, potrebno je provesti analizu proračuna iznosa povrata prekomjerno dodijeljenih potpora.</s><s>Taj iznos treba odgovarati dijelu dobiti operatora koji je ostvaren za dio korisničke baze iznad praga od 10 % veće vrijednosti broja korisnika u odnosu na inicijalno planiran broj korisnika na kraju sedmogodišnjeg razdoblja.</s><s>Iz tako izračunatog dijela dobiti potrebno je, sukladno udjelu potpora (aid intensity) koji je definiran prilikom provedbe javne nabave, izdvojiti proporcionalni dio dobiti koji odgovara iznosu sredstava koje treba vratiti.</s><s>Iznos sredstava za povrat ne smije biti veći od apsolutnog iznosa sredstava potpora koja su dodijeljena u projektu" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 172).</s><s>Poradi lakšeg provođenja postupka naknadne provjere potpora, privatni operator dužan je voditi odvojeno računovodstvo za sve poslovne procese vezane uz projekt, te "barem jednom godišnje NP-ovima predati takva zasebna računovodstvena izvješća, u kojima svakako trebaju biti navedeni podaci o broju aktivnih korisnika na mreži, strukturi korisnika po kategorijama (privatni, poslovni, javni), prosječnim prihodima po korisniku po kategorijama korisnika te financijski pokazatelji neto dobiti, odnosno gubitka" (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 172).</s><s>Slika 12: Hodogram aktivnost kod naknadnog postupka provjere potpora Izvor: Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014.</s><s>Pretpostavljamo da će, poradi predviđenih optimalnih obuhvata projekata u RH, tek mali dio projekata izgradnje pristupne širokopojasne mreže biti podložan naknadnoj provjeri državnih potpora.</s>
<s>Nadzor nad svim aktivnostima vezanima uz izgradnju mreže obaveza je nositelja projekata, posebice glede izrade izvedbenog projekta, financijskog plana, potrebnih dozvola i suglasnosti, prijave sufinanciranja prema upravljačkim tijelima fondova EU, zatvaranja financijske konstrukcije, izgradnje mreže, inicijalnog postupka provjere potpora, konačne isplate sredstava iz fondova EU, inicijalnog postupka odobrenja veleprodajnih uvjeta i naknada, naknadne provjere potpora, te praćenja osnovnih pokazatelja operativnog rada mreže.</s><s>Nositelji projekata imaju obvezu redovito izvještavati NOP o svim pripremnim i provedbenim aktivnostima na projektu, poradi skupnog praćenja provedbe cijelog Okvirnog programa i redovito izvještavati Europsku komisiju o svim potrebnim pojedinostima u pogledu Okvirnog programa.</s><s>Nositelji projekata također imaju obvezu osigurati dostupnost svih ključnih podataka o izgrađenoj mreži svim zainteresiranim operatorima, odnosno potencijalnim veleprodajnim korisnicima, te HAKOM-u i tijelima državne uprave poradi uključivanja projekta u bazu podataka o izgrađenoj elektroničkoj komunikacijskoj infrastrukturi (Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja, 2014, 187).</s>
<s>MOGUĆA RJEŠENJA PRI REALIZACIJI PROJEKTA Problemi i poteškoće na koje nailazimo kod realizacije pojedinih aktivnosti u provođenju projekta uglavnom su vezani uz dostupnost neophodnih podataka za uspješnu i ispravnu izradu studije izvodljivosti i PRŠI-ja, kao i za uspješno provođenje obavezne javne rasprave.</s><s>Međutim, navedeni problemi mogu se pokušati otkloniti, dok se neke kritične točke u provođenju projekta mogu riješiti na praktični način, što predočujemo u nastavku.</s><s>Definiranje tijela javne uprave koje će biti nositelj projekta - tijelo javne uprave koje će biti nositelj projekta, iz administrativno-organizacijskih razloga trebale bi biti županije ili općine odnosno gradovi (jedinice regionalne ili lokalne samouprave), poradi povoljnih administrativnih i stručnih kapaciteta, dobrih organizacijskih mogućnosti i centraliziranosti prikupljanja potrebnih podataka i informacija neophodnih za završetak pripremnih aktivnosti projekta.</s><s>Definiranje prostornog obuhvata projekta - optimalni prostorni obuhvat projekta je, poradi zajedničkih lokalnih ciljeva te sličnih demografskih, socijalnih i gospodarskih kretanja, nekoliko susjednih jedinica lokalne samouprave sa ukupnim brojem od oko 10.000-12.000 kućanstava.</s><s>Dostupnost demografskih podataka - u pripremi studije izvodljivosti, demografske podatke treba pribaviti iz Popisa stanovništva 2011. godine, pošto su ti podaci jedini službeni demografski podaci u RH.</s><s>Dostupnost podataka o privatnim kućanstvima - MUP RH posjeduje podatke o broju prijavljenih osoba na svim adresama u RH.</s><s>Odlučimo li se koristiti njihove podatke, tada broj stanovnika na određenom području treba podijeliti sa prosječnim brojem osoba po kućanstvu tog područja iz Popisa stanovništva 2011. godine.</s><s>Ukoliko se broj kućanstava dobiven na taj način uvelike razlikuje od broja kućanstava iz Popisa stanovništva 2011. godine, tada treba procijeniti koji od ta dva podatka i iz kojeg razloga (ovisno o određenom području i njegovim karakteristikama) najbolje upotrijebiti, odnosno po kakvom algoritmu ih treba stavljati u međusobni odnos, ne bi li dobili najtočnije rezultate.</s><s>Dostupnost podataka o gospodarskim i javnim subjektima - podatke o gospodarskim i javnim subjektima najpraktičnije je tražiti od nositelja projekata, jedinica regionalne i lokalne samouprave, odnosno županija, općina i gradova, koji imaju mogućnost potraživanja predmetnih podataka od HKG, HOK, FINA-e i ostalih javnih izvora.</s><s>Ujedno i oni sami posjeduju podatke te vrste u sklopu vlastitih registara statističke prirode.</s>
<s>Dostupnost podataka o tržištu rada - poradi neobjavljivanja redovnih službenih podataka o aktivnom stanovništvu, te različitim iznosom stopa iz pojedinih izvora, stopu nezaposlenosti treba izračunati temeljem udjela svako mjesečno redovno objavljenog broja nezaposlenih osoba u aktivnom stanovništvu iz Popisa stanovništva 2011. godine.</s>
<s>Dostupnost podataka o BDP-u po županijama - jedini službeni podatak o BDPu po županijama dostupan je u Državnom zavodu za statistiku, te stoga u analizama gospodarskog stanja pojedine županije treba upotrijebiti upravo te podatke, unatoč vremenskom odmaku.</s>
<s>Dostupnost podataka o postojećoj infrastrukturi i mrežama operatora putem HAKOM-a je dostupan preglednik dostupnosti širokopojasnog pristupa, iz kojeg se definiranim algoritmima procjenjuje postojeća širokopojasna infrastruktura i mreže operatora na području provođenja projekta.</s><s>Dostupnost podataka o mogućnosti korištenja postojeće infrastrukture - kao što je već spomenuto, geoinformacijska baza katastra vodova unutar Nacionalne infrastrukture prostornih podataka još ne postoji.</s><s>Stoga za tu namjenu treba upotrijebiti podatke o infrastrukturi u vlasništvu jedinica lokalne i regionalne samouprave, odnosno nositelja projekta, dok se podaci o infrastrukturi u vlasništvu zainteresiranih operatora moraju zatražiti tijekom javne rasprave.</s><s>Mapiranje područja - mapiranje područja trebalo bi izvršiti na adresnoj razini.</s><s>Poradi toga su neophodni podaci DGU, odnosno podaci iz SRPJ unutar kojeg se nalaze GIS lokacije svih ulica i kućnih brojeva na određenom području.</s><s>Da bi područje bilo ispravno mapirano, treba kombinirati te podatke sa dostupnim podacima iz HAKOM-ovog preglednika dostupnosti širokopojasnog pristupa.</s><s>S druge strane, tijekom javne rasprave, o kojoj će biti govora u jednom od slijedećih podpoglavlja, od svih zainteresiranih operatora moraju biti zatraženi dotični podaci.</s><s>Uz to, treba djelovati na što bržem pridobivanju podataka DGU poradi dostatnog vremena za potrebne GIS analize.</s>
<s>Lokacije potencijalnih korisnika - kao i kod poteškoća sa mapiranjem područja, i za ovu cjelinu PRŠI-ja također je neophodan Središnji registar prostornih jedinica, kako bi se u GIS aplikaciji locirali svi korisnici registrirani u bazi DGU.</s><s>Stoga treba poduzeti sve mjere ubrzanja pridobivanja tih podataka, ne bi li se na vrijeme izvršile sve geodetske analize lokacija.</s><s>Provođenje postupka javne rasprave - Preduvjet pokretanja postupka javne rasprave jest odobrenje nacrta PRŠI-ja od strane NOP-a.</s><s>Preduvjet formiranja ili definiranja NOP-a od strane Vlade RH jest odobrenje ONP-a od strane Europske komisije.</s><s>S obzirom da ti preduvjeti još uvijek nisu ispunjeni, u ovom trenutku nije moguće pokretati postupke javne rasprave pripremljenih projekata.</s><s>S druge strane, u okviru Operativnog programa "Konkurentnost i kohezija" ONP je definiran i usvojen kao važeći okvirni program za sve projekte izgradnje infrastrukture širokopojasnog pristupa u dijelu pristupnih mreža, te je iz praktičnih razloga i optimalne brzine završetka projekata, postupak javne rasprave temeljem odredbi Operativnog programa ipak moguće provesti.</s><s>Neusklađenosti i poteškoće pri provođenju projekata izgradnje infrastrukture širokopojasnog pristupa, te smjernice za rješenja istih prikazani su sažeto u tabeli Tabela 11: Shema preporučenih izvora podataka Poteškoća</s>
<s>Istraživanjima provedenim u sklopu ovog magistarskog rada pokušali smo dokazati hipotezu da će učinkovito korištenje financijskih sredstava EU kao izvora financiranja razvoja širokopojasne infrastrukture u nerazvijenim područjima RH zaustaviti njihovo daljnje demografsko propadanje i biti zamašnjak njihovog pozitivnog gospodarskog razvoja.</s>
<s>Rezultatima iz poglavlja 5 dokazali smo činjenicu da je bolja dostupnost širokopojasnog pristupa jedan od glavnih čimbenika demografskog, socijalnog i gospodarskog razvoja na određenom prostoru.</s><s>Primorskogoranska županija ima najbolju dostupnost širokopojasnog NGA pristupa u RH, te istovremeno se po indeksu razvijenosti nalazi pri samom vrhu ljestvice.</s><s>S druge strane, Virovitičko-podravska županija ima najlošiju dostupnost, te se nalazi, prema objektivnim kriterijima, na samom dnu ljestvice kao najnerazvijenija županija.</s><s>Istraživanjem koristi dostupnosti NGA širokopojasnog pristupa došli smo do zaključka da ta dostupnost doprinosi višestrukim demografskim, socijalnim i gospodarskim koristima na određenom prostoru, od kojih je najvažnije poboljšanje kvalitete života, kao neposrednog rezultata poboljšanja gospodarskog stanja.</s><s>Temeljem istraživanja u sklopu poglavlja 6 dolazimo do zaključka da unatoč relativno dobroj pripremi dokumenata koji reguliraju provođenje projekata izgradnje širokopojasne infrastrukture na područjima na kojima ne postoji komercijalni interes operatora, još uvijek postoje određene nesukladnosti i problemi pri realizaciji projekata.</s><s>Međutim, pri provođenju projekata te vrste treba biti pragmatičan, te tijekom pripremnih aktivnosti (studija izvodljivosti i PRŠI) na što praktičniji način dohvatiti potrebne podatke i informacije.</s><s>Unatoč tome što ONP još uvijek nije potvrđen od strane Europske komisije i slijedom toga ne postoji formalno državno tijelo kao NOP, projekte treba aktivno pripremati, posebice poradi toga što je Okvirni program definiran kao temeljni dokument koji propisuje način provođenja sufinanciranih projekata izgradnje pristupnih NGA širokopojasnih mreža u RH.</s>
<s>Kao najpogodniji investicijski model na optimalnim područjima projekata u RH ocijenili smo model privatnog DBO-a, jer odabirom tog modela privatni operator kao privatni partner u projektu preuzima sav rizik predfinanciranja, zainteresiranosti</s>
<s>Jedinice lokalne i regionalne samouprave u RH trebale bi što prije ući u aktivnosti vezane uz projekte takve vrste te provesti pripremne aktivnosti, odnosno realizirati vlastiti PRŠI, kao temeljni dokument prijave na predmetni natječaj određenog državnog tijela, a za koji pretpostavljamo da će biti formiran čim se definira i formira institucija NOP-a, odnosno ONP bude formalno potvrđen od strane Europske komisije.</s>
<s>18.</s><s>Europska komisija, 2013, PPP4Broadband basic private DBO model.</s><s>19.</s><s>Europska komisija, 2013, Basic public DBO model.</s><s>20.</s><s>Europska komisija, 2013, How to use public-private partnerships for building Broadband networks in rural areas?</s><s>PP4Broadband Project.</s><s>21.</s><s>Gelo, R. 2014.</s><s>Proces pristupanja Hrvatske Europskoj uniji i pristup strukturnim i Kohezijskom fondu.</s><s>Civitas Crisiensis Radovi Zavoda za znanstvenoistraživački i umjetnički rad Koprivničko-križevačke županije u 22.</s><s>Grgurić, I. 2010.</s><s>Europe 2020 - europska strategija za pametan, održiv i uključiv razvoj.</s><s>Revija za socijalnu politiku, 18 (1): 119-124. 23.</s><s>HAKOM.</s><s>2013.</s><s>Program razvoja Interneta i širokopojasnog pristupa Internetu na područjima od posebne državne skrbi, brdsko-planinskim područjima i otocima.</s><s>Dostupno na:</s>
<s>37.</s><s>Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture.</s><s>2014.</s><s>Okvirni nacionalni program za razvoj infrastrukture širokopojasnog pristupa u područjima u kojima ne postoji dostatan komercijalni interes za ulaganja.</s><s>Dostupno na: http://www.mppi.hr/UserDocsImages/MPPI_Okvirni_program_NGA_BB%202 38.</s><s>Ministarstvo regionalnog razvoja i fondova Europske unije.</s><s>2015.</s><s>Vrijednosti indeksa razvijenosti i pokazatelja za izračun indeksa razvijenosti na županijskoj razini.</s><s>Dostupno na:</s>
<s>speed_120914.pdf (13. siječnja 2015). http://www.mrrfeu.hr/UserDocsImages/Regionalni%20razvoj/Vrijednosti%20i ndeksa%20razvijenosti%20i%20pokazatelja%20za%20izra%C4%8Dun%20i ndeksa%20razvijenosti%20na%20%C5%BEupanijskoj%20razini%202013..p 39.</s><s>Ministarstvo regionalnog razvoja i fondova Europske unije.</s><s>2014.</s><s>Operativni program</s>
<s>57.</s><s>Vlada Republike Hrvatske.2013.</s><s>Odluka o donošenju smjernica politike državnih potpora za razdoblje 2014.-2016.</s><s>NN 130/2013.</s><s>Dostupno na: http://narodne-novine.nn.hr/clanci/sluzbeni/2013_10_130_2832.html prosinca 2014).</s>