<s>Prije svega zahvaljujem se svima onima koji su me potaknuli da dalje studiram a posebno da to bude, upravo na "Nova univerza - Evropska pravna fakulteta" u Sloveniji što mi je, ne samo obogatilo moje znanje već i internacionaliziralo moje vidike te pridonijelo, na poseban način i višem nivou mojeg samopuzdanja.</s><s>Zahvaljujem se mentorici, prof. dr. Kaliopa Dimitrovska Andrews, prije svega na iznimnom strpljenju i tolerantnosti te svakoj drugoj pomoći tijekom izrade ovoga rada.</s><s>Na kraju, želim se zahvaliti svima koji su mi na bilo koji način pomagali u životu, a dio života bilo je i moje studiranje na "Nova univerza - Evropska pravna fakulteta" u Sloveniji.</s>
<s>Početak magistarskog rada, obrađuje osnovne pojmove i proces prostornog planiranja s naglaskom na razdoblje prije stvaranja države Hrvatske i kroz duži vremenski period od 1990. do danas.</s><s>Prikazuju se ciljevi izrade prostornih planova, načela i nadležnosti za izradu prostornih planova te ostali faktori važni za planiranje i razvoj.</s><s>Naslanjajući se na načela i nadležnosti, dalje se daje detaljan pregled vrsta prostornih planova s osvrtom na urbanističko planiranje, podjele i razlike prostornog i urbanističkog planiranja.</s><s>Nadalje, prikazuju se zakonski regulirani dokumenti svih razina, od državne razine do lokalne razine te zakonodavni okvir prostornog planiranja i uređenja koji je izuzetno važan da bi se osigurali uvjeti za kvalitetno korištenje, zaštitu i upravljanje prostorom Republike Hrvatske.</s><s>Također se daje pregled o međunarodnoj regulativi prostornog planiranja i uređenja kako bi se bolje istaknule preporuke Europske unije u pogledu prostornog planiranja i zahtjevi Europske unije prema zemljama članicama.</s><s>Daje se i osvrt na europske dokumente prostornog planiranja.</s><s>U završnom dijelu rada na primjeru prostornog planiranja Grada Gospića dan je kritički osvrt na pripremu i karakter suvremene prostorne dokumentacije za održiviji prostorni razvoj na razini Ličko-senjske županije i na gradskoj razini.</s><s>Danje detaljan tijek izrade plana, opis položaja, značaja i posebnosti područja Grada Gospića u odnosu na prostor i sustave županije i države.</s><s>Prikazani su ciljevi, plan prostornog uređenja i odredbe za provođenje plana.</s><s>Ključne riječi: prostorno planiranje, zakonodavni okvir, dokumenti prostornog uređenja, Ličko-senjska županija, Grad Gospić POVZETEK:</s>
<s>V zadnjih dveh stoletjih so arhitektura, urbanizem in prostorsko načrtovanje prestali različne faze preobrazbe, za katere je pomemben razvoj industrializacije ter velikopovečanje prebivalstva v mestih.</s><s>Današnji sistem prostorskega načrtovanja v Republiki Hrvaški je rezultat dolgoletne prakse in tradicije prostorskega načrtovanja.</s><s>Formalni začetki so bili v 19. stoletju, ko je bilo sestavljenoveč regulativnih načrtov za hrvaška mesta in naselja.</s><s>Vendar je načrtovanje mest na območju Hrvaške prisotno že veliko dlje, kar kažejo številni primeri načrtov zgodovinskih mest: Dubrovnik, Split, Zadar, Šibenik, Osijek itd.</s><s>Prvi del magistrske naloge obravnava osnovne pojme in postopek prostorskega načrtovanja, s poudarkom na obdobju od leta 1960, pred nastankom hrvaške države in skozi daljše časovno obdobje, od leta 1990 do danes.</s><s>Predstavljeni so cilji izdelave prostorskih načrtov, načela in pristojnosti izdelave prostorskih načrtov ter drugi dejavniki, pomembni za načrtovanje in razvoj.</s><s>Na podlagi načel in pristojnosti je naprej podan podroben pregled vrst prostorskih načrtovzobzirom na urbanistično načrtovanje, delitve in razlike prostorskega in urbanističnega načrtovanja.</s><s>S pridobitvijo neodvisnosti in suverenosti je Republika Hrvaška postala novi mednarodni pravnisubjekt, spremembe političnega, družbenega in gospodarskega sistema ter skupnih prostorskih odnosov s sosednjimi državami pa so ustvarile bistveno drugačne podlage in pogoje za organizacijo, zaščito, uporabo in ureditev njenega prostora.</s><s>Hkrati so spremenjene geopolitične okoliščine v tem delu Evrope in nova paradigma trajnostnega razvoja zahtevali oblikovanje nove razvojne politike in strategije prostorskega načrtovanja, ki bo temeljila na ponovni opredelitvi lastnih vrednot, potreb in priložnosti.</s><s>Razvoj Strategije prostorskega načrtovanja Republike Hrvaške se je začel leta 1994 s pripravo metodološke in vsebinske podlage ter s temeljitorevizijo obstoječe prostorsko načrtovalne dokumentacije in razvojem novih znanstvenih in strokovnih raziskav potencialnih razvojnih virov.</s><s>Več ministrstev je opredelilo strategijo delovanja svojih resorjev ali elemente strategije prostorskega načrtovanja v njihovi pristojnosti, vzpostavljeno pa je tudi usklajevanje za stalno medresorsko sodelovanje.</s><s>Leta 1995 je Vlada Republike Hrvaške sprejela Koncept Strategije, ki je med drugim vzpostavil koncept obnove naselij na vojno prizadetih območjih.</s><s>Strategijo je leta 1997 sprejel Predstavniški dom hrvaškega Sabora in na nacionalni ravni določil dolgoročne cilje, osnove za uravnotežen razvoj in smernice za prostorski razvoj, prostorsko organizacijo (sistem naselij) ter opredelil območja s skupnimi prostorskimi in razvojnimi značilnostmi, za katera je bilo predvidenosprejetjeprostorskih načrtov na nižji ravni.</s><s>V programu, sprejetem leta 1999, so opredeljeni ukrepi in dejavnosti za izvajanje Strategije kot tudi prednostne naloge uresničevanja načrtovanih določitev.</s><s>Oba dokumenta sta bila izdelana na podlagi Prostorske osnove Hrvaške, informacijske baze, ki vsebuje obstoječe prostorske podatke in podatke za oceno ustreznosti obstoječih ukrepov in načrtov.</s><s>V nadaljevanju naloge so predstavljeni zakonsko določeni dokumenti na vseh ravneh, od državne do lokalne ravni, ter zakonodajni okvir prostorskega načrtovanja in ureditve, ki je izredno pomemben za zagotavljanje pogojev za kakovostno rabo, zaščito in upravljanje prostoraRepublike Hrvaške.</s><s>Predstavljen je tudi pregled mednarodnih uredb o prostorskem načrtovanju in urejanju prostora, da bi bolje prikazali priporočila Evropske unije glede prostorskega načrtovanja in zahteve Evropske unije do držav članic.</s><s>Obravnavani so tudi Evropski dokumenti prostorskega načrtovanja.</s><s>S statusom stalne članice Evropske unije je Hrvaška formalno začela izvajati vse predpise in priporočila, pa tudi sodelovati pri njihovem ustvarjanju.</s><s>Zaključni del magistrskega delana primeru prostorskega načrtovanja Mesta Gospić daje kritični pregled priprave in značaja sodobne prostorske dokumentacije za bolj trajnostni prostorski razvoj na ravni Liško-senjske županije in na mestni ravni.</s><s>Podani so podroben potek izdelave načrta, opis položaja, pomena</s>
<s>prostor poselitvenisistemžupanije in države.</s><s>Predstavljeni so cilji, načrt prostorskega načrtovanja in določbe za izvajanje načrta.</s><s>Rezultati raziskavanja procesa prostorskega načrtovanja na Hrvaškem, opravljenega v tej nalogi, kažejo na tri pomembna dejstva: (i) Edina rešitev v procesu prostorskega načrtovanja za izboljšanje odnosov med državno upravo in razvojem urbanizacije ter izogibanje prihodnjemslabem upravljanju prostora je kakovostno in pravočasno načrtovanje. (ii) Okrevanje prostorskega razvoja na podeželju ne moremo obravnavati po sektorjih, temveč le s teritorialnim pristopom, ki presega upravno razdelitev in s prekrivajočimi se strokovno-specialističnimipogledi in idejami.</s><s>Le na ta način je mogoče doseči sinergijski učinek vseh dejavnosti in doseči spodbudne rezultate.</s>
<s>(iii) Usklajen, trajnosten pristop k razvoju zahteva upoštevanje vseh na določenem območju načrtovanih dejavnosti in vzpostavitev sistema usklajevanja</s>
<s>Ključne ureditveprostora, ki jih izvajajo različnideležnikiv istem prostoru, za doseganje kar največje koristi za uporabnike in ciljne skupine.</s>
<s>7.1.</s><s>Dokumenti prostornog uređenja na razini države 7.1.3.</s><s>Prostorni planovi područja posebnih obilježja 7.2.2.</s><s>Prostorni planovi posebnih obilježja 7.3.</s><s>Dokumenti prostornog uređenja na lokalnoj razini (gradovi i općine) 7.3.3.</s><s>Detaljan plan uređenja</s>
<s>JLPRS - jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave MGIPU - Ministarstvo graditeljstva i prostornog uređenja MZOIP - Ministarstvo zaštite i okoliša prirode NN - Narodne novine</s>
<s>Slika 4 Program prostornog uređenja i izmjena i dopuna programa prostornog Slika 6 Prostorna slika Ličko-senjske županije Slika 7 Geoprometno križište između tri vodeća polarizacijska žarišta u državi .......</s><s>75 Slika 8 Nacionalni parkovi u Ličko-senjskoj županiji POPIS TABLICA</s>
<s>Tablica 4 Osnovni pokazatelji odnosa između županijskog i gradskog područja .....</s><s>82 Tablica 5 Kvantificirani pokazatelji Županije i Grada: stanovi, domaćinstva i Tablica 6 Pregled kretanja broja stanovnika 1948. – 2001. s projekcijom 2015.</s><s>Tablica 7 Pregled broja stanovnika u Ličko-senjskoj županiji za razdoblje od 2001.</s><s>Temeljni uvjeti za zdravlje ljudi i sveopću dobrobit proizlaze iz stanja urbanog okoliša te iz načina kako stanovnici koriste urbani okoliš i kako njime gospodare.</s><s>Danas su mnogi problemi u gradovima povezani sa siromašnim četvrtima, neimaštinom, neravnopravnošću, zagađenjem, nezaposlenošću, loše organiziranim pristupom radnim mjestima, dobrima i uslugama te nepovezanošću zajednice.</s><s>Urbanisti svojim radom utječu na socijalne, fizičke i ekonomske uvjete te na funkcioniranje grada.</s><s>Oni imaju ključnu ulogu u prepoznavanju tih problema i osiguravanju uvjeta o kojima ovisi zdravlje, blagostanje i visoka kvaliteta života u gradovima.</s><s>Urbano planiranje donosi odluke o korištenju i razvoju zemljišta i građevina u gradovima.</s><s>Ono se razvilo diljem Europe kao način kojim bi se osiguralo donošenje odluke u svrhu i korist javnog interesa.</s><s>U raznim državama, ovisno o jeziku i načinu organiziranosti državnog aparata, postoje razni nazivi za projekte zdravog urbanog planiranja.</s><s>Te nazive utvrdila je Europska komisija, a nazivi uključuju: prostorno planiranje, planiranje korištenja zemljišta, planiranje grada i okolice, fizičko planiranje, urbano i regionalno planiranje, planiranje teritorija i sustava gospodarenja zemljištem.1</s>
<s>Gradovi su temelj i slika ljudske civilizacije koja svoju povijest, svoj mučan hod kroz guste naslage vremena utiskuje u njihova lica s kojih čitamo slikovite priče.</s><s>Poput ljudi, i gradovi imaju svoju dušu, svoj razlog postanka i trajanja.</s><s>Koliko dugo će gradovi živjeti, to ovisi o mnogim čimbenicima, ali je sigurno da nastaju mišlju i maštom, voljom i djelom.</s><s>Ljudi sanjaju i planiraju kako će u gradovima živjeti, čine sve na ostvarenju svoje vizije urbanog, civiliziranog i estetskog življenja, a ne promišljaju o utjecaju gradskog života na njihovo zdravlje.</s><s>Razvoj urbane sredine temelji se na povezivanju svih razvojnih sustava društva, ali i na aktiviranju samih stanovnika u stvaranju „zdravih“ naselja te se na tak način osigurava čovjeka dostojna kvaliteta života.</s><s>Zbog toga je cilj moderne europske politike da na svim razinama prepozna i ostvari aktivnosti koje stvaraju uvjete za bolje zdravlje stanovništva i za održivi razvoj.</s><s>Jedan o značajnih uvjeta za postizanje zdravlja jest kvaliteta i model urbanog planiranja koji je u prošlosti utjecao, a i danas utječe na kvalitetu življenja u mnogim gradovima.2</s>
<s>1.1.</s><s>Definicija problema koji se razmatra i teorijska polazišta U samim počecima prostornog planiranja, odnosno početkom 20. stoljeća došlo je do razvoja urbanizma što je rezultiralo s spoznajom o nemogućnosti izrade urbanističkog plana velikih gradova ukoliko se ne promatra okolica grada i problemi koji okružuju grad ili cijelu regiju.</s><s>Kada govorimo o stanovništvu i njegovom postotku u ukupnom broju stanovnika tada ćemo zasigurno zaključiti da je u to vrijeme u gradovima živjelo tek deset do dvadeset posto ukupnog stanovništva, ostatak stanovništva živjelo je u ruralnim područjima.</s><s>Prostorni se plan bavi prostornim uređenjem ukupnog prostora – teritorija.</s><s>Taj teritorij najčešće sadržava, naselja i gradove, ali su promatrane kao sistem točke/simbola bez dimenzija.</s><s>Ovisno o mjerilu plana, naselja se mogu tretirati i kao površine ali samo ukupne, s dimenzijama i oblicima, bez ulaženja u njihovu unutrašnju strukturu.</s><s>Međutim, prostorni se plan može baviti i teritorijem gdje uopće nema naselja.</s><s>Naglasak je na kompleksnosti i multidisciplinarnosti prostornog planiranja.</s><s>To je stalni proces koji obuhvaća procjenu, provjeru, poznavanje, zaštite i razvoja prostora, izradu i donošenje prostornih planova te praćenje njihove provedbe i stanja u prostoru.</s>
<s>Prostornim planiranjem utvrđuje se optimalni raspored ljudi, dobara i djelatnosti na određenom teritoriju, radi njegove optimalne uporabe.</s><s>Na pitanje; kako rasporediti i najbolje koristiti sadržaje u prostoru i čuvati prostor-teritorij, odgovor daje teorija prostornog planiranja.</s><s>Na teoriju prostornog planiranja, nadovezuje se praktični dio izrade, usvajanja i provođenja prostornih planova.</s><s>Današnje je mišljenje kako društveni značaj planiranja treba imati tri sektora i to: prostorni, gospodarski i socijalni a koji su u složenom međusobnom odnosu i moraju biti dobro koordinirani.</s><s>Gospodarski i socijalni planovi, predstavljaju program za prostorne planove.</s><s>Dugoročnost prostornih planova ili planska projekcija prostornih planova, proteže se na vremensko razdoblje od 20 do 30 godina.</s><s>Prostorni planovi se zbog toga smatraju razvojnim planovima.</s><s>Postoje i opravdani razlozi za noveliranje prostornih planova svakih 5 godina.</s><s>Prostorno planiranje, ako ih promatramo u kontekstu odnosa prema prostoru, tada razlikujemo osnovnu strukturu podjele djelatnosti po načinu utjecaja na prostor:  namjena: prostor za rad, odmor i rekreaciju koji može biti jedinstven ili odvojen po segmentima.</s><s>Namjena se odvija u prostoru, odnosno na površini, ispod ili iznad  zaštita: mjere namjene određivanja prostora,  upravljanje: kriteriji pod kojima se upravljanjem, privodi planiranoj namjeni.</s><s>Sukladno navedenom, ako gospodarske aktivnosti razmatramo prema načinu utjecaja na prostor, tada se prostorno planiranje promatra uključujući: namjena, zaštita i upravljanje.</s>
<s>Nerijetko nailazimo na shvaćanja da prostorno planiranje zamjenjuje riječ urbanizam, da je urbanistički plan zapravo prostorni plan i da je prema tome prostorni plan dobra hrvatska zamjena za urbanistički plan.</s><s>Dakako da se u širem i jezičnome smislu to može tako uzeti, ali onda se može smatrati da je i projektiranje kuće prostorno planiranje, da je i unutarnje uređenje prostorija prostorno uređenje.</s><s>Osim toga, i riječ plan je latinska, a hrvatske zamjene jednostavno nema.</s><s>Takve su tendencije nastale u vrijeme tzv. „socijalizma“,3 kada se ni u jednom zakonu nije moglo naići na riječ urbanistički plan, jednostavno zato jer se proganjalo latinski.</s><s>Razlike su u predmetu planiranja, ciljevima planova, metodama rada i sastavnim dijelovima tih planova.</s><s>Unutarnjim prostornim uređenjem naselja i gradova, organizacijom djelatnosti i namjenom površina su djelatnosti kojima se bavi urbanistički plan.</s><s>Načini i metode ovisne su o vrsti urbanističkog plana, s tim da je bitno razlikovati, jeli riječ o generalnom urbanističkom planu ili detaljnom urbanističkom planu.</s>
<s>Prostorno planiranje bavi se istraživanjem i planiranjem glavnih sustava prostornog uređenja (sustav mreža naselja i gradova, sustav gospodarske infrastrukture i sustav krajobraza).</s>
<s>U hrvatskom jeziku, 60-ih godina 20. stoljeća, počeo se upotrebljavati izraz regionalno planiranje.</s><s>On je, manje-više napušten kao opći naziv za sve vrste prostornih planova iz dva razloga:</s>
<s>3 „U vrijeme socijalizma u Jugoslaviji se događaju bitne društvene promjene.</s><s>One su u prvom redu obilježene snažnom ulogom države i političke elite (nomenklature) u svim sferama društva.</s><s>Dominira dirigirana planska ekonomija centralističkog tipa.</s><s>Socijalizam je omekšao početni komunizam od fenomena Golog otoka do tzv. samoupravljanja.</s><s>Bitno je povezati takav sistem s promjenama u prostoru.</s><s>U prostoru se društvene promjene, vođene društvenim planovima, očituju u burnoj deagrarizaciji, industrijalizaciji i urbanizaciji.</s><s>Sela se napuštaju, depopuliraju i drastično stare kako zbog nedostatka tehničke i društvene infrastrukture tako i zbog problema nezaposlenosti i perspektive.</s><s>Trebalo je vremena da sela od primarno poljoprivrednih i stočarskih postanu polifunkcionalna u smislu socijalne strukture, djelatnosti različitih tipova i komunalne i društvene infrastrukture.</s><s>S obzirom na tadašnji politički kontekst i odnos prema selu i seljacima, tada je sve vodilo prema zaključku da će seljaci nestati te otići u industrijsku djelatnost i gradove te proletarizirati se.</s><s>Trebalo je dosta političkih intervencija da se počnu diferencirati sela koja propadaju i ona koja imaju potencijale i perspektivu razvoja.</s><s>Gradovi su „usisavali“ radnu snagu u velike tvornice.</s><s>Gradila su se velika stambena naselja na rubovima gradova bez potrebne infrastrukture zvana „spavaonice“, a da istovremeno nova radnička klasa i nije dominantno useljavala u njih već u obiteljske kuće u vlastitoj produkciji na drugim rubovima gradova (Seferagić, D., 1988.).</s><s>Da ne govorimo o socijalnoj segregaciji u prostoru koja je vrlo očito dijelila sirotinju od povlaštenih slojeva koji su stanovali u elitnim dijelovima gradova bilo u ispražnjenim stanovima i kućama bivših vlasnika (Židova, Nijemaca, domaće buržoazije, politički nepodobnih) ili pak u novim zgradama izgrađenima za nove elite (Seferagić, D., 1977.).</s><s>Tako je bilo u komunizmu, tako je bilo i u socijalizmu u svim njegovim fazama.</s><s>Prostor je, dakle, bio žrtvom drastičnih društvenih promjena i u socijalnoj strukturi i u naseljima, a i u planiranju.</s><s>Planiranje prostora, odnosno urbano planiranje bilo je replika društvenog planiranja od GUP-ova, tzv. petoljetki do jednogodišnjih planova.</s><s>Sve što se događalo u prostoru trebalo je odražavati društvene promjene u doslovnom smislu.</s><s>Ako nije bilo tako, a mahom nije, onda nisu bili krivi planovi već praksa.</s><s>Priča o idealnim planovima i lošoj praksi ispunila je barem pedesetak godina naših života u socijalizmu“, Seferagić, 2013, str. 281 - 282  zbog pojave interferencije s pojmom regionalnog planiranja u ekonomskim znanostima, gdje regionalno planiranje znači projekciju gospodarskog razvoja.4 Definicija po kojoj je „prostorno planiranje disciplina koja se bavi optimalnim rasporedom ljudi, dobara i djelatnosti na teritoriju radi njegove optimalne upotrebe“,5otvara pitanje što je optimum i kakav je to optimalan raspored?</s><s>Kada govorimo o elementima i metodama prostornog uređenja ljudi, dobra i djelatnosti su osnova svega pri čemu posebno trebamo paziti na raspored i promjenjive varijable uvažavajući pri tome i ostale discipline poput sociologije, demografije, ekonomije i humane geografije.</s><s>Nikako nesmijemo zaboraviti nego konstantno imati na umu kako, sve prethodno navedeno, prostorni planer mora poznavati i u konačnici razumjeti u cijelosti.</s><s>Svi ti čimbenici, kako direktno tako i indirektno utječu na prostor a koji se definitivno uređuje putem prostornih planova.</s><s>Uvijek je najbolje i najefektivnije rješenje ono u kojem prostorni planer djeluje, isključivo sukladno prethodno navedenom.</s>
<s>"O tome kako rasporediti sadržaje prostora, usmjeriti čimbenike njegovih promjena/razvoja i kako najbolje koristiti, odnosno čuvati prostor-teritorij, odgovore daje teorija prostornog planiranja, koja se primjenjuje/implementira u praksu izrade i provođenja planova.</s>
<s>Prostorno planiranje je interdisciplinarna djelatnost.</s><s>Ona je institucionalni i tehnički oblik za upravljanje prostornom dimenzijom održivosti, kojom se na temelju procjene razvojnih mogućnosti, u okviru zadržavanja osobnosti prostora, zahtjeva zaštita prostora te očuvanja kakvoće okoliša i prirode.</s><s>Pomoću nje se određuje namjena prostora/površina, uvjeti za razvoj djelatnosti i infrastrukture te njihov razmještaj u prostoru, uvjeti za urbanu preobrazbu i urbanu sanaciju izgrađenih područja te uvjeti za ostvarivanje planiranih zahvata u prostoru.</s><s>U Hrvatskoj se izdvaja nekoliko problematika u prostornom planiranju.</s><s>Prva se odnosi na veliki broj jedinica lokalne samouprave koje nemaju dovoljno financijske, tehničke i stručne mogućnosti za izradu planova.6 Nadalje je problem „točkasto planiranje“ u gradovima pri čemu se grad ne planira u cjelini, nego samo njegovi manji dijelovi.7 Treći se problem veže uz posttranzicijsko razdoblje, kao temeljno obilježje djelatnosti prostornog planiranja, a multidisciplinarnost u potpunosti nestaje.8To potvrđuje kako je nedostatak multidisciplinarnog pristupa, utjecao na smanjenje kvalitete prostornog planiranja, prikazujući kako nadležne službe za 4 Marinović-Uzelac, 2001, str. 11</s>
<s>Svrha ovog magistralnog rada je predstaviti, kroz kraći povijesni prikaz do danas, važnost prostornih planova, dinamiku razvoja samih planova u korelaciji s razvojem društva.</s><s>Isto tako, svrha je ukazati kako prostorni planovi postaju nezaobilazni dokumenti za upravljanje prostorom što izravno utječe na razvoj sredine u kojima ljudi žive, vertikalno od države do najniže jedinice lokalne samouprave.</s><s>Iz navedene svrhe kojom bi cijeli rad trebao biti prožet, indirektno će se vidjeti opširnost i mnogobrojnost zakonskih i podzakonskih akata te drugih izvora kojima se uređuje procedura i sadržaj donošenja te primjene prostornih akata, a posebno hijerarhijska uvjetovanost planova viših i nižih razina.</s><s>Sukladno tome, cilj rada je, istovremeno približiti prosječnom čitatelju, teoretski i praktični pristup prostornom planiranju Republike Hrvatske i utjecaj prostornih planova na brzi razvoj s jedne strane i inertnost razvoja, ako prostorni planovi ne prate brzinu, odnosno ne udovoljavaju potrebama cjelokupnog okruženja.</s><s>Nestručno i necjelovito prostorno planiranje, može izazvati dalekosežni nered u prostoru s negativnim posljedicama na razvoj okolice i društva, dakle indirektno i život svakog pojedinca.</s><s>Adekvatna usklađenost prostornih planova s prirodnim, gospodarskim, stručnim i političkim uvjetima, odražava se direktno na razvoj svake sredine što se najbolje mjeri demografskim pokazateljima, gospodarskim rastom i sl.</s>
<s> kroz kratak prikaz dokazati da se s dobrim prostornim planiranjem uvelike utječe na razvoj društva, odnosno sredine u kojoj to društvo egzistira i izravan život svakog građanina,</s>
<s> korištenjem literature svih dostupnih izvora, potvrditi da su prostorni planovi i svi propisi vezani za tu materiju, najdominantniji dokumenti koji izravno, direktno ili posredno, upravljaju prostorom,</s>
<s> otkriti posljedice nerazmjera između urbanih i ruralnih sredina s posebnim osvrtom na štetu koja nastaje neravnomjernom raspodjelom prostora,  ukazati na loše pojave izazvane nestručnim ili nedovoljno stručnim prostornim planiranjem,</s>
<s> ukazati na kompleksnost, važnost i interdisciplinarnost materije prostornog planiranja te njene uvjetovanosti kroz horizontalnu i vertikalnu razinu,  utvrditi kako je potreban niz resornih strategija i razvojnih dokumenata s posrednim ili neposrednim utjecajem na prostor kako bi se smanjili razorni procesi promjena u društvu.</s>
<s>U ovom radu, koristit će se stručna literatura koja se bavi prostornim planiranjem i zakonima, temeljem kojih su definirani kriteriji prostornog uređenja Grada Gospića.</s><s>Metodologijom rada, odredit će se kriteriji objektivnog procjenjivanja naučenih definicija, postupaka i saznanja o prostornom planiranju.</s><s>Sukladno navedenom, izvršit će se ispitivanje valjanosti postavljenih hipoteza te međusobni odnosi između Provest će se desk istraživanje korištenjem povijesne metode, metode analize i sinteze, deskriptivne, statistička i komparativne metode te metoda zaključivanja.</s><s>Povijesnom metodom, analizirat će se povijesni aspekti planiranja i utjecaj, tj. poveznica s današnjim planiranjem, kako bi se odredile međusobne relacije i korelacije te s tim u vezi, predložile promjene kojima bi se moglo, utjecajem prostornog planiranja bolje utjecati, s jedne strane na razvoj a s druge na veću zaštitu prostora.</s><s>S metodom analize i sinteze, dobiveni rezultati će se iskoristiti kao smjernice za određivanje budućih ciljeva.</s><s>Deskriptivnom metodom će se utvrditi konačne razlike između planiranja prije samostalnosti10i nakon samostalnosti Republike Hrvatske, na način da će se popisati i razlučiti pozitivni i negativni utjecaji.</s><s>Statistička i komparativna metoda koristit će se kao kvantitativna podloga za artikuliranje kvalitativnih određenja i izvođenje odgovarajućih zaključaka, odnosno formulaciju vrijednosnih sudova, objektivnog procjenjivanja naučenih definicija, 10 "Hrvatski je sabor 25. lipnja 1991. donio povijesnu Ustavnu odluku o samostalnosti i suverenosti Republike Hrvatske čime je pokrenut postupak razdruživanja od ostalih jugoslavenskih republika te se taj dan od 2001. godine obilježava kao Dan državnosti Republike Hrvatske.</s><s>Toj odluci prethodio je referendum održan 19. svibnja 1991. godine, na kojemu se 93,24 % građana izjasnilo potvrdno na prvo pitanje referenduma da Republika Hrvatska, kao suverena i samostalna država, koja jamči kulturnu autonomiju i sva građanska prava Srbima i pripadnicima drugih nacionalnosti u Hrvatskoj, može stupiti u savez suverenih država s drugim republikama te se 92,18 % građana izjasnilo da se protivi tome da Republika Hrvatska ostaje u Jugoslaviji kao jedinstvenoj saveznoj državi.</s><s>Na temelju takvog očitovanja volje građana, a nakon neuspjeha pregovora s ostalim bivšim jugoslavenskim republikama o izlasku iz državnopolitičke krize, Sabor Republike Hrvatske, na zajedničkoj sjednici sva tri saborska vijeća 25. lipnja 1991. godine donosi Ustavnu odluku o suverenosti i samostalnosti Republike Hrvatske, kojom se utvrđuje da „ovim činom Republika Hrvatska pokreće postupak razdruživanja od drugih republika i SFRJ.</s><s>Republika Hrvatska pokreće postupak za međunarodno priznavanje“.</s><s>Na istoj je sjednici Sabor donio i Deklaraciju o proglašenju suverene i samostalne Republike Hrvatske.</s><s>Posredstvom međunarodne zajednice, radi lakših pregovora o razdruživanju među bivšim jugoslavenskim republikama, Brijunskom je deklaracijom utvrđen tromjesečni rok odgode primjene Ustavne odluke od 25. lipnja 1991. godine.</s><s>No, istekom moratorija na tu povijesnu odluku, 8. listopada 1991. godine Republika Hrvatska raskida državno-pravne veze s ostalim republikama i postaje slobodna, samostalna i neovisna država", 25. lipanj - dan državnosti Republike Hrvatske, Hrvatski sabor, 2019, e-izvor. postupaka i saznanja o prostornom planiranju te pozitivnim i negativnim rezultatima istog.</s>
<s>1.4.</s><s>Pretpostavke i ograničenja u rješavanju problema Na temelju postavljenih ciljeva određene su sljedeće hipoteze: H1: Prostorno planiranje u Republici Hrvatskoj do 1991. godine pokazuje mnoge nedostatke što se posebice odnosi na relaciju državne uprave i urbanizma.</s><s>Nizom godina sve do skorijih dana zbog neusklađenosti vertikalnih i horizontalnih politika imamo neujednačen razvoj u državi i nepovezanost urbanih i ruralnih sredina čega posljedice sežu dugoročno i sve do danas.</s><s>Dugi period niču građevine bez valjanih dokumenta, izvan građevinskih područja što je država pokušala riješiti naknadno legalizacijom pošto je propustila na vrijeme kvalitetnim planiranjem.</s><s>Propusti iz bivše države nadograđuju se navedenom mnogobrojnom bespravnom gradnjom što dugoročno prikazuje da prostorno planiranje na našim područjima ima niz nedostataka koje su posljedica nekvalitetnog rada nadležnih državnih i lokalnih tijela.</s><s>Jedino rješenje za popravak takve situacije i izbjegavanje u budućnosti lošeg upravljanja prostorom je kvalitetno i pravovremeno planiranje.</s><s>Sama zakonska regulativa iz područja planiranja u pojedinim dijelovima bila je nedorečena što je ostavljalo mogućnost različitih tumačenja, isto tako čest slučaj bio je međusobna neusklađenost zakona te je sve to utjecalo da planovi budu također nedorečeni, neprovedivi i neujednačeni.</s><s>Institucije nisu imale odgovarajuću razinu informatičke pismenosti kao ni izrađivači planova.</s><s>U Hrvatskoj se uglavnom ne provode stručna i znanstvena istraživanja koja bi pratila ostvarivanje prostornourbanističkih planova u praksi, i strukovno vrednovala njihovu kvalitetu.</s><s>Nedostatak takvih istraživanja i vrednovanja s druge strane razumljiv je s obzirom na to da je materija razmjerno teška i složena i nije jednostavno prikupiti dovoljno objektivnih činjenica.</s><s>Stoga su danas rijetke ocjene ove teme u pravilu više ili manje subjektivne, utemeljene na nesigurnim sjećanjima, dojmovima ili naknadno upisanim emocijama.</s><s>Uslijed takvih okolnosti smjer upravljanja prostorom bio je podložan različitim nestručnim utjecajima.</s><s>Proces prostornog planiranja usredotočio se u prvoj fazi na područja u kojima su zaštita i pravilna namjena prostora, bile od najveće važnosti, prvenstveno područja uz jadransku obalu u kojima se javlja intenzivan razvoj turizma koji pruža velike mogućnosti regionalnog razvitka ali jednako tako, s druge strane predstavlja veliku opasnost za prostor.</s><s>Da je tome tako, svjedoci smo i dan danas.</s><s>Niz je faktora koji su utjecali na tako neravnomjerno i nepravilno planiranje kao npr. pojedine jedinice lokalne samouprave nisu tada a niti su danas, dorasle provođenju regionalne i prostorne politike, malene po stručnom kadru, po površini i broju stanovnika, financijski podkapacitirane itd., što sve dovodi do dugotrajne procedure izrade planova koji ne prate razvoj, i rezultat svega je nesređenost promatrane materije.</s>
<s>H2: Dugoročni ciljevi prostornog uređenja pokazuju veliki nesrazmjer između urbanih i ruralnih sredina.</s><s>To se posebno odnosi na raspodjelu i korištenje prostora.</s><s>Uslijed nepovezanog ili bolje rečeno lošeg prostornog planiranja, ruralni dijelovi Republike Hrvatske ostaju pusti i nedovoljno iskorišteni dok urbani nerazmjerno rastu.</s><s>Npr. Ličko-senjska županija ima oko 7 stanovnika na kvadratni kilometar dok urbane sredina imaju od 50 stanovnika na više.</s><s>Istovremeno je interes za upravljanje i gradnju u ruralnim sredinama bio zanemariv dok je u urbanima bio nekontroliran i često ilegalan.</s><s>Izmjenama i dopunama prostornog planiranja, neki pozitivni pomaci se ipak vide.</s><s>Slabim koracima se ipak smanjuje jaz i dolazi do laganog infrastrukturnog ujednačavanja urbanog i ruralnog prostora, međutim i dalje se nastavlja trend depopulacije ruralnih sredina što rezultira potpunim neracionalnim korištenjem prostora i zapuštanjem nekih dijelova Hrvatske.</s><s>H3: Kompleksni procesi promjene i pojave nastale prostornim planiranjem zahtijevaju čitav niz resornih strategija i razvojnih dokumenata s posrednim ili neposrednim utjecajem na prostor.</s>
<s>Uslijed lošeg prostornog planiranja kroz povijest, država je suočena s velikim disproporcijama između pojedinih dijelova, što se u novije vrijeme nastoji popraviti boljim prostornim planovima te nizom drugih dokumenta i mjera, međutim i dalje bez vidnog učinka.</s><s>Sve navedeno rezultira lošim gospodarskim stanjem u zemlji, a poglavito u ruralnijim dijelovima države.</s><s>Država nastoji resornim strategijama, političkim odlukama popraviti situaciju i revitalizirati zapuštena područja, međutim iseljavanja i depopulacijski val se ne smanjuju već se šire iz ruralnih u urbana područja što zahtijeva daljnje napore aktualne i svake naredne politike kako bi se loši trend, barem smirio a ne preokrenuo.</s><s>Ulaskom Hrvatske u Europsku uniju, otvorila se veća mogućnost za financiranje pojedinih mjera, koje bi život na tim izumirućim područjima učinile kvalitetnijima, međutim za sad bez rezultata.</s><s>Naprotiv, iseljavanje je u tijeku i iz urbanih i ruralnih dijelova Hrvatske u druge zemlje Europske unije te takva situacija iziskuje i neke hitne vrste planova i strategija, kako bi se depopulacija smanjila a time i daljnja devastacija prostora.</s><s>U radu odnosno istraživanju ne očekuju se ograničenja.</s><s>1.5.</s><s>Testiranje/Verifikacija hipoteza</s>
<s>H1: Prostorno planiranje u Republici Hrvatskoj do 1991. godine pokazuje mnoge nedostatke što se posebice odnosi na relaciju državne uprave i urbanizma.</s><s>Ova hipoteza se provjerava studijom slučaja tako što će se prvo utvrditi kakav je odnos prostornog planiranja bio prije a kakav nakon 1991. godine s čim će se posebno evidentirati relacije i korelacije javne uprave spram urbanizma.</s><s>Na temelju analize primarnih izvora odnosno vođenih intervjua s djelatnicima nadležnih institucija a na temelju statističkih podataka, izvršiti će se provjera i utvrditi činjenično stanje sukladno dobivenim rezultatima.</s><s>Pomoću metodom sinteze analizirat će se svi rezultati i biti evidentirani te objašnjeni u zaključku.</s><s>H2: Dugoročni ciljevi prostornog uređenja pokazuju veliki nesrazmjer između urbanih i ruralnih sredina.</s><s>To se posebno odnosi na raspodjelu i korištenje prostora.</s><s>Kod ove hipoteza, izvršit će se provjerava studijom slučaja, koristeći stvarne i relevantne podatke međuodnosa urbanih i ruralnih sredina, npr. rasporeda industrije, infrastrukture i svih bitnijih sadržaja kojima se direktno ili indirektno utječe na razvoj prostora te s tim u vezi evidentirati glavne uzročnike koji u najvećoj mjeri utječu na razvoj ili nedovoljan razvoj.</s><s>Metodom opisivanja, evidentirat će se glavne uzročnike utjecaja na prostor a metodom usporedbe, prikupiti vrijednosti utjecaja i utvrditi faktore koji utječu na različitosti i veliki nesrazmjer između urbanih i ruralnih sredina.</s><s>H3: Kompleksni procesi promjene i pojave nastale prostornim planiranjem zahtijevaju čitav niz resornih strategija i razvojnih dokumenata s posrednim ili neposrednim utjecajem na prostor.</s>
<s>Za ovu hipotezu koja se provjerava metodom studije slučaja i koja temelje crpi iz relevantnog i činjeničnog stanja, nastalog učestalim praćenjem promjena u prostoru, koristimo sekundarne izvore dostupnih podataka, publikacija ili časopisa koji se bave tematikom prostornog planiranja i utjecaja na prostor.</s><s>Većinu ulaznih podataka se namjerava, metodom usporedbe dovesti u međuovisne i hijerarhijske razine, a metodom sinteze, dobivene rezultate evidentirati i opisati u zaključku.</s><s>1.6.</s><s>Pregled i vrednovanje prethodnih istraživanja na području koje se razmatra</s>
<s>Istraživanja koja su prethodila ovom radu, naslanjaju se na diplomski rad Anamarije Galić „Analiza metodologije prometno-prostornog planiranja“ u kojem autorica opisuje karakteristike, ciljeve i zadatke, principe prostornog planiranja, metodologiju i metode izrade prostornih planova,11te u diplomski rad Barbare Telebec na temu „Planiranje gradova i gradskih regija – primjer Zagreba i Londona“ koja opisuje pojmove grada, gradske regije i planiranja te razvoj istog, prikazuje faktore koji utječu na samo planiranje, poput postojanja europskog okvira, razlika u administrativnim i političkim strukturama, kao i razlike u karakteristikama promatranih prostora12 i nastavno na doktorsku disertaciju Ljudevita Krpana na temu „Integralni prostorno-prometni model urbanističkog planiranja“ gdje na jednom mjestu jasno, koncizno, sustavno i znanstveno utemeljeno predstave najvažnije spoznaje, informacije, konstatacije, zakonitosti i teorije o važnim i specifičnim fenomenima prostorno-prometnog planiranja i njegovog značenja za izradu kvalitetne prostorno planske dokumentacije,13 stručni rad Antuna Žagara „Zaštita prava vlasništva u postupcima provedbe prostornih planova“,14te diplomski rad Ane Milat „Međuodnos turizma i prostora“15 a za razliku od gore navedenih radova, ovaj rad će definirati planiranje na primjeru Grada Gospića, definirati što je važno kod prostornog planiranja te kako se od ranih početaka do današnjeg dana, razvilo prostorno planiranje i kroz koje poteškoće je prolazilo.</s><s>Galić, A.: U diplomskom radu „Analiza metodologije prometno-prostornog planiranja“ analizira postupak prometno-prostornog planiranja, metodologiju izrade prometnih planova te analizu prometnih modela.</s><s>Prometno planiranje kao i bilo koja vrsta planiranja predstavlja donošenje odluka na temelju prikupljenih i analiziranih podataka.</s><s>Prometno-prostorno planiranje obuhvaća planiranje prometnog sustava, a posebno prometne mreže unutar zadanog prostora i utvrđivanje interakcije između prijevozne potražnje i društveno gospodarskih karakteristika zajednice.</s><s>Prostornoprometno planiranje ima za cilj da pridonese povećanju racionalne organizacije prostora i porastu važnih učinaka društveno-ekonomskog razvoja.</s><s>Za postizanje značajnijeg uspjeha prilikom prostornog planiranja, potrebno je razviti dobru metodologiju.16</s>
<s>Telebec, B.: U diplomskom radu na temu „Planiranje gradova i gradskih regija primjer Zagreba i Londona“ zaključuje da same začetke planiranja gradova možemo nazrijeti već u starom vijeku.</s><s>Dinamični rast gradova, povećanje broja stanovništva i sve gušća naseljenost nakon industrijske revolucije uzrok su nizu problema koji su se javili u gradskim područjima.</s><s>Kao najjednostavniji način rješavanja problema javilo se planiranje gradova, a da bi se ono moglo provoditi, potrebna je volja za promjenom (spremnost vlasti da se „uhvati u koštac“ s takvim kompleksnim problemom), praktično znanje te uvođenje nove administracije koja planiranje provodi.</s><s>U početku je planiranje primarno bilo okrenuto na gradove i rješavanje praktičnih problema.</s><s>Posljedica ratova početkom 20. stoljeća bilo je izdvajanje problematičnih regija.</s><s>Njihovo postojanje rezultiralo je shvaćanjem da je planiranje potrebno prenijeti i na višu razinu.17</s>
<s>Krpan, Lj.: U svojoj doktorskoj disertaciji na temu „Integralni prostorno-prometni model urbanističkog planiranja“ govori o prometnom planiranju i izrada prometnih strategija i studija te kako su usko povezani s prostornim planiranjem i planovima razvoja infrastrukture.</s><s>Proračunska sredstva namijenjena izgradnji prometne infrastrukture bitno utječu na granske/modalne razdiobe i ukupnu uspješnost prometnog sustava.</s><s>Dominantna orijentacija na jednu granu i jedan mod prijevoza (osobnim automobilom) dovela je do prometnih problema u gradovima i drugim dijelovima prometnog sustava.</s><s>S obzirom na to da je prostorno-planska dokumentacija osnovni instrument provođenja jasnog i transparentnog svekolikog razvoja nekog područja u njenu izradu potrebno je uključiti interdisciplinarne timove.</s><s>Ovi timovi, između ostalog, moraju sustavno tretirati prometne probleme u širem kontekstu aktivno koristeći sugestije prometnih inženjera.</s><s>Primjenom istraživačkih metoda te analizom postojećeg stanja, prilikom opservacije prometnih tokova definiraju se ključni problemi koje je u okviru prometnog sustava potrebno riješiti.</s><s>Samo oni planeri, inženjeri, urbanisti, gospodarstvenici, poduzetnici, menadžeri, intelektualci, političari (...), koji posjeduju primjeren kvantum aktualnog znanja, spoznaja, vještina (...) o važnosti prostorno-prometnog planiranja, mogu efikasno i učinkovito sudjelovati u ocjenjivanju svih značajki izrade kvalitetne prostorno-planske dokumentacije.18</s>
<s>Žagar, A.: U stručnom radu pod nazivom „Zaštita prava vlasništva u postupcima provedbe prostornih planova“prikazuje kako vlasnici zemljišta svoja prava i interese mjerama provedbe prostornih planova mogu zaštiti.</s><s>To se naročito vidi u postupcima izdavanja lokacijskih dozvola.</s><s>Dolazi se do zaključka da se u postupcima izdavanja lokacijskih dozvola radi izgradnje infrastrukturnih objekata primjenom pravnih shvaćanja Europskog suda za ljudska prava o pravu na mirno uživanje vlasništva,moraju razmotriti svi prigovori stranaka te da se smještaj i položaj građevine mora odrediti tako da se u okvirima važeće prostorno planske dokumentacije postigne poštena ravnoteža između zahtjeva općega interesa zajednice i zahtjeva za zaštitom temeljnih prava pojedinca.</s><s>Ne može se udovoljiti svim zahtjevima vlasnika zemljišta nego se mora izgraditi ravnoteža kojom se omogućuje zadovoljavanje svih zainteresiranih subjekata koliko je to moguće.</s><s>Javni interesi imaju prednost ispred pojedinačnim interesom.</s><s>Ako sudska praksa zauzme suprotno stajalište, odnosno da se u postupcima provedbe prostornih planova utvrđuje isključivo usklađenost s prostorno planskom dokumentacijom i da mjesta drugoj zaštiti vlasničkih prava nema, nema ni smisla ni potrebe da se u tim postupcima vlasnika nekretnine, a i nositelja drugih stvarnih prava, određuje strankom.19</s>
<s>Milat, A.: U diplomskom radu na temu „Međuodnos turizma i prostora“ govori o samoj definiciji prostora kao „ograničenog dijela površine na kojoj se što može smjestiti“ očituje se njegova povezanost s fenomenom koji taj prostor zauzima.</s><s>S obzirom na to da je prostor mjesto na kojem se turizam odvija, karakterizira ih neraskidiva veza.</s><s>Promatrajući prostor kao „ukupnost odnosa u svim dimenzijama i pravcima“ pretpostavlja se da svaka ljudska akcija stvara određene učinke na prostor, a pogotovo turistička industrija koja ima tako veliki udio u svjetskom BDP-u.</s><s>Iako se turizam smatra relativno pitomom industrijom ako se uspoređuje s ostalima (primjerice, naftna industrija), njegov utjecaj na prostor je značajan, pozitivan i/ili negativan, a ako se ne kontrolira, dolazi do stvaranja nepoželjnih efekta odnosa turizma i prostora.20</s>
<s>Piha, B.: Prostorno planiranje, (1973) smatra da prostorno planiranje nema svoje opće ciljeve, već su ciljevi društvene zajednice ujedno i njegovi opći i osnovni ciljevi.</s><s>Poseban cilj prostornog planiranja je stvaranje funkcionalne, ekonomične, humane i estetske sredine, u kojoj će ljudi naći povoljne uvjete za rad i življenje.</s><s>Osnovni zadatak prostornog planiranja je da omogući ostvarenje dugoročnih ciljeva koje jedno društvo sebi postavlja i da bude sredstvo za usmjeravanje razvoja tog društva.</s><s>Sljedeći zadatak prostornog planiranja je usklađivanje suprotnosti i ne ujednačenosti razvoja da bi se lakše svladale i prevladale konfliktne situacije.</s><s>Poremećaji u razvoju ne događaju se prema utvrđenim razmacima, već stalno nastaju pa je zadatak prostornog planiranja da uspostavlja dinamičku ravnotežu i da ostvaruje funkcionalne interakcije elemenata i komponenata naselja i područja kao sistema u jednu cjelinu.</s><s>Naselje i regija su nestabilni kao sustav jer se u njima ne može ostvariti optimalnost funkcioniranja samo po sebi, već se to ostvaruje s pomoću prostornog planiranja i samo kada se stalno planira.21 Hall, P., Urban and Regional Planning, Fourth edition, (2002.) podrazumijeva planiranje kao opću aktivnost, odnosno da je to radnja, kod koje provođenje niza akcija vodi ispunjenju određenih ciljeva.</s><s>Glavne tehnike su pisani radovi, dopunjeni statističkim i matematičkim projekcijama, evaluacijama i ilustracijama veza između pojedinih dijelova plana, odnosno planova (Hall, 2002).22 Maletin, M.: Planiranje i projektovanje saobraćajnica u gradovima, (2008) smatra da se, kao posljedica nerazumijevanja cjelovitosti procesa planiranja i projektiranja i njegove hijerarhijske uređenosti, pojmovi planiranje i projektiranje ne shvaćaju kao dijelovi istog procesa već kao posebni procesi koji su međusobno razgraničeni i po pravilu nezavisno vođeni.</s><s>Ako se kao osnovni sadržaj planiranja podrazumijeva prognoza potražnje, a pod projektiranjem podrazumijeva oblikovanje ponude prometnih usluga, onda je neminovno da se, kao posljedica fundamentalne međuzavisnosti potražnje– ponuda, planiranje i projektiranje shvate i ustanove kao jedinstveni proces zbog međuzavisnosti koje nije moguće naknadno uspostaviti.</s><s>Jednostavnije rečeno, ne postoji proces planiranja bez procesa projektiranja i obratno, već se razlike mogu javiti u njihovom relativnom učešću zavisno od nivoa, predmeta i zadatka cjelovitog procesa.23 Barton H, Tsouros C., Zdravo urbano planiranje, (2004) zastupaju tezu kako urbanisti i projektanti, svojim radom, kroz uređenje prostora i gradnju, utječu na 12 glavnih preduvjeta za zdravlje.</s><s>Zdravo urbano planiranje je usmjeravanje urbanista i 21 Piha, 1973</s>
<s>23 Maletin, 2005, str. 419 projektanata da u svom radu uvažavaju: zdravlje i potrebe korisnika prostora, tehnologije korištenja građevina i prostora i uključivanjem zajednice u postupak izrade dokumenata prostornoga uređenja.</s><s>Prvi korak u ostvarivanju zdravog urbanog planiranja je u dokumentima prostornog uređenja planirati i osigurati ustanove i sadržaje u lokalnom okruženju na odgovarajućoj udaljenosti od najudaljenijih skupina korisnika.24</s>
<s>Rogić, I. (2011.), Sociokulturne vrijednosti i odnos prema prostoru u hrvatskom društvu, (2013.) pojašnjava kako, podudarnost ciljeva istraživanja razvoja u raznim znanstvenim područjima, podjednako se teško usklađuju, kao što se teško usklađuju ciljevi prostornog, u odnosu na ciljeve sveukupnog razvoja a zbog različitih interesa korisnika prostora te različitih stupnjeva razvijenosti.25 Čaldarović, O., Urbano planiranje nekad i sad (2012.) tvrdi da, za razliku od ključne uloge koju je država imala u području prostornog planiranja u prethodnom sustavu, revidirani odnosi dionika u modernom gradu, umanjili su njegov utjecaj i uveli privatni sektor u javni sustav.</s><s>Sudjelovanje javnosti u tom sektoru, često je simbolične naravi.26</s>
<s>Dakić, S., Kritovac, F., Perković, Z., Društveni konflikti i prostorno planiranje, Sociologija i prostor, (1972.) smatraju da se interesi pojedinaca u procesu planiranja, manifestiraju uglavnom na pasivan ili negativan način, svojim protivljenjem planu ili nepridržavanjem njegovih postavki,i na taj način otežati provođenje plana ili ga čak onemogućiti.</s><s>Primjeri koje najčešće susrećemo jesu: »divlja izgradnja« (iako se javlja masovno, ona je rezultat pojedinačnih odluka), imovinsko-pravni sporovi kod rekonstrukcije, i nepridržavanje saobraćajnih propisa.</s><s>Ako se javlja u većoj mjeri, »divlja izgradnja« može posve kompromitirati neki urbanistički plan.</s><s>Dugotrajni sudski sporovi oko naknade za objekte ili zemljišta, koja stoje na putu realizaciji nekog projekta, povećavaju troškove i mogu spriječiti postizanje nekih kratkoročnih planskih ciljeva.</s><s>Nepridržavanje saobraćajnih propisa (npr. onih o parkiranju) može dovesti u pitanje provođenje nekog plana koji se bazira na određenom saobraćajnom režimu.27</s>
<s>Da bi prikazali i razumjeli problematiku planiranja gradova i gradskih regija, treba navedene pojmove definirati i objasniti.</s><s>Vresk28 (1990) definira grad kao specifičan oblik ljudske naseljenosti a karakterizira ga velika koncentracija ljudi, stanova, kapitala, radnih mjesta i većeg broja proizvodnih i uslužnih djelatnosti.</s><s>Ako razmatramo grad i okolinu, možemo uočiti dva efekta.</s><s>Grad privlači stanovništvo i industriju, prije svega zbog funkcija i kapitala koji se u njemu skupljaju te 27 Dakić, Kritovac, Perković, 1972, str. 54-62 28 Vresk, 1990</s>
<s>23 Maletin, 2005, str. 419 istovremeno širi svoj utjecaj na okolicu, a on se često očituje upravo u gradskom načinu života.</s><s>Ovi efekti se, po Vresku (1990), nazivaju polarizacijskim i efektima širenja.</s><s>Polarizacijski efekti su u povećanoj koncentraciji raznih funkcija u samom gadu (kapital, radna mjesta i stambeni objekti), kao i stanovništva dok efekti širenja, predstavljaju pozitivan utjecaj gradske okolice ili regije.</s><s>1.7.</s><s>Očekivani rezultati magistarskog rada Ovaj magistarski rad će sažeto približiti važnost prostora u kojem čovjek živi,a možemo naglasit da čovjek nema drugi prostor u kojem bi živio kao i da nitko drugi ne može upravljati tim prostorom, nego opet sam čovjek.</s><s>Upravo zbog tako istaknute važnosti prostora i upravljanja njime, iz rada će se moći spoznati, da kroz povijest pa sve do danas, veliku važnost oko prostora, i ne prati neka velika briga čovjeka.</s><s>Nije bitan dokument ni organizacija putem koje bi se ta briga provodila(globalno, regionalno, na razini države ili lokalno), bitna je doista stvarana briga u sadržaju i realnom prostoru.</s><s>Tu su pitanja ravnoteže industrijskog razvoja i prije svega ekološke osviještenosti do održivoga razvoja.</s><s>Iz rada, osim povijesnog tijeka prostornog planiranja, nastojat će se shvatiti i opisati osnovni pojmovi, čimbenici, prostorni dokumenti i procedure te zakonodavni okvir, kojima je sastavljen sustav prostornog planiranja od globalne do lokalne razine.</s><s>Čitajući ovaj rad, svatko bi trebao dobiti viziju važnosti budućeg suvremenog pristupa prostornom planiranju i bolje međunarodne suradnje, kako bi nove generacije planova29 i Strategija prostornog razvoja Republike Hrvatske,30 dale bolje i prikladnije odgovore na izazove u budućnosti.</s><s>Osnovne konstante su ljudi i prostor, a prostorno planiranje, proces utvrđivanja optimalnog rasporeda ljudi, dobara i djelatnosti na određenom teritoriju radi njegove optimalne uporabe.</s><s>Sve izvan toga dovodi do neravnoteže te takvo prostorno planiranje postaje loše po razvoj dotične lokalne jedinice ili države te umjesto da bude pokretač razvoja pretvara se u ograničavajući faktor života ljudi.</s><s>29 Prema službenom listu Republike Hrvatske, Narodne novine (NN 106/1998-1463) pripremljen je prvi i za sada jedini Pravilnik o sadržaju, mjerilima kartografskih prikaza, obveznim prostornim pokazateljima i standardu elaborata prostornih planova za rad u digitalnom okružju.</s><s>Počinje izrada nove generacije digitalnih prostornih planova.</s><s>Uvođenje računala u radno okružje prostornih planera i urbanista te činjenica da se za izradu prostornih planova počeo primjenjivati novi metodološki okvir za izradu nove generacije planova, rezultirala je višom tehnološkom razinom izrade planova.</s><s>Zahvaljujući informatici, omogućeno je da se na više planova radi istodobno, brzina izrade planova se skraćuje, a ispis na ploterima u boji planovima daje privid kvalitete.</s><s>30Strategija prostornog razvoja Republike Hrvatske temeljni je državni dokument za usmjeravanje razvoja u prostoru.</s><s>Njime je, na temelju utvrđenih uporišnih vrijednosti hrvatskog prostora i sustava upravljanja prostornim razvojem te utvrđenog stanja i procesa u prostoru, utvrđen opći cilj (vizija) prostornog razvoja do 2030. godine s razvojnim polazištima te s prioritetima, usmjerenjima i okvirom za provedbu.</s><s>Ministarstvo graditeljstva i prostornoga uređenja bilo je nositelj izrade Strategije a stručni</s>
<s>Hrvatskoga sabora jednoglasno donijeli na sjednici održanoj 13. listopada 2017. godine.</s><s>U tijeku izrade Strategije proveden je, u skladu s posebnim propisima, postupak strateške procjene utjecaja Strategije na okoliš, u okviru kojega je provedena i Glavna ocjena prihvatljivosti Strategije za ekološku mrežu.</s><s>Provedeno je i savjetovanje s javnošću o Nacrtu prijedloga Strategije te javna rasprava o Strateškoj studiji o utjecaju Strategije s Nacrtom prijedloga Strategije, o čemu su sačinjena izvješća.</s><s>Očekuje se, da će ovaj rad prikazati posljedice neprimjerenog prostornog planiranja i uređenja prostora u Republici Hrvatskoj te da će se time djelovati i na bolji i kvalitetniji pristup ove problematike od strane mjerodavnih institucija.</s><s>Od rada se također očekuje i naučni te aplikativni doprinos.</s><s>Naučni kroz bolje razumijevanje korelacije između zakonskog/legalnog okvira prostornog uređenja,prostornog planiranja i implementacije planova održivog razvoja a aplikativni, kroz promjene zakonodavstva o planiranju i uređenju prostora i nadgradnju procesa prostornog planiranja u području uređenja prostora u Hrvatskoj kako bi se smanjilo nerazmjere između urbanih i ruralnih sredina.</s>
<s>Čovjek putem prostornog uređenja osigurava neke od svojih osnovnih životnih potreba i ostvaruje težnju da svijet koji ga okružuje prilagodi sebi.</s><s>Zakon o prostornom uređenju, kao ni ranije važeći zakoni, ne definiraju pojam prostornog uređenja on samo propisuje da se prostornim uređenjem osiguravaju uvjeti za korištenje, gospodarenje, zaštitu i upravljanje prostorom Republike Hrvatske te zaštićenim ekološko-ribolovnim pojasom i epikontinentalnim pojasom Republike Hrvatske kao osobito vrijednim i ograničenim nacionalnim dobrom31ida se time ostvaruju pretpostavke za društveni i gospodarski razvoj, zaštitu okoliša i prirode, vrsnoću gradnje i racionalno korištenje prirodnih i kulturnih dobara.32 Prvi korak u prostornom uređenju je prostorno planiranje i ono predstavlja interdisciplinarnu djelatnost.33 Idući korak je usvajanje prostornih planova političkim odlučivanjem</s>
<s>planova pojedinačnim aktima.</s><s>Prostorni planovi su po svojoj prirodi opći normativni akti.</s><s>Prostor Republike Hrvatske vrlo je raznolik i odlikuje se ljepotom i antropogenih krajolika zbog svoje iznimne vrijednosti i regionalne raznolikosti pruža velike razvojne mogućnosti.</s><s>Tako je utvrdio i Savjet prostornog uređenja Republike Hrvatske.</s><s>Ogromno bogatstvo i raznolikost hrvatskog etičkog prostora najprisutniji je dokument njegovog identiteta.</s><s>Dobro je poznato da je uloga i pomoć države vrlo važna zbog napretka i očuvanja prostora.</s><s>Državna pomoć u obliku poreznih olakšica, usmjerenog ulaganja i zajmova, kao izravnog ulaganja u infrastrukturu u svijetu se odavno uspješno primjenjuje.</s><s>Jedan od osnovnih načina organiziranja određenog prostora odnosno teritorija jedne države je kvalitetno regulirati problematiku prostornog uređenja.</s><s>Prvi počeci prostornog planiranja razvili su se iz urbanizma još početkom 20. stoljeća kada su urbanisti uvidjeli da je nemoguće raditi generalni urbanistički plan većih gradova a da se ne razmotre problemi okolice grada.</s><s>U to vrijeme u gradovima živio je tek malen broj stanovništva, a ostatak je živio u ruralnim područjima.</s><s>Ukupno gledano, stanovništvo nije bilo tako brojno i razumljivo je da je cijeli razvoj bio koncentriran u gradovima.34 Stanovništvo u ruralnom prostoru raspolagalo je s mnogo golemih, netaknutih ili slabo načetih, prostranstava.</s><s>U današnjem, urbaniziranom i industrijaliziranom svijetu, pogotovo u razvijenim zemljama, odnos urbanog i ruralnog stanovništva se 33 Prema članku 3. st. 1. t. 26.</s><s>ZPU-a, prostorno planiranje kao interdisciplinarna djelatnost je institucionalni i tehnički oblik za upravljanje prostornom dimenzijom održivosti, kojom se na temelju procjene razvojnih mogućnosti u okviru zadržavanja osobnosti prostora, zahtjeva zaštite prostora te očuvanja kakvoće okoliša i prirode, određuje namjena prostora/površina, uvjeti za razvoj djelatnosti i infrastrukture te njihov razmještaj u prostoru, uvjeti za urbanu preobrazbu i urbanu sanaciju izgrađenih područja te uvjeti za ostvarivanje planiranih zahvata u prostoru. preokrenuo.</s><s>Većina stanovnika živi u gradovima, a manji broj na selu, gdje je broj onih koji se bave poljoprivredom još i manji.</s><s>Međutim, ukupan broj stanovnika je višestruko narastao i danas je ruralni prostor intenzivno korišten kao i urbani prostor.</s><s>Dakle, cjelokupan je teritorij korišten,a i sami gradovi u njemu imaju kljucnu ulogu žarišnih točaka, konvergencije i ishodišta mnogih utjecaja i svih vrsta prometa.35 Budući da je prostor ograničen vrlo je važno kvalitetno promišljati kako će se u budućnosti koristiti jer ako se prostor loše organizira to može dovesti do velikih posljedica i devastacija koje se više neće moći popraviti.</s><s>To je jedan od razloga zašto je važno razmotriti koliko je kvalitetno u Republici Hrvatskoj regulirana problematika prostornog uređenja i kako je poboljšati.</s><s>Najučestalija i najkraća definicija prostornog planiranja u hrvatskoj stručnoj literaturi glasila bi: „optimalni raspored ljudi, dobara i djelatnosti na teritoriju radi njegove optimalne upotrebe.</s><s>“36Pri tome se ljudi, dobra i djelatnosti smatraju konstantama u metodici prostornog planiranja koje treba rasporediti.</s><s>Ta tri čimbenika su predmet proučavanja drugih disciplina kao što su demografija, ekonomija, socijalna geografija i dr. koje prostorni planer mora razumjeti u cjelini.</s><s>Ljudi, dobra i djelatnosti su čimbenici koji djeluju na prostor, a definiranje optimuma i optimalnog rasporeda tih čimbenika jest predmet interesa struke prostornog planiranja.37 Postoje i druge definicije prostornog planiranja, a jedna od njih kaže kako je prostorno planiranje djelatnost javnog sektora koja ima za cilj stvaranje racionalne teritorijalne organizacije, balansiranje prostornog razvoja i zaštite okoliša te postizanje gospodarskih i društvenih ciljeva.</s><s>Važnost prostornog planiranja očituje se u promicanju dugoročnog i održivog društvenog, teritorijalnog i gospodarskog razvoja te unaprjeđenja kvalitete života uzimajući u obzir pitanja zaštite okoliša.</s><s>Smatra se kako je prostorno planiranje izraz ekonomske, socijalne, kulturne i ekološke politike društva.</s><s>Također, je znanstvena disciplina, administrativna tehnika i politika koja je usmjerena k postizanju uravnoteženog regionalnog razvoja.38 Prema Zakonu o prostornom uređenju,39 prostorno planiranje definira se kao „institucionalni i tehnički oblik za upravljanje prostornom dimenzijom održivosti, kojom se na temelju procjene razvojnih mogućnosti u okviru zadržavanja osobnosti prostora, zahtijeva zaštita prostora te očuvanja kakvoće okoliša i prirode, određuje namjena prostora/površina, uvjeti za razvoj djelatnosti i infrastrukturu te njihov razmještaj, uvjeti za urbanu preobrazbu i urbanu sanaciju izgrađenih područja te uvjeti za ostvarivanje planiranih zahvata u prostoru“.40 35 Marinović-Uzelac, 2001, str. 12</s>
<s>38 Mrđa, Bojanić Obad Sćitaroci, 2015, str. 130 - 143 Planiranje je proces osmišljenog postupanja.</s><s>Planiranje se vrši na raznim razinama i djelatnostima (od države do porodice te tvrtke, udruge, uprave, osobe).</s><s>Najsveobuhvatnije planiranje je gospodarsko planiranje.</s><s>Pod gospodarskim planiranjem podrazumijeva se osmišljavanje svih aktivnosti čovjeka na određenom prostoru.</s><s>Prema Atenskoj povelji iz 1933. godine ključeve urbanizma čine četiri funkcije: stanovati, raditi, razonoditi se i komunicirati, te su s time obuhvaćena tri osnovna segmenta čovjekove aktivnosti: rad, odmor i nadgradnja.41 1. RAD obuhvaća proizvodnju, usluge, servise, preradu, upravnu administraciju, kao i interaktivne djelatnosti: komunikacije, veze, promet i slično 2. ODMOR obuhvaća sport, kulturu, zabavu, rekreaciju, stanovanje 3. NADGRADNJU obuhvaća prosvjeta, kultura, učilišta, vojska, vjerske ustanove, promet i slično</s>
<s>Prema Zakonu o prostornom planiranju, prostorno planiranje promatramo u kontekstu odnosa prema prostoru što u konačnici tvori osnovnu strukturu podjele djelatnosti i to po načinu utjecaja na prostor kao što su: 1. NAMJENA: prostor za rad, odmor i nadgradnju koji može biti jedinstven ili odvojen po segmentima.</s><s>Namjena se odvija u prostoru, odnosno na površini, ispod ili iznad tla i vode,</s>
<s>2. ZAŠTITA: mjere kojima se određuje način korištenja prostora iz namjene i 3. UPRAVLJANJE: kriteriji pod kojim uvjetima se privodi planiranoj namjeni.</s><s>Sukladno navedenom, ako gospodarske aktivnosti promotrimo prema načinu utjecaja na prostor, tada se može razmatrati planiranje u prostoru uz konstantu: prostor i varijable: namjena, zaštita i upravljanje.42 2.1.</s><s>Definicije prostornog planiranja kroz povijest Kroz povijest uspjeh različitih civilizacija uglavnom je bio praćen s manjim ili većim razvitkom njihovih gradova.</s><s>Od postanka ljudskog društva naselja su se razvijala prvo spontano, ali i planski.</s><s>Prema tome, urbanizam u nekim oblicima postoji kao djelatnost još iz vremena nastajanja prvih naselja.</s><s>Tijekom povijesti važna su dva razvojna stupnja proizvodnih mogućnosti koja su neposredno bitno utjecala na urbanizaciju:</s>
<s>1. Poljoprivredna revolucija – neolitski period oko 10 000 godina prije naše ere pojava poljodjelstva, višak proizvoda, razmjena-tržište i pojava prvih urbanih aglomeracija i gradova.</s>
<s>41 Prema Atenska povelja (1933): Ključeve urbanizma čine četiri funkcije: stanovati, raditi, razonoditi se (slobodno vrijeme) i komunicirati (promet), 2019, e-izvor.</s><s>42 Prostorno planiranje u Primorsko-goranskoj županiji, 2011, str. 75 - 87 2. Industrijska revolucija – tada je otkriven parni stroj polovicom 18. stoljeća snažan razvitak gradova i povećanje gradskog stanovništva43.</s><s>Sve do početka 20. stoljeća planeri izgradnje gradova bavili su se samo užim područjem gradova, a tek nakon toga planiranje se proširilo i na vangradske prostore čime se započinje s primjenom cjelovitog procesa prostornog planiranja.</s><s>Dva glavna razloga za pojavu prostornog planiranja bila su:  Urbanisti su uočili da je planiranje razvitka gradova teško ostvarivo bez sagledavanja šireg prostora,</s>
<s>Od najranijih vremena prostorno planiranje prisutno je na cijelom području Hrvatske.</s><s>Planske akcije uređenja neposredne nastanjene okolice javljaju se već u starom vijeku.</s><s>To se vidi kroz pravilan raspored ulica i važnijih objekata u drevnim naseljima.</s><s>Prethodno modernoga prostornog uređenja na području današnje Šibensko-kninske županije može se smatrati Šibenski statut, koji nastaje između 13. i sredine 16. stoljeća, kada se oblikuje i urbana fizionomija današnje povijesne jezgre Šibenika.</s><s>Urbanističke odredbe u Statutu odnose se na propise o izgradnji i popravku zgrada, kao i odredbe o javnom redu i gradskoj higijeni.</s><s>U prvoj četvrtini 14. stoljeća nastao je Statut grada Skradina i povijesno i geografsko vrelo koje daje okvirnu sliku o društveno-ekonomskim značajkama, ustroju i pravnom sustavu Skradina 14. stoljeća, a tek poneka odredba odnosila se na uređenje prostora.44 U skorije vrijeme odnosno početkom 19.stoljeća nastaje nova faza prostornog planiranja koja se posebno naglašava krajem 2 svjetskog rata jer zaista, u odnosu na staro planiranje do 2. svjetskog rata, novo planiranje napokon dobiva zakonodavni okvir, odnosno postaje plansko.</s><s>Na neki način bi mogli reći kako je 2. svjetski rat uzrokovao novi pristup prostornom planiranju i realizaciji istog.</s><s>Ono što je najviše evidentno kroz novo planiranje u konačnici je dugoročnost prostornih planova pri čemu oni postaju razvojni i provedbeni a u svojoj osnovi zakonom određeni kako sadržajno tako i po vrstama.45 Pa tako između ostalog nastaje Zakon o prostornom planiranju i uređivanju prostora46, Zakon o građevinskom zemljištu i mnogi drugi Zakoni koji propisuju i uređuju dokumente prostornog uređenja.</s><s>Najbitnija novina vezana je uz Zakon o prostornim uređenju i gradnji iz 2007. godine a kojim Zakonom su propisane tri razine izrade i donošenja dokumenata prostornog uređenja i to državna, područna (regionalna) i lokalna razina, što sve skupa izuzetno utječe na prostorno planiranje u pozitivnom kontekstu razvoja.</s><s>46 Staničić, 2017, str. 34</s>
<s>2.2.</s><s>Prostorno planiranje kao sastavnice razvoja Izvješće o stanju u prostoru Hrvatske iz 2003. godine i izvješće o zaštiti okoliša iz 2007. i 2011. godine važni su dokumenti praćenja stanja u prostoru i okolišu na državnoj razini.</s><s>Ciljevi izrade bili su sveobuhvatni pregledi razvoja u prostoru i stanje zaštite okoliša, utvrđivanje prostorno razvojnih trendova i mogućnosti prostornog razvoja kako bi se novim Programom mjera odredili smjerovi djelovanja (politike) i mjere državnih tijela i nositelja planiranja za iduće plansko razdoblje.</s><s>Može se ustvrditi da dosadašnji razvoj u prostoru Hrvatske obilježavaju procesi koji nisu samo hrvatska specifičnost kao što su preobrazba naselja u području velikih gradova (Zagreb, Split, Rijeka i Osijeka) te konurbacijski47 procesi na području većih urbanih središta.</s><s>Pritisak suburbanizacijskih48 procesa na prostor razvojnih i prometnih koridora; raspršena i često stihijska gradnja u naseljima i izvan građevinskih područja; nedovoljno korištenje potencijala izgrađenih zona gradova (urbana obnova, preobrazba, modernizacija); te posebice pritisci u korištenju morske obale i šireg obalnog područja.</s><s>Tome možemo dodati još i bespravnu gradnju objekata i druge bespravne zahvate u prostoru; pomanjkanje uređenih zemljišta za gradnju; smanjivanje poljoprivrednog zemljišta zbog urbanizacijskih procesa i dotrajalu i nedostatnu infrastrukturnu opremljenost prostora, osobito pitkom vodom i odvodnjom otpadnih voda.49</s>
<s>Temelji za pristup modernog prostornog planiranja i širenja urbanizacije prostora stvoreni su putem urbanog razvoja.</s><s>Moderno prostorno planiranje treba provoditi sustavno i trajno a planska projekcija bi se trebala protezati na duže razdoblje i to od dvadeset do trideset godina unaprijed.50 16. svibnja 2019. godine objavljena je Odluka o sadržaju strateške studije utjecaja Državnog plana prostornog razvoja na okoliš.</s><s>Navedenom Odlukom utvrđuje se sadržaj strateške studije u postupku strateške procjene utjecaja Državnog plana prostornog razvoja na okoliš.</s><s>To uključuje također i poglavlje Glavna ocjena prihvatljivosti Državnog plana za ekološku mrežu.</s><s>Navedena odluka donesena je u okviru postupka strateške procjene utjecaja na okoliš.</s><s>Započeo je odlukom koja je 9. svibnja 2018. objavljena na web-stranici Ministarstva graditeljstva i prostornog uređenja.</s><s>Na temelju gore navedenog plana osiguravaju se uvjeti za korištenje, 47 Konurbacije su „područja kontinuirano izgrađena stambenim zgradama, tvornicama i drugim građevinama, lukama i dokovima, gradskim parkovima i igralištima te drugim objektima, a međusobno nisu odvojena ruralnim zemljištem“ (Fawcett, 1932.), nastale spajanjem više susjednih gradova u jednu urbanu cjelinu u kojoj postoji glavni centar, a unutar nje postoji određena podjela djelatnosti, 1951. je britanski statistički ured definirao 7 velikih i 95 manjih konurbacija.</s><s>48 Suburbanizacija– preobrazba okolice pod utjecajem grada (socijalne, funkcionalne i fizionomske promjene u okolici) – smanjivanje razlika između grada i sela, javlja se u 19. stoljeću (Angloamerika), intenzivnija u 20. st. (u Europi), veliko značenje prometa (automobilizacija), utječe na preobrazbu postojećih naselja, gradnju novih naselja i promjene u načinu iskorištavanja zemljišta, dva prostornostrukturna oblika: radijalni i koncentrični. zaštitu i upravljanje prostorom Republike Hrvatske kao osobito vrijednim i ograničenim dobrom.</s><s>Funkcija mu je da se ostvari bolji društveni i gospodarski razvoj, zaštiti okoliš i priroda, zaštite kulturna dobra, vrsnoća gradnje i racionalno korištenje prirodnih i kulturnih dobara.</s><s>Još jedan od razloga je da se uspostava i razvoj novog sustava prema kojem se izrađuje nova generacija prostornih planova pomoću Informacijskog sustava.</s><s>To se odnosi na državnu, područnu (regionalnu) i lokalnu razinu.</s><s>Na 93. sjednici Vlade Republike Hrvatske donesena je odluka o izradi Državnog plana prostornog razvoja.</s><s>Ministarstvo graditeljstva i prostornog uređenja je glavni nositelj a Zavod za prostorni razvoj je stručni izrađivač.</s><s>Taj dokument svojim planskim rješenjima mora ispuniti, odnosno on stvara preduvjete za postizanje glavnih ciljeva prostornog uređenja odnosno gospodarenja prostorom.</s><s>Kada govorimo o gospodarenju prostorom neizbježno je konstatirati dobrobiti koje ima društvo kao najbitniji faktor prostornog planiranja.51</s>
<s>2.3.</s><s>Karakteristike prostornog planiranja Karakteristike prostornog planiranja definiraju se kroz sljedeće pojave koje upozoravaju na ograničenost prostora, koji se zbog toga danas smatra društvenim dobrom kojim se mora racionalno gospodariti.52 U nastavku slijedi objašnjenje pojedinih karakteristika.</s>
<s>Ova tri sektora moraju biti dobro koordinirani i u složenom međusobnom odnosu.</s><s>Gospodarski i socijalni planovi predstavljaju program za prostorne planove, ali se oni provjeravaju prostornim mogućnostima.  Dugoročnost prostornih planova –Planska se projekcija proteže na razdoblje od 20 do 30 godina, što je izrazita značajka prostornog planiranja.</s><s>Prostorni planovi smatraju se razvojnim planovima za razliku od provedbenih urbanističkih planova (razdoblje od 5 godina).</s><s>Prostor je nepromjenjivo dobro koje se može, promatrano dugoročno, »potrošiti« samo jednom, i to uz dugotrajan način upotrebe i dugotrajne promjene od kojih su mnoge ireverzibilne.</s><s>Zbog toga su kratkoročni prostorni planovi bez pravog smisla, jer bi oni služili samo za legalizaciju utakmice u eksploataciji prostora i ne bi osiguravali pravi društveni interes.</s><s>Pesimizam prema dugoročnosti prostornih planova nema opravdanja, jer oni nisu statičan okvir realizacije.</s><s>Oni se, naime, periodički noveliraju svake pete godine.</s>
<s> Karakteristični ciljevi – Prostorno planiranje može imati jedan ili više ciljeva.</s><s>Većinom prostorni planovi moraju biti kompleksni, iako se prostorni planovi za područja posebne namjene mogu smatrati specijaliziranim planovima.</s><s>U svijetu je izrađeno mnogo regionalnih prostornih planova i to za potrebe turizma (npr. Languedoc-Roussillon u Francuskoj, Costa Brava u Španjolskoj, Mamaia u Rumunjskoj, Sjeverniji / Gornji i Južni Jadran u Jugoslaviji) i za potrebe hidroenergetike i melioracije (npr. TennesseeValley u SAD-u, dolina Durance u Francuskoj, hidroenergetski sustav Drave u Jugoslaviji).</s><s>Takvi planovi imaju karakteristike sektorskih planova, ali oni dugoročno moraju biti ugrađeni u kompleksni prostorni plan.</s><s>Prema stupnju obveznosti, prostorni planovi mogu biti indikativni ili imperativni.</s><s>Indikativni se planovi provode stimulativnim, odnosno destimulativnim mjerama, a imperativni silom zakona.</s><s>Cilj prostornih planova je da na određenom teritoriju predlože sljedeća rješenja: 1) rješavanje rasporeda i razvoja gradova i naselja 2) rješavanje problematike oko prometa i ostale infrastrukture 3) rješavanje problematike oko smještaja i razvoja gospodarskih sadržaja, industrije servisa, turizma i sl.</s>
<s>4) da zaštite vrijednosti prirodne i kulturne baštine 5) da se predložena rješenja temelje na principima održivog razvitka.  Korisnici planiranja –Prostorni su planovi, kao državni ili lokalni upravni akti, uvijek usmjereni na zadovoljavanje i obranu općeg interesa.</s><s>Svakako da shvaćanje društvenog interesa ovisi o društvenom uređenju.</s><s>U nas je društveni interes u skladu sa socijalističkim i samoupravnim uređenjem.</s><s>U zemljama privatnog vlasništva građevinskog zemljišta opći je interes ograničen na reguliranje odnosa između pojedinih korisnika zemljišta, dok je u sferi društvenog interesa sužen na osiguranje prostora za javne i zajedničke potrebe.</s><s>Prostorni plan ne smije ignorirati posebne interese, već ih mora zadovoljiti, koliko je god to moguće, uz očuvanje općeg interesa.</s><s>Korisnike prostora moguće je svrstati u tri skupine: a) fizičke i pravne osobe - to su pojedinačni korisnici, b) zajednički korisnici (privredne grane i teritorijalne zajednice) c) i društvo u cjelini – najvažniji korisnik, prostorni planovi su dokumenti sa zakonskom snagom koji se uvijek donose radi zadovoljenja i obrane općeg interesa.53</s>
<s>53 Prostorno planiranje u Primorsko-goranskoj županiji, 2011, str. 12 - 16 Prostorno planiranje shvaćeno u cjelini počiva na nizu struka i znanstvenih disciplina, ali shvaćeno kao izrada prostornih planova ono je profesionalna aktivnost, specijalnost urbanističke struke.</s><s>U nekim zemljama (npr. SAD, SR Njemačka, Francuska) postoje studiji urbanizma i prostornog planiranja, u drugima kao postdiplomske specijalizacije.54</s>
<s>2.4.</s><s>Elementi od posebne važnosti za prostorno planiranje Sljedeći elementi imaju presudan utjecaj na prostorno planiranja  Društveni čimbenici</s>
<s> Klimatski, ekološki, topografski čimbenici  Materijalni čimbenici postojećeg stanja  Ciljevi i programi i</s>
<s>Prije se u hrvatskom jeziku koristio pojam regionalno planiranje kao istoznačnica pojmu prostorno planiranje, a danas se pojam regionalno planiranje izbjegava zbog dva razloga.</s><s>Prvi razlog je teško definiranje pojma regija, kao činjenica da se ne odnosi svaki prostorni plan na regiju.</s><s>Drugi razlog je interferencija s pojmom regionalnog planiranja u ekonomskim znanostima koji se odnosi isključivo na plan ekonomskog razvitka regija unutar neke države.56 S obzirom na to da je Republika Hrvatska punopravna članica Europske unije, treba spomenuti kako je Europska unija za pojam prostornog planiranja uvela i nove pojmove – prostorni razvoj i prostorna povezanost.</s>
<s>Pokazalo se korisnim i važnim urediti pregled o prostornom i urbanističkom planiranju koji se njime bavi u smislu zaštite i uređenja, već više od 60 godina zbog vrijednosti i značaja koji prostor ima za suvremenu Hrvatsku.</s><s>Urbanistički institut SR Hrvatske i njegovi suradnici izradili su Program dugoročnoga razvoja i plan prostornog uređenja jadranskog područja.</s><s>U tom razdoblju od1964. – 1967., gdje su analize i projekcije po prvi puta uzimale u obzir čitavu primorsku Hrvatsku, ali i manje cjeline unutar nje: Istru, Hrvatsko primorje, Sjevernu Dalmaciju, Srednju Dalmaciju i Južnu Dalmaciju.57Bila je namjera dati i osnovnu ocjenu utjecaja tih planova na planiranje razvoja u prostoru i prostorno uređenje odnosno istaknuti njihove kvalitete koje su se oživotvorile u praksi i upozoriti na slabosti koje su uzrokovale odstupanja od planskih ciljeva i usmjerenja.</s><s>Taj zadatak bilo je nemoguće ostvariti u zamišljenom opsegu i kvaliteti jer se u Hrvatskoj uglavnom ne provode stručna i znanstvena istraživanja koja bi pratila ostvarivanje prostorno-urbanističkih planova u praksi i strukovno vrednovala njihovu kvalitetu.</s><s>Nedostatak takvih istraživanja i vrednovanja s druge strane razumljiv je s obzirom na to da je materija razmjerno teška i složena i nije jednostavno prikupiti dovoljno objektivnih činjenica.</s><s>Iz tog razloga su danas rijetke ocjene ove teme u pravilu više ili manje subjektivne, utemeljene na nesigurnim sjećanjima, dojmovima ili naknadno upisanim emocijama.</s><s>Može se tek nadati da će je mjerodavne institucije, strukovne udruge, prostorni planeri i drugi stručnjaci nastaviti potpunije obrađivati objektivnijom ocjenom samih planova i vrednovanjem njihova utjecaja na uređivanje prostora.</s><s>S tim u vezi nedvojbeno je da su razvoj i prostorno planiranje jedna korelacija koja uvjetuje ozbiljan pristup na višem nivou stručnog i znanstvenog istraživanja.</s><s>Svjedoci smo da je tema prostornog planiranja iz desetljeća u desetljeće sve prisutnija, a tamo gdje je prije i više otvorena bilježi se i veći razvoj društva.</s><s>56 Marinović-Uzelac, 1986, str. 295 - 296 57 Radeljak, 2012, str. 353</s>
<s>U drugoj polovici 60-ih godina prošlog stoljeća SFR Jugoslavija je počela oblikovati nove i suvremene osnove društvene politike na području urbanizacije, regionalnog razvitka i prostornog uređenja.</s><s>Modernizirano je zakonodavstvo, upravne i stručne službe, a započeo je proces usvajanja suvremenih metoda i tehnika regionalnog i urbanističkog planiranja u čemu je Hrvatska najčešće imala vodeću ulogu.</s><s>Započeti proces prostornog planiranja usredotočio se u prvoj fazi na područja u kojima su zaštita i pravilna namjena prostora bile od najveće važnosti, prvenstveno područja uz jadransku obalu u kojima se javlja intenzivan razvoj turizma koji pruža velike mogućnosti regionalnog razvitka ali jednako tako i predstavlja opasnost za prostor.</s><s>Zbog značenja jadranskog područja – od toga oko 95 % u Hrvatskoj – za razvoj tadašnje Jugoslavije, posebice za razvoj turizma.</s><s>Pokrenute su mnoge akcije za planiranje tog prostora u Hrvatskoj i susjednim republikama.</s><s>Otvaranjem granica zapadnoeuropskim turistima (od 1960.) otpočinje i intenzivnija izgradnja hotelskih objekata, radničkih odmarališta, objekata sekundarnog stanovanja (vikendica), duž obalnih cestovnih prometnica i širenje obalnih naselja.</s><s>Naprijed navedeni razvoj turizma jedino je bio moguć uz zaštitu i pravilnu namjenu prostora.</s><s>U protivnome ili ne bi imali takav razvoj turizma ili bi imali nesagledivi nered u prostoru to jest imali bi sigurno lošiji razvoj turizma kao jeden od glavnih grana razvoja Hrvatske.</s><s>Unatoč što je najintenzivniji proces prostornog planiranja počeo uz jadransku obalu svjedoci smo bili i niza objekata koji su u tome području izgrađivani mimo planskih dokumenata ili bez adekvatne prostorno planske dokumentacije, a koji su naknadno legalizirani, iso tako i dan danas ima niz objekata koji nisu u skladu vizijom prostornog planiranja ili najmanje što može biti da nisu usklađeni sa nižim rangom dokumenata prostornog planiranja.</s><s>Očito su takvi objekti ostavština prvih vremena u kojima je prostorno planiranje bilo tek u razvoju a razvoj cijelog društva je bio brži od razvoja navedenih prostorno planskih dokumenta.58 Od 1965. do 1967. izrađen je prvi cjeloviti programsko-planski dokument –„Program dugoročnog razvoja i Plan prostornog uređenja jadranskog područja“ po nalogu i za potrebe ondašnje Vlade i Sabora Hrvatske.</s><s>Taj je dokument bio poticaj republičkim, kotarskim i općinskim vlastima za daljnje brojne prostorno planerske akcije uz napomenu da je prvi regionalni plan u Jugoslaviji izrađen za područje Hrvatskog zagorja još desetak godina ranije.</s><s>1969. godine usvojen je i Regionalni prostorni plan Istre.</s><s>Posebno treba istaknuti projekte koji su izrađeni u sklopu suradnje Vlade SFR Jugoslavije i Ujedinjenih naroda (Programi za razvoj, s međunarodnim europskim stručnjacima): Projekt „Južni Jadran“ (1968. –1969.), zatim projekt „Gornji Jadran“ (1970. –1972., uz koordinacijski regionalni prostorni plan još 16 detaljnih urbanističkih planova za područja podobna za turistički razvoj) te Projekt zaštite čovjekove okoline u Jadranskoj regiji Jugoslavije –„Jadran III“ (1975. – 1978.).</s><s>Iz tog 58 Širenje horizonta, 2012, str. 442 - 443 razloga da se izvući zaključak kako su ciljevi tih planova bili su prikazivanje razvojnih strategija za velika područja na kojima je dominirao jedan ili više gospodarskih pokretača (promet, industrija, energetika, turizam).</s><s>Gospodarski programi razvoja izrađeni su do mjere koja omogućuje izbor i konkretizaciju ciljeva razvoja za dugoročno razdoblje uz optimalno iskorištavanje prirodnih izvora, postojeće gospodarske i društvene strukture i tehničke regionalne infrastrukture.59 U stručnom pogledu ti su planovi u potpunosti razvili sve važne aspekte planiranja organizaciju, metodu, ekonomske i prostorne modele, planerske i urbane standarde i normative.</s><s>Ta korisna suradnja stvorila je široku stručnu osnovu u Hrvatskoj iz koje se mogla razviti buduća planerska praksa.</s><s>Izrada tih dokumenata potpuno je odredila integralno planiranje kao doktrinarni stručni stav i otvorila putove prema kontinuiranom planiranju.</s><s>Nakon toga od 1970. do 1990. godine izrađeni su najkompleksniji prostorni planovi, koji zbog svojih sadržajnih obilježja i planskih određenja imaju posebnu važnost i kvalitetu za područje Hrvatske.</s><s>To su Prostorni plan SR Hrvatske, donesen 1974. (kao prvi republički prostorni plan izrađen u tadašnjoj Jugoslaviji), brojni regionalni prostorni planovi (Splitske i Zagrebačke regije, Slavonije i Baranje i dr.).</s><s>Planovi nacionalnih parkova (4 plana) i prostorni planovi općina (preko 100 planova).</s><s>U njima su na osnovama sektorskih istraživanja (demografskih, socioloških, gospodarskih, prostornih) iznesene sinteze ocjene stanja, mogućnosti i planska usmjerenja razvitka s posebnim naglaskom na očuvanje i zaštitu okoliša, osobito obalnog područja.</s><s>Donošenjem Zakona o prostornom planiranju i uređivanju prostora 1980. prostorno (regionalno) planiranje postaje sastavnim dijelom jedinstvenog društvenog (socijalnog i ekonomskog) planiranja, kontinuirana djelatnost koja se temelji na rezultatima znanstvenih istraživanja i praćenja stanja i razvoja u prostoru te na pravu građana da raspolažu prostorom za život i rad kao i da čuvaju prirodne i stvorene vrijednosti za sadašnje i buduće generacije.</s><s>U takvim je okolnostima od 1982. do 1988. rađen Prostorni plan SR Hrvatske,koji je svojom organizacijom i metodom rada, kao i pratećim studijama novi stručni razvojni korak u procesu prostornog planiranja.</s><s>Hrvatska je jedina u Jugoslaviji donijela svoj državni prostorni plan druge generacije.</s><s>1984. godine donosi se Prostorni plan Zajednice općina Rijeka, koji sadrži bitnu novinu jer daje problematiku zaštite okoliša i namjenu morskih prostora, koja se prvi put na razini prostornog plana pojavljuje u reguliranom obliku.</s><s>Od 1975. godine donosili su se brojni općinski prostorni planovi, koji su uz izmjene i dopune ponekad trajali sve do 1995., a bili su prvi direktivni prostorni planovi koji su sadržavali cjelovit planerski instrumentariji – od analize preko sinteze do provedbenih elemenata – te s pravnim i tehničkim okvirom za izradu brojnih urbanističkih planova važnijih naselja.</s><s>Donošenjem niza prostorno planskih dokumenata u razdoblju do 1970.-1990. godine jasno se navedeno razdoblje označava kao vrlo intenzivno razdoblje u razvoju prostornog planiranja i društva općenito.</s><s>Iako je to razdoblje vrlo intenzivno u razvoju navedene problematike svakako i nije bilo dovoljno intenzivno u usporedbi s drugim razvijenim zemljama Europe, a na što je svakako utjecao i politički poredak koji je imao svoju viziju razvoja društva.</s><s>Osim orijentiranosti ekonomije u socijalističkom razdoblju na razvoj prostornog planiranja svakako je bio važan utjecaj i geopolitke kao i završetak razdoblja jednog oblika političkog uređenja.</s><s>Obzirom da se radilo o silaznoj fazi potrošenog političkog sustava, a istodobno se u zapadnim susjednim zemljama ta faza odradila puno godina prije, Hrvatska je evidentno imala u navedenom periodu stagnaciju razvoja odnosno zaostajanje u koraku su razvijenim svijetom što je svakako teško u kratkom roku nadoknaditi.</s><s>Obzirom da je taj proces od izrade dokumentacije do provedbe u stvarnosti dug, svakako je i sagledavanje grešaka usporeno, kao i reagiranje na popravljanje istoga je dugo, što se multiplicirano negativno odnosi na ukupni razvoj države.60 Veći dio spomenutih planova bili su ograničenog značenja, jer su s jedne strane rađeni gotovo kao izdvojeni planerski pothvati (iako su proceduralno biliusvojeni) i nisu bili praćeni odgovarajućim zakonodavstvom, kontinuiranim praćenjem procesa primjene, odnosno kontrolom provedbe.</s><s>Za vrijeme izrade zadnje generacije prostornih planova u prošlosti bila je nametnuta određena želja sveobuhvatnog kontroliranja i planiranja i onog što se pretpostavlja da će se dogoditi za sljedećih 10, 15 i više godina.</s><s>Iz tog razloga su se ti planovi vrlo teško prilagođavali stvarnim i budućim potrebama društva koje je na samom početku 90-ih doživjelo temeljit preokret.61</s>
<s>Prostorno planiranje se bavi strukturnim i funkcionalnim uređenjem, odnosno razvojem prostora, oblikujući ga pritom na najbolji mogući način, pri čemu se najviše ističe funkcionalnost gradova i njihovih prostornih struktura.</s><s>Dakle, prostorno planiranje je instrument kojim uređujemo i prilagođavamo naš prostor neovisno o tome jeli naglasak na gospodarskom ili socijalnom aspektu.</s><s>„Grad je živi organizam koji doživljava stalne promjene“62 te je zbog toga od velike važnosti za njegov razvoj prostorno (fizičko) planiranje.</s><s>Ono se odnosi na planiranje fizičkih struktura prostora, kao što su način iskorištavanja zemljišta, gradnja prometnica, uređenje naselja itd.</s><s>Važan su instrument prostornog planiranja prostorni planovi kojima se određuje način uređenja nekog prostora u skladu s ciljevima na određenom području.</s><s>Tri su osnovne razine prostornog planiranja: nacionalna, regionalna i lokalna (mjesna).63 63 Ibidem</s>
<s>Gradovi su epicentri trgovine, znanosti, društvenog i kulturnog uzdizanja.</s><s>Oni omogućuju ljudima socijalni i ekonomski razvoj te dobro, učinkovito i adekvatno prostorno planiranje, direktno utječe na stvaranje novih radnih mjesta i prosperitet ne opterećujući previše prirodne resurse.</s><s>Najveće prednosti prostornog planiranja, najviše se očituju kroz rješavanje krucijalnih problema vezanih uz zagušenje prometom, veliku potrošnju energije, neadekvatno gospodarenje otpadom, nedostatak sredstava za pružanje osnovnih usluga, nedostatak adekvatnog stanovanja, probleme s infrastrukturom a posebno veliko i nerazmjerno uništavanje okoliša (Slika 2).</s><s>Izazovi u gradovima mogu se prevladati na način koji će im omogućiti daljnji napredak i rast te poboljšanjem korištenja resursa i smanjenjem zagađenja i siromaštva.</s><s>Održivost grada prikladnog za život ljudi na početku 21. stoljeća, temelji se na zdravom okolišu, socijalnoj i kulturnoj održivosti, efikasnoj infrastrukturi, dobroj komunikaciji i dijalogu svih dionika u procesima donošenja važnih upravljačkih odluka.</s><s>Poticanje inovativnosti i kreativnosti kao okvira za održivi razvoj.</s><s>Zato je danas jačanje svijesti i znanja o održivom razvoju gotovo pa jednako pitanju opstanka civilizacije.64</s>
<s>Prema Hrvatskom zavodu za prostorni razvoj, sa stručnog skupa 2017. godine, jednostavno je govoriti o gospodarstvu i njegovoj direktnoj povezanosti s planiranjem prostora, nezaobilazno je spomenuti inzistiranje na promjeni strukture kako bi se ono približilo drugim razvijenijim gospodarstvima, a što se postiže razvojem onih gospodarskih djelatnosti koje su orijentirane na visoku tehnologiju, informiranost i znanje pri čemu se uvijek teži postizanju veće tržišne pozicije i konkurentnosti.</s><s>„Bitni ciljevi kojima se teži i koji se žele postići gospodarskim razvojem vezani su uz:  održivi urbani razvoj i stvaranje gradova koji su pogodni za korisnike,  razvoj gradova te povećanje konkurentnosti,  poboljšanje prometne infrastrukture,</s>
<s>Iako prostorno planiranje i uređenje ima više pozitivnih osobina i one se prožimaju kroz planiranje održivog urbanog razvoja i gradove kao potencijale budućnosti, ipak se može staviti naglasak na one, koji predstavljaju temelje i razloge učinkovitog planiranja a vezani su uz urbanu održivost i to:  Gospodarenje energijom u gradovima,</s>
<s>Republika Hrvatska se ističe regionalnim razlikama a koje razlike su s jedne strane veliko bogatstvo a s druge veliki problem.</s><s>Tako nažalost, kao temeljni nedostatak adekvatnog i učinkovitog prostornog planiranja, osim prirodno geografskih i socioekonomskih razlika, uočava se i veliki regionalni nerazmjer, odnosno velika razlika u regionalnoj razvijenosti.</s><s>Tako se kao glavni uzroci spominju zemljopisna udaljenost, društvene i ekonomske promjene ili kombinacija svega pomalo.</s><s>Navedeni nedostaci direktno utječu na društvo koje postaje sve siromašnije, raste nezaposlenost, učestalost migracija iz ruralnih u urbane sredine, smanjenje ekonomske moći, gašenje ekonomskih aktivnosti i sl.</s><s>Loša socioekonomska situacija rezultira slabim fiskalnim kapacitetima jedinica i čini ih ovisnima o državnim dotacijama.67</s>
<s>Strategija regionalnog razvoja Republike Hrvatske, za razdoblje do kraja 2020. godine donosi niz mjera sa svrhom ujednačenog društvenogospodarskog razvoja stvaranjem uvjeta koji će svim područjima omogućavati jačanje konkurentnosti i realizaciju vlastitih razvojnih potencijala pa su definirana tri strateška cilja, i to:  Povećanje kvalitete života poticanjem održivog teritorijalnog razvoja„koji obuhvaća sinergiju različitih aspekata razvoja društva, prostora i okoliša 65 Urbano-ruralne veze, 2017, e-izvor</s>
<s>66 Ibidem objedinjavajući, s jedne strane, mjere vezane uz unaprjeđenje regionalnih i lokalnih razvojnih kapaciteta te podizanje razine znanja i sposobnosti za poboljšanje kvalitete života i, s druge strane, mjere osiguranja i unaprjeđenja osnovne lokalne i regionalne infrastrukture.</s><s>Cilj također omogućava nastavak provedbe specifičnih politika razvoja potpomognutih područja, ali i područja s razvojnim posebnostima koja nisu nužno i nerazvijena već su razvojno specifična,</s>
<s> Povećanje konkurentnosti regionalnoga gospodarstva i zaposlenosti kojim se podržava razvoj regionalnoga i lokalnoga gospodarstva, i to unaprjeđenjem gospodarske infrastrukture, stvaranjem poticajnoga poslovnog okruženja te jačanjem ljudskih potencijala i poticanjem obrazovanja povezano s potrebama gospodarstvena regionalnoj i lokalnoj razini,  Sustavno upravljanje regionalnim razvojem sadržava različite vidove regionalnog razvojnog upravljanja usmjerene na pružanje odgovarajućega institucionalnog okruženja i potpore razvoju odgovarajućih tematskih područja.</s><s>Cilj se odnosi na uređenje procesa planiranja, provedbe, praćenja i vrednovanja provedbe razvojnih politika na svim razinama upravljanja, zatim na usklađivanje javnih politika i zakona nenacionalnoj i regionalnoj razini u svim sektorima te na jačanje financijskih i administrativnih sposobnosti dionika na lokalnoj i regionalnoj razini“.68</s>
<s>Efikasnost nedostataka koje su prije navedene najbolje se vidi kroz društveno osiromašenje, lošu kvalitetu obrazovanja i nizak postotak obrazovanih, visoku stopu nezaposlenosti, lošu infrastrukturu i nepovezanost i depopulaciju nerazvijenih područja.</s><s>A najgore od svega je odlazak mladoga i obrazovanog stanovništva što samo po sebi, ne otvara niti stvara nove prilike za razvoj nerazvijenih područja.</s><s>Prema Nacionalnoj strategiji zaštite okoliša iz 2002. godine, prostorno planiranje koje bi trebalo dugoročno usmjeravati gospodarski i socijalni razvoj te zaštitu okoliša i imati za cilj održivi razvoj, pokazuje svoje nedostatke, a koji se najviše vide kroz:  nedovoljno dobro očuvanje prirodnih dobara i okoliša te loše gospodarenje,  nerazmjer između održive proizvodnje i potrošnje te loše usmjeravanje na održivu proizvodnju i uravnoteženu potrošnju,</s>
<s> slabu socijalnu koheziju i nedostatak pravde što se najbolje očituje kroz slabo ostvarivanje socijalne i teritorijalne kohezije,  veliku energetsku ovisnost i nedovoljno dobru učinkovitost korištenja energije,  slabo povezivanje unutar države ali i okruženja,  slaba zaštita Jadranskog mora, teritorija uz more i otoka.</s><s>68 Strategija regionalnog razvoja Republike Hrvatske za razdoblje do kraja 2020. godine, 2019, e-izvor Iz prethodno navedenog, definitivno su nužne promjene i preusmjeravanje postojećih procesa sukladno održivom razvoju, a što se postiže boljim uređenjem prostornim planovima.</s>
<s>3.3.</s><s>Legislativa o planiranju i uređenju prostora Ključnu ulogu u oblikovanju naših gradova imalo je devetnaesto stoljeće.</s><s>U to vrijeme naša se naselja počinju brzo razvijati pod dominantnim utjecajem prometa i industrijske proizvodnje.</s><s>To je ujedno vrijeme kada je postojeće urbane jezgre, oblikovane u bitno drugačijim povijesno-geografskim uvjetima, valjalo prilagoditi potrebama nadolazećeg industrijskog doba.</s><s>U skladu s promjenama uvjeta sve brže rastućih urbanih naselja, početkom 19. stoljeća u našim se gradovima javljaju prvi pokušaji prostornog planiranja.</s><s>Iz tog razloga se tijekom 19. stoljeća donose prvi građevinski zakoni nazvani građevni redovi, a zatim i prvi urbanistički planovi poznati kao regulacijske osnove.</s><s>O njihovoj važnosti najbolje govori činjenica da su sve navedene dokumente na prijedlog gradskih poglavarstava donosila najviša državna tijela, poglavito Građevni odjel Zemaljske vlade koji je odobravao, a ponekad i izrađivao planove razvoja hrvatskih gradova.69 Godine 1956. u urbanističkom institutu SR Hrvatske završena je metodologija regionalnog prostornog planiranja.</s><s>Prvi regionalni prostorni plan u bivšoj Jugoslaviji izrađen je regionalni prostorni plan kotara Krapine (1958.)To je početak afirmacije prostornog planiranja kao metode povezivanja prostornih i društvene ekonomskih planova razvoja, a ujedno stvaranje podloge za učinkovito ostvarivanje zaštite okoliša.</s><s>Moramo biti svjesni da se u to vrijeme od strane nekih struka i političara pod njihovim uplivom postavljalo pitanje jesu li prostorni planovi potrebni.</s><s>Na prostor se gledalo kao na resurs koji je pogodan za eksploataciju i ekonomski razvoj.</s><s>To se postupno mijenja donošenjem Zakona o urbanističkom regionalnom prostornom planiranju u SR Hrvatskoj 1961. godine, Zakona o zaštititi prirode i Zakona o zaštiti spomenika kulturne baštine.70</s>
<s>Druga etapa (1967. – 74.) obuhvaća izradu prostornih planova koji su u funkciji razvoja pojedinih područja.</s><s>To je razdoblje intenzivne međurepubličke i međunarodne suradnje na izradi pojedinih prostornih planova.</s><s>U tu se skupinu ubrajaju ovi glavni planovi: Regionalni prostorni plan južnog Jadrana (1968.), Regionalni prostorni plan Istre (1968.), 1969. se donosi regionalni prostorni plan splitske regije nakon toga koordinacijski regionalni prostorni plan Gornjeg Jadrana (1972.), Regionalni prostorni plan Slavonije i Baranje (1971.) i Prostorni plan zagrebačke regije (1971.).</s><s>Ta se etapa i ciklus radova zaokružuju izradbom 69 Počeci prostornog planiranja u gradu Koprivnici, 2006, str. 19 70 Kovačević, 2008, str. 3</s>
<s>66 Ibidem prostornog plana SR Hrvatske (1971. – 74.) i Projekta zaštite čovjekove okoline (Projekt Jadran 3 (1973. – 77.))na jadranskoj regiji Jugoslavije.71 Nakon toga razdoblja nastala je detaljna razrada prostornih planova pojedinih općina.</s><s>U općinama i regijama gdje su se upravne službe i političke strukture pridržavale izrađenih prostornih i urbanističkih planova se danas vidi pozitivan rezultat, nasuprot negativnim a negdje i drastičnim posljedicama za prostor u općinama gdje su zanemareni ili uopće nisu izrađeni prostorni planovi.</s><s>Bez prostornog plana puno je lakše manipulirati i pogodovati pojedincima i grupama na račun javnog dobra.</s><s>Posebno se treba naglasiti uspješnu izradu metode rada i realizaciju „sezonskih gradova“ Črvara i Marede u Istri i Gajca na Pagu, što je trebao postati primjer za sprječavanje neprihvatljive i često neplanske „vikend“ izgradnje i „apartmanizacije“ na obali.</s><s>Poslije 1991. godine, što iz objektivnih a daleko više zbog subjektivnih razloga, gotovo se izgubila svaka osmišljena dugoročna politika nad prostorom.</s><s>Zlatno pravilo prostornog planiranja prekršeno je.</s><s>Ne ukidati postojeći plan dok nije izrađen novi, što u ostalom vrijedi za svaki zakon, a usvojeni prostorni i urbanistički planovi su zakon za svaku prostornu jedinicu.72 72 Ibidem</s>
<s>4. PROSTORNO PLANIRANJE REPUBLIKE HRVATSKE 4.1.</s><s>Prostorno planiranje u Hrvatskoj od 1990. do 1999.</s><s>Početkom 90-ih dogodilo se kraće razdoblje u kojem nije bilo upitno spominjati prostorno planiranje, zato što je svako planiranje bilo ideološki prokazano.</s><s>Na primjer se poslovni plan SR Hrvatske iz 1988. ili prostorni planovi bivših zajednica općina postali su nepoželjna stručna literatura iako su sadržavali mnoga korisna planska usmjerenja ili određenja.</s><s>To je brzo otklonjeno u prvom Zakonu o prostornom uređenju usvojenom nakon osamostaljena već 1994. godine.73 Prvih godina u samostalnoj Hrvatskoj (obilježava se 25. lipnja, na dan kada je 1991. godine Hrvatski sabor donio Ustavnu odluku o samostalnosti i suverenosti Republike Hrvatske proglašavajući Republiku Hrvatsku samostalnom i neovisnom državom) prostorno i urbanističko planiranje odvijalo se u teškim društvenim i gospodarskim okolnostima izazvanim vojnom agresijom nametnutim ratom.</s><s>S ciljem informiranja europske javnosti o ratnim razaranjima Urbanistički institut Hrvatske, tada vodeća planerska institucija u zemlji, uredio je izložbu „Ranjeni hrvatski gradovi“, koja je pod pokroviteljstvom Ministarstva do 1992. obišla nekoliko velikih gradova u Europi.</s><s>Prikazivali su povijesni razvoj, urbanističke planove i ratna razaranja u 48 gradova.</s><s>U razdoblju 1992. – 1994. u ratom zahvaćenim područjima Republike Hrvatske prostorno uređenje odvijalo se sukladno novim Uredbama koje su ubrzano izrađene.</s><s>Navedenim uredbama određen je način planiranja i uređivanja prostora za teritorij 40 bivših općina.</s><s>Cilj je bio pravodobno osiguranje uvjeta za povratak i smještaj prognanog i izbjeglog stanovništva te obnove i razvoja razorenih područja, gradova i drugih naselja.</s><s>Zbog teških ekonomskih uvjeta tijekom Domovinskog rata,prostorno-planerska struka doživjela je najdublju krizu.</s><s>Zbog malih i nikakvih investicija u gospodarske i društvene objekte izrada prostornih i urbanističkih planova bitno je smanjena pa su brojni prostorni planeri i urbanisti, osobito iz velikih planerskih institucija, bili prisiljeni potražiti druga zanimanja.</s><s>Donošenjem Zakona 1994. godine započeo je proces osnivanja županijskih zavoda za prostorno uređenje, kao bitnih subjekata sustava prostornog uređenja, a koje se odvijalo uz velike organizacijske i kadrovske teškoće kao npr. broja, stručne spreme i nužnih praktičnih znanja.</s><s>Tijekom vremena su se županijski zavodi konstituirali u svim županijama ali je ostao problem stručnih kadrova.</s><s>To nam najbolje pokazuje stanje iz 2003.</s><s>Nakon izrade svih prostornih planova županija koje su zavodi izradili ili bili nositelji izrade.</s><s>Kvalificiranih stručnjaka je u Zavodu Grada Zagreba bilo 60-ak, Zavodu Primorsko-goranske županije 20-ak, a najlošije stanje je bilo u Vukovarskosrijemskoj samo tri i Brodsko-posavskoj županiji samo jedan jedini.</s><s>Situacija nije bila ništa bolja ni u privatnim tvrtkama koje su se počele baviti prostornim i urbanističkim provedbenim planiranjem.</s><s>Stvaranje tvrtki započelo je 1994., a do 1999. bilo je po 73 Širenje horizonta, 2012, str. 447</s>
<s>66 Ibidem županijama registrirano u Gradu Zagrebu 15-ak tvrtki, Splitsko-dalmatinskoj 10-ak, Primorsko-goranskoj, Osječko-baranjskoj i Istarskoj još nekoliko dok sve ostale županije nisu imale ni jednu tvrtku.</s><s>Ni do 2011. godine situacija se nije bitno promijenila iz razloga što od 60-ak ovlaštenih prostorno planerskih tvrtki gotovo polovica je iz Zagreba.74</s>
<s>Stjecanjem samostalnosti i suverenosti, Republika Hrvatska75 je postala novi međunarodni pravni subjekt te su promjenama političkog, društvenog i gospodarskog sustava i ukupnih prostornih odnosa prema susjednim državama stvorene bitno drugačije osnove i pretpostavke za ustrojstvo, zaštitu, korištenje i uređenje njenog prostora.</s><s>Istodobno, promijenjene geopolitičke prilike u ovom dijelu Europe zahtijevale su da se utvrdi nova politika razvoja i strategije prostornog uređenja, koja će se temeljiti na ponovnom utvrđivanju vlastitih vrijednosti, potreba i mogućnosti.</s><s>Izrada Strategije prostornog uređenja pokrenuta je 1994. godine izradom metodske i sadržajne osnove, osnove korištenja i zaštite prostora za područja gotovo svih bivših općina, obavljene su temeljne analize ostale postojeće prostorno planske dokumentacije te nova dopunska znanstvena i stručna istraživanja bitnih razvojnih resursa.</s><s>Nekoliko ministarstava utvrdilo je strategiju djelatnosti svojih resora ili elemente strategije prostornog uređenja iz svoje nadležnosti, a uspostavljena je i koordinacija za stalnu međuresorsku suradnju.</s><s>Godine 1995.</s><s>Vlada RH je prihvatila Koncept Strategije koji je utvrdio, pored ostalog, i koncept obnove naselja u ratom zahvaćenim područjima.</s><s>Strategiju je 1997. godine donio Zastupnički dom Sabora RH i ona na nacionalnoj razini određuje dugoročne ciljeve, osnove za uravnoteženje i smjernice prostornog razvoja, prostornu organizaciju, sustav naselja te određuje područja sa zajedničkim prostornim i razvojnim obilježjima za koje će se donositi prostorni planovi na nižoj razini.</s><s>Program donesen 1999. određuje mjere i aktivnosti za primjenu Strategije kao i prvenstva ostvarivanja planskih određenja.</s><s>Oba 75„Hrvatski je sabor 25. lipnja 1991. donio povijesnu Ustavnu odluku o samostalnosti i suverenosti Republike Hrvatske čime je pokrenut postupak razdruživanja od ostalih jugoslavenskih republika te se taj dan od 2001. godine obilježava kao Dan državnosti Republike Hrvatske.</s><s>Toj odluci prethodio je referendum održan 19. svibnja 1991. godine, na kojemu se 93,24 % građana izjasnilo potvrdno na prvo pitanje referenduma da Republika Hrvatska, kao suverena i samostalna država, koja jamči kulturnu autonomiju i sva građanska prava Srbima i pripadnicima drugih nacionalnosti u Hrvatskoj, može stupiti u savez suverenih država s drugim republikama te se 92,18 % građana izjasnilo da se protivi tome da Republika Hrvatska ostaje u Jugoslaviji kao jedinstvenoj saveznoj državi.</s><s>Na temelju takvog očitovanja volje građana, a nakon neuspjeha pregovora s ostalim bivšim jugoslavenskim republikama o izlasku iz državnopolitičke krize, Sabor Republike Hrvatske, na zajedničkoj sjednici sva tri saborska vijeća 25. lipnja 1991. godine donosi Ustavnu odluku o suverenosti i samostalnosti Republike Hrvatske, kojom se utvrđuje da „ovim činom Republika Hrvatska pokreće postupak razdruživanja od drugih republika i SFRJ.</s><s>Republika Hrvatska pokreće postupak za međunarodno priznavanje“.</s><s>Na istoj je sjednici Sabor donio i Deklaraciju o proglašenju suverene i samostalne Republike Hrvatske.</s><s>Posredstvom međunarodne zajednice, radi lakših pregovora o razdruživanju među bivšim jugoslavenskim republikama, Brijunskom je deklaracijom utvrđen tromjesečni rok odgode primjene Ustavne odluke od 25. lipnja 1991. godine.</s><s>No, istekom moratorija na tu povijesnu odluku, 8. listopada 1991. godine Republika Hrvatska raskida državno-pravne veze s ostalim republikama i postaje slobodna, samostalna i neovisna država“, 25.lipnja - Dan Državnosti Republike Hrvatske, Hrvatski sabor, 2019, e-izvor</s>
<s>66 Ibidem dokumenta bila su utemeljena na Prostornoj osnovi Hrvatske, informacijskoj bazi koja sadrži postojeće podatke o prostoru i podatke za vrednovanje primjerenosti postojećih mjera i planova.76</s>
<s>4.2.</s><s>Izrada prostornih i urbanističkih planova od 2000. do 2011.</s><s>Novoosnovani županijski zavodi za prostorno uređenje započeli su pripremne radove na izradi prostornih planova županije 1995. kada još nije bilo prihvaćenih strateških opredjeljenja na razini države kao ni podzakonskih akata kojima se uređuje sadržaj i način izrade te vrste plana.</s><s>U tim je okolnostima Zavod Ministarstva 1996. godine izradio smjernice s metodom i sadržajem izrade kojima su se županijski zavodi koristili sve do donošenja Pravilnika 1998. godine.</s><s>Situaciju je znatno olakšalo donošenje Strategije i Programa prostornog uređenja države, a ovdje treba istaknuti i stručnu solidarnost Zavoda Ministarstva, Zavoda Grada Zagreba i još nekih planerskih tvrtki koji su 1995. – 1996. izradili niz stručnih podloga za gospodarski najnerazvijenije županije (Ličko-senjsku, Vukovarsko-srijemsku).</s><s>U razdoblju 2000. 2003. doneseni su prostorni planovi svih 20 županija i Prostorni plan Grada Zagreba.</s><s>Donošenje tih dokumenata predstavljalo je velik stručni i politički doseg jer je tako cijeli prostor Hrvatske bio pokriven najvišom razinom prostorno planske dokumentacije.</s><s>Hrvatska se tada mogla pohvaliti da je prva u svom regijskom okružju donijela takvu vrstu suvremenih regionalnih planova ubrzo nakon strateških dokumenata države.</s>
<s>Nakon donošenja županijskih planova uslijedila je opsežna izrada prostornih planova za 556 jedinica lokalne samouprave (gradova i općina).</s><s>Zakonom iz 1994. godine određeno je razdoblje u kojem su ostali na snazi prostorni planovi doneseni do stupanja na snagu tog zakona.</s><s>Za njihovu izmjenu i dopunu bilo je potrebno prethodno ishoditi suglasnost Ministarstva, zbog potrebe održanja međusobne konzistentnosti starog i novog sustava prostornih planova te novog teritorijalnog ustroja države.</s><s>Za gospodarski nerazvijene sredine izrada i donošenje tih planova idućih godina morala je biti podržavana odgovarajućim proračunskim sredstvima.</s><s>Tek 2011. godine doneseni su planovi za sve gradove i općine.</s><s>Istodobno su neke gospodarski razvijenije sredine zbog dinamičnih gospodarskih i graditeljskih procesa donijele i četvrtu izmjenu i dopunu prvog plana tako da je tih vrsta planova sveukupno doneseno preko 1050.</s><s>Tu vrstu planske dokumentacije pretežito su (uz županijske zavode) radile privatne stručne tvrtke.</s><s>Nekoliko najvećih tvrtki izradilo je više desetaka planova dok su najmanje često izradile samo po jedan plan.77 Stupanjem na snagu Zakona formalno je 2007. godine određen sadržaj i organizacija izrade Informacijskog sustava prostornog uređenja Republike Hrvatske.</s><s>Sudjelovanje u stvaranju Informacijskog sustava postalo je i zakonska obveza za Ministarstvo i tijela regionalne i lokalne samouprave radi povezivanja bitnih prostorno-planskih informacija o prostoru.</s><s>Ministarstvo je 2004. godine na osnovama donesenih digitalnih prostornih planova započelo razvoj Geoinformacijskog sustava Prostornih planova Republike Hrvatske u suradnji sa županijskim zavodima i geoinformacijskim tvrtkama.</s><s>U GIS su do 2011. godine ugrađeni, pored ostalog, Strategija, Program, Izvješće, svi prostorni planovi županija i veći dio prostornih planova uređenja gradova i općina.78</s>
<s>4.3.</s><s>Razdoblje nakon 2011. godine do danas "Do ožujka 2012. godine izrađeno je i doneseno više od 4.200 planova: 21 prostorni plan županije (od kojih su mnogi više puta mijenjani ili dopunjavani), 556 prostornih planova uređenja gradova i općina (za sve jedinice lokalne samouprave barem jedan, dok je za mnoge izrađena i izmjena i dopuna, često i više puta), izrađeno je ili je u tijeku izrada 25 prostornih planova područja posebnih obilježja (za parkove prirode, nacionalne parkove, kanal Vukovar –Šamac i drugo), a izrađeno je ili je u izradi i više od 4.300 svih vrsta urbanističkih planova u gradovima i većim naseljima".79</s>
<s>Sustav prostornog planiranja koji je na snazi u Republici Hrvatskoj omogućuje javnosti sudjelovanje tijekom cijelog postupka donošenja prostornog plana.</s><s>Javno se objavljuje da se pristupa izradi ili izmjeni postojećeg prostornog plana i javnosti je osiguran uvid u prijedlog prostornog plana.</s><s>Javnost može podnijeti prijedloge i primjedbe na prijedlog plana.</s><s>Građani moraju imati mogućnosti najmanje na jedno javno izlaganje u kojemu mogu iznijeti svoje primjedbe.</s><s>Nositelj izrade dužan je javno objaviti izvješće o provedenoj raspravi kako bi mogao pristupiti izradi konačnog prijedloga prostornog plana.</s><s>U slučaju da je bilo puno izmjena, tada je nositelj izrade dužan provesti još jednu raspravu.</s><s>Dodatno, o informacijama o stanju u prostoru može se doći temeljem lokacijskih informacija i putem izvješća o stanju u prostoru.80 5. CILJEVI I NAČELA TE NADLEŽNOSTI IZRADE PROSTORNIH PLANOVA</s>
<s>Prostorno planiranje nastaje i provodi se prostornim planom putem Zakona o prostornom uređenju iz 2013. godine.</s><s>Zadnja izmjena Zakona o gradnji provedena je u travnju 2019. godine.81 Uvažavajući sve znanstvene definicije i pojašnjenja o ciljevima izrade prostornih planova, osnovni cilj izrade prostornog plana je stvaranje preduvjeta zadovoljenja duhovnog i materijalnog razvoja stanovništva određenog područja.</s><s>Pri tome, duhovno zadovoljstvo prioritetno i u naravi stvarni cilj (sreća), dok je materijalno-gospodarski razvoj sredstvo za postizanje tog cilja.</s><s>5.1.</s><s>Osnovni ciljevi prostornog uređenja Samostalnošću Republike Hrvatske otvorila se potreba definiranju glavnih i sporednih ciljeva prostornog uređenja kao jednom od glavnih razvojnih elemenata prostornog uređenja.</s><s>Između ostalog dolazi do izražaja boljeg povezivanja državnog teritorija nastavno na prostornu održivost i ravnomjeran razvoj uvažavajući pritom racionalno korištenje i buduće očuvanje postojećih kapaciteta.</s><s>Ravnomjeran prostorni razvoj je od samog početka veliki problem jer se neravnomjernim razvojem ne postiže kvalitetna raspodjela i uređenje teritorija Republike Hrvatske.</s><s>Veliki nesrazmjer gradskih i ruralnih naselja utječe na društvenu zajednicu ali i na ekosustav odnosno na stvaranje visoko vrijednog prostora praćenog razvojem infrastrukture.</s><s>Dakle mogli bi zasigurno utvrditi da su osnovni ciljevi prostornog uređenja:</s>
<s>6. pravilna raspodjela i uređenje građevinskog zemljišta 7. izjednačavanje gradskih i ruralnih naselja 8. siguran, zdrav i društveno funkcionalni radni okoliš 9. kompetentan i odgovarajući prometni sustav prostorni uvjeti za razvoj gospodarstva</s>
<s>5. zaštita svih kulturnih vrijednosti zaštita od prirodnih i drugih katastrofa itd.</s><s>"Ciljevi prostornog uređenja postižu se primjenom načela prostornog uređenja u izradi i donošenju prostornih planova te njihovoj provedbi".82 82 ZPU, članak 6</s>
<s>Za nadležnost prostornog planiranja zadužen je Hrvatski sabor i Vlada Republike Hrvatske a provedbu izvršavaju predstavnička tijela sukladno prostornim planovima koji su na snazi odnosno prihvaćanjem drugih dokumenata propisani zakonom.83 Dakle Hrvatski sabor donosi planove a koji planovi su propisani državnim planom državnog razvoja i obično su to planovi većih područja.</s><s>Vlada Republike Hrvatske ima obvezu i zadatak donošenja urbanističkih planova i obično su urbanistički planovi vezani za manja naselja.</s><s>Naravno da pri tome nesmijemo zaboraviti na prostorne planove županija a koje planove donosi županijska skupština ili Grad Zagreb.</s><s>Kada govorimo o uređenju grada ili općine, nezaobilazno je gradsko odnosno općinsko vijeće jer oni imaju obvezu donošenja prostornog plana grada ili općine.</s>
<s>5.3.</s><s>Temeljna načela prostornog planiranja Ako govorimo o prostornom planiranju, jedna od temeljnih stvari o kojoj moramo voditi računa je optimalno korištenje resursa, zaštiti prostora uvažavajući pritom korisnike prostora.</s><s>Iz toga proizlazi kako je prostorno planiranje izmjenjiv proces u stalnoj korelaciji između potreba zadovoljenja korisnika s jedne strane i uništavanja prostora druge strane.</s><s>Poznavanje, procjena mogućnosti korištenja i skladnog razvoja prostora vodi nas prema planskim rješenjima prilikom izrade, donošenja i provedbe prostornih planova što ujedno predstavlja osnovu ili temelj načelima prostornog planiranja.</s><s>U svrhu stvaranja održivog razvoja od iznimne važnosti je poznavanje temeljnih načela prostornog planiranja i to: 1. Načelo integralnog pristupa u prostornom planiranju 2. Načelo uvažavanja znanstveno i stručno utvrđenih činjenica 3. Načelo prostorne održivosti razvitka i vrsnoće gradnje 4. Načelo ostvarivanja i zaštite javnog i pojedinačnog interesa 5. Načelo horizontalne integracije u zaštiti prostora 6. Načela vertikalne integracije</s>
<s>5.4.</s><s>Ostali faktori koji određuju prostorno planiranje Osiguranje učinkovitosti i stručnosti prostornog uređenja preko subjekata prostornog uređenja iz članka 15.</s><s>Zakona o prostornom uređenju.</s><s>Učinkovitost prostornog uređenja osiguravaju Hrvatski sabor i Vlada Republike Hrvatske te predstavnička tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave donošenjem prostornih planova te donošenjem, odnosno prihvaćanjem drugih 83 ZPU, članak 15, stavak 1</s>
<s>prostorno uređenje.84 dokumenata propisanih ovim Zakonom.</s><s>Stručnu utemeljenost planova i dokumenata osiguravaju tijela državne uprave, stručna upravna tijela, zavodi i druge pravne osobe registrirane za obavljanje stručnih poslova prostornog uređenja te ovlašteni arhitekti koji samostalno obavljaju stručne poslove prostornog planiranja,osiguranje međusobne usklađenosti i provedbe prostornih planova.85 "Međusobnu usklađenost prostornih planova, uz tijela, zavode i osobe ovoga Zakona osigurava Ministarstvo davanjem suglasnosti u skladu s ovim Zakonom.</s><s>Provedbu prostornih planova osiguravaju Ministarstvo i upravna tijela.</s><s>Osiguranje interesa i potreba posebnih upravnih područja i gospodarstva".86 "U svrhu osiguranja interesa i potreba posebnih upravnih područja i gospodarstva u prostoru putem sustava prostornog uređenja javnopravna tijela sudjeluju u uspostavi i vođenju informacijskog sustava prostornog uređenja i dostavi podataka za taj sustav na način propisan ovim Zakonom i propisima donesenim na temelju ovoga Zakona te u izradi prostornih planova izradom o vlastitom trošku stručnih podloga potrebnih za izradu prostornih planova propisanih posebnim zakonima i izradom prostornih slojeva u skladu s pravilnikom iz čl. 56. stavka 3. ovog Zakona, davanjem svojih zahtjeva i mišljenja u postupku izrade i donošenja prostornih planova i utvrđivanjem posebnih uvjeta prije, odnosno tijekom postupka izdavanja lokacijske dozvole u slučajevima propisanim posebnim propisima, a na način i u postupku propisanom ovim Zakonom.</s>
<s>Interesi i potrebe gospodarstva i posebnih upravnih područja u prostoru putem sustava prostornog uređenja osiguravaju se i donošenjem posebnih propisa kojima se uređuje planiranje i projektiranje posebnih vrsta građevina i područja te donošenjem sektorskih strategija, planova".87 86 Ibidem, članak 16</s>
<s>Prema stručnoj podjeli postoje dvije vrste prostornih planova: prostorni i urbanistički.</s><s>Tablica 1 Vrste prostornih planova prema stručnoj podjeli Grupa prostornih planova</s>
<s>Naselja su u prostornim planovima prikazani kao točke ili kao površine s dimenzijom i oblikom, ali bez prikaza njihove unutrašnje strukture.</s>
<s>Prostorni planovi imaju snagu i pravnu prirodu podzakonskog akta.</s><s>Prostorni planovi nisu autorska djela.</s><s>Prostorni planovi izrađuju su u digitalnom obliku, a donose se u analognom obliku.</s><s>Analogni oblik prostornog plana je ispis elektroničkog oblika prostornog plana na papir.</s><s>Elektronički oblik prostornog plana ima istu pravnu snagu kao analogni oblik, ako je izrađen u skladu s elektroničkim standardom prostornih planova propisanih pravilnikom.</s>
<s> Prostorni plan područja posebnih obilježja i  Urbanistički plan uređenja državnog značaja.</s><s>Prostorni planovi područne (regionalne) razine – ŽUPANIJA  Prostorni plan županije,</s>
<s> Urbanistički plan uređenja županijskog značaja.</s><s>Prostorni planovi lokalne razine – OPĆINA ILI GRAD  Prostorni plan uređenja grada, odnosno općine,  Generalni urbanistički plan i</s>
<s>6.1.</s><s>Primarna podjela prostornih planova Ukoliko su baziramo na hijerarhiju planova prostornog uređenja Republike Hrvatske i EU, nezaobilazno je primijetiti da se po osnovi značaja i utjecaja, podjela prostornih planova vrši u dvije osnovne grupe i to primarnu i sekundarnu podjela.</s><s>Primarna podjela vrši se prema rangu prostornog plana i obuhvata područja (teritorijalna).</s>
<s>Primarna podjela ustrojena je zakonima i ostalim propisima.</s><s>Njima se određuje razvrstavanje prema: rangiranju, odnosno vrsti i području obuhvata.</s><s>Rang prostornog plana je jedna od temeljnih odrednica po kojima svrstavamo prostorne planove.</s><s>Rangiranjem prepoznajemo prostorne planove koji su višeg ili nižeg ranga, reda, šireg ili užeg područja, globalniji, većeg mjerila, itd.</s><s>Navedeno rangiranje planova služi kao osnova za usuglašavanje prostornih planova, po kojem plan nižeg ranga mora biti usuglašen s planom višeg ranga.</s><s>Jedna od temeljnih odrednica po kojima svrstavamo prostorne planove je područje obuhvata, odnosno teritorij koji se planom regulira.</s><s>Određujući vrstu prostornih planova po osnovi obuhvata, možemo ih imenovati sukladno nazivu područja, primjerice: regija –regionalni, općina (mikroregija) – općinski, grad –gradski, naselje –naseljski, itd.</s>
<s>6.2.</s><s>Sekundarna podjela prostornih planova Sekundarna podjela vrši se prema sadržajnim, tematskim i interesnim potrebama.</s><s>Sekundarna podjela prostornih planova proizlazi iz njihovih specifičnosti po kojima se razlikuju.</s><s>Ta podjela nije normirana, ali je prisutna i može se svrstati u sljedeće osnovne grupe:</s>
<s> Sadržajna podjela prostornih planova.</s><s>Po sadržaju razlikujemo dvije osnovne vrste planova: strateški prostorni planovi i provedbeni prostorni planovi.  Tematska podjela prostornih planova.</s><s>Tematski planovi se određuju prema vrsti teritorija ili namjene prostora koje obuhvaćaju.</s><s>Sukladno navedenom razlikujemo planove koji obuhvaćaju teritorij istih osobitosti i prostorne planove koji obuhvaćaju područja iste namjene.</s><s>Teritorij koji ima zajedničke osobitosti, su područja zaštite prirodne baštine, kulturne baštine, infrastrukturni kompleksi 89 SPRRH, 1.3.2. - Sustav prostornog uređenja (autoceste, luke, hidroelektrane) i sl.</s><s>Takva i slična područja reguliraju se s PPPPO.</s>
<s> Interesna podjela prostornih planova vrši se prema interesu za njegovu izradu i donošenje.</s><s>Pri tome se prepoznaju dva subjekta: javni, privatni i mješoviti.</s><s>Javni subjekti su teritorijalne uprave i njihovi subjekti (prosvjeta, zdravstvo, kultura, uprava).</s><s>Oni isključivo financiraju sve vrste strateških planova te urbanistički plan uređenja lokalne razine.</s><s>Privatni subjekti su sve fizičke i pravne osobe (poduzeća i udruge).</s><s>Oni financiraju samo one vrste prostornih planova koji su od njihova neposrednog</s>
<s>6.3.</s><s>Razlike prostornog i urbanističkog planiranja Kroz djelatnost prostornog planiranja usklađuju se sve aktivnosti i procesi te održavanje i razvijanje povoljnih uvjeta za život i rad ljudi na određenom teritoriju.</s><s>Zbog važnosti svrhovitog korištenja zemljišta i zaštite okoliša i očuvanje estetskih i kulturnih vrijednosti prostora bitno je da se ostvari optimalan razmještaj stanovništva te privrednih djelatnosti.</s>
<s>"Urbanističko planiranje je skup djelatnosti koje se zajednički bave fizičkim planiranjem naselja, u prvom redu gradova, proučavanjem njihove strukture i njihova razvitka".91Urbanizam je znanost koja proučava razvitak gradova i njihovu fizičku i socijalnu strukturu.</s><s>Na pitanja kako planirati razvoj naselja odgovore daje teorija urbanističkog planiranje.92 Na obje teorije imaju utjecaj druge znanosti, koje se kreću u određenim društvenim uvjetima, ali i društveni interesi i društvene htjenje, izraženo političkom voljom zakonodavnih institucija država.</s><s>Prostorno planiranje se bavi uređenjem određenog prostor koji nastanjuje ljudsko društvo njegovoj cjelokupnosti uzimajući u obzir sve specifičnosti postojećih i potencijalnih uvjeta:</s>
<s>Gradovi se u takvom prostoru promatraju kao „točke“, bez dimenzije, ili ovisno o mjerilu s obzirom na ciljeve plana kao površine i to isključivo ukupnog gradskog teritorija.93</s>
<s>93 Prostorno planiranje i urbanizam, 2019, e-izvor Generalni urbanistički plan (GUP) određuje površine na kojima je moguće graditi, što se na njima može graditi (namjena površina) te kolika je dopuštena veličina građevina.</s><s>GUP je plan koji se donosi samo za građevinsko područje grada, dok se cjelokupno administrativno područje grada određuje prostornim planom grada.</s><s>Prema novom Zakonu o prostornom uređenju i gradnji GUP više nije obavezan.</s><s>Međutim GUP-ovi koji su stupili na snagu do donošenja novog Zakona ostaju na snazi dok se za područje tog grada ne donese novi prostorni plan.</s><s>Urbanistički plan uređenja (UPU) je provedbeni plan koji određuje prostorni razvoj naselja ili dijela naselja.</s><s>UPU-om se određuje namjena površine te način na koji će se ona urediti i koristiti.</s><s>Ujedno se njime određuju oni zahvati u prostoru koji su značajni za detaljniju razradu u Detaljnom planu uređenja.</s><s>UPU se obvezno propisuje za neizgrađene dijelove građevinskih područja naselja i neizgrađena izdvojena građevinska područja izvan naselja.</s><s>Detaljan plan uređenja (DPU) je provedbeni plan koji detaljno razrađuje uvjete gradnje i uređenja pojedinog zahvata u prostoru, a donosi se u skladu s Prostornim planom grada/općine te Urbanističkim planom uređenja (UPU-om).</s><s>DPU određuje na kojem se području provodi pojedini zahvat, koja je njegova veličina i namjena.</s><s>7. DOKUMENTI PROSTORNOG UREĐENJA</s>
<s>Interaktivnim prostornim planiranjem i procjenom mogućih utjecaja kao osnovni cilj prostornog uređenja želi se ostvariti gospodarski, društveni, ekonomski i svaka druga vrsta razvoja ali na ravnomjeran način sukladno interesima Republike Hrvatske ali posebno uvažavajući interese korisnika prostora čuvajući pritom okoliš.94 Ovdje dakle najviše dolaze do izražaja načela prostornog planiranja odnosno interes znanstvenih i stručnih spoznaja kako bi se u praksi najbolje iskoristile sve blagodati prostornog planiranja poštivajući pritom i međunarodne smjernice jer je Republika Hrvatska danas dio europske obitelji i kao takva ima obvezu provođenja smjernica i preporuka parlamenta i vijeća Europske unije.</s><s>Cijelo vrijeme se kao niti vodilje provlače osnovne postavke održivog razvoja te zaštita interesa budućih generacija te u tom svjetlu su donošenje i provođenje dokumenata prostornog uređenja trajne aktivnosti prostornog uređenja čija stalnost i neprekidnost pridonosi očuvanju prostornih vrijednosti.</s><s>Dijelimo dokumente prostornog uređenja na: strateške:</s>
<s> Strategija prostornog razvoja i Program prostornog uređenja države,  Prostorni plan područja posebnih obilježja,  Prostorni plan županije, odnosno Grada Zagreba,  Prostorni plan uređenja velikoga grada, grada, odnosno općine. provedbene:</s>
<s>Izvor: Naputak upravnim tijelima lokalne samouprave za izradu prostornih planova i izvješća o stanju u prostoru, 2018, str. 9 7.1.</s><s>Dokumenti prostornog uređenja na razini države 7.1.1.</s><s>Strategija prostornog razvoja Republike Hrvatske Strategija prostornog razvoja Republike Hrvatske je temeljni državni dokument za usmjerenje razvoja u prostoru.</s><s>Ona na temelju ciljeva prostornog razvoja utvrđenih Zakonom</s>
<s>ukupnim gospodarskim,društvenim i kulturnim razvojem te u vezi s drugim temeljnim državnim razvojnim i strateškim dokumentima određuje dugoročne zadaće prostornog razvoja, strateška usmjerenja razvoja djelatnosti u prostoru i polazišta za koordinaciju njihovih razvojnih mjera u prostoru.</s><s>Program prostornog uređenja Republike Hrvatske utvrđuje mjere i aktivnosti za provođenje Strategije i određuje u skladu sa Strategijom temeljna pravila, kriterije i uvjete prostornog uređenja na državnoj, područnoj (regionalnoj) i lokalnoj razini.</s><s>Strategija i Program prostornog uređenja čine jedinstveni dokument prostornog uređenja, kojeg donosi Hrvatski državni sabor.</s><s>Strategijom prostornog uređenja države (donesena u Zastupničkom domu Sabora Republike Hrvatske 27. lipnja 1997.) utvrđuju se dugoročni ciljevi prostornog razvitka, identificiraju područja i oblici pojavnosti vezani uz ta načela, odnosno ciljeve te daju usmjerenja kao što su:</s>
<s> osnaživanje prostorno razvojne strukture države,  racionalna potrošnja prostora za izgradnju,  očuvanje vrijednih resursa,</s>
<s> primjena različitih kategorija zaštite vrijednih dijelova prostora,  prioritet djelatnosti u odnosu na prirodnu predodređenost područja,  prilagodba općih razvojnih modela značajkama prostora.</s><s>Programom prostornog uređenja države96 utvrđuju se mjerei aktivnosti za provođenje Strategije prostornog uređenja države.</s><s>Slika 3 Strategija prostornog uređenja Republike Hrvatske Izvor: Strategija prostornog uređenja Republike Hrvatske, Ministarstvo graditeljstva i prostornog uređenja, 1997, e-izvor</s>
<s>7.1.2.</s><s>Program prostornog uređenja Republike Hrvatske "Odluku o donošenju Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske donio je Zastupnički</s>
<s>Odluku o Izmjeni i dopuni Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske donijela je Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 26. lipnja 2013. godine".97 Slika 4 Program prostornog uređenja s izmjenama i dopunama programa prostornog uređenja Republike Hrvatske</s>
<s>Program prostornog uređenja Republike Hrvatske utvrđuje mjere i aktivnosti za provođenje Strategije i određuje u skladu sa Strategijom temeljna pravila, kriterije i uvjete prostornog uređenja na državnoj, područnoj (regionalnoj) i lokalnoj razini za razdoblje od osam godina.</s><s>Ministarstvo je odgovorno za izradu Programa, a izmjene i dopune, odnosno novi Program može se donijeti za četverogodišnje razdoblje na temelju analize učinkovitosti primijenjenih mjera te stanja u prostoru utvrđenog u Izvješću, a prema potrebi i ranije, kada to odredi ministar.</s>
<s>Program sadrži osobito: prioritete za ostvarivanje zadaća prostornog uređenja, detaljnija pravila za uređenje pojedinih prostornih cjelina radi jedinstvene provedbe ovoga Zakona za čitavo područje države, odnosno pojedina područja, zahtjeve u vezi s prostornim planiranjem te arhitektonskog i krajobraznog oblikovanja s obzirom na značenje i vrijednosti pojedinih područja države, 97 Program prostornog uređenja Republike Hrvatske, 2013, e-izvor kriterije i uvjete za očuvanje, uređenje i zaštitu područja od interesa za državu, kriterije i uvjete za planiranje zahvata u prostoru državnog značenja, osnovu praćenja stanja u prostoru,</s>
<s>Program sadrži osobito: izvore potrebnih sredstava za provedbu mjera zaštite prostora.98 7.1.3.</s><s>Prostorni planovi područja posebnih obilježja Prostorni planovi nacionalnih parkova – planovi na snazi:  PPPPO Nacionalnog parka Brijuni</s>
<s>"Na temelju članka 22. stavka 1. Zakona o prostornom uređenju („Narodne („Narodne novine“, br. 30/94 i 72/94), Hrvatski sabor na sjednici 4. svibnja 2001., donio je odluku o donošenju prostornog plana nacionalnog parka „Brijuni“.</s><s>Plan se sastoji od tekstualnog i grafičkog dijela koji se čuva u ministarstvu nadležnom za poslove prostornog uređenja i nadležnom županijskom zavodu.</s><s>Odredbe za provođenje Plana sastavni su dio ove Odluke i objavljuju se u »Narodnim novinama«.</s><s>Danom stupanja na snagu ove Odluke prestaje važiti Odluka o donošenju Prostornog plana Nacionalnog parka »Brioni« i pripadajućeg dijela priobalnog pojasa („Narodne novine“, br.  PPPPO Nacionalnog parka Kornati</s>
<s>"Prostorni plan Nacionalnog parka Kornati je temeljni dokument zaštite, korištenja i uređenja prostora kojim se određuju i usklađuju odnosi korisnika prostora, uvjeti ograničenih intervencija i interes očuvanja vrijednosti prostora nacionalnog ranga u skladu s Zakonom i načelima upravljanja nacionalnim parkovima, prilagođeno specifičnostima ovog parka.</s><s>Plan predstavlja osnovu za daljnje mjere i uspostavu – usavršavanje sustava upravljanja parkom sa ciljem unapređenja zaštite te uspostave sustava posjećivanja prihvatljivog obima i načina kao i korištenja prirodnih resursa koji neće narušiti temeljne vrijednosti prostora.</s><s>Plan određuje prioritete i naglašava sustavno vođenje skrbi o vrijednostima prostora kroz etapne aktivnosti, intervencije i praćenje stanja i procesa u prostoru i stanja okoliša.</s><s>Plan je izrađen u suradnji sa svim relevantnim resorima i institucijama, a u provedbi je neophodna koordinirana aktivnost svih relevantnih subjekata na njegovu provođenju.</s><s>S ciljem provedbe plana potrebno je evidentirati sve pojave, intervencije i ponašanja u parku te poduzeti odgovarajuće mjere za sanaciju stanja na ugroženim dijelovima kao i 98 ZPUG, članak 66 i 67</s>
<s>99 ZPU, članak 22, stavak 1 i ZZP, članak 28 unaprijediti rad JU NP u dijelu kontrole posjećivanja, obavljanja djelatnosti i upravljanja parkom".100</s>
<s>"Na sjednici Vlade Republike Hrvatske održanoj 5. listopada 2017. godine donesena je Odluka o izradi Prostornog plana Nacionalnog parka Krka.</s><s>Nositelj izrade plana je Ministarstvo graditeljstva i prostornoga uređenja, a koordinator je Hrvatski zavod za prostorni razvoj.</s><s>Zakonom o prostornom uređenju („Narodne novine“, br. 153/13 i 65/17) određeno je da se za područje nacionalnog parka obvezno donosi prostorni plan područja posebnih obilježja te da je prostorni plan nacionalnog parka prostorni plan državne razine.</s>
<s>Prostorni plan Nacionalnog parka Krka se donosi za cjelokupno područje nacionalnog parka u granicama određenim Zakonom o izmjenama Zakona o proglašenju Nacionalnog parka Krka („Narodne novine“, br. 13/97) u površini  PPPPO Nacionalnog parka Mljet</s>
<s>"Prostorni plan Nacionalnog parka Mljet radi se temeljem Ugovora o izradi Klasa: 350-02/95-03/07 i Ur.broj: 531-07/1-95-01 koji su sklopili Ministarstvo zaštite okoliša i prostornog uređenja, kao nositelj izrade i Dubrovačkoneretvanska županija, Županijski zavod za prostorno uređenje, Dubrovnik kao stručni</s>
<s>Nacionalnog parka Mljet, mijenja prethodni Prostorni plan Nacionalnog parka Mljet usvojen na sjednici Vijeća udruženog rada održanoj 17. i 23. srpnja 1986. i sjednici Vijeća općina održanoj 17. srpnja 1986. te vrši usklađivanje istog s Prostornim planom bivše Općine Dubrovnik (usvojen 9. srpnja 1986. na Skupštini Općine Dubrovnik).</s><s>S obzirom na to da su oba dokumenta planski obrađivala isto područje, a nisu bila međusobno usklađena to je novi Prostorni plan izvršio korekcije i po pitanju njihovog međusobnog usklađivanja.</s>
<s>Ovaj Prostorni plan Nacionalnog parka Mljet izrađen je sukladno temeljnoj zakonskoj regulativi koja regulira ovu oblast (Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju, Zakon o gradnji, Zakon o zaštiti prirode, Zakon o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara) i u skladu s nadređenom prostorno-planskom dokumentacijom (Strategija i Program prostornog uređenja Republike Hrvatske).</s><s>Nositelj izrade:REPUBLIKA HRVATSKA Ministarstvo zaštite okoliša i prostornog uređenja.</s><s>Stručni izrađivač: 100 ZZP, članak 28, stavak 2</s>
<s> "PPPPO Nacionalnog parka Paklenica - Temeljni razlozi izrade Prostornog  potreba proširenja granica Nacionalnog parka sukladno rezultatima novijih znanstvenih istraživanja te stečenih spoznaja o potrebi proširenja režima zaštite prirode i na okolne prostore i zatečene prirodne fenomene.  promjena globalne strategije planiranja i zaštite prostora te u vezi s tim korekcija postavki iz prostornog plana SR Hrvatske iz 1974. godine koji je planirao formiranje nacionalnog parka u višoj vršnoj zoni čitavog planinskog masiva Velebita i uključivanje Nacionalnog parka Paklenica unutar njegovih granica kao sastavnog dijela iste cjeline.</s>
<s> usuglašavanje postavki plana sa: Zakonom o prostornom uređenju („Narodne 30/94), Zakonom o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj („Narodne novine“, br. 90/92) Zakonom o izmjenama Zakona o proglašenju šume Paklenica nacionalnim parkom („Narodne novine“, br. 15/97) i drugim relevantnim propisima, kako bi se omogućilo njegovo provođenje te usklađivanje sa suvremenim načelima međunarodne zaštite".103  PPPPO Nacionalnog parka Risnjak</s>
<s>"Risnjak je proglašen nacionalnim parkom već 1953.godine.</s><s>Od tada, mnogobrojni su stručnjaci provodili istraživanja iz raznih znanstvenih djelatnosti.</s><s>Povodom obilježavanja 40.godišnjice postojanja Parka, 15. rujna 1993.godine, održano je Savjetovanje na kojem su izloženi radovi uz vegetacijska, faunistička, hidrogeološka i informatička istraživanja na području Risnjaka.</s><s>Na tom je znanstveno-stručnom skupu utvrđeno, da se odgovarajuća zaštita parka ne može učinkovito provesti na dosadašnjoj površini od 3200 ha te da je neophodno njegovo proširenje.</s><s>Predloženo je proširenje na izvorišni dio rijeke Kupe i područje hrvatskog Snježnika, jer navedena područja predstavljaju značajne prirodne, znanstvene i turističke vrijednosti pa time obogaćuju i dopunjuju sadržaje nacionalnog parka Risnjak.</s><s>Proširenje je proglašeno Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o proglašenju šume Risnjak nacionalnim parkom („Narodne novine“, br. 13/97), a time je određena i nova granica parka".104 103 Ibidem</s>
<s> PPPPO Nacionalnog parka Sjeverni Velebit "Prostorni plan Nacionalnog parka Sjeverni Velebit donesen je 23. ožujka 2012. godine („Narodne novine“,br.35/12).</s><s>Obveza njegova donošenja kao Prostornog plana područja posebnih obilježja utvrđena je Zakonom o prostornom uređenju i gradnji („Narodne novine“,br.76/07, 38/09, 55/11 i 90/11).</s><s>Prostornim planom, kao dugoročnim dokumentom prostornog uređenja su, uvažavajući prirodne i stvorene sastavnice prostora te ocjenu mogućnosti korištenja prostora određeni ciljevi prostornog uređenja, organizacija i namjena prostora, uvjeti korištenja i osobito zaštite prostora s uvjetima izgradnje i provođenja drugih zahvata u prostoru kao i druge mjere kojima se unaprjeđuje prostor i okoliš.</s><s>Sjeverni Velebit, površine 109 km2 proglašen je nacionalnim parkom 1999. godine.</s><s>Nacionalni park Sjeverni Velebit kao dio velikog dinarskog sustava nalazi se unutar Parka prirode Velebit koji je proglašen zaštićenim dijelom prirode 1981. godine, a ujedno je i rezervat biosfere.</s><s>Unutar granica Nacionalnog parka nalaze se sljedeća zaštićena područja: strogi rezervat Hajdučki i Rožanski kukovi, površine 1.296 ha, posebni floristički rezervat Zavižan-Balinovac-Zavižanska kosa, površine 121 ha, posebni floristički rezervat Visibaba, površine 78 ha i spomenik parkovne</s>
<s>Zaštićena kulturna dobra i kulturna baština predstavlja značajan resurs za promidžbu i daljnji razvitak ovog Nacionalnog parka.</s><s>Planom su predložena za zaštitu, preventivnu zaštitu, registraciju, kulturna dobra: Mirovo, Struge Zelengrad, povijesna cesta Jablanac–Štirovača i Grčki zid.</s><s>Specifičnost prostora su Velebitski stanovi koji se pojavljuju na tri visinska pojasa: na podima, u nadgorju i na vrhgorju.</s><s>Područje Nacionalnog parka nema stalnih stanovnika.</s><s>Ključno značenje za njegovo dugoročno funkcioniranje ima stanovništvo rubnih naselja kao i njegova vanjskog pojasa.</s><s>Park se nalazi u Ličko-senjskoj županiji na području Grada Senja.</s><s>U rubnom području Parka smješteno je devet naselja, s približno 1000 stanovnika".105  PPPPO Nacionalnog parka Plitvička jezera "Na sjednici održanoj 5. travnja 2018. godine Vlada Republike Hrvatske donijela je Odluku o izradi Izmjena i dopuna Prostornog plana područja posebnih obilježja Nacionalnog parka Plitvička jezera, koja je objavljena u „Narodnim novinama“ broj 32/18, od 6. travnja 2018., na temelju koje započinje postupak izrade Izmjena i dopuna tog prostornog plana državnog značaja.</s><s>Odluku o donošenju Prostornog plana područja posebnih obilježja Nacionalnog parka Plitvička jezera donio je Hrvatski sabor 4. travnja 2014. i objavljena je u „Narodnim novinama“, br. 49/14.</s><s>Nositelj izrade Izmjena i 105 ZPUG, članak 100, stavak 2 i ZZP, članak 69, stavak 2 dopuna Prostornog plana područja posebnih obilježja Nacionalnog parka Plitvička jezera je Ministarstvo graditeljstva i prostornoga uređenja, a koordinator izrade je Hrvatski zavod za prostorni razvoj.</s><s>Postupak izrade i donošenja Izmjena i dopuna Prostornog plana područja posebnih obilježja Nacionalnog parka Plitvička jezera pokrenut je u cilju zaštite i održivog korištenja jedinstvenog prostora Nacionalnog parka Plitvička jezera za cjelokupno područje Parka unutar granica određenih Zakonom o proglašenju Plitvičkih jezera nacionalnim parkom („Narodne novine“, br. 29/49, 34/65 i 13/97), u ukupnoj površini od 266km2.</s><s>S obzirom na neupitni značaj Nacionalnog parka Plitvička jezera za identitet hrvatskog prostora i na svijest o rastućem interesu za njegovo posjećivanje i korištenje, donošenjem Izmjena i dopuna Prostornog plana područja posebnih obilježja Nacionalnog parka Plitvička jezera osigurat će se dodatni preduvjeti za očuvanje vrijednosti i održivo korištenje prostora Nacionalnog parka".106 Planovi u izradi:</s>
<s>7.2.</s><s>Dokumenti prostornog uređenja na regionalnoj razini (županije) 7.2.1.</s><s>Prostorni plan uređenja županije i grada Zagreba "Prostorni plan županije je temeljni dokument prostornog uređenja jedinice regionalne samouprave.</s><s>Njime se razrađuju ciljevi prostornog uređenja i određuje racionalno korištenje prostora u skladu i u najvećoj mogućoj mjeri sa susjednim županijama, prostornim razvojem i zaštitom prostora.</s><s>Sastavni dio prostornog plana županije, odnosno Grada Zagreba može biti i prostorni plan područja posebnih obilježja za područja prirodnih vrijednosti županijske, odnosno gradske razine određene prema posebnom zakonu.</s><s>Prostorni plan županije, odnosno Grada Zagreba donosi županijska, odnosno gradska skupština".108 7.2.2.</s><s>Prostorni planovi posebnih obilježja "Urbanistički plan uređenja županijskog značaja obvezan je za sva područja definirana prostornim planovima županija i prostornim planom Grada Zagreba.</s><s>Propisuje uvjete provedbe svih zahvata u prostoru unutar svog obuhvata i uvjete provedbe infrastrukture izvan područja koja se grade kako bi se zadovoljile potrebe područja iz plana.</s><s>Urbanistički plan uređenja županijskog značaja obvezno sadrži:  detaljnu podjelu područja na posebne prostorne cjeline s obzirom na njihovu namjenu,</s>
<s> druge detaljne uvjete korištenja i uređenja prostora te građenja građevina".109 7.3.</s><s>Dokumenti prostornog uređenja na lokalnoj razini (gradovi i općine) 7.3.1.</s><s>Prostorni plan uređenja velikog grada, grada ili općine Prostorni plan je temeljni dokument prostornog uređenja svake jedinice lokalne samouprave.</s><s>Nakon provedene javne rasprave plan usvaja predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave, tj. općinsko ili gradsko vijeće.</s><s>Prostorni plan uređenja velikog grada, grada ili općine određuje usmjerenja za razvoj djelatnosti i namjenu površina te uvjete za održivi i uravnoteženi razvitak na području velikog grada, grada ili općine.</s>
<s>Prostorni razvoj naselja ili dijela naselja detaljnije se uređuje urbanističkim planom, odnosno detaljnim planom uređenja koje u skladu s prostornim planom također donosi predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave.110 108 Prostorni planovi županija, 2019, e-izvor 110 Prostorni planovi županija, 2019, e-izvor Detaljni planovi više nisu na snazi osim u iznimnim slučajevima pa s tim u vezi se prostornim planom uređenja grada ili neke manje cjeline obvezno donosi urbanistički plan uređenja kojim se propisuju uvjeti i provedba svih zahvata u prostoru.</s><s>7.3.2.</s><s>Urbanistički plan uređenja</s>
<s>"Značenje urbanističkog plana uređenja prema Zakona o prostornom uređenju i gradnji („Narodne novine“, br. 76/07).</s><s>Prema članku 75.,Urbanistički plan uređenja detaljnije određuje prostorni razvoj naselja ili dijela naselja s osnovom prostornih i funkcionalnih rješenja, uvjeta i oblikovanja pojedinih prostornih cjelina naselja.</s><s>Urbanistički plan uređenja donosi se obvezno za neizgrađene dijelove građevinskog područja naselja i neizgrađena izdvojena građevinska područja izvan naselja te za dijelove tih područja planiranih za urbanu obnovu.</s><s>Prema članku 76.,Urbanistički plan uređenja određuje osobito:</s>
<s> osnovu prometne, komunalne i druge infrastrukture,  mjere za zaštitu okoliša, očuvanje prirodnih i kulturnih vrijednosti,  uređenje zelenih, parkovnih i rekreacijskih površina,  zahvate u prostoru značajne za prostorno uređenje naselja i izradu detaljnih planova uređenja,</s>
<s> uvjete uređenja i korištenja površina i građevina i  zahvate u prostoru u vezi sa zaštitom od prirodnih i drugih nesreća".111 7.3.3.</s><s>Detaljni plan uređenja</s>
<s>Detaljni plan uređenja u skladu s prostornim planom uređenja velikog grada, grada ili općine, odnosno urbanističkim planom uređenja, detaljno razrađuje uvjete za gradnju i uređenje pojedinih zahvata u prostoru, osobito u odnosu na njihovu namjenu, položaj, veličinu, opće smjernice oblikovanja i način priključivanja na komunalnu infrastrukturu te određuje mjere za zaštitu okoliša, prirodnih, krajobraznih, kulturnopovijesnih i drugih vrijednosti propisanih.</s><s>Detaljni plan uređenja izrađuje se na topografsko-katastarskom planu ili katastarskom planu u mjerilu 1:1000 ili 1:500. 111 UPU, članak 76</s>
<s>Današnji sustav prostornog uređenja rezultat je dugogodišnje prakse i tradicije prostornog planiranja.</s><s>Potkraj 70-ih godina promijenjena je metodologija izrade razvojnih prostornih planova – prvi su se put u tim planovima određivala građevinska područja, što je kao rješenje poslije ušlo i u zakonsku regulativu.</s><s>Tijekom 80-ih pristupilo se izradi novog prostornog plana SR Hrvatske, koji je donesen 1989.</s><s>Stjecanjem samostalnosti i suverenosti, RH je donijela 1994.</s><s>Zakon o prostornom uređenju i svoj je prostorni razvoj usmjerila izradom i donošenjem ključnih dokumenata prostornog uređenja državne razine, a to su Strategija prostornog uređenja Republike Hrvatske iz 1997. i Program prostornog uređenja RH iz 1999. godine.</s><s>2004. donesena je Uredba o ZOP-u, potom Novi zakon o prostornom uređenju i gradnji 2007.</s><s>Do 2013. doneseni su svi planovi za područje države (prostorni planovi županija i prostorni planovi uređenja gradova i općina).</s><s>Novi zakon o prostornom uređenju je donesen krajem 2013., a kao novinu predvidio je izradu Državnog plana prostornog razvoja.</s><s>Nova Strategija donesena je 2017.</s><s>Godine, a izrada DPPR-a započeta je 2018. godine.</s><s>U periodu od 2013. do danas izrađeno je niz ID važećih planova, jer je zakonom utvrđeno da se nova generacija planova smije donositi tek nakon izrade DPPR-a, čije se donošenje očekuje 2020. godine.</s><s>Danas se vidi odmak od navedenog, budući da je problematika koja je bila regulirana Zakonom o prostornom uređenju i gradnji danas uređena trima zakonima: Zakonom o prostornom uređenju, Zakonom o gradnji112 i Zakonom o građevinskoj inspekciji.113 Zadnje izmjene i dopune Zakona o gradnji donesenu su 15. travnja 2019. g.114 8.1.1.</s><s>Zakon o prostornom uređenju iz 1994. godine Godine 1994 donesen je Zakon o prostornom uređenju koji obuhvaća sve promjene koje su se dogodile na ovim prostorima.</s><s>One su prvenstveno bile političke i gospodarske.</s><s>Zakonom o prostornom uređenju se uređuje sustav prostornog uređenja, uvjeti i način izrade, donošenja i provođenja dokumenata prostornog uređenja te nadležnost tijela državne uprave i tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave i uprave.</s><s>Zakonom o prostornom uređenju propisana je uloga i obveza da predstavnička tijela jedinca lokalne samouprave i uprave gospodarenjem, zaštitom i upravljanjem prostorom ostvaruju uvjete za društveni i gospodarski razvoj, zaštitu okoliša, racionalno korištenje prirodnih i povijesnih dobara</s>
<s>114 ZG, članak 1 četverogodišnje primjene Zakona uslijedila je prava velika izmjena 1998. godine.</s><s>Prilikom te izmjene došlo je do značajnih promjena u odnosu na prostorne planove.</s><s>Izmjene su se odnosile na promjene u strukturi prostornih planova,uvođenje instituta javne rasprave,obveza sudjelovanja određenih subjekata u postupku izrade i donošenja dokumenata prostornog uređenja.</s><s>Smanjenje broja prostornih planova, neodređenog sadržaja, cilja i djelatnosti je dodatno bila jedna od bitnijih promjena.</s><s>Za cjelokupan prostor Republike Hrvatske uspostavljen je jedinstveni sustav dokumenata, te i nova hijerarhija u dokumentima prostornog uređenja.</s><s>Za obvezu su dobili da dokumenti užeg područja budu usklađeni s dokumentima prostornog uređenja šireg područja.</s><s>Bitna se promjena sastojala u uvođenju obveze provođenja javne rasprave o prijedlogu prostornog plana te o prijedlogu izmjene, dopune i stavljanja van snage prostornog plana na jedinstveni način u cijeloj državi.</s><s>Tada je omogućeno da postupak javne rasprave provode županije, gradovi i općine.</s><s>Aktivno prateći sve promjene koje se događaju na našim prostorima, a vodeći računa o osiguravanju</s>
<s>prostora, ravnomjernog gospodarskog, društvenog i kulturnog razvoja prostora Republike Hrvatske uslijedilo je nekoliko izmjena i dopuna Zakona o prostornom uređenju sljedećih godina 2000., 2002. i 2004.</s><s>Za općine i gradove unutar zaštićenog obalnog pojasa koji predstavlja 1000 metara od obalne linije u kopno, odnosno 300 metara od obalne linije u more te cjeloviti prostor otoka važna promjena Zakona je bila 2004. godine kada se utvrdilo navedeno zaštićeno obalno područje, a glede njegovog svrhovitog, održivog i gospodarski učinkovitog korištenja te je slijedom predmetne izmjene Zakona donesena Uredba o uređenju i zaštiti zaštićenog obalnog područja mora.115</s>
<s>8.1.2.</s><s>Zakon o prostornom uređenju i gradnji iz 2007. godine "Trinaest godina nakon prvog temeljnog akta, donesen je 2007. godine novi Zakon o prostornom uređenju i gradnji.</s><s>Novi akt objedinjuje prostorno planiranje i gradnju i znatno je opsežniji od izvornika usvojenog trinaest godina ranije u bitno različitom društvenom kontekstu.</s><s>2007. godine graditeljski je boom u Hrvatskoj bio na svom vrhuncu bez najmanje naznake skore gospodarske krize i globalne recesije.</s><s>Sukladno gospodarskom trenutku jednak se zamah, ambicija i entuzijazam osjećao u novom Zakonu, koji je postavio dobar, ali ne idealan okvir za planiranje i gradnju.</s><s>Određene nejasnoće u domeni zaštite okoliša ili nedorečenosti i nejasnoće u domeni energetike tek su kasnije postali predmet rasprave.</s><s>U smislu pojednostavljenja upravljanja dokumentima prostornog uređenja, kako od struke tako i od službi provedbe, Zakonom je trebalo krovno definirati određene segmente koji se kolokvijalno podrazumijevaju, a u naravi i praksi su vrlo različito tretirani.</s><s>Trebalo je na razini države ujednačiti teme, pojmove i specifikaciju sad već vrlo disperziranih tema poput urbanih pravila, gradskih projekata, poteza urbaniteta i sl.</s><s>Novim su zakonom u jedinstven sustav povezana upravna područja prostornog uređenja i radnje, uvedena je urbana komasacija116 kao instrument kojim se omogućava uređenje građevinskog zemljišta u naselju te pojačava uloga zaštite okoliša u području planiranja i gradnje, ali i smanjen broj dozvola (upravnih akata) koje su potrebne za građenje i uporabu građevina.</s><s>Kako ističe Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva koje ga je izradilo, Zakon je jedan od koraka prema usklađivanju hrvatskog s europskim zakonodavstvom u području graditeljstva, a posebice u dijelu koji se odnosi na energetsku učinkovitost i građevinske proizvode.</s><s>Najvažnija novost za investitore je smanjen broj upravnih akata za gradnju.</s><s>Pri tome će za građenje stambenog objekta površine do 400 m2 i zgrade za obavljanje poljoprivrednih djelatnosti površine do 600 m2, umjesto lokacijske i građevinske dozvole, biti potrebno samo rješenje o uvjetima građenja, a za njezinu uporabu, umjesto uporabne dozvole, dostaviti završno izvješće nadzornog inženjera tijelu koje je izdalo spomenuto rješenje.</s><s>Za gradnju drugih građevina, umjesto lokacijske i građevinske dozvole, bit će potrebna samo lokacijska dozvola i potvrđeni glavni projekt (čiji će postupak potvrđivanja postati jednostavniji i brži od postupka izdavanja građevinske dozvole), no za njihovu će uporabu biti potrebna uporabna dozvola.</s><s>Konačno, za zahtjevnije građevine u tehnološkom smislu (npr. rafinerije, industrijska postrojenja) bit će potrebna lokacijska i građevinska dozvola te objedinjeni uvjeti zaštite okoliša (koje će izdavati MZOPUG) te uporabna dozvola.</s><s>Isto tako, za stambene objekte površine do 400 m2 koji su izgrađeni bez lokacijske i građevinske dozvole, ali su u građevinskom području i nisu suprotni prostornom planu, bit će potrebno rješenje o izvedenom stanju, dok će za veće građevine biti potrebne lokacijska dozvola i potvrda izvedenog stanja.</s><s>Spomenute će dozvole od 1. siječnja 2008. godine, umjesto ureda državne uprave, izdavati upravna tijela velikih gradova (s više od 35 000 stanovnika) i gradova koji su sjedišta županija, odnosno županijska upravna tijela (na preostalom području pojedine županije).</s><s>Novim je Zakonom uvedeno pojačano sudjelovanje javnosti u procesu donošenja prostornih planova i propisano da se planovi moraju donijeti devet mjeseci nakon javne rasprave (koja će se u protivnom morati ponoviti).</s><s>Isto tako, povećana je uloga i odgovornost ovlaštenih arhitekata i inženjera u postupcima izdavanja dozvola te se uspostavlja sustav utemeljen na suvremenim načelima koji omogućava racionalno gospodarenje prostorom i njegovu zaštitu u svrhu osiguranja uvjeta za društveni i gospodarski razvoj Hrvatske.117</s>
<s>116 Komasacija ili okrupnjavanje zemljišta je agrarnopravna mjera koja se provodi u svrhu grupiranje zemljišnih čestica radi racionalnije agrarne proizvodnje.</s><s>Okrupnjavanja zemljišta se provodi ako se zbog velike rascjepkanosti zemljišta ne može organizirati poljoprivredna proizvodnja koja osigurava isplativost uloženih sredstava, odnosno ako se zemljište ne može racionalno obrađivati.</s><s>Komasacija se provodi na određenom području; u pravilu obuhvaća zemljište jedne katastarske općine.</s>
<s>117 Na snagu je stupio novi Zakon o prostornom uređenju i gradnji, 2007, e-izvor 8.1.3.</s><s>Zakon o prostornom uređenju iz 2013. godine Zakon o prostornom uređenju stupio je na snagu 1. siječnja 2014. godine.</s><s>Njime se uređuje sustav prostornog uređenja.</s><s>Između ostalog se uređuju ciljevi, načela i subjekti prostornog uređenja, praćenje stanja u prostoru i području prostornog uređenja, uvjeti planiranja prostora, donošenje Strategije prostornog razvoja Republike Hrvatske, prostorni planovi uključujući njihovu izradu i postupak donošenja, provedba prostornih planova, uređenje građevinskog zemljišta, imovinski instituti uređenja građevinskog zemljišta i nadzor.</s><s>Nakon stupanja na snagu spomenutog Zakona, tj. 18. rujna 2014. godine stupila je na snagu Direktiva 2014/89/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014. o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja (SL L 257, 28.8.2014.).</s><s>Donošenje ove Direktive potaknuto je, prije svega, velikom i sve intenzivnijom potražnjom za morskim prostorom za različite potrebe, na primjer za pogone za proizvodnju energije iz obnovljivih izvora, istraživanje i iskorištavanje nafte i plina, vađenje sirovina, turizam, akvakulturu, pomorske i ribarske aktivnosti, uz istovremenu potrebu očuvanja ekosustava i biološke raznolikosti te podvodne kulturne baštine, kao i zbog višestrukih pritisaka na obalne resurse, a što iziskuje integrirani pristup u planiranju i upravljanju.</s><s>Tom se Direktivom uspostavlja okvir za prostorno planiranje morskog područja u svrhu promicanja održivog rasta pomorskih gospodarstava, održivog razvoja morskih područja i održivog korištenja morskih resursa.</s><s>U okviru integrirane pomorske politike Europske unije, taj okvir državama članicama omogućuje uspostavu i provedbu prostornog planiranja morskog područja radi davanja doprinosa ciljevima utvrđenima tom Direktivom, uzimajući u obzir interakciju kopna i mora te pojačanu prekograničnu suradnju u skladu s odgovarajućim odredbama Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora (UNCLOS-a).</s><s>Sustav prostornog planiranja u Republici Hrvatskoj uspostavljen Zakonom o prostornom uređenju temelji se na načelu integralnog pristupa u planiranju i upravljanju prostorom koji obuhvaća kopno i more te njihovu međusobnu interakciju.</s><s>Nadalje, očuvanje ekosustava, biološke raznolikosti i kulturne baštine te održivi rast gospodarstva, svih područja i svih resursa, uključujući i morska područja i resurse, osnovni su ciljevi sustava prostornog planiranja uspostavljenog Zakonom o prostornom uređenju.</s><s>Navedenim Zakonom su određena i druga pitanja uređena u skladu s predmetnom Direktivom.</s><s>Međutim, Zakonom o prostornom uređenju uređeno je prostorno planiranje na teritoriju Republike Hrvatske, ali nije uređeno,odnosno omogućeno prostorno planiranje izvan njenog teritorija u zaštićenom ekološko ribolovnom pojasu i epikontinentalnom pojasu, a kako se to predmetnom Direktivom zahtjeva.</s><s>Zakonom o prostornom uređenju nisu izravno propisani ciljevi i načela prostornog planiranja morskog područja.</s><s>Zakonom nije ni propisana obveza suradnje Republike Hrvatske s državama članicama Europske unije u podregiji.</s><s>Tijekom provedbe Zakona o prostornom uređenju radi poboljšanja učinkovitosti provedbe tog Zakona uočena je potreba za: detaljnijom definicijom pojma građevinske (bruto) površine zgrade i zahvata u prostoru koji se prema propisima o gradnji ne smatraju građenjem, redefinicijom pojma osnovne infrastrukture, urbane sanacije i definicijom pojma urbanističkog plana uređenja; brisanjem prestanka važenja odluke o izradi prostornog plana u slučaju donošenja nove odluke o izradi prostornog plana; jasnijim uređenjem pitanja uvjeta za planiranje u zaštićenom obalnom području, uvjeta za izdavanje lokacijske dozvole i rješenja o utvrđivanju građevne čestice.</s><s>Između ostaloga uočena je potreba i za uvođenjem suglasnosti Ministarstva za donošenje generalnog urbanističkog plana u zaštićenom obalnom području i uvođenjem obveze davanja mišljenja županijskog zavoda za prostorno uređenje na prijedlog generalnog urbanističkog plana uz skraćivanje roka za davanje tog mišljenja kao i uvođenjem obrazloženja prostornog plana kao njegova sastavnog dijela te niz drugih bitnih stvari sve do ispravka više grešaka nastalih u pisanju samog teksta Zakona.</s><s>Osim toga, prilikom donošenja Zakona o prostornom uređenju isti je usklađen s Direktivom 2012/18/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o kontroli opasnosti od velikih nesreća koje uključuju opasne tvari, o izmjeni i kasnijem stavljanju izvan snage Direktive Vijeća navedeno na odgovarajući način pa je taj nedostatak bilo potrebno otkloniti.</s><s>Radi potpunog usklađenja Zakona o prostornom uređenju s navedenom Direktivom, otklanjanja spomenutog nedostatka i poboljšanja učinkovitosti provedbe tog Zakona u spomenutim segmentima donesen je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o prostornom uređenju koji je stupio na snagu 15. srpnja 2017.118 8.2.</s><s>Ustrojstvo i nadležnost dokumenata prostornog uređenja Ustrojstvo i nadležnost dokumenata prostornog uređenja vezano je isključivo uz Zakon o prostornom uređenju, druge Zakone vezane uz Zakon o prostornom uređenja, izmjene i dopune svega navedenoga ali i u velikoj je međuovisnosti s podzakonskim aktima.</s><s>Kada govorimo o ustrojstvu prostornog uređenja i dokumentima istog, nezaobilazno je spomenuti kako, doslovno i ne postoji država Europske unije koja je u novijoj prošla izuzetno težak i trnovit put kao hrvatska.</s><s>Rat, ratna razaranja, unutrašnje migracije, raseljavanja, odseljavanja, do danas minirana i minski sumnjiva područja.</s><s>Planiranje u takvim uvjetima jedino je moguće kao nastavak i razvoj trajnog procesa, u uvjetima nepredvidivih okolnostima na svim poljima, permanentnog stres-testa i aktivne prilagodbe novonastalim okolnostima.</s><s>Osim ratnog Zakona iz 1994., donesen je i čitav niz uredaba o prostornom uređenju ratom zahvaćenih područja, zaštite obalnog pojasa mora i drugih te obveza izrade dokumenata praćenja stanja u prostoru (Izvješća o stanju u prostoru i Programa unapređenja stanja u prostoru).119</s>
<s>118 Dvadesetšesti forum poslovanja nekretninama, 2016, e-izvor 119 Strateške odrednice prostornog razvoja Europske unije, 2011, e-izvor Ukoliko želimo govoriti o prostornom uređenju Republike Hrvatske moramo imati na umu kako je osnovni izvor prava Ustav Republike Hrvatske i Zakon o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi a nastavno na njih podređeno dolaze Zakon o prostornom uređenju s svojim podzakonskim aktima.120 Predstavnička tijela na koja moramo u ovom slučaju računati su tijela kako državne tako i jedinice lokalne i područne (regionalne) samoupravo a koje jedinice vlasti donose dokumente prostornog uređenja i određuju pravila oko njih.</s><s>Kako je početno ili uvodnom dijelu vezano uz ustrojstvo i nadležnost dokumenata prostornog uređenja naveden i okarakteriziran težak put Republike Hrvatske, ratom opustošene a opet, ma koliko god bila opustošena dokumenti prostornog uređenja, su i u tako teškim uvjetima, donošeni i na temelju njih je kompletna gradnja u Republike Hrvatske funkcionirala.</s><s>Možda je to jedan o razloga čestih izmjena dokumenata prostornog uređenja, kako u kontekstu primljene i provedbe tako i s zakonodavne osnove.</s><s>Ne smijemo smetnuti s uma kako s prečestih izmjena i dopuna prethodno navedenih su nastali veliki problemi u funkcioniranju prostornih planova a što se posebno da isčitati kroz nedovoljno dobru suradnju struke i političkih aktera.</s><s>K tome, kada još pridodamo i privlačenje velikih investitora koji su usmjereni samo na profit, na žalost nastaju užasavajući zahvati u prostoru koji su ujedno nepopravljivi ili djelomično popravljivi.</s><s>Danas na žalost, iako bi promjene trebale biti temeljite, one su isključivo kozmetičke naravi.</s><s>U prethodno navedenim uvjetima, što je i logično struka pokušava iznaći načina rješavanja navedenih problema kroz primjenu zakona i kroz promjenu političkih, društvenih ali i ekonomskih prilika.</s><s>8.3.</s><s>Primjena zakona i njegova učinkovitost Prostorno planiranje se kreće u okvirima tematskih područja koje se odnose na prirodne resurse, ljudske potencijale, strukturu naselja, razvoju gospodarstva, uspostavi infrastrukturnih sustava, kvaliteti življenja te zaštiti i oblikovanju okoliša.</s><s>Hrvatska ima vrlo različita prirodna obilježja.</s><s>Prihvaćanjem međunarodnih konvencija temeljenih na održivom razvoju Hrvatska se zauzima za zaštitu prirodnih vrijednosti i resursa, kao i bioraznolikosti.</s><s>Velika je umješnost pravilnim balansiranjem omogućiti, odnosno planirati prostore za buduću izgradnju, ali ne umanjujući prirodnu raznolikost, budući da su to baš prostori koji na sebe privlače obavljanje različitih ljudskih djelatnosti pa i neprimjerenu gradnju.</s><s>Zakon o prostornom uređenju i gradnji u primjeni je od 1. listopada 2007. u njemu su objedinjene problematike dvaju zakona i to bivših Zakona o prostornom uređenju i Zakon o gradnji.</s><s>U svrhu ostvarivanja načela održivog razvitka, prilikom prihvaćanja polazišta, strategija, programa, planova, propisa te njihove provedbe, država i jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave moraju poticati gospodarski i socijalni razvitak društva tako da se udovoljavanjem potreba današnje generacije 120 ZPU, članak 1</s>
<s>prostora, uvažavaju jednake mogućnosti za udovoljavanje potreba budućih generacija te da se sprječava prevladavanje interesa pojedinih djelatnosti na račun uravnoteženosti razvoja, biološke raznolikosti, zaštite okoliša i potreba drugih korisnika prostora.</s><s>Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja koja se može pohvaliti dugom tradicijom prostornog planiranja.</s><s>I u vrijeme kada su na našim prostorima bili neki drugačiji politički, društveno-ekonomski i vlasnički odnosi, polazeći od centraliziranog prostornog planiranja i države koja je raspolagala zemljištem postojao je jasno definirani sustav prostornih planova.</s>
<s>U današnje doba, kada su se procesi globalizacije gospodarstva i trgovine, liberalizacije međunarodnih tokova kapitala uz rast nadnacionalnih korporacija ubrzali, Hrvatska se sve više suočava s istim problemima kao i europske zemlje.</s><s>Imajući to na umu, naše zakonodavstvo iz oblasti prostornog uređenja i gradnje treba dati odgovarajuće okvire za ostvarenje usvojenih načela održivog razvitka, koji se između ostalog temelje i na prostornom razvitku, planerskoj organizaciji korištenja prostora, zaštiti prostora, prostornoj preobrazbi naselja te zaštiti interesa budućih generacija.</s>
<s>Upravno područje gradnje i pitanje provedbe nadzora građevinske inspekcije, koji su danas, zajedno s upravnim područjem prostornog uređenja, uređeni prethodno spomenutim Zakonom o prostornom uređenju i gradnji, uredit će se posebnim zakonima Zakonom o prostornom uređenju, Zakonom o gradnji i Zakonom o građevinskoj inspekciji.121</s>
<s>8.4.</s><s>Pozitivne i negativne strane primjene zakonske regulative Pozitivne strane primjene zakonske regulative:  Zakoni su usklađeni vertikalno (s direktivama EU-a),  Sustav je dobar s obzirom na to da pruža široku lepezu bavljenja prostornom na ispravan način,</s>
<s> Sustav kakav je u RH što se tiče institucija dobro funkcionira i ovakav vertikalan sustav odgovornosti daje rezultate, iako svaka promjena vlasti uvjetuje stagnaciju,</s>
<s> Zavodi su u mogućnosti izrađivati studije, uvjetovati poboljšanje izrade Planova i imaju snagu jer u sustavu donošenja planova izdaje mišljenje o usklađenosti planova,</s>
<s> Pozitivno je i to što su se učinile informatički dostupne neophodne podloge i dokumenti koji se mogu preuzeti na raznim web-servisima te javnosti prostornih podataka, i ako i tu ima problema.</s>
<s>121 Dvadeseti forum poslovanja nekretninama, 2013, e-izvor Negativne strane primjene zakonske regulative:  Pojedine odredbe zakona su nedorečene i mogu se tumačiti kako kome odgovara, nisu jednoznačne,</s>
<s> Planovi kao podzakonski akti nemaju snagu podzakonskog akta,  Kriteriji i smjernice Savjeta, konvencije EU-a, povelje, protokoli, paktovi i slično te struka se ne uvažavaju i nisu primjenjivi jer Zakon ih izričito ne navodi,  Zavod za prostorno uređenje pojedine županije daje mišljenje utemeljeno na pravilima struke i smjernicama ali izrađivači prostornih planova i investitori se na kraju pozivaju samo na Zakon jer smjernice, preporuke i mišljenje ih ne obvezuje,  Iz Zakona je izbačena komasacija što onemogućuje kvalitetno planiranje,  Zakon u planiranje uvodi nelegalnu gradnju naime za takva područja traži izradu planova urbane sanacije,</s>
<s> Veliki je problem prostornom planiranju u RH donijela legalizacija nelegalnih objekata.</s><s>Zakona o legalizaciji je doveo do urušavanja principa prostornog planiranja,</s>
<s> Prostorni planovi uređenja gradova i općina koji se izrađuju u mjerilu 1:25.000 su provedbeni jer određuju građevinska područja u mjerilu 1:5000 i daju uvjete gradnje.</s><s>Ne obaziru se na specifičnosti prostora, propisuju uvjete sukladno zakonu i napokon su jednaki za cijelo područje RH.</s><s>Zakonom nije obvezno izrađivati studije tako da odredbe ostaju ujednačene za cijelo područje države, univerzalne, u gradu, na selu, u novom dijelu grada i u tradicijskom naselju,  Sve povelje i konvencije, protokoli EU -a su preuzeti ali nisu obvezni i sve ostaje na preporukama,</s>
<s> JLS nisu dorasle provođenju regionalne i prostorne politike, većina ih je mala po površini i broju stanovnika, stručno su podkapacitirani.</s><s>JLS nisu bogate i svaki im je trošak suvišan, a procedure izrade planova su dugotrajne.</s><s>Programi za izradu planova nisu dobro napravljeni, izbor izrađivača Planova je sveden na jeftinu, javnu nabavu male vrijednosti.122</s>
<s>122 Sustavi prostornog planiranja u EU, str. 27 - 28, e-izvor 9. PROSTORNO PLANIRANJE I MEĐUNARODNA REGULATIVA 9.1.</s><s>Preporuke Europske unije u pogledu prostornog planiranja Ulaskom Republike Hrvatske u Europsku uniju a nastavno na prostorno planiranje, počinje između ostalog i primjena propisa ali i preporuka vijeća i parlamenta Europske unije.</s><s>Ovdje moramo biti svjesni činjenice kako preporuke Europske unije nisu temeljni dokumenti koje Republika Hrvatska mora slijepo slijediti ali ih slijedi jer, cjelokupna Europska unija funkcionira i ima intenciju usklađivanja svih Zakona o prostornom planiranju a sve sa svrhom usklađivanja u cijelosti između svih država.</s><s>S tim u vezi Europska komisija 1999. godine donosi temeljni dokument prostornog razvoja a kojim dokumentom izdaje neobvezujuća okvira usmjerenja pa iz tog razloga,kako druge države tako i republika Hrvatska donosi i usmjerava nacionalne strategije nacionalnog razvoja. jednim takvim sustavom upravljanja omogućava republici hrvatskoj razvoj strategije prostornog razvoja koji daje pozitivno usmjerenje prostornom razvoju.123 Viši stupanj primjene prostornih određenja razvoja treba, prema ESDP-u, omogućiti veću prilagodljivost planskih odrednica i time pridonijeti postupnoj deregulaciji sustava prostornog uređenja kao krajnjeg cilja.</s><s>No, i u tom je pogledu potrebno sagledati i prihvatiti osobitosti određenoga kulturnog kruga.</s><s>Europska unija donijela je krovne dokumente kojima se uređuju pitanja vezana na prostorni aspekt razvoja i planiranja kopna i mora država članica te teritorija u zoni njihovih gospodarsko-kulturnih i ostalih ovlasti i interesa.</s><s>Dokumenti nisu pravno obvezujući već usmjeravajući, uz pretpostavku suradnje, koordinacije i sporazuma u izradi i provedbi.</s><s>Nije moguće (a možda i nije potrebno) nabrojiti sve dokumente koji se odnose na prostorni razvoj, zaštitu i održivo upravljanje krajobrazom, prirodnom i graditeljskom baštinom, morem, podmorjem... te onih makroregionalne i teritorijalne suradnje.</s><s>Stoga će ovdje biti spomenuti samo oni najvažniji za prostorni razvoj Hrvatske.</s>
<s>9.2.</s><s>Zahtjevi Europske unije prema zemljama kandidatkinjama Zbog svoje uloge u jačanju ciljeva ekonomske i socijalne povezanosti prostorni razvoj čini važan element u proširenju EU-a.</s><s>Istodobno zbog prostorne, povijesne, kulturne i prirodne raznolikosti na razini Europe ne postoje jedinstveni usporedivi prostorni podaci – zemlje članice posljednjih godina tek pokušavaju dogovoriti pouzdane kriterije i pokazatelje koji bi bili primjenjivi u svim zemljama EU-a.</s><s>Pojmovi i zakonska regulativa iz sustava prostornog uređenja zemalja članica također nisu međusobno usklađeni.</s><s>Stoga ne postoji „europsko“ prostorno zakonodavstvo, već samo prostorno zakonodavstvo na razini država članica EU-a.</s><s>No usprkos tome, na području EU-a vrijedi normativno uređenje kojemu je cilj dugoročna vizija razvoja prostornog uređenja usklađena s usmjerenjima EU-a i drugih međunarodnih organizacija.</s><s>Za zemlje kandidatkinje to znači da na području prostornog uređenja ne postoje direktne obveze prema pojedinim poglavljima pravne stečevine Zajednice.</s><s>Zahtjevi EU-a ponajprije se odnose na obvezu da zemlje kandidatkinje politiku i ciljeve prostornog razvoja usklade s europskim ciljevima prostornog razvoja te da u nacionalno zakonodavstvo o prostornom uređenju ugrade određene mehanizme za usklađivanje interesa s Unijom i drugim zemljama članicama.</s><s>Jedan takav mehanizam jest obveza zemalja članica da postupke pripreme, izrade i prihvaćanja dokumenata prostornog uređenja na nacionalnoj razini temeljena načelima pravne i socijalne države, financijske opravdanosti i demokratskog društva.</s><s>Drugi je mehanizam da se u postupku prostornog planiranja poštuju međunarodne preporuke, direktive, ugovori i konvencije npr. iz područja zaštite okoliša, zaštite prirodne i kulturne baštine,gospodarenja vodama, upravljanja obalom i otočnim područjima.</s><s>Pojedini sektori, poput prometa, koji su vezani na poslove prostornog planiranja također su dužni poštovati međunarodne dogovore i posebna usmjerenja te akte EU-a (npr. iz područja poljoprivrede), kao i voditi i usmjeravati viziju razvoja svoje djelatnosti na državnoj razini.</s><s>Nove članice EU-a poput Češke, Slovačke i Slovenije u procesu pridruživanja trebale su najprije ocijeniti stanje prostora, odrediti vlastite ciljeve i politiku prostornog razvoja te, napokon te ciljeve i politiku uskladiti s interesima EU-a.</s><s>Tako je Slovenija još u prosincu 2001.godine odredila novu Politiku prostornog uređenja i usvojila Ocjenu stanja i težnji u prostoru, dok je novi Zakon o prostornom uređenju usvojila 2002. godine (Zakon o uređivanju prostora, UL 110/02).</s><s>Kao osnovna doktrina novog sustava usvojeno je načelo održivog i usklađenog prostornog razvoja urbanih i ruralnih područja, a predviđeni su instrumenti aktivne zemljišne politike, kako lokalnih zajednica, tako i države.</s><s>Uspostavljena su i nova pravila i način sudjelovanja svih zainteresiranih osoba u postupku pripreme i prihvaćanja prostornih odluka.</s><s>Stoga se može zaključiti da će i Hrvatska u procesu pridruživanja EU-u trebati osigurati i ugraditi sljedeća tri elementa u svoje zakonodavstvo s područja prostornog uređenja: • Osigurati strogo poštovanje cjelokupne zakonske regulative koja se odnosi na prostorno uređenje, npr. uvesti veće ovlasti u kontroli prostora, povećati novčane kazne za nepridržavanje zakona, osigurati uvjete da se prostorni planovi provode na način da se štiti prirodna i kulturna raznolikost, štedi i čuva prostor za buduće naraštaje, i sl.</s>
<s>• Ugraditi u zakonodavstvo odredbu o sudjelovanju javnosti u postupku pripreme prostornih planova (trenutačno se u Hrvatskoj predviđa sudjelovanje javnosti samo u toku izrade, ali ne i u toku pripreme prostornih planova). • Stvoriti uvjete da prostorni planovi budu izraz realnih mogućnosti društva, a ne samo vizije urbanista i arhitekata za koje ne postoji stvarna financijska opravdanost.</s><s>Te bi zahtjeve bilo lako ispuniti kad bi EU provjeravao samo formalnopravnu ugrađenost u domaće zakonodavstvo.</s><s>Međutim, pregovori o članstvu u EU-u vode se ponajprije o uvjetima uz koje će zemlje kandidatkinje primjenjivati te administrativno i zakonski provoditi rješenja prihvaćena na pojedinom području na europskoj</s>
<s>28. punopravna članica Europske unije.124 "Jedan od glavnih ciljeva vanjske politike Republike Hrvatske bio je ulazak u punopravno članstvo Europske unije.</s><s>Hrvatska je podnijela zahtjev za punopravno članstvo 21. veljače 2003. godine, a službeni status kandidata za članstvo u EU-u dobila je 18. lipnja 2004.</s><s>Pristupni progovori, koji su trebali započeti u ožujku 2005., odgođeni su, a kao uvjet za početak pregovora istaknuta je potpuna suradnja s Haškim sudom za ratne zločine počinjene na području bivše Jugoslavije.</s><s>Pregovori su službeno otvoreni 3. listopada 2005. godine, nakon što je glavna haška tužiteljica potvrdila potpunu suradnju Hrvatske s Haškim sudom.</s><s>Pregovori o članstvu u Europskoj uniji bili su podijeljeni u nekoliko faza.</s><s>Prva faza, analiza usklađenosti zakonodavstva zemlje kandidata s europskim propisima (tzv. screening) započela je nakon otvaranja pregovora (20. listopada 2005. godine), i trajala je godinu dana (završila je 18. listopada 2006.).</s><s>Nakon screeninga, započeli su pregovori.</s><s>Pregovori su se fokusiraju na uvjete pod kojima će država kandidatkinja usvojiti, implementirati i izvršavati acquiscommunautaire (odnosno pravnu stečevinu Europske unije).</s><s>Inače, o sadržaju pravne stečevine nema pregovora, jer se pregovori temelje na načelu da svaka država kandidatkinja tijekom pregovora mora usvojiti cjelokupnu pravnu stečevinu.</s>
<s>Barosso uime Europske komisije predložio zatvaranje pristupnih pregovora s Hrvatskom.</s><s>Tu je odluku 24. lipnja iste godine podržalo i Europsko vijeće pozivajući na zatvaranje preostalih pregovaračkih poglavlja do kraja lipnja 2011. te na potpisivanje pristupnoga ugovora s Hrvatskom do kraja iste godine.</s><s>Ugovor o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji potpisan je u Bruxellesu 9. prosinca 2011. godine".125 9.3.</s><s>Europski dokumenti prostornog planiranja "Temeljni dokument prostornog razvoja, kao što je prije navedeno donijela je Europska komisija 1999. pod nazivom Europske perspektive prostornog razvoja (European Spatial Developement Perspective – ESDP).</s><s>On daje neobvezujuća okvirna usmjerenja za stvaranje odmjerene, održive, sveobuhvatne, multisektorske i usmjerujuće strategije prostornog razvoja države na europskom kontinentu, s utjecajem i na prekomorska interesna područja.</s><s>Pokrenuti procesi (uvriježeni danas pod nazivima „teritorijalna kohezija” i „place-basedpolicies”) rezultirali su izradom dokumenata kao što su Teritorijalna agenda EU-a i Kooperacijska platforma za 124 Hrvatska postala 28. članica Europske unije, 2013, e-izvor 125 Hrvatska i Europska unija, 2003, str. 1 teritorijalnu koheziju – COPTA (2007.), Zelena knjiga teritorijalne kohezije Europske komisije (2008.), Makroregionalne strategije EU-a (2009.) i drugim.</s><s>Pravi temelj daljnjeg razvoja postaje tek Lisabonski ugovor i strategija Europa 2020, kojima je postavljen jedan od ciljeva kohezijske politike – teritorijalna kohezija.</s><s>Lisabonski ugovor (punim nazivom Ugovor iz Lisabona o izmjenama i dopunama Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o osnivanju Europske zajednice) potpisan je u Lisabonu 13. prosinca 2007., stupio na snagu 2009., radi rješavanja pitanja daljnjega institucionalnog funkcioniranja Europske unije: dopunjuje postojeće ugovore o Europskoj uniji i Europskoj zajednici, pritom ih ne zamjenjujući.</s><s>Europsku strategiju za pametan, održiv i uključiv rast – Europa 2020. (EUROPE 2020, A strategy for smart, sustainableandinclusivegrowth) donijela je Europska komisija u Bruxellesu 3. ožujka 2010. godine.</s><s>Dokument predstavlja europsku strategiju gospodarskog rasta u narednom desetljeću s ciljem pametnog, održivog i sveobuhvatnog rasta radi povećanja zaposlenosti, produktivnosti i socijalne kohezije.</s><s>Sve se trajno razvija u pet</s>
<s>socijalna uključenost, klima/energija) do zadane 2020. godine.</s><s>Lisabonsko-gotenburšku strategiju (LisbonandGothenburgStrategies for CompetitivenessandSustainability) donijelo je u Lisabonu 2000. godine Vijeće Europe, s namjerom da provedbom programa do 2010. godine promakne Europu u najsposobnije, na znanju bazirano gospodarstvo svijeta.</s><s>Od dokumenata značajnih za prostorni razvoj i prostorno planiranje mora, kao i postizanje ciljeva teritorijalne kohezije, značajni su: Plavi rast Growth,</s>
<s>Protection oftheMediterraneanSeaAgainstPollution, 1978.), Direktiva 2014/89 o uspostavi okvira za prostorno planiranje morskog područja (MaritimeSpatialPlanning, 2014.) i drugi.</s><s>Najznačajniji dokumenti koji se odnose na zaštitu i održivo upravljanje krajobrazima na europskoj razini su Konvencija o europskim krajobrazima (The European LandscapeConvention, 2000.) i Natura 2000 (1992.).</s><s>Zakonodavni paket koji se odnosi na EU kohezijsku politiku u razdoblju 2014. – 2020., od interesa za projekte prostornog razvoja usvojila je Europska komisija 6. listopada 2011. godine.</s><s>On uključuje nacrte uredaba kojima se definira djelovanje fondova (Europskog fonda za regionalni razvoj, Europskoga socijalnog fonda, Kohezijskog fonda, Europskoga poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj i Europskog fonda za ribarstvo) te olakšava osnutak Europskih grupacija za teritorijalnu suradnju – EGTC".126 126 Strateške odrednice prostornog razvoja Eu s osvrtom na sustav prostornog uređenja Republike 10.</s><s>PROSTORNO PLANIRANJE GRADA GOSPIĆA KAO SJEDIŠTA LIČKO-SENJSKE ŽUPANIJE</s>
<s>10.1.</s><s>Osobna iskaznica Ličko-senjske županije i Grada Gospića "Ličko-senjska županija je prostorno najveća županija u Republici Hrvatskoj s 5.350,50 km2 te sudjeluje u državnom teritoriju s 9,46 %.</s><s>Smještena je na prostoru između Zadarske županije na jugu i jugoistoku, Karlovačke na sjeveru, Primorskogoranske na sjeverozapadu i Bosne i Hercegovine na istoku.</s><s>Pripada većim dijelom Gorskoj Hrvatskoj i manjim dijelom Hrvatskom primorju koje predstavljaju dvije distinktivno različite geografske cjeline Republike Hrvatske s obzirom na razlike koje su uočljive u fizionomiji okoliša – razlike u reljefnim oblicima, klimi i vegetaciji.</s><s>Isti su najvećim djelom determinirani smještajem na području obalnog pojasa.</s><s>Unutar Republike Hrvatske,Ličko-senjska županija zauzima središnji geografski položaj koji ima geostrateško, spojno značenje povezujući tako različita zemljopisna područja unutar prostora Republike Hrvatske.</s>
<s>Govoreći o geostrateškoj važnosti Ličko-senjske županije ključno je napomenuti kako ista stvara poveznicu između kopnene i morske Hrvatske, odnosno ključno je transportno i komunikacijsko središte.</s>
<s>Zanimljivo je istaknuti suprotnosti u ovoj Županiji – iako je teritorijalno najveća županija u Republici Hrvatskoj prema popisu stanovništva iz 2011. godine, nastanjuje je samo 50.927 stanovnika što rezultira s 9,52 stanovnika/km2pa je stoga Ličko-senjska županija s najmanjom gustoćom naseljenosti u Republici Hrvatskoj među 21 županijom.</s>
<s> Značaj Ličko-senjske županije unutar teritorija Republike Hrvatske determiniran je: funkcijom geoprometnog križišta između tri vodeća grada u državi – Zagreba, Rijeke i Splita,</s>
<s> pripadnošću kontinentalnog dijela njenog područja geostrateškoj jezgri Hrvatske,  gospodarskim potencijalima koje predstavljaju šumsko i vodno bogatstvo te poljodjelski obradive površine,</s>
<s> područjima od posebnog ekološkog značaja – prostori nacionalnih parkova i parkova prirode (2.369 km2 što čini 58% ukupne površine nacionalnih parkova i parkova prirode u Hrvatskoj) te porječjima krških rijeka.</s><s>Među njima središnje mjesto imaju nacionalni parkovi: Plitvička jezera, Paklenica i Sjeverni Velebit te Park prirode i svjetski rezervat biosfere Velebit".127 127 Radošević, 2017, str. 64</s>
<s>Prema podacima Državnog zavoda za statistiku raspoloživim u studenom 2017. godine,bruto domaći proizvod (BDP) po stanovniku Republike Hrvatske iznosio je u 2015. godini 10.426 EUR što predstavlja povećanje od 2,4% u odnosu na 2011. godinu kada je iznosio 10.394 EUR.</s><s>Također, prema trenutno dostupnim podacima Hrvatske gospodarske komore u 2014. godini BDP u Ličko-senjskoj županiji iznosio je 386.433.333 EUR, odnosno 7.587 EURpercapita što je za 25,69% niže od prosjeka Republike Hrvatske.</s><s>Gospodarska kriza negativno se odražava i na kretanje regionalnog bruto domaćeg proizvoda i na povećanje regionalnih nejednakosti i stupanj gospodarskog razvoja pojedinih dijelova Republike Hrvatske.</s><s>Dodatno,možemo istaknuti komparaciju bruto investicija u novu dugotrajnu imovinu ostvarenih na području Ličko-senjske županije.</s><s>Tako su one u 2013. iznosile 389.880.133 EUR dok je u 2014. iznos pao na 386.433.333 EUR, indicirajući da se struktura bruto dodane vrijednosti Ličko-senjske županije nije značajnije mijenjala.</s><s>U strukturi bruto dodane vrijednosti Ličko-senjske županije 2013. godine najveći je udio djelatnosti javne uprave (20 %), trgovine (18%), slijedi poslovanje nekretninama (17%), poljoprivreda (14%) te djelatnosti prerađivačke industrije, rudarstva i ostale industrije i građevinarstva po 11% dok su u 2014.najveće udjele imali poslovanje nekretninama s 17,7% i poljoprivredna, ribarstvo i šumarstvo s 12,7%.</s><s>Prema dostupnim podacima u „Analitičkoj podlozi za izradu Strategije regionalnoga razvoja Republike Hrvatske” (www.mrrfeu.hr), Ličko-senjska županija ima vrijednost indeksa specijalizacije veći od jedan (znači viši stupanj specijalizacije u određenoj djelatnosti u odnosu na nacionalni prosjek) u djelatnostima poljoprivrede, šumarstva i ribarstva te građevinarstva.</s>
<s>Prema podacima Državnog zavoda za statistiku, regionalna distribucija investicijske aktivnosti prilično je neravnomjerna.</s><s>Ostvarene investicije u novu dugotrajnu imovinu u 2013. godini u Ličko-senjskoj županiji iznosile su 1,02% ostvarenih investicija u novu dugotrajnu imovinu Republike Hrvatske.</s><s>Može se zaključiti kako je regionalna distribucija investicijske aktivnosti relativno stabilna te se slijedom takvih trendova može pretpostaviti da u skorijem razdoblju neće doći do smanjenja regionalnih nejednakosti jer se još uvijek najviše investira u najrazvijenijim regijama.</s><s>Prema podacima iz Popisa stanovništva 2011. godine, u Hrvatskoj je 2.873.128 osoba činilo radno-sposobno stanovništvo, od čega je 1.783.756 osoba bilo aktivno (62,1%).</s><s>U Ličko-senjskoj županiji bilo je aktivno 17.497 osoba ili 55,7% u odnosu na ukupan broj stanovništva Županije.</s><s>Najnižu stopu ekonomske aktivnosti, među svim županijama ima Ličko-senjska županija (51,4%).</s><s>Unutar aktivnog stanovništva u Ličko-senjskoj županiji, 14.558 je osoba bilo zaposleno, a 2.939 osoba je bilo nezaposleno.</s><s>U RH stopa zaposlenosti iznosila je 51,9%, a nezaposlenosti 16,4%, a na razini Ličko-senjske županije stopa zaposlenosti je iznosila 42,8%, a stopa nezaposlenosti 16,7%.</s><s>Prosječan broj nezaposlenih osoba u Republici Hrvatskoj je u 2016.godini bio za 15,4% manji od prosječnog broja nezaposlenih u 2015.godini, a u Ličko-senjskoj županiji za 9,0 % manji.</s><s>Broj prosječno mjesečno registriranih nezaposlenih osoba u odnosu na 2015.godini smanjen je u svim županijama, i to od 7,7 % do 23,5 %.</s><s>Ličko-senjska županija je 2016. godine u prosječnom broju registriranih nezaposlenih osoba u Republici Hrvatskoj sudjelovala s 1,3 %.</s><s>Prosječna godišnja stopa nezaposlenosti po županijama na državnoj razini iznosi 14,3 %, a u Ličkosenjskoj županiji 17,9%".128</s>
<s>Grad Gospić je jedinica lokalne samouprave, a predstavlja urbanu, povijesnu, prirodnu, gospodarsku i društvenu cjelinu.</s><s>U sastavu Grada uključena su i prigradska naselja koja s gradskim naseljima čine gospodarsku cjelinu te su s njima povezana dnevnim migracijskim kretanjima i svakodnevnim potrebama stanovništva od lokalnog značaja.</s><s>Zakonom o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj utvrđen je naziv, područje i sjedište Grada Gospića, kao i druga pitanja od važnosti za teritorijalno ustrojstvo jedinice lokalne samouprave.</s><s>Granice područja grada idu katastarskim granicama rubnih naselja koja ulaze u njegovo područje.</s><s>Grad Gospić čini 50 naselja, i to:</s>
<s>Grad Gospić, grad u središnjem dijelu Like, smješten na ocjeditoj zaravni uz rijeku Novčicu.</s><s>Prostire se na površini od 966,64 km2, dimenzija cca 42 km u smjeru jugoistok-sjeverozapad i cca 33 km u pravcu sjeveroistok-jugozapad.</s><s>Na tom prostoru prema rezultatima popisa stanovništva iz 2011. godine živi 12.745 stanovnika.</s><s>Naselje Gospić ima 6.575 stanovnika.</s><s>Gospodarsko je, društveno, kulturno i športsko sjedište Grada Gospića – jedinice lokalne samouprave.</s><s>Sjedište je Ličko-senjske županije i Gospićko-senjske biskupije.</s><s>Područje Gospića i njegove okolice naseljeno je od pretpovijesti / u starije kameno doba te u kontinuitetu u brončano i željezno doba.</s><s>Dokaz tomu su brojni arheološki nalazi, što se posebice odnosi na željeznodobno pleme Japoda.</s><s>U antičko doba, ovaj je prostor obilježen jednom od najznačajnijih prometnih komunikacija što je iz unutrašnjosti Siscia, kontinentalnim pravcem vodila prema jugu i morskoj obali /Salona/. Pokazatelji o razdoblju hrvatskih narodnih vladara i stvaranju hrvatske države su ulomci 129 Povijest grada Gospića, 2019, e-izvor starohrvatskog pletera, pronađeni u nekoliko stilskih i vremenskih odrednica na nekoliko lokaliteta u neposrednoj blizini Gospića.</s><s>Oni nas ujedno upućuju i na brojne sakralne građevine i kršćansku pripadnost stanovništva ovog prostora u srednjem vijeku.</s><s>Od 11. stoljeća jačaju plemenitaške obitelji, koje uz gospodarski razvitak, grade svoje dobro utvrđene gradove – burgove te u njima razvijaju kulturne i duhovne tekovine ondašnjeg doba.</s><s>Obitelji su to Tolimirovića, Mogorovića, Tugomerića, Disislavića i drugih.</s><s>Začetke naselja današnjeg grada otkrivamo u ispravi iz 1263. g., u kojoj kralj ugovara zamjenu posjeda s ličkim županom Petrom Tolimirovićem, u kojoj se između ostalih, spominje i naselje Kaseg, a kasnije Kasezi, na lijevoj obali rijeke Like, pored potoka Novčice.</s><s>U vrijeme turskih prodora Kasezi se raseljavaju te nanovo naseljavaju, sudeći po riječima putopisca koncem 18. stoljeća koji spominjući Gospić, govore o gradu koji „bijaše prije kukavni turski grad“, u kojem „Grci“ imaju malu crkvu s kipom Gospe, a po čemu je Gospić dobio ime.</s><s>Brojne su legende o nastanku naziva Gospić.</s><s>Jedna je priča o dvije kneginje od kojih je jedna Gospava osnovala ovdje grad, do teorije da naziv dobiva po hospitiumu u Kaniži kojeg su osnovali karlovački kapucini 1721. g., no tada je poznati naziv već ustaljen.</s><s>U prvom popisu na području današnjeg grada ili sasvim blizu njega, nalazi se selo Gospojina u nahiji kotaru Novi, a 1604. godine kao naselje Gospić.</s><s>Temelj današnjeg grada, udaraju dvije turske kule – kula age Senkovića na prijelazu preko rijeke Novčice danas najstarija kuća u gradu te kula age Alića, na kojoj se i danas vide ostaci kružnog tlocrta na lokaciji Kulina poznat kao Rajčić-grad.</s><s>Nakon izgona Turaka iz Like, od konca 17., tijekom 18., a posebice u 19. stoljeću, Gospić dobiva prepoznatljive urbanističke odrednice kao upravno, administrativno, političko, vojno i kulturno središte ličkog prostora.</s><s>To je vrijeme izgradnje današnje katedralne crkve Navještenja Blažene Djevice Marije 1781. – 1783., gradske kapelice Sv. Ivana Nepomuka, premda je ona već postojala prije 1756. godine spominje se u gospićkoj Matici umrlih 1759. g., a na toj lokaciji pored kapelice bilo je i groblje.</s><s>Širenjem gradske jezgre i populacije, osjeća se potreba za novim prostorom gradskog groblja te se ono premješta na današnju lokaciju i gradi kapelica posvećena Sv. Mariji Magdaleni 1856. g., ujedno zaštitnici grada.</s><s>Od 1729. g. Gospić je sjedište Ličke i Otočke pukovnije, ali i Štabsko mjesto pa je intenzivirana izgradnja za vojne, časničke potrebe – zgrada generala brigadira 1767., general pukovnika 1798. g., zgrada za liječnike.1729. se osniva i prva pučka škola, 1766. njemačka škola, 1799. „normalka“, 1823. matematička škola za obrazovanje dočasnika, Djevojačka škola pa zatim Viša domaćinska škola.</s><s>U 19. stoljeću grade se i novi gradski mostovi preko Novčice 1804. g. i preko Bogdanice 1845. g. Gradsku jezgru krasi i brončani kip Vodarice Marte, nepoznatog autora, postavljen u čast dovršenja gradskog vodovoda Brušane – Gospić 31.12.1893. g. pušten u rad 01.01.1894. g. Željeznička pruga prolazi 1920., a prvi vlak 1921. godine.</s><s>Razdoblje austrougarske vlasti, odnosno Vojne krajine, ostavilo je povijesnu jezgru grada, koja je tijekom francuskih prodora i iste, kratkotrajne vladavine brončani reljef R. Frangeša-Mihanovića u spomen na Bilajsku bitku 1809., na pročelju Katedrale, zatim ratna razaranja tijekom I. i II. svjetskog rata te Domovinskog rata, ali i urbanističkih rješenja u ime razvitka 70-ih godina 20. stoljeća, doživljavaju brojne devastacije i preinake.</s><s>Od kraja 19. stoljeća pa do 1940. godine, Gospić živi intenzivnim životom manje metropole.1900. godine u gospićkoj park šumi Jasikovac bilo je tenisko igralište, prvo u ovom dijelu Europe.</s><s>No, u političkom svijetu, Gospić proživljava svoju kalvariju.</s><s>Težak život i gušenje nacionalne pripadnosti u Kraljevini Jugoslaviji pod žandarmerijskim terorom velikosrpskih hegemonista, rezultira Velebitskim, odnosno Brušanskim ustankom 1932. godine.</s><s>Nakon 1945. i prestanka ratne opasnosti, Gospić nanovo proživljava nacionalne strahove – pod krinkom državnosti Jugoslavije, brojni nedužni građani odvođeni su na stratište te im se ni danas ne zna posljednje počivalište.</s><s>Jedno od takvih mjesta je pored današnjeg gradskog groblja Sv. Marije Magdalene, kojem uskoro predstoji civilizirano obilježavanje dostojno žrtve.</s><s>Težnju hrvatskog čovjeka za svojom državnošću i stvaranje moderne države Hrvatske, Gospić je dočekao 1990. godine, no već se iduće godine našao u ratnom vihoru kojem se herojski usprotivljuje i nakon niza vojno-redarstvenih akcija kojima brani svoj teritorij i završetka Domovinskog rata, 1995. godine pristupa obnovi razrušenog grada, izgrađujući danas moderno županijsko središte.130 Slika 5 Prostorni položaj grada Gospića u Ličko-senjskoj županiji Izvor: Strategija razvoja Grada Gospića za razdoblje 2016. – 2020. godine, 2016, str.15</s>
<s>130 Povijest grada Gospića, 2019, e-izvor 10.1.1.</s><s>Razvojni problemi u odnosu na potrebe i prilike županije i grada Među razvojnim problemima Ličko-senjske županije potrebno je istaknuti sljedeće:  pripadnost Županije slabo razvijenim regijama, budući da po visini ostvarenog  relativno mali udio proizvodnih djelatnosti u strukturi BDP-a u odnosu na udio javne uprave, zdravstva i ostalih društvenih djelatnosti te trgovine,  skroman udio gospodarstva Županije u ukupnom gospodarstvu Republike Hrvatske (vezano uz sličan udio u broju stanovnika Županije),  pad produktivnosti (BDP po zaposlenom) i prihoda poduzeća po zaposlenom,  pad ostvarenih investicija u novu dugotrajnu imovinu,  veća stopa nezaposlenosti od prosjeka Republike Hrvatske,  po stopi nezaposlenosti mladih Ličko-senjska županija je iznad prosjeka jadranske Hrvatske i kontinentalne Hrvatske,131  loša obrazovna struktura zaposlenih i nezaposlenih (udio osoba s višom školom i fakultetima ispod prosjeka RH),  niska konkurentnost Županije,</s>
<s> najniža stopa ekonomske aktivnosti u RH,  najmanji broj poduzeća na 1000 stanovnika i najmanja gustoća poduzeća po  nedovoljna razvijenost usluga poduzetničkih potpornih institucija,  investitori ne mogu dobiti sve potrebne informacije na jednom mjestu.</s><s>Kao razvojne prilike na razini Ličko-senjske županije možemo identificirati najpovoljniji omjer broja osnovanih i ugašenih poduzeća te iznadprosječnu visinu investicija po zaposlenom u Ličko-senjskoj županiji.</s><s>Kada govorimo o razvojnim potrebama u okviru Ličko-senjske županije, govorimo o: povećanju udjela i značaja u gospodarstvu Republike Hrvatske; povećanju konkurentnosti ukupnog gospodarstva, a osobito ključnih proizvodnih djelatnosti te djelatnosti u sektoru turizma; osiguravanju dodatne potpore središnje države za otklanjanje razvojnih teškoća te trajni izazov opstanka i pozicioniranja na globalnom tržištu i tržištu EU-a u uvjetima različitih postojećih ograničenja kako se navodi u Procjeni ugroženosti stanovništva, materijalnih i kulturnih dobara i okoliša Ličko-senjske županije iz 2014. godine.</s><s>131 Prostorni kriteriji navedeni u publikaciji Hrvatske gospodarske komore: “Županije – velike gospodarske razlike na malom prostoru“ iz lipnja 2016. koji u kontinentalnu Hrvatsku svrstavaju Grad Zagreb, Zagrebačku, Krapinsko-zagorsku, Varaždinsku, Koprivničko-križevačku, Međimursku, Bjelovarsko-bilogorsku, Virovitičko-podravsku, Požeško-slavonsku, Brodsko-posavsku, Osječkobaranjsku, Vukovarsko-srijemsku, Karlovačku i Primorsko-goransku županiju, dok u jadransku Hrvatsku ubraja Ličko-senjsku, Zadarsku, Šibensko-kninsku, Splitsko-dalmatinsku,Istarsku i Dubrovačko-neretvansku županiju.</s>
<s>Važnost Županije u hrvatskom prostoru i izvan njega prvenstveno je određena funkcijom geoprometnog križišta između tri vodeća polarizacijska žarišta u državi Zagreba, Rijeke i Splita, zatim pripadnošću njezina kontinentskog područja geostrateškoj i ekološkoj jezgri Hrvatske te autohtonim gospodarskim potencijalima sadržanim u poljodjelskim površinama, šumskom i vodnom bogatstvu te turistički vrijednim područjima (priobalje), prostorima nacionalnih parkova i parkova prirode te porječjima krških rijeka.</s>
<s>Slika 7 Geoprometno križište između tri vodeća polarizacijska žarišta u državi Izvor: Osnovna obilježja Ličko-Senjska Županije, Ličko-Senjska Županija, 2019, eizvor</s>
<s>"Posebno mjesto pripada Velebitu, najdužoj i najistaknutijoj hrvatskoj planini, koja razdvaja prostor Županije na dva pročelja: primorsko i kontinentalno.</s><s>Velebit je ujedno Park prirode i svjetski rezervat biosfere unutar kojega su dva nacionalna parka (Nacionalni park „Paklenica“ i Nacionalni park „Sjeverni Velebit“).</s><s>Tu je i lička gorsko-krška zavala s orografskim obodom Plješivice i Kapele, koja, zbog svoje geološko-geomorfološke predispozicije, predstavlja najveći prirodni spremnik kvalitetne pitke vode u Hrvatskoj te izuzetno atraktivne rijeke Gacka, Lika, Una i Korana.</s><s>Prema broju i raznovrsnosti zaštićenih prirodnih objekata i lokaliteta, Županiji pripada jedno od vodećih, a po njihovu udjelu u ukupnoj površini, apsolutno vodeće mjesto među hrvatskim županijama (2.368 km2 ili 58% površine svih nacionalnih parkova i parkova prirode u Hrvatskoj).</s><s>Među njima središnje mjesto imaju Nacionalni park „Plitvička jezera“, Nacionalni park „Paklenica“ i Nacionalni park „Sjeverni Velebit“ te „Park prirode Velebit“.132 132 Osnovna obilježja Ličko-Senjska županija, 2019, e-izvor Slika 8 Nacionalni parkovi u Ličko-senjskoj županiji Izvor: Osnovna obilježja Ličko-Senjska Županije, Ličko-Senjska Županija, 2019, eizvor</s>
<s>"Prirodnu baštinu ove županije upotpunjuje bogatstvo raznolikosti drugih zaštićenih objekata prirode, kao što su novi parkovi prirode, strogi prirodni rezervati, posebni rezervati (floristički, šumske vegetacije i park šume), zaštićeni krajolici, zaštićene biljne i životinjske vrste i njihova staništa, hidrološki, geomorfološki i paleontološki spomenici prirode, spomenici parkovne arhitekture.</s><s>Položaj Županije između južnog – jadranskog i sjevernog – podunavskog područja hrvatske države daje joj posebno značenje.</s><s>Prema fizionomijsko-homogenim obilježjima,Županija se sastoji od dvije veće i bitno različite prostorne cjeline: kontinentske ličko-gorske i primorske podgorsko-otočne cjeline".133</s>
<s>11.</s><s>PROSTORNI PLAN UREĐENJA GRADA GOSPIĆA 11.1.</s><s>Razlozi i pravna osnova pristupanju izrade plana Postojeća prostorno-planska dokumentacija kojom je provođeno reguliranje uređivanja prostora i izgradnje na području Grada Gospića sastojala se od Prostornog plana (bivše) općine Gospić, izrađenog 1979. godine.</s><s>Izrada tog Plana temeljila se na ranijim zakonskim propisima, načinu i metodologiji planiranja pa sadržajni opseg Plana nije bio u skladu s novim propisima i nije mogao poslužiti za kvalitetno utvrđivanje lokacijskih dozvola.</s><s>Njegovi nedostaci bili su prisutni i kroz vremensku distancu (protekli 25-godišnji vremenski period od donošenja) pri čemu mnoge postavke (demografski i gospodarski razvitak, prostorni razvitak naselja, infrastruktura i dr.) nisu do danas ostvarene i realizirane.</s>
<s>Čitav niz promjena nastalih na području Republike Hrvatske, vezanih uz društvenopolitičke odnose, teritorijalnu podjelu na nove jedinice lokalne samouprave i uprave, izmijenjene odnose u okviru gospodarstva (pretvorba poduzeća, privatizacije vlasništva i dr.), ratna razaranja i migracije stanovništva utjecale su na odluke da se priđe izradi novog prostorno-planskog dokumenta.</s><s>Prostorno-planskim dokumentima izrađenim u prethodnom periodu (Osnova korištenja i zaštite prostora bivše općine Gospić, 1993. god. te Izvješće o stanju u prostoru i Program mjera za unapređenje stanja u prostoru, 2003. g.) utvrđene su znatne poteškoće u daljnjoj realizaciji i primjeni postojećeg – zakonski važećeg Prostornog plana bivše općine Gospić, kao dokumenata koji treba predstavljati podlogu svim zahvatima u prostoru nove jedinice lokalne samouprave Grada Gospića.</s><s>Naime, velika vremenska distanca od trenutka izrade tog plana (donesen 1979. godine) i promjene koje su se reflektirale na razmatrani prostor Grada Gospića, ukazuju da su ranija razvojna usmjerenja, planski ciljevi i problemi koje je trebalo riješiti gotovo u potpunosti izgubili na svojoj aktualnosti.</s><s>Iz iznesenog proizašla je potreba vrlo hitnog pristupa izradi novog Prostornog plana uređenja Grada Gospića, kako bi se kroz posve novi prostorno-planski dokument, usuglašen sa stanjem u prostoru i potrebama jedinice lokalne samouprave, dobile nužne prostorno-planske podloge za osiguranje potrebnih prostora za budući razvitak u segmentu gospodarstva, urbanih funkcija, stanovanja, s ciljem realizacije optimalnih urbanih prostora za život postojećeg i privlačenje novog stanovništva.</s><s>Upravo temeljem spoznatih potreba za izradu novog Prostornog plana uređenja Grada Gospića, utvrđena je i u okviru Programa mjera za unapređenje stanja u prostoru na području Grada Gospića nužna je bila izrada novog Prostornog plana uređenja jedinice lokalne samouprave – Grada Gospića.134 Osim programa mjera za unapređenje stanja u prostoru nužnost izrade ovog plana proizašla je i iz drugih zakonskih odnosno planskih uvjeta.</s><s>Naime, prostornim planom Ličko-senjske županije utvrđena je člankom 161.</s><s>Odredbi za provođenje obveza izrade Prostornog plana uređenja grada Gospić.135 Temeljem usvojenog PP Ličko-senjske županije i Programa mjera o stanju u prostoru kao pravne i zakonske osnove za pristup izradi Prostornog plana uređenja Grada Gospića, započeta je izrada novog prostorno-planskog dokumenta za područje Grada Gospića na nivou Prostornog plana uređenja čitavog prostora jedinice lokalne samouprave.136</s>
<s>Novi prostorni plan uređenja Grada Gospića donesen je 25. studenog 2005. godine.</s><s>Plan je izradio Urbanistički institut Hrvatske d.d.</s><s>Zagreb.</s><s>U travnju 2009. godine donesene su prve izmjene i dopune prostornog plana uređenja Grada Gospića s malim izmjenama odredaba za provođenje plana.</s><s>Nadalje u srpnju 2012. dolazi do drugih izmjena i dopuna prostornog plana uređenja Grada Gospića u tekstualnom dijelu – Odredbe za provođenje.</s><s>U svibnju 2014. godine ciljane III.</s><s>Izmjene i dopune prostornog plana uređenja Grada Gospića u tekstualnom dijelu – odredbe za provođenje općenito i odredbe da uvjetima o građenju.</s><s>Nadalje u prosincu 2014. godine dolazi do IV.</s><s>Izmjene i dopune prostornog plana uređenja Grada Gospića.</s><s>Sve ove izmjene je izradio Urbanistički institut Hrvatske d.d.</s><s>Zagreb.</s><s>V. Izmjene i dopune prostornog plana uređenja Grada Gospića donesene su ožujku 2015. godine i izradio ih je APE d.o.o. za arhitekturu, planiranje i ostale poslovne djelatnosti, Zagreb.</s><s>Zadnje VI. izmjene i dopune u nizu donesene su u prosincu 2017, godine od ARHINGTRADE d.o.o.</s><s>Zagreb.137</s>
<s>11.2.</s><s>Granica prostornog obuhvata plana i vremenska dimenzija planiranja Prostorni obuhvat plana postavljen je po rubnim granicama nove jedinice lokalne samouprave – Grada Gospića.</s><s>Predmetno područje određeno je Zakonom o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj („Narodne novine“, br. 10/97.) u kojima su u članku 14. u okvirima Ličko-senjske županije određeni gradovi i Grada odnosno naselja koja ulaze u njihov sastav.</s><s>Tako je područje Grada Gospića utvrđeno kao prostor jedinice lokalne samouprave na razini grada.</s><s>Taj planom razmatrani prostor obuhvaća područje orijentacionih dimenzija prosječne širine u smjeru istok – zapad od 30 do 39 km te prosječne dužine u smjeru sjever jug od 27 do 39 km.</s><s>Ukupna obuhvaćena površina Grada Gospića iznosi 969,20 134 Prostorni plan uređenja Grada Gospića, 2005, str. 10 135 PPUGG, članak 161</s>
<s>predviđanja dimenzioniranja prostorno-razvojnih procesa određen s 10 – 15 godina.</s><s>To znači da su se u okviru Plana svi procesi sagledavanja u vremenu od 2002. do 2015. godine.</s><s>U tim odnosima 2015. godina predstavlja ciljnu godinu na koju će se provesti određene projekcije (demografska, gospodarska i dr.) i osigurati potrebni prostori (građevinsko područje i dr.) za realizaciju programiranih procesa.138 11.3.</s><s>Tijek izrade plana</s>
<s>Izrada plana započela je krajem 2001. godine.</s><s>Prva faza izrade obuhvatila je radove na prikupljanju i izradi potrebnih kartografskih podloga i dokumentacije, kao i svih podataka o prostoru i planiranim zahvatima na području Grada Gospića.</s><s>U skladu s uvjetima iz važećih zakonskih akata (Zakona, Pravilnika, Uredbe) provedena je adekvatna obrada raspoložive dokumentacije te je korištenjem svih prikupljenih podataka kao i iskazanih potreba Grada Gospića u pogledu novih prostora za gospodarski razvitak, stanovanje i izgradnju nove magistralne infrastrukture, definiran osnovni koncept Prostornog plana.</s><s>Pri tome su razmatrani i drugi prostorno planski dokumenti koji preko svojih smjernica i uvjeta utječu na izradu Prostornog plana uređenja Grada Gospića, kao što su Strategija i Program prostornog uređenja Republike Hrvatske, Strategija prometnog razvitka Republike Hrvatske te važeći, usvojeni Prostorni plan Ličko-senjske županije.</s><s>U okviru koncepta Plana predložena je organizacija prostora Grada Gospića, temeljem pogodnosti i ograničenja prirodne osnove, raspoloživih resursa te izgrađene urbane, gospodarske i prometno-komunalne infrastrukture.</s><s>Također i analizom postojeće mreže naselja – utvrđivanjem značaja pojedinog naselja u okviru čitavog područja, uključivo prethodno opisane prirodne i prostorne resurse za njihov razvitak, dobivena je podloga za određivanje njihove buduće veličine.</s><s>Paralelno je provedeno sagledavanje potrebnog građevinskog područja koje može osigurati planirani razvitak naselja, vezano uz potrebe prostora za sadržajima javne namjene, gospodarstvo i prometno-komunalnu infrastrukturu, neophodnih za njihovu funkciju.</s><s>U ovoj analitskoj fazi radova posebno su sagledani prostorni parametri vezano uz izgradnju prometno-infrastrukturnih građevina od interesa za državu, kao i potrebe za prostorom u okviru budućeg gospodarskog razvitka (nove radne zone, kamenolomi, zaštita poljoprivrednog i šumskog zemljišta).</s><s>Takve potrebe obuhvaćene su Planom utvrđenim građevinskim područjima naselja, ili definirane kao zasebne lokacije gospodarskog razvitka izvan građevinskog područja pojedinog naselja.</s><s>Dokument Nacrta prijedloga Prostornog plana uređenja Grada Gospića razmotren je u okviru prethodne rasprave te je nakon dopune i korekcije, temeljem dobivenih primjedbi i zahtijeva zajedno s Izvješćem usvojen od Poglavarstva Grada Gospića, koje ga je u formi Prijedloga plana uputilo u proceduru javne rasprave.</s><s>Nakon provedene procedure javne rasprave izrađeno je Izvješće s javne rasprave te Konačni prijedlog Prostornog plana uređenja Grada Gospića zajedno s Izvješćem usvojen od Poglavarstva Grada Gospića, koje ga je u formi Konačnog prijedloga Plana uputilo u proceduru prikupljanja zakonom utvrđenih suglasnosti.</s><s>Pojedine faze Prostornog plana uređenja Grada Gospića razmatrane su u okviru Zakonom utvrđene procedure pa su u njegovoj dosadašnjoj izradi provedene sljedeće rasprave:</s>
<s> Razmatranje Nacrta prijedloga Prostornog plana uređenja Grada Gospića od strane Povjerenstva za praćenje izrade održanog 14. veljače 2002. godine;  Održavanje prethodne rasprave o Nacrtu prijedloga Prostornog plana uređenja Grada Gospića, 19. ožujka 2003. godine i 11. svibnja 2004. godine;  Zaključak Gradskog poglavarstva od 15. lipnja 2004. godine o usvajanju Izvješća o prethodnoj raspravi s Nacrtom prijedloga plana, koji se kao prijedlog Prostornog plana uređenja Grada Gospića upućuje u proceduru javne rasprave s trajanjem jednog mjeseca od 16. kolovoza do 16. rujna 2004. godine;</s>
<s> Zaključak Gradskog poglavarstva od 12. travnja 2005. godine o usvajanju Izvješća s javne rasprave te utvrđivanje Konačnog prijedloga Prostornog plana uređenja Grada Gospića.139</s>
<s>Novim teritorijalnim ustrojstvom Republike Hrvatske formirano je na dijelu prostora bivše općine Gospić (unutar Ličko-senjske županije) novo područje Grada Gospića, kao jedna od dvanaest novonastalih jedinica lokalne samouprave unutar tog područja.</s><s>Po svom prostornom položaju u granicama Ličko-senjske županije Grad Gospić zauzima dio njezinog središnjeg prostora, pri čemu svojim zapadnim rubom graniči s Gradom Senjom, sjevernim rubom s općinom Perušić, istočnim rubom s Općinom Udbina, Općinom Lovinac i općinom Plitvička jezera te južnim rubom s općinom Karlobag.</s>
<s>S obzirom na dobru povezanost preko državne ceste – autoceste i državne ceste D50 ostvarena je kvalitetna prometna komunikacija prema ostalim većim središtima Senju (Rijeci), Zagrebu i Karlovcu.</s><s>Položaj uz državnu cestu D-50 i D-25 te magistralnu pomoćnu prugu I. reda koje predstavljaju prometnu vezu u pravcu sjever –jug omogućeno je dobro povezivanje i s drugim udaljenim gradskim središtima i jedinicama lokalne samouprave.</s>
<s>Takav položaj Grada Gospića na trasama važnih cestovnih i željezničkih prometnih pravaca unutar Ličko-senjske županije pruža Gradu Gospiću povoljne uvjete za budući gospodarski razvitak u okvirima Ličko-senjske županije.</s><s>U odnosu na prostor Županije s veličinom od 5350,5 km2, područje Grada Gospića s površinom 969,20 km2čini 18,1 % površine Županije.</s><s>Ličko-senjske županija sastoji se od 12 jedinica lokalne samouprave (4 grada i 8 općina) pri čemu je Grad Gospić po svojoj površini na prvom mjestu, po veličini unutar Ličko-senjske županije.</s><s>Demografski potencijal grada iskazani su s 12.980 stanovnika popis 2001. godine, odnosno prema popisu iz 1991. godine 21.773 stanovnika.</s><s>Ličko-senjsku županiju nastanjuje 53.677 stanovnika prema popisu 2001. godine, odnosno prema popisu 1991. godine 85.135 stanovnika.</s><s>Analizom odnosa broja stanovnika može se konstatirati da područje Grada Gospića u ukupnom stanovništvu Županije učestvuje s 24,08 % prema popisu 2001. godine, odnosno 25,60 % prema popisu 1991. godine.</s>
<s>Na području grada i županije došlo je do smanjenja stanovništva u periodu 19912001. godine, koje na dijelu Grada Gospića iznosi oko 8.813 stanovnika.</s><s>Vezano uz utvrđeni broj stanovnika prosječna gustoća naseljenosti na području grada 1991. godine može se iskazati s 22,5 st./km2, odnosno 13,4 st./km2 u 2001. godini, što je više od pokazatelja za područje Županije i 10,09 st./ km2 u 2001. godini, ali znatno ispod prosjeka za Republiku Hrvatsku koji iznosi oko 85 st./km2.</s><s>Navedena gustoća naseljenosti ovog područja svrstava Grad Gospić među najrjeđe naseljene prostore Republike Hrvatske.</s><s>Prema županijskom prosjeku, vezano uz broj naselja po jedinici lokalne samouprave (Županija246 naselja s prosjekom 20,5 naselja po jedinici lokalne samouprave), Grad Gospić s ukupno 50 naselja spada u jedinicu lokalne samouprave s najvećim brojem naselja, javlja se njihova prosječno manja naseljenost pa Grad Gospić u odnosu na druge jedinice lokalne samouprave ima više manjih naselja pri čemu se prosječna veličina naselja kreće oko 260 stanovnika.</s>
<s>Izvor: Prostorni plan uređenja grada Gospića, 2005, str. 15 - 18 Konačnim prijedlogom Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj (2005. g.) naselje Novoselije je ukinuto s popisa naselja.</s><s>Tablica 5 Prostorni plan uređenja Grada Gospića: Kvantificirani pokazatelji Županije i Grada: stanovi, domaćinstva i gustoće naseljenosti LIČKO-SENJSKA</s>
<s>"Prostorno geografske karakteristike Ličke regije i Grada Gospića kao zapadnog dijela velikog prostora Republike Hrvatske, ukazuju na sve specifičnosti ovog brdsko-planinskog područja.</s><s>Prostor Grada Gospića predstavlja specifično područje s većim brojem polja – gorskih visoravni smještenih između planinskih masiva Velebita.</s><s>Takve prostorno-geografske karakteristike rezultirale su značajnim dugogodišnjim ograničenjima u pogledu kvalitetnog prometnog uključivanja prostora Grada Gospića kao i prolaz glavnih prometnih pravaca izvan područja Grada.</s><s>Svojim rubnim smještajem unutar cjelokupnog ličkog prostora rezultira gravitacijom svog područja prema razvijenim regijama i velikim urbanim središtima (Rijeka, Karlovac, Zagreb) s kojima je povezuju dobre prometne veze.</s><s>Gospićkim prostorom prolazi prometna infrastruktura državnog i županijskog značaja: željeznička pruga M-11, državne ceste D-50, D-25 i autocesta Zagreb – Split, koje predstavljaju dio prometne okosnice od posebnog državnog značaja radi povezivanja središnjeg i južnog dijela Hrvatske.</s><s>Položaj područja Grada na važnom prometnom koridoru Republike Hrvatske, ukazuje na izuzetno značajnu tranzitno-prometnu funkciju gospićkog prostora.</s><s>Takav položaj u širem prostoru Republike Hrvatske otvara nove mogućnosti za razvitak Grada Gospića.</s><s>Poseban značaj imaju i županijske ceste koje longitudinalno povezuju područje Grada u pravcu istoka prema području Lovinca, Svetog Roka i Nacionalnog parka Paklenica te na zapad prema parku prirode Velebit (i nacionalom parku).</s>
<s>Unutar prostora Ličko-senjske županije, kao prostorno-političke i gospodarske makro cjeline, Grad Gospić kao jedinica lokalne samouprave i županijsko središte zauzima središnji dio prostora s vrlo dobrom povezanosti prema ostalim dijelovima županije.</s><s>Prijašnja relativna prometna izoliranost ovog područja kao i niski stupanj izgrađenosti omogućili su da prirodne kvalitete područja Grada Gospića ostanu još uvijek gotovo netaknute.</s><s>Budući da šumska i poljoprivredna područja čine 93 %, to jasno govori o izrazitoj prisutnosti prirodnog okoliša u cjelokupnoj slici krajolika.</s><s>U okviru ljepote krajolika planinskog prostora i slikovitih područja kraških polja unutar brdskog i planinskog masiva jasno govori o prirodnim osobitostima i kvalitetama ovog područja.</s><s>Najznačajnije mjesto unutar prirodnih kvaliteta predstavlja područje Velebita, kao jedinstvene biosfere i zaštićenog prirodnog prostora s izuzetnim ljepotama vršnog područja.</s>
<s>dijelom ograničavajućih faktora vezanih uz prirodnu osnovu dok su jednim dijelom vezani uz djelovanje čovjeka u prostoru.</s><s>Kao najznačajnije ograničenje javlja se prometna izolacija koja bitno djeluje na gospodarski razvoj grada, a s time i na demografsku situaciju na ovom području.</s><s>Drugo značajno ograničenje koje je već duži period prisutno na ovom području je negativan demografski trend u smislu stalnog smanjivanja broja stanovnika.</s><s>Ovo ograničenje ne iskazuje se samo kroz smanjivanje broja stanovnika nego kroz izrazito nepovoljnu demografsku strukturu u kojoj prevladava starije stanovništvo.</s><s>Takva demografska struktura bit će značajno ograničenje u okviru akcije za iniciranjem i uspostavljanjem novog gospodarskog razvoja.</s><s>Dosadašnji gospodarski razvoj je u razvojnim programima ali i u okviru realizacije određenih privrednih subjekata davao prednost odnosno forsirao "veliku" industriju kao bazu gospodarskog razvitka na štetu drugih gospodarskih djelatnosti.</s><s>Što se klime tiče može se zaključiti da klima ima velik utjecaj na pedološki pokrov, prirodni vegetacijski pokrov te razvoj kulturnog bilja (ona je glavni limitirajući faktor intenzivnije ratarske i voćarske proizvodnje u ovom prostoru).</s><s>Jedno od specifičnosti prostora Grada Gospića predstavlja reljef koji se kao ograničavajući faktor iskazuje ne samo direktno na mogućnosti korištenja prostora već i indirektno kroz djelovanje na klimatske i hidrografske i druge faktore.</s><s>Glavnu karakteristiku reljefa čine brdsko planinsko područje Velebita i ravničarsko područje Ličkog polja kao jedne od najvećih zavala Ličke regije, smještene između padina Velebita i Ličkog sredogorija.</s><s>Karakteristike reljefa imale su znatnog utjecaja na korištenje prostora, kako u pogledu namjene površina (poljoprivreda, šumarstvo, područja naselja), tako i u lociranju postojećih i budućih prometnih pravaca na području Grada Gospića.</s><s>Nadalje se obrađuju sljedeća polazišta u prostornom planu:140</s>
<s> Prostorno razvojne i resursne značajke,  Planski pokazatelji i obveze iz dokumenata prostornog uređenja šireg područja i ocjena postojećih prostornih planova,</s>
<s> Ocjena stanja, mogućnosti i ograničenja razvoja u odnosu na demografske i gospodarske podatke i prostorne pokazatelje i  Zaštita kulturnih dobara.</s>
<s>11.5.</s><s>Ciljevi prostornog razvoja i uređenja 11.5.1.</s><s>Ciljevi prostornog razvoja županijskog značaja  Razvoj naselja kroz funkcioniranje i infrastrukturne sustave "Osim pripadanja Ličko-senjskoj županiji, ovo područje predstavlja također dio jednog užeg – prostorno kontinuiranog izgrađenog urbanog pojasa, koji se razvija uz državnu cestu od Ličkog Osika, Budaka, Gospića, Kaniže Gospićke do Podoštre.</s><s>Unutar tog područja grad Gospić ima, kao gradski centar i županijsko središte i središte šireg područja, posve specifičnu ulogu, čineći dio šireg urbanog, gospodarskog i prometno-infrastrukturnog sustava te predstavljajući središnju težišnu točku navedene konurbacije.</s><s>To znači da će se na budući prostorni razvitak Grada značajno odraziti i svi utjecaji s okolnog prostora, odnosno da će se određeni problemi, bilo okolnog bilo gospićkog prostora, morati rješavati zajednički.</s><s>U odnosu na druge prostore Ličko-senjske županije područje Grada Gospića posjeduje značajne specifičnosti vezano uz prirodne karakteristike, razvoj posebnih gospodarskih djelatnosti te širok i kvalitetan fond prirodne, kulturne i spomeničke baštine što je ranije već bilo prikazano.</s><s>Prirodne specifičnosti i kvalitete usmjeravat će razvitak ovog prostora prema takvim gospodarskim djelatnostima koje se baziraju na održivom razvitku, tj. da uz korištenje svih prirodnih potencijala bude osigurano očuvanje njihove kvalitete i atraktivnosti.</s><s>Teritorijalnom podjelom provedenom temeljem Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj („Narodne novine“, br. 10/97.), bivša općina Gospić podijeljena je na tri nove jedinice lokalne samouprave (Grad Gospić i općine Karlobag i Perušić).</s><s>Takvom podjelom utvrđeno je i razgraničenje osim u prostornom i u gospodarskom smislu pa se dio prirodnih resursa i gospodarskih kapaciteta, koji su ranije predstavljali dio ukupne osnove postojeće i planirane gospodarske aktivnosti bivše općine, dijelom našao izvan granica nove jedinice lokalne samouprave (područje Općine Karlobag (morski dio) i područje općine Perušić (Donji Kosinj i Bakovac Kosinjski).</s><s>Iz tog razloga postoji djelomično smanjena gospodarska osnova, ali koja će uz određenu dogradnju gospodarskog sustava, posebno kroz izgradnju nove prometne infrastrukture i uređenje poljoprivrednih površina na području Ličkog polja, predstavljati kvalitetnu podlogu za rad i životni standard lokalnog stanovništva.</s><s>Posve je jasno da će se razmatrano područje u gospodarskom smislu osloniti i preklapati s područjem Županije i šire regije te će u tom preklapanju gospodarskih aktivnosti i Grad Gospić naći svoj ekonomski interes.</s><s>Specifičnosti dosadašnjeg razvoja Grada Gospića, čije je područje ranije razvijano u okviru bivše općine Gospić, rezultiralo je nastankom naselja s posebnim funkcijama vezano uz gospodarsko-radne zone, područja koncentracije društvene infrastrukture i urbanih funkcija, odnosno naselja od određenog posebnog značaja za šire okolno područje.</s><s>Može se samo konstatirati da je na središnjem razvojno najatraktivnijem području prisutan razvitak naselja pretežito mješovitog prelaznog (seosko-gradskog) tipa (Lički Osik, Smiljan, Medak) usmjeren na određenu koncentraciju gospodarskoproizvodnih, zanatsko-servisnih i drugih uslužnih djelatnosti.</s><s>Pri tome se dijelovi unutar tih naselja koriste kao radne zone prvenstveno u formi manjih industrijskoproizvodnih zona, sadržaja male privrede (zanatsko-servisne djelatnosti) ili obiteljskog gospodarstva.</s><s>To znači da će u budućnosti doći do namjenskog strukturiranja naselja na području Grada Gospića, pri čemu će neka dobiti značajniji naglasak proizvodno-gospodarskih funkcija, dok će udaljenija rubna naselja zapadnog i sjevernog gorsko-prigorskog područja i dalje biti prvenstveno usmjeravana prema poljoprivrednoj i stočarskoj proizvodnji (obiteljska gospodarstva, farme i dr.) s određenom mogućnosti privlačenja i/ali ograničene turističke aktivnosti kroz seoski, lovni i ekološki turizam baziran na šumovitim i prirodno atraktivnim dijelovima gradskog prostora.</s><s>Na taj će se način, ovisno o svom položaju unutar područja Grada, formirati i specifično oblikovana naselja s razlikama u pogledu opremljenosti sadržajima urbane infrastrukture, gospodarsko-proizvodnim zonama te razlikama u oblikovanju ukupne urbane strukture naselja, ali i pojedinačnih građevina.</s><s>Komunalno infrastrukturne građevine – sustavi državnog i županijskog značaja prvenstveno obuhvaćaju magistralnu prometnu i energetsku infrastrukturu prisutnu na ovom području.</s><s>Navedeno se odnosi na postojeću državnu cestuautocestu A-1, državnu cestu D-50 i D-25 koje prolaze središnjim jugoistočnim i jugozapadnim dijelovima Grada i povezuje njezino područje s drugim važnim središtima (Zagreb i Zadar dr.).</s><s>Osim toga, postojeće državne, županijske i lokalne ceste omogućavaju povezivanje unutarnjeg područja Grada na središnji prometni pravac – cestu državnog značaja (D-50 i D-25), ali i prema neposrednom okolnom području.</s><s>Drugi značajni infrastrukturni sustavi koji prolaze dijelom Grada sastoje se od izgrađene magistralne energetske infrastrukture (dalekovodi 400, 220, 110 i 35 kV) te energetskih akumulacija i proizvodnih energetskih građevina (jezero Kruščica) koji ulaze u okvire županijskih energetskih sustava, a dijelom imaju državni značaj.</s><s>Njihov daljnji razvitak omogućava se unutar njihovih postojećih i planiranih koridora dogradnjom zatečenog energetskog sustava novim dalekovodima (400, 110, 35 kV).</s><s>Telekomunikacijska mreža, osim glavnog pravca magistralnog svjetlovodnog voda uz državnu cestu D-50 i D-25 zadržava u preostalim dijelovima lokalnu razinu te glavna gradska centrala AXe-10 Gospić.</s><s>Poseban razvojni, ali i sanitarnozdravstveni značaj Županije ima i infrastruktura vodoopskrbe realizirana na većem dijelu Grada te se za vodoopskrbu koriste lokalni resursi.</s><s>Izgradnja sustava odvodnje otpadnih i oborinskih voda ima samo lokalni značaj, budući se radi o manjim i parcijalnim sustavima koji trebaju pokriti uglavnom područja najveće koncentracije stanovništva (naselje Gospić).</s><s>Temeljem iznesenog može se konstatirati da glavni ciljevi prostornog značaja u segmentu razvoja naselja i infrastrukturnih sustava obuhvaćaju:</s>
<s>- poticanje daljnjeg gospodarskog razvitka na području središnjeg naselja Gospić kao tradicionalno gospodarsko-proizvodno-radnog središta, - uspostavljanje potrebnih planiranih koridora za magistralnu postojeću i planiranu energetsku, telekomunikacijsku, vodoopskrbnu infrastrukturu i plinoopskrbu, - zaštitu voda izvan i unutar akumulacije Kruščica, kao važnog vodoopskrbnog resursa za priobalno i otočno područje Hrvatskog primorja, - zaštitu od voda na dijelovima prostora Grada Gospića, - definiranje novog sustava središnjih naselja koji će biti sukladan ustrojstvu Županije, ali i omogućiti policentričan razvoj oslonjen na razvitak manjih urbanih žarišta i razvojnih središta,</s>
<s>- utvrđivanje građevinskog područja u veličini i lokaciji koja odgovara potrebama demografskog i gospodarskog razvitka uz uvažavanje potreba zaštite područja posebnih vrijednosti i njihovog izuzimanja iz zona izgradnje, - revitalizaciju i unapređenje seoskih naselja kroz oživljavanje – intenziviranje seoske ekonomije i povećanje stambenog, komunalnog i drugog standarda, - usmjeravanje stambene i gospodarske izgradnje u područja opremljena potrebnom komunalnom infrastrukturom".141</s>
<s> Racionalno korištenje prirodnih izvora "U okvirima ukupnih prirodnih resursa najveći značaj, koji prelazi lokalne okvire, s obzirom na svoju vrijednost imaju kvalitetno poljoprivredno i šumsko zemljište kao podloga određenog gospodarskog razvitka te postojeći vodotoci u funkciji energetske proizvodnje.</s><s>Navedeni resursi čine dio prostorno-prirodnih vrijednosti i predstavljaju glavnu podlogu za razvitak ukupnog gradskog prostora te kao takvi, s obzirom na svoju relativno veliku površinu i učešće u čitavom Županijskom prostoru imaju, osim lokalnog – gradskog i djelomice županijski značaj.</s><s>U okvirima racionalnog korištenja prirodnih izvora treba posebno obratiti pažnju na: - sprječavanje ugrožavanja ili umanjenja vrijednosti prirodnih izvora: vode, zraka, tla i - očuvanje prirodnih izvora na razini kakvoće koja nije štetna za čovjeka, biljni i životinjski svijet,</s>
<s>- zaštitu i očuvanje produktivnosti tla uz razumno korištenje, sprječavanje i izbjegavanje nepovoljnih učinaka na tlo, - omogućavanje svih zahvata u prostoru koji imaju štetan učinak na biološku raznolikost te očuvanje sklada prirodnih zajednica, živih organizama i neživih tvari.</s><s>Paralelno s gospodarskim značajem određenih ravničarskih, poljoprivrednostočarskih područja i prigorsko-gorski prostor Velebita predstavlja posebno atraktivno prirodno područje, koje može činiti važnu podlogu za razvitak čitavog niza gospodarskih aktivnosti baziranih na stočarstvu, lovstvu, turizmu vezano na obiteljska gospodarstva (farme, proizvodnja voća i dr.), što uvjetuje posebnu zaštitu i pažnju kod namjene i korištenja tog prirodnog područja".142  Očuvanje ekološke stabilnosti i vrijednosti okoliša "Osnovne kvalitete okoliša i postojeće ekološke vrijednosti prostora zastupljene su prvenstveno u očuvanom prirodnom okruženju velebitskog područja, relativno maloj izgrađenosti prostora Grada te postojećim resursima poljoprivrednog i šumskog zemljišta.</s><s>Kao rezultat tih vrijednosti jeste i njihovo uključivanje u posebno zaštićena područja, kao što su Nacionalni park Paklenica, Park prirode Velebit, zaštićeni krajolik Ribnik-Bilaj-Jadova, meandri rijeke Like u Ribniku i Ličkom polju te spomenici prirode i posebni rezervati (šumske vegetacije, botanički i ihtiološki).</s><s>Očuvanje ekološke stabilnosti postignuto je i kroz smanjenje ranije utvrđenog građevinskog područja i stavljanje u okvire realno potrebne veličine, čime su očuvane važne ekološke komponente prostora kao što su poljoprivredno i šumsko zemljište.</s><s>Lociranjem, prostornim smještajem novih građevinskih područja uz naselja bez planiranja izdvojenih prostora građenja izvan naselja, osim očuvanja zemljišta dolazi do jače zaštite akumulacijskih i izvorišnih područja uz koja se uspostavljaju i zone sanitarne zaštite te onemogućava nova izgradnja.</s><s>Režimi očuvanja vrijednosti okoliša uspostavljaju se i prema postojećim vodotocima kroz utvrđivanje minimalne razine – kategorije kvalitete voda postojećih vodotoka.</s><s>Također, i postojeće aktivnosti eksploatacije mineralnih sirovina zadržavaju se u okvirima utvrđenih eksploatacijskih područja uz uvjete eksploatacije na ekološki prihvatljiv i za okoliš održiv način.</s><s>Zaključno se može konstatirati da sa županijskog gledišta osnovni cilj razvoja u prostoru ovog područja svakako predstavlja potpunije korištenje prirodnih resursa na održivi način, kako bi se u potpunosti očuvala biološka raznolikost i ekološka ravnoteža, u okviru koje se postiže intenziviranje poljoprivredne i stočarske proizvodnje te daljnje unaprjeđenje malog i srednjeg poduzetništva prvenstveno kroz seoska obiteljska gospodarstava.</s><s>Na taj će se način i na ovom području očuvati prostorne, krajobrazne karakteristike koje čine dio ukupnog prostornog identiteta Županije".143</s>
<s>"Kretanje broja stanovnika na području Grada Gospića analizirano je temeljem popisnih podataka iz 1981. i 1991. godine uz dopunu dostupnim podacima popisa 2001. godine.</s><s>Navedene analize provedene su, kako u broju i dugogodišnjem trendu kretanja broja stanovnika (1857. – 1991.), tako i u drugim strukturnim obilježjima stanovništva kao što su dobna struktura, školska sprema, narodnosni sastav, broj i veličina domaćinstava i aktivnost po pojedinim djelatnostima.</s><s>Unutar čitavog prostora Grada, koji je u pogledu lociranja pojedinih naselja i njihovog povezivanja „zoniran“ u tri karakteristična područja (Donje Pazarište Brušane – jugozapadno, Gospićko-ličko središnje i sjeveroistočno s naseljima Široka Kula, Ostrvica, Barlete, Vrebac, Zavođe, BrlovacVrebački, Mogorić), posebno naglašen značaj imaju veća naselja Gospić, Kaniža Gospićka, Lički Osik, Lički Novi, NovoseloTrnovačko, Smiljan.</s><s>Unutar tih naselja smješteno je 71% ukupnog stanovništva Grada, dok na drugih 44 manjih naselja (veličine ispod 500 stanovnika), otpada samo 29% ukupnog stanovništva.</s><s>Navedenih šest naselja predstavljaju dio jedinstvenog – šireg izgrađenog područja naselja, koja se kontinuirano pružaju uz lokalne prometnice ili prate rubove velikih polja.</s><s>Kratkoročni (1991. – 2001.) i dugoročni pregled kretanja broja stanovnika daje nepovoljnu sliku demografske situacije na području Grada.</s><s>Naime, tijekom dugogodišnjeg perioda dolazi do stalnog opadanja broja stanovnika na području Grada, uz djelomični rast središnjeg naselja Gospić sve do popisa stanovništva 2001. godine, kada prije svega pod utjecajem rata, u posljednjem međupopisnom razdoblju broj stanovnika grada Gospića se smanjio za 3000 stanovnika, odnosno oko 33 %.</s><s>Ovakva demografska situacija rezultat je negativnog djelovanja dugogodišnje prometne izolacije područja Grada te nedovoljne razvijenosti vlastite proizvodno-gospodarske osnove.</s><s>Radi toga dolazi do migracijskih procesa prema drugim središtima rada izvan područja Grada te postupnog „pražnjenja“ ovog područja.</s><s>Pored promjena u kretanju stanovništva, značajne su promjene i u strukturama.</s><s>Nova jedinica lokalne samouprave – Grad Gospić formirana je s 50 samostalnih naselja.</s><s>Samo dva naselja imaju (prema popisu iz 2001. godine) statističku veličinu preko 500 stanovnika, što znači da je najveći broj stanovnika živio u manjim naseljima veličine 100 – 200 (300) stanovnika.</s><s>Pri tome glavno naselje Grada, gradsko središte Gospić, obuhvaća 47 % ukupnog stanovništva na Planom obuhvaćenom području".144  Migracije te brojnost stanovništva</s>
<s>budućeg društvenogospodarskog razvoja te analizi dosadašnjih trendova demografskih procesa uključujući procjene i planerske pretpostavke utjecaja razvoja šire regije.</s><s>Kretanje broja stanovnika određenog područja rezultat je vrlo složenih i dugoročnih procesa s velikim brojem utjecajnih faktora.</s><s>Tako je kao posljedica veoma složene društveno-gospodarske krize između dva popisa stanovništva i teških ratnih stradanja došlo do korjenitih promjena u kretanju i strukturama stanovništva.</s><s>Kao posljedica iznesenog, očekuje se da će se negativni demografski trendovi nastaviti još izvjesno vrijeme.</s><s>Do stabilizacije populacije doći će do kraja planskog perioda oko 2015. godine, a procjena kretanja stanovnika na duži rok vrlo je teška, jer ovisi i o određenim poticajnim faktorima koji se očekuju na ovom području (utjecaj ličkojadranske autoceste, restrukturiranje gospodarstva, otvaranje novih poduzeća u segmentu malog i srednjeg poduzetništva).</s><s>U okviru drugih prostorno-planskih dokumenata, Prostornog plana bivše općine Gospić, bilo je planirano da će se 2000. godine ostvariti ukupno 39000 stanovnika, od čega se procjenjuje da bi novi Grad Gospić učestvovao s oko 28000 stanovnika.</s><s>Projekcije po Prostornom planu bivše općine Gospić posljednji je popis iz 2001. godine demantirao u potpunosti.</s><s>Međutim, prema projekcijama Prostornog plana Ličko-senjske županije donesenog 2002. godine, prognozirano je da će se broj stanovnika na području ove regije do 2015. godine i dalje smanjivati, sa stabilizacijom kod broja od oko 16.000 stanovnika (za područje grada Gospića).</s><s>Ne postoje novi podaci o broju stanovnika te se čeka idući popis 2021. godine.</s><s>Međutim, iz diplomskog rada Ivane Čukman na temu „Demografski razvoj i projekcije budućeg kretanja stanovništva Grada Gospića“ dana je projekcija kretanja broja stanovnika na osnovu različitih matematičkih metoda iz kojih je zaključeno da cijelo područje Grada ima ukupan pad broja stanovnika, a gledano pojedinačno i sva naselja osim nekih izuzetaka.</s><s>Naselje Gospić, iako bilježi porast broja stanovnika za posljednje međupopisno razdoblje, ima negativnu prirodnu promjenu, što će dugoročno gledano, utjecati na daljnji pad broja stanovnika u budućnosti.</s><s>Mnoga naselja imaju premalen broj stanovnika ili ih više uopće nemaju pa je nerealno za očekivati da će se demografski obnoviti (procjene kretanja</s>
<s>Gospića).145Demografske promjene, procesi i trendovi vezani su uz čitav niz pokazatelja i poticajnih faktora.</s><s>Poseban utjecaj na daljnji demografski razvitak imat će značaj samog gradskog središta – naselje Gospić kao manje regionalno središte s koncentracijom većeg broja urbanih funkcija i sadržaja javne namjene, a posebno u sferi lokalne uprave i samouprave, prosvjete i školstva, kulture, zdravstva, sporta i dr. Drugi značajan poticajni faktor predstavlja zatečena gospodarska struktura i infrastruktura te tradicionalna funkcija središta rada.</s><s>U tom pogledu će se područje Gospića u budućnosti razvijati kao radno, gospodarsko, poslovno i proizvodno središte locirano uz glavnu državnu prometnu infrastrukturu s vrlo dobrom pristupnošću iz šireg gravitacijskog prostora.</s><s>Navedeni faktori imat će pozitivan učinak u pogledu daljnjeg trenda porasta broja stanovnika na području jedinice lokalne samouprave.</s><s>Na području samog naselja Gospić evidentirana je najbolja demografska situacija u odnosu na čitavo područje Grada pa će se pozitivni trendovi vjerojatno i nadalje održati.</s><s>To tim prije ako se nastavi jačanje njegovih urbanih funkcija uz novi razvojni poticaj kroz značajnije učešće manjih i srednjih poduzeća, a posebno tzv. „male privrede“ i proizvodnog zanatstva.</s><s>Temeljem takvih pozitivnih promjena, naselje Gospić kao gradsko i županijsko središte trebalo bi 2015. godine imati oko 8.000 stanovnika.</s><s>Perspektivni populacijski razvoj pojedinih naselja bit će rezultat njihovog utjecaja i na područja unutar i izvan jedinice lokalne samouprave, postignutog stupnja deagrarizacije te mogućnosti dobre interne i eksterne povezanosti posebno prema većim središtima i turističkom priobalnom području.</s><s>Pri tome će Gospić, kao relativno jači radni centar, stimulirati razvoj dnevnih migracija i poljodjelske proizvodnje namijenjene za snabdijevanje lokalnog i šireg tržišta, uz eventualnu turističku valorizaciju odgovarajućih prirodnih i kulturno-povijesnih sadržaja i posebnosti.</s><s>Projekcija kretanja broja stanovnika za plansku 2015. godinu na čitavom području Grada Gospića (uz pokazatelje iz popisa 1857. godine) ilustrirana je u tablici6.146</s>
<s>Tablica 6 Prostorni plan uređenja Grada Gospića:Pregled kretanja broja stanovnika 1948. – 2001. s projekcijom 2015. godine NASELJA</s>
<s>Izvor: Pregled broja stanovnika u Ličko-senjskoj županiji za razdoblje od 2001. do 2017. godine, Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 2018, e-izvor  Odabir prostorno-razvojne strukture</s>
<s>"Glavna uloga Prostornog plana uređenja Grada Gospića sastoji se u osiguranju temeljnih – generalnih smjernica prostornog razvoja i uređenja gradskog teritorija.</s><s>To znači da se ovim Planom utvrđuje mreža naselja, namjena površina s potrebnim razvojnim prostorima naselja i izvan naselja te sustavi prometne i komunalne infrastrukture, a sve u cilju optimalizacije demografskog i gospodarskog razvitka.</s><s>Prirodne karakteristike dijele teritorij Grada Gospića na tri temeljne zone: Jugozapadno gorsko planinsko područje sjevernih padina Velebita,Sjeveroistočno rubno područje s Ličko-krbavskim međugorjem te istočni dio Grada s izgradnjom naselja i malih zaselaka, izdvojenih građevinskih područja pojedinačnih ili manjih grupa građevina".147</s>
<s> Razvoj naselja, društvene, prometne i komunalne infrastrukture "Razvoj naselja unutar granica Grada Gospića bit će pod znatnim utjecajem prirodnih i prostorno-prometnih karakteristika te mogućeg gospodarskog usmjerenja pojedinog područja kao i utjecaja okolnih većih središta (rada i urbanih funkcija).</s><s>Pri tome će osnovne karakteristike pojedinog naselja proizlaziti iz pogodnosti njegove lokacije (bliže ili dalje od glavnih prometnih pravaca, odnosno ovisno o kvaliteti i veličini proizvodnih poljoprivrednih površina) te dominantnog gospodarskog usmjerenja, odnosno njegove funkcije u okviru Grada kao dijela mreže središnjih naselja.</s><s>Znači, da će neka naselja predstavljati područja s većim brojem urbanih funkcija, koje trebaju osigurati određenu autonomnost, kako pojedinih dijelova Grada, tako i njezinog ukupnog prostora.</s><s>Predviđenu koncentraciju urbanih funkcija prvenstveno treba ostvariti u okviru grada Gospića, koje predstavlja gradsko i županijsko središte.</s><s>Dio manjih naselja, koja već danas imaju razvijeniju urbanu i funkcionalnu strukturu, u svom će budućem razvoju preuzeti i dio urbanih funkcija radi zadovoljenja osnovnih potreba užeg –lokalnog gravitacijskog prostora.</s><s>U okvirima cjelovitog sustava središnjih naselja glavnu ulogu imat će područje naselja Gospić (sjedište Grada) kao manje regionalno središte, s utjecajnim prostorom i van granica Grada, uz druga naselja Lički Osik kao područno i veće lokalno središte te Donje Pazarište, Smiljan, Klanac, Medak i Brušane u funkciji manjih lokalnih središta.</s><s>U budućem razvitku na području Gospića doći će do manje promjene u veličini naselja te će ona povećati (krajem planskog perioda prema prognozi za 2015. godinu) u rangu naselja veličine do 550 stanovnika, uz izuzetak gradskog središta – naselja Gospić 8000 stanovnika) i manjih lokalnih središta – naselja Donje Pazarište, Smiljan, Klanac, Medak i Brušane (250 – 550 stanovnika).</s><s>Određeni razvoj naselja predviđen je prvenstveno u okviru središnjeg prometno-razvojnog koridora oslanjanjem na budući gospodarski razvitak, vezano uz postojeće i nove industrijsko-zanatske, servisne i druge uslužne djelatnosti.</s><s>Ostala će naselja unutar gorskog, prigorskog i ravničarskog područja svoj razvoj realizirati kroz korištenje vlastitih – lokalnih (prvenstveno prirodnih) resursa, kao i pod utjecajem razvijenijih središnjih naselja i lokalnih središta.</s><s>Preostala manja naselja u poljoprivrednom, prigorskom i gorskom području zadržat će svoju tipologiju usitnjenih ruralnih seoskih naselja.</s><s>Pojedina naselja na ovim područjima neće značajnije promijeniti svoju veličinu, tek uz manja povećanja današnjeg broja stanovnika.</s><s>U cilju postizanja navedenog razvoja svakog pojedinog naselja te cjelovitog uravnoteženog i funkcionalnog sustava naselja na području Grada postavljaju se sljedeće planske smjernice:</s>
<s>- Planom se uspostavlja policentrični sustav naselja s ravnomjernim razvojem mreže naselja koja treba zadovoljiti potrebe korisnika prostora na svim dijelovima Grada, - uspostavljeni sustav naselja predstavlja dio ukupne mreže naselja – područnih i lokalnih središta unutar Ličko-senjske županije, 100</s>
<s>- predloženim sustavom naselja realizira se usuglašavanje s očekivanom raspodjelom stanovništva za koje se osigurava ravnomjerniji razmještaj urbanih i drugih uslužnih, radnih i rekreacijskih funkcija, što sve proizlazi iz utvrđenog policentričnog sustava naselja,</s>
<s>- optimalna mreža naselja osigurat će ravnomjerniji razvoj u prostoru i postići smanjenje u razlikama urbaniziranosti između pojedinih područja te rezultirati unaprjeđenjem fizionomskih obilježja i sadržajne strukture naselja uz postizanje efikasnije zaštite vrijednosti graditeljske baštine, prirodnih vrijednosti i okoliša, - potrebno je ostvariti zadržavanje naselja u okvirima cjelovitih prostornih jedinica kao kompaktnog izgrađenog područja uz izbjegavanje nekontroliranog širenja duž lokalnih prometnica ili velike disperzije te na prostore vrijednih poljoprivrednih ili šumskih površina.</s><s>Podržavanje disperznosti izgradnje provodi se u vrlo ograničenom opsegu samo kao dopuna na već disperzno izgrađenim područjima pojedinih zaselaka kao udaljenih dijelova osnovnog naselja, - novom izgradnjom naselja i izvan naselja ne smiju se umanjiti postojeće kvalitete prirodnih vrijednosti i okoliša ni ugroziti područja od interesa za zaštitu kulturnih dobara".148</s>
<s>"Društvena infrastruktura proizlazi iz sustava naselja koji će se razviti na području Grada.</s><s>U okviru ukupnog formiranja sadržajne strukture naselja, treba se posebno poticati:</s>
<s> veću gustoću osnovnih sadržaja društvene infrastrukture (društvene, kulturno prosvjetne, upravne i znanstvene funkcije)  intenzivniji razvoj zanatsko-servisnih sadržaja kao dio sadržajne, ali i gospodarske strukture naselja,</s>
<s> koncentracije društvene infrastrukture usklađeno sa značajem naselja, veličinom gravitacijskog područja i brojem korisnika,  lokaciju određenih sadržaja društvene infrastrukture koji pokrivaju minimalne dnevne potrebe i u naseljima s manjim brojem stanovnika, kako bi se ostvarilo njihovo zadržavanje u tim naseljima te spriječile migracije prema glavnim središtima".149</s>
<s> Razvoj prometne i komunalne infrastrukture "Jedan od vrlo značajnih ciljeva prostornog razvoja gradskog značaja predstavlja prometna i komunalna infrastruktura.</s><s>Ona će pozitivno djelovati na urbani, gospodarski i demografski razvoj područja a, a po svom značaju dio te infrastrukture predstavlja županijski i državni interes.</s><s>Najznačajniji razvoj prometne cestovne infrastrukture realiziran je kroz središnji dio Grada, a sve u formi nove longitudinalne prometnice, autoceste Zagreb – Split koja predstavlja prometnu okosnicu ovog dijela državnog prostora te osigurava bolju integraciju ličke regije u razvojno-gospodarske procese države i šire.</s><s>Osim izgradnje nove autoceste sjeveroistočnim prostorom Grada Gospića trasiran je i koridor brze pruge Zagreb – Split.</s><s>Nova željeznička pruga sa značajno višim prometnim standardom predstavlja drugi važan čimbenik za razvitak županijskog i gradskog prostora.</s><s>Razvoj komunalne infrastrukture prvenstveno treba obuhvatiti mrežu odvodnje otpadnih voda na postojećim i novim razvojnim područjima, a posebno uz naselja s najvećom koncentracijom stanovništva i gospodarskih aktivnosti (Gospić, Lički Osik, Kaniža Gospićka, Žabica, NovoseloBIlajsko).</s><s>Osim toga, potrebno je ostvariti zaštitu ukupnog prostora, a posebice podzemnih voda u odnosu na ispuštanje otpadnih voda iz građevina stanovanja i gospodarstva.</s><s>Zaštita vodenih resursa je od posebnog županijskog značaja pa je potrebno uspostaviti kvalitetnije zbrinjavanje otpadnih voda svih naselja, a posebno onih dijelova koji mogu imati značajniji negativni utjecaj na okoliš.</s><s>Temeljem iznesenog, odvodnja otpadnih voda realizira se izvedbom mreže sustava javne kanalizacije razdjelnog, polurazdjelnog i mješovitog tipa koja će obuhvatiti prvenstveno Grad Gospić te druga naselja Lički Osik, Kaniža Gospićka, NovoseloBilajsko i Žabica.</s><s>Ostala udaljenija i manja naselja veličine ispod 200 stanovnika će, s obzirom na ekonomičnost izgradnje posebnih sustava javne kanalizacije i njihov mogući minorni utjecaj na kvalitetu okoliša, i nadalje koristiti nepropusne sabirne jame, koje se prazne putem specijalnog komunalnog vozila.</s><s>Razvoj prometne i komunalne infrastrukture Jedan od vrlo značajnih ciljeva prostornog</s>
<s>komunalna infrastruktura.</s><s>Ona će pozitivno djelovati na urbani, gospodarski i demografski razvoj područja Grada, a po svom značaju dio te infrastrukture predstavlja županijski i državni interes.</s>
<s>Infrastruktura vodoopskrbe realizirana je na većem dijelu Grada te se za vodoopskrbu koriste lokalni resursi dovoljnog kapaciteta za potrebe žitelja i planiranog gospodarstva.</s><s>Postojeći energetski sustav zadovoljava potrebe korisnika prostora s opskrbom preko 110 kV TS Lički Osik, 35 kV TS Lički Osik – Mol, 35 kV TS Lički Osik i 35 kV TS Gospić te se u ovom trenutku ne predviđa njihovo proširenje, osim određenih zahvata na 10 kV mreži.</s><s>Osim elektroenergetske infrastrukture, jugoistočnim prostorom Grada uspostavljena je i trasa za prolaz magistralnog plinovoda Vrbovsko – Gospić – Split te je ista tretirana kao koridor u istraživanju.</s><s>Prolaz ovog energetsko-planskog koridora kao infrastrukturne građevine 102</s>
<s>komunalna od interesa za državu i županiju otvara ujedno i nove mogućnosti opskrbe ovim energentom i područja Grada Gospića.</s><s>Mreža telekomunikacija u ovom trenutku zadovoljava potrebe razvijenijih dijelova područja te u svojoj ukupnosti ima županijski i lokalni značaj.</s><s>Magistralni svjetlovodni kabeli postavljen je uz državnu cestu D-50 i D-25 (prema Otočcu – Gospiću – Gračacu – Karlobagu) te spojen na centralu u Gospiću AXE – 10, koja ima županijski značaj.</s><s>Budućim razvitkom novih zona gospodarskih djelatnosti i proširenjem građevinskog područja naselja (sa povećanjem</s>
<s>povišenja telekomunikacijskog standarda i boljeg povezivanja unutar područja Grada, dugoročno se predviđa izgradnja novih ATC (tip UPS) na područjima naseljau funkciji lokalnog središta.</s><s>Time će se ostvariti visoka razina telekomunikacijske povezanosti unutar Grada, kao i s drugim područjima, čemu treba dodati i daljnji razvitak mobilnih mreža s većim brojem korisnika.</s><s>Zaključno je moguće, obzirom na opće ciljeve županijskog značaja, vezano uz razvoj prometne i komunalne infrastrukture, ovim Planom utvrditi sljedeće smjernice:  predvidjeti racionalnu, funkcionalnu i ekonomičnu prometnu mrežu koja osigurava dobre preduvjete za gospodarski razvitak te omogućava kvalitetno povezivanje naselja unutar Grada i prema drugim okolnim središtima,  zaštititi koridore državne i županijske prometne infrastrukture, a posebno trase autoceste i planirane brze željeznice,</s>
<s> omogućiti realizaciju novih energetskih potencijala plina i električne energije (akumulacija, proizvodne i prijenosne građevine plinovodi),  provesti obvezujuću izgradnju javne kanalizacije, za najveća naselja na području Grada Gospić – Lički Osik,</s>
<s>Nadalje prostorni plan Grada Gospića obrađuje zaštitu krajobraznih i prirodnih vrijednosti i posebnosti i kulturno-povijesne cjeline".150  Ciljevi prostornog uređenja naselja na području Grada "Ukupne utvrđene vrijednosti prostora uvjetuju njegovo racionalno korištenje usklađeno s potrebama sagledivog razvitka Grada u periodu do 2015. godine.</s><s>Pri tome će se prostor koji predstavljaju razvojni resurs područja koristiti u skladu s načelima održivog razvitka, na način koji osigurava očuvanje i zaštitu njegovih vrijednosti, uključivo ukupnu obnovljivost pojedinog resursa.</s><s>Temeljem iznesenog, 103</s>
<s>razvijenosti telekomunikacijske mreže. daljnja se izgradnja veže uz postojeća naselja s razvojem mreže prostorno i funkcionalno cjelovitih jedinica, unutar kojih je moguće ostvariti kvalitetan urbani standard, potrebne funkcije gospodarskog razvitka te sadržaje i građevine društvene i komunalne infrastrukture.</s>
<s>Drugi tipovi izgradnje vezani uz gospodarski razvitak (industrijsko-proizvodne, zanatsko-servisne i komunalne zone) ili uređivanje prostora za potrebe sadržaja rekreacije, komunalnih građevina i infrastrukture (prometni koridori, vodovodni rezervoari, eksploatacijska područja i groblja) djelomice se razvijaju i izvan građevinskog područja naselja, kao zasebne gospodarske odnosno komunalne zone.</s><s>Ukupno dimenzioniranje novih prostora za daljnje uređivanje i korištenje provedeno je na načelu zaštite i obnovljivog korištenja osnovnih resursa, što se prvenstveno odnosi na poljoprivredno i šumsko zemljište, uključivo i druge prirodne vrijednosti (krajobraz i slično).</s><s>Na taj način se kroz racionalno „trošenje“ prostora u skladu s realnim potrebama demografskog i gospodarskog razvitka i njegovo očuvanje za daljnje post plansko korištenje te usmjeravanjem novih zona izgradnje izvan prirodno kvalitetnih i resursnih područja postiže ukupna zaštita prostora Grada Gospića.</s>
<s>Radi toga Prostorni plan uređenja Grada Gospića predstavlja osnovnu prostornoplansku dokumentaciju za neophodno usmjeravanje prostornog razvitka Grada, što se postiže usuglašavanjem namjenskog korištenja prostora i očuvanja prirodnih resursa kroz provođenje uvjeta održivog razvitka.</s><s>Planom se također uspostavlja funkcionalni ustroj prostora koji ima za cilj grupiranje sukladnih sadržaja i namjena na način da se osigura racionalno uređenje prostora, usklađeno sa zatečenim prirodnim-prostornim vrijednostima i uvjetima održivog razvitka.</s><s>Osnovni princip i ciljevi racionalnog korištenja i zaštite prostora temelje se na ostvarenju sljedećih glavnih postavki:</s>
<s> Građevinska područja naselja treba oblikovati, uskladiti i dimenzionirati prema stvarnim demografskim potencijalima s potrebnim rezervnim prostorima radi realno očekivane „disperzije“ izgradnje, zadržavajući tradicionalnu tipologiju formiranja naselja, uvažavajući mogućnosti njihovog opremanja nužnom prometnom i komunalnom infrastrukturom, uključivo građevine društvenog standarda, kako bi naselja ostvarila odgovarajući urbani standard.  Lokacija i namjena novih građevinskih područja treba biti prvenstveno usmjerena prema ostvarenju intenzivnijeg gospodarskog razvitka, a manje za potrebe stanovanja pa realizacija gospodarskih zona ima prioritet pred drugim namjenama i načinima korištenja prostora.  Poljoprivredno zemljište na ravničarskom dijelu Grada (izvan zona gospodarskog razvitka), treba sačuvati od bilo kakve izgradnje izuzev gradnje u funkciji daljnje revitalizacije</s>
<s>Unutar tog prostora realiziraju se samo manja proširenja postojećih naselja vezano uz budući demografski potencijal.  Postojeće šumsko zemljište, bez obzira na njegovu namjenu i kvalitetu šumske vegetacije, treba kroz pošumljavanje dalje oplemenjivati te isključiti iz glavnih prostora uređenja i izgradnje naselja ili drugih namjena na području Grada.</s><s>Značaj šumskog zemljišta posebno je naglašen u okviru Parka prirode Velebit i Nacionalnog parka Paklenica te gorskog i prigorskog pojasa, gdje treba u formi ekološki visokovrijednih prirodnih predjela predstavljati osnovu posve specifičnih gospodarskih aktivnosti i mogućnosti turističkog razvitka, ali i zaštitu zemljišta od prisutnih procesa erozije.</s>
<s>Uzevši u obzir prethodno iznesene kriterije racionalnog korištenja i zaštite prostora mogu se dati okvirni – generalni parametri daljnjeg razvitka pojedinih naselja, utvrditi potreba njihovog širenja kao i definirati karakter buduće izgradnje po pojedinim prostorno-tipološkim cjelinama:</s>
<s> Nizinsko-ravničarsko područje, uglavnom obuhvaća područje uz naselja Gospić, Lički Osik, Kaniža Gospićka, Žabica, Lički Novi, Mušaluk, Smiljansko Polje, Smiljan, NovoseloBilajsko.</s><s>To je prostor na kojemu se očekuju veći razvojni pomaci, prvenstveno vezano uz poljoprivredu i stočarstvo, uključujući i različite gospodarsko-proizvodne, zanatsko-servisne i komunalne djelatnosti locirane u okviru novih gospodarskih zona unutar naselja.</s><s>Radi toga na tom području treba predvidjeti određene dodatne prostore za razvoj urbanih funkcija i stanovanja, ali i nove prostore za izgradnju gospodarskih sadržaja.</s><s>Naselja locirana uz glavni lokalni prometni pravac – državnu cestu D-50 i D-25 (Gospić, Lički Osik) uglavnom predstavljaju najveća i najurbaniziranija područja pa u tim okvirima treba osigurati mogućnost više razine urbanog standarda kroz daljnju koncentraciju sadržaja društvene infrastrukture gospodarskih djelatnosti i više razine opremljenosti komunalnom infrastrukturom.  Prostor ostalih razvojnih područja uz prometne pravce županijskog značaja obuhvaća i lokalitete naselja u funkciji manjih lokalnih središta (Donje Pazarište, Brušane, Bilaj) na kojima se radi dobre prometne povezanosti s drugim područjima, potiče i očekuje određena izgradnja novih područja unutar naselja namijenjenih prvenstveno razvitku različitih vrsta gospodarskih djelatnosti vezanih uz obiteljska gospodarstva, obrtničko-zanatske usluge te agroturizam.  Planinsko/gorsko i prigorsko područje predstavlja prostor sa slabije izraženim demografskim potencijalom i polaganim preseljenjem stanovništva prema razvijenijem središnjem području Grada.</s><s>Radi toga su i potrebe za novim razvojnim prostorima naselja i gospodarskih djelatnosti znatno smanjene.</s><s>Međutim, radi stvaranja posebnih pogodnosti za zadržavanje stanovništva na predmetnom području, kao i privlačenja nove izgradnje, Planom se predviđa samo manje proširenje prostora građenja unutar ili uz postojeća naselja vezano 105</s>
<s>104 na njihove razvojno-demografske potrebe, ulogu u mreži središnjih naselja te dosadašnje trendove i zatečenu izgrađenost područja.</s><s>Razvoj ovog područja osnivat će se prvenstveno na korištenju postojećih prirodnih resursa za razvitak tradicionalnih gospodarskih djelatnosti u okvirima obiteljskog gospodarstva (stočarstvo), uz dopunu kroz proizvodnju zdrave hrane i ekološki (seoski i lovni) turizam bez osnivanja novih radno-proizvodnih područja.</s><s>Nova izgradnja u funkciji gospodarskog razvitka može obuhvatiti pojedine lokacije za potrebe obiteljskih gospodarstava kao nositelja proizvodnje (farme, mala prerada poljoprivrednih i stočarskih proizvoda) koje se realiziraju izvan građevinskog područja u okviru veće poljoprivredne (proizvodne) površine.</s><s>Sumiranjem iznesenog, može se konstatirati da će doći do revizije ranijeg građevinskog područja naselja (PPO Gospić), čime se podiže razina racionalnosti u raspolaganju s prostorom te ujedno ostvaruje i njegova zaštita kao prirodnog resursnog prostora.</s>
<s>Zaključno se u okviru prethodno opisanih ciljeva racionalnog korištenja i zaštite prostora unutar granica Grada Gospića mogu postaviti sljedeće osnovne generalne smjernice:</s>
<s> Planiranim korištenjem prostora treba osigurati uređenje i zaštitu voda (vodotoka) vodeći računa da iste predstavljaju i značajni vodoopskrbni resurs šireg područja.  Racionalno korištenje prostora posebno obuhvaća segment građevinskog područja pa se proširenje postojećih izgrađenih dijelova naselja trebaju osnivati na pretpostavkama demografskog i gospodarskog rasta, povećanja stambenokomunalnog standarda i s ciljem zaustavljanja njihovog daljnjeg pražnjenja.  S obzirom na tipologiju prostora i naselja te specifičnosti mogućeg razvoja, gospodarske djelatnosti prioritetno se lociraju unutar naselja u već formiranim ili planiranim zonama takvih djelatnosti.</s>
<s> Zbrinjavanje otpada kao značajan segment ukupne zaštite prostora osiguran je na prostoru naselja Široka Kula za Grad Gospić i županijsko središte za gospodarenje otpadom na lokaciji Ostrvica – Vujnovac – Škadrice, s odlagalištem komunalnog, inertnog i drugog otpada.151  Utvrđivanje građevinskih područja naselja "Unutar prostora Grada Gospića locirano je 50 naselja kao prostornih jedinica na čijem se užem području nalaze izgrađeni – urbanizirani prostori pojedinog naselja.</s><s>S obzirom na prostorne i prometne karakteristike pojedinog područja, naselja su rezultirala sa specifičnim oblikom izgradnje odnosno rasprostiranja izgrađenih 106</s>
<s>kvalitetne poljoprivredne površine. dijelova naselja unutar njihovih područja.</s><s>U odnosu na takve prostorne karakteristike formiranja građevinskih područja naselja možemo razlikovati tri osnovna tipa analizirana u okviru Prostornog plana uređenja:  tip koncentriranog naselja gradsko-ruralnog tipa, koji je realiziran u okvirima središnjeg naselja grada – naselja Gospić i naselja Lički Osik u sebi obuhvaća namjenski kompletnu organizaciju prostora (urbane funkcije, stanovanje i gospodarske djelatnosti);</s>
<s> izduženi, linearni tip seoskog naselja izgrađen uz cestovne komunikacije ili uvjetovan konfiguracijom terena (pružanje udoline, polja ili dr.), s karakterističnim primjerima takvih naselja kao što su Podoštra, Mušaluk.  disperzni tip izgradnje seoskih naselja, s većom ili manjom disperzijom u prostoru, prisutan na sjeveroistočnim, sjeverozapadnim i jugoistočnim dijelovima prostora, obuhvaćaju područja Široka Kula, Barlete, Zavođe, PavlovacVrebački, Mogorić, Velika Plana, Mala Plana, Vaganac, Kalinovača, Rastoka, Lički Čitluk, Počitelj, Brezik, Kukljić, Drenovac Radučki.</s><s>Prethodno opisana postojeća građevinska područja za 50 naselja u prostoru Grada Gospića obuhvaćaju ukupno danas izgrađeni prostor građevinskog područja naselja u površini od 2007,30 ha.</s><s>U odnosu na ukupni prostor navedenih naselja odnosno ukupnu površinu Grada Gospića danas izgrađena građevinska područja naselja čine samo oko 2,07 %.</s><s>Postojeća građevinska područja naselja obuhvaćena su u okviru planiranih građevinskih područja te prikazana na grafičkim prilozima Plana Osnovnoj državnoj karti i katastarskim kartama u mjerilu 1:5000, pri čemu čine dio ukupnog (postojećeg i planiranog) građevinskog područja pojedinog naselja.</s><s>Određene smjernice za formiranje građevinskih područja naselja, kao i njihovo proširenje odnosno prostornu lokaciju proizlaze iz prostorno-planskih dokumenata više razine – Strategija i Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske te Prostornog plana Ličko-senjske županije, uvažavajući i ranije prostorno-planske dokumente koji su se odnosili na predmetno područje Grada Gospića (PPO Gospić).</s><s>Analizom tih dokumenata može se konstatirati da se u pogledu građevinskih područja naselja predlažu sljedeće smjernice i osnovni prostorni parametri:  proširenje građevinskog područja ne smije utjecati na smanjenje šumske i kvalitetne poljoprivredne površine – građevinska područja naselja treba formirati kao urbane,</s>
<s> ruralne cjeline uz onemogućavanje njihovog proširivanja uz državne ceste, vrijedna poljoprivredna zemljišta, zaštićena područja, koridore državne i regionalne infrastrukture te nestabilne terene,  proširenje građevinskog područja treba biti u okvirima racionalnog gospodarenja prostorom i resursima na održiv, štedljiv način,  proširenje građevinskog područja treba proizaći iz razvojnih potreba područja vezano uz stanovništvo i gospodarstvo,</s>
<s> prilikom planiranja građevinskog područja naselja treba ostvariti optimalne gustoće vezano uz tipologiju naselja, uvažavajući prostorne standarde (postojeće i planirane),</s>
<s> formiranje građevinskih područja naselja treba biti stimulativno za daljnja naseljavanja područja Grada, kao i pospješivanje demografskog i gospodarskog razvitka vezano uz revitalizaciju demografski ugroženih područja, stimuliranje širenja procesa urbanizacije te osiguranja poticajnih prostora za budući gospodarski razvitak.</s>
<s>Osim navedenih smjernica preuzetih iz prostorno-planskih dokumenata višeg reda, kao podloga za buduće utvrđivanje osnovne veličine građevinskih područja provedena je detaljna analiza zatečenog stanja izgrađenosti prostora, vezano uz sljedeće pokazatelje:</s>
<s> karakteristike područja pojedinih naselja na terenu s analizom izgrađenosti te utvrđivanja prostornih mogućnosti za njihovo proširenje,  analiza granica građevinskih područja naselja iz ranijeg Prostornog plana bivše općine Gospić,</s>
<s>Paralelno s analizom prethodno navedene dokumentacije i rada na terenu, prilikom oblikovanja građevinskih područja razmatrani su i zahtjevi Grada Gospića.</s><s>Radi usuglašavanja predloženih građevinskih područja naselja s potrebama lokalnog stanovništva i Gradom Gospićem provedene su i prethodne rasprave vezano uz koncepciju Prostornog plana pri čemu su razmatrana i građevinska područja za sva naselja na području jedinice lokalne samouprave.</s><s>U okvirima stvaranja preduvjeta za budući gospodarski razvitak građevinska područja imaju poseban značaj.</s><s>Naime, upravo ona predstavljaju podlogu – prostor na kojemu se takav planirani i programirani razvitak treba ostvariti i oživotvoriti.</s><s>Poticanjem i ostvarivanjem gospodarskog razvitka javlja se potreba za povećanjem prostora stanovanja kao rezultata očekivanog pozitivnog utjecaja gospodarskog razvitka na demografsku situaciju.</s><s>Uzevši u obzir utvrđene mogućnosti daljnjeg gospodarskog razvitka područja grada Gospića u svim segmentima gospodarstva, predviđene su i u budućem građevinskom području različite namjenske strukture prvenstveno smještene u okvirima naselja, odnosno samo manjim dijelom u posebnim zonama izvan naselja pogodnim za njihov razvitak (gospodarska namjena, poslovna namjena, turizam, rekreacija, eksploatacija mineralnih sirovina).</s><s>Građevinska su područja u okviru ovog Plana, vezano uz potrebe budućeg razvojnog perioda, utvrđena gotovo u cijelosti kao prostori za razvoj i uređenje površina naselja te kao površine za razvoj i uređenje područja izvan naselja, odnosno kao izdvojena građevinska područja.</s><s>Tako se u okvirima naselja (površine za razvitak i uređenje naselja) osiguravaju potrebni dodatni prostori javne namjene za razvitak urbanih funkcija, stanovanja definiranog kao zone mješovitog tipa (stambeno-poslovne i 108</s>
<s>definirali pojedina područja izgradnje. poslovno-stambene strukture), uključivo manje radne zone, koje omogućavaju određeni gospodarski razvitak svakom pojedinom naselju.</s><s>Posebna razvojna područja za potrebe gospodarstva (industrijsko-proizvodne, zanatsko-servisne, komunalne, trgovačke i ugostiteljsko-turističke djelatnosti) kao glavnog pokretača budućeg gospodarskog razvitka (uključivo poljoprivredu i stočarstvo) osigurana su (iz funkcionalnih, zaštitnih i prometno-organizacijskih razloga) kao područja za razvoj i uređenje prostora na rubnim dijelovima naselja Gospić.</s><s>Međutim, i ta područja locirana su u prostoru na način da dijelom koriste postojeće prometne pogodnosti te blizinu glavnih prometnih pravaca, čime se u prostornoj i funkcionalnoj organizaciji Grada postiže koncentracija građevinskih područja, racionalnost i ekonomičnost izgradnje te lakše opremanje potrebnom komunalnom infrastrukturom uz zadržavanje većih slobodnih i neizgrađenih područja u formi kvalitetnog prirodnog i kultiviranog krajobraza.</s><s>Prethodno izneseni okvirni elementi razvitka naselja i gospodarstva rezultirali su određenim promjenama vezano uz lokaciju i veličinu građevinskih područja u odnosu na postojeću izgrađenost prostora.</s><s>Naime, radi stimuliranja i povećanja ukupne privlačnosti područja Grada Gospića, predviđeno je adekvatno povećanje izgrađenih dijelova naselja kroz formiranje novih zona izgradnje za potrebe stanovanja, urbanih funkcija i gospodarstva.</s><s>Pri tome se građevinska</s>
<s>popunjavanje neizgrađenih međuprostora te u dubinu prostora, zadržavajući kao osnovicu zatečeni prostor i urbanu matricu naselja.</s><s>Tako se postojeće izgrađeno područje naselja s 2040,15 ha (2007,3 ha – površina naselja +3285 ha –površina groblja) povećava za dodatni neizgrađeni dio površine 587,18 ha na ukupno planirani prostor građenja naselja dimenzioniran s površinom od 2594,48 ha, u okviru čega postojeći izgrađeni dijelovi građevinskog područja naselja učestvuju sa 78,63 %, dok planirana izgradnja u okvirima građevinskih područja naselja obuhvaća samo 21,37 % ukupno predviđenih građevinskih područja naselja.</s><s>Građevinska područja izvan naselja obuhvaćaju prostore gospodarske namjene proizvodne i poslovne, manje prostore namijenjene razvoju turizma i sadržajima športa i rekreacije, uključivo postojeće i planirane.</s><s>Ukupna veličina tih površina građevinskog područja izvan naselja iznosi 514,49 ha, od čega postojeći lokaliteti zauzimaju 294,21 ha (57 %), a planirane nove zone obuhvaćaju 220,28 ha ili oko 43 % prostora namijenjenog za razvitak i uređenje izvan naselja.</s><s>Uzevši u obzir ranije iskazane površine građevinskih područja naselja s 2594,48 ha onda sveukupni prostori na kojima je predviđena aktivnost izgradnje i uređenja prostora (uz izuzetak površina infrastrukturnih koridora i mineralnih sirovina) iznose 3108,97 ha, a zajedno s površinom groblja od 32,85 ha iznosi 3141,82 ha.</s><s>U okvirima interne prostorne raspodjele građevinskih područja na karakteristične prostorne cjeline grada može se konstatirati da se Planom predviđa veće učešće građevinskih područja naselja i izvan naselja (bez prostora kamenoloma) na centralnom dijelu Grada (naselja Gospić, Lički Osik, Smiljan, Smiljansko Polje, NovoseloBilajsko, Široka Kula, Ostrvica, Žabica) koje iznosi ukupno 1682,76 ha ili 53,56 % navedenog dijela građevinskog područja naselja 109</s>
<s>Grada Gospića.</s><s>Na tom je području ujedno predviđeno i najveće povećanje građevinskog područja, koje iznosi 615,59 ha ili 76,24% novog građevinskog područja u naseljima.</s><s>Takva raspodjela rezultat je usmjeravanja i koncentracije stanovanja i gospodarskih aktivnosti prostorno-prometno najpovoljnijih lokacija za razvitak novih gospodarskih struktura.</s><s>Detaljni prikaz građevinskih područja s njihovom veličinom i strukturom dat je u priloženim tablicama".152 11.6.</s><s>Plan prostornog uređenja</s>
<s>Prostorni razvoj na području Grada i nadalje će se usmjeravati i temeljiti na osnovnim resursima područja kao što su poljoprivredno i šumsko zemljište, uključivo mineralne</s>
<s>(industrijsko-proizvodni, zanatsko-servisni, komunalni i drugi) sadržaji te planiranim gospodarskim namjenama.</s><s>U tom će smislu prostor Grada Gospića značajnije sudjelovati u segmentima gospodarskog razvitka Županije, u svojim okvirima razvijati lokalno gospodarstvo vezano na djelatnosti u segmentu poljoprivrede, stočarstva, šumarstva, eksploatacije mineralnih sirovina, uključivo turizam, lovstvo te preradu drveta, poljoprivrednih i drugih proizvoda.</s><s>Pretpostavljeni razvojni pomaci u ukupnom gospodarstvu imat će svoj odraz i na mreži naselja pa će kroz razmatrani razvojni period jačati naselja u središnjem razvojnom pojasu te neposrednom kontaktnom prostoru prema gradskom središtu, a to su naselja do 550 stanovnika.</s><s>Međutim, veći broj naselja će se i u budućnosti zadržati u okvirima malih ruralnih naselja s pretežitom veličinom do 200 stanovnika.</s><s>Iznesena ocjena očekivane veličine naselja temelji se na postojećim procesima u okviru demografskog stanja na području Grada pa će samo novi, prethodno navedeni razvojni procesi, u okviru očekivanog napretka gospodarstva promijeniti dosadašnje negativne trendove.</s><s>Time će se stvoriti preduvjet za zaustavljanje depopulacije pojedinih dijelova ovog kraja te omogućiti postizanje stabilizacije demografske situacije u razvijenim i gospodarski atraktivnim naseljima i područjima.</s><s>Dobra razina postojeće razvijenosti prometne infrastrukture, kao i nova izgradnja, daje prostoru Grada Gospića poseban značaj kao veznog područja između središnjih i južnih dijelova Republike Hrvatske.</s><s>Izgradnjom autoceste Zagreb-Split te rekonstrukcijom postojeće željezničke pruge i transformacijom u prugu velikih brzina i velike propusne moći, područje Grada Gospića ulazi u one prostore koji imaju poseban prometni i razvojni značaj za županiju i državu.</s><s>U okviru prostornog razvoja posebno mjesto zauzimaju i mjere zaštite pojedinih prirodnih resursa kao područja značajne prirodne vrijednosti.</s><s>Takvo usmjeravanje prostornog razvitka područja Grada Gospića, s ciljem održavanja ekološki vrijednog prostora i očuvanje visoke razine zaštite okoliša otvara ovaj prostor prema novim mogućnostima razvitka 110</s>
<s>sadržajima temeljenog na atraktivnosti i kvaliteti prirodnog okoliša (proizvodnja zdrave hrane, različite vrste turizma i dr.).</s><s>U tom smislu vrijedni prirodni prostori i specifični razvojni procesi koji će oni potaknuti predstavljaju značajnu dopunu gospodarskog razvitka, a ujedno čine važan dio sačuvanog i zaštićenog prirodnog okoliša od značaja za područje Ličko-senjske županije (posebno na području Parka prirode Velebit, Nacionalnog parka Paklenica, zaštićenog krajolika Ribnik-Bilaj-Jadova, meandri rijeke Like u Ribniku i Ličkom polju).</s>
<s>Zaključno se može konstatirati da se pretpostavlja intenzivniji prostorni razvoj na području Grada posebno s ciljem stimulacije općeg gospodarskog razvitka na njezinom čitavom području, vezano uz lokalne resurse (poljoprivredno zemljište, šume, vode, eksploatacijska područja, gospodarska namjena, prometna pogodnost i dr.).</s><s>To će imati odraza i na potrebu formiranja adekvatnih građevinskih područja, na kojima je moguće ostvariti predviđene razvojne strukture, kako na središnjem pretežito ravničarskom i djelomice rubno prigorskom dijelu Grada, tako i na jugozapadnom i sjeveroistočno rubnom području s Ličko-krbavskim međugorjem.</s><s>Međutim, svi navedeni prostorno-razvojni pomaci na području Grada Gospića neće dovesti do značajne promjene osnovnih karakteristika, već će se samo ostvariti kvalitetniji urbani i životni standard te time osigurati preduvjete za zadržavanje postojećeg stanovništva i eventualno privlačenje novog stanovništva.</s><s>Radi toga će se područje jedinice lokalne samouprave – Grada Gospića u odnosu na prostornu i gospodarsku strukturu Županije i dalje zadržati u okviru prostornih jedinica s dobrim razvojnim potencijalima i mogućnostima, vrijednim prirodnim resursima i dobrom prometnom infrastrukturom, koji joj omogućavaju ulazak među prostorno i razvojno značajnija područja u Županiji.153  Planirana organizacija prostora i osnovna namjena i korištenje prostora "Temeljna organizacija prostora na području Grada Gospića proizlazi iz utvrđenih razvojnih potreba i mogućnosti, ocjene prihvatnih kapaciteta prostora, uvažavajući sva ograničenja koja proizlaze iz potrebe osiguranja održivog razvitka, tj. uspostavi osnovnog principa da se u namjeni i korištenju prostora kroz planski period 2005. 2015. god. trajno osiguraju njegove vrijednosti i za potrebe budućih generacija.</s><s>Ranije prikazanim razmatranjima utvrđene su potrebe za prostorom vezano uz planirani dugoročni razvitak područja Grada Gospića do 2015. godine.</s><s>Tako su u okvirima ukupne projekcije i ocjene mogućnosti tog razvitka daneprognoze povećanja stanovništva te definirani mogući okviri buduće strukture gospodarstva temeljeni na raspoloživim resursima prirodnog okoliša, izgrađenih dijelova prostora i ljudskih potencijala.</s>
<s>Provedena nova funkcionalna i namjenska organizacija prostora osigurat će očuvanje postojećih prirodno-ekoloških i razvojno-značajnih resursa.</s><s>Također, 111</s>
<s>skladna povezanost postojećih i novih dijelova urbane strukture uz zadovoljavanje potrebnih prostornih kapaciteta radi osiguranja dovoljno velikog i kvalitetnog prostora za prognozirani budući razvitak u segmentu stanovanja, gospodarstva i infrastrukture.</s><s>S obzirom na utvrđene potrebe rezerviranja prethodno navedenih prostora različite kategorije namjene, Planom je kroz utvrđivanje građevinskih područja naselja ocijenjena mogućnost osiguranja sljedeće strukture izgradnje unutar građevinskog područja: - zone mješovite namjene s pretežitim stanovanjem te mogućom realizacijom radno-proizvodnih i gospodarskih sadržaja unutar stambene građevine ili u sklopu stambene građevne čestice; - područja mješovite namjene s pretežito radno-proizvodnim i gospodarskim sadržajima (mala privreda, seoski turizam, poljoprivredna obiteljska gospodarstva i dr.) uz mogućnost povezivanja sa stambenom funkcijom.</s><s>Unutar tih područja (prvenstveno na prostoru naselja Gospić, Lički Osik, Smiljansko polje, NovoseloBilajsko, Široka Kula, Ostrvica) moguća je izgradnja i većih radno-proizvodnih kapaciteta (industrijski pogoni i dr.); - prostori sadržaja javne namjene i urbanih funkcija kao područja isključive namjene, ali i djelomično interpolirano u zone mješovite namjene zajedno sa stanovanjem; koridori prometne i druge infrastrukture kao zone isključive namjene.</s><s>Prethodno prikazano načelno – generalno strukturiranje namjene prostora unutar građevinskog područja pojedinog naselja ukazuje da je unutar ukupne veličine prostora namijenjenog razvitku naselja osiguran neophodan funkcionalni okvir svih potrebnih sadržaja i namjena unutar pojedinog naselja, koji mu treba omogućiti autonomnu i kvalitetnu funkciju.</s><s>Ukupno sagledavanje čitavog prostora Grada vezano uz dimenzioniranje i lociranje pojedinih namjenskih kategorija unutar njezinog prostora, potrebnih za osiguranje adekvatnog životnog, urbanog i radnog standarda njezinih stanovnika rezultiralo je planskim predviđanjem potrebnih prostora za sljedeću namjenu i korištenje: - površine za gradnju, građevinska područja naselja, s prethodno opisanom neophodnom funkcionalnom strukturom; - prometne površine, koridori cestovnog i željezničkog prometnog sustava; - koridori magistralne energetske infrastrukture; - ostale površine, vezano uz poljoprivredna i šumska područja nižeg značaja te prostori za istraživanje mogućnosti eksploatacije mineralnih sirovina.</s><s>Opisane osnovne kategorije namjene prostora proizašle su kako iz potreba Grada u njezinom budućem razvitku za prostorima određene namjene (građevinska područja naselja s obuhvaćenim zonama stanovanja, rada, urbanih funkcija i lokalne infrastrukture, prostori koridora glavne prometne infrastrukture izvan naselja – ceste i željeznice), tako i zbog nužnosti zaštite prirodnih resursa (poljoprivrednih, šumskih i vodenih površina).</s><s>Površine za gradnju Glavnu namjensku kategoriju koja predstavlja podlogu za osiguranje ukupne daljnje izgradnje i razvitka predstavljaju nova područja izgradnje odnosno građevinska područja naselja.</s><s>Ta područja dimenzionirana su prema vrlo racionalnom standardu te osiguravaju dovoljne i kvalitetne prostore za budući razvitak svakog pojedinog naselja.</s><s>Iz pokazatelja danih ranije Građevinska područja 112</s>
<s>skladna evidentno je da se unutar svakog naselja osigurava dovoljan prostor za potrebe stanovanja i izgradnju novih stambenih prostora.</s><s>Kao što je već rečeno, ta područja u okviru svakog naselja omogućavaju realizaciju i svih drugih pratećih namjena, kako bi se naselje moglo razvijati kao prostorno organizaciona i funkcionalna cjelina, s visokim stupnjem mogućnosti autonomnog života stanovništva (posebno u pogledu svakodnevnih potreba).</s><s>Građevinska područja predstavljaju prostore u kojima se obavezno realizira svaka nova izgradnja osim određenog dijela građevina koje se prema postojećoj zakonskoj regulativi i Provedbenim odredbama ovog Plana mogu graditi izvan građevinskog područja.</s><s>Posebno se napominje da je ovim Planom, a u svrhu poticanja gospodarskog razvitka i proširenja mogućnosti organiziranja obiteljskog gospodarstva omogućena izgradnja građevina određene namjene (turizam, poljoprivreda) i izvan građevinskog područja, uz poštivanje određenih uvjeta.</s><s>Kao što je već prethodno definirano (prilikom opisa strukture namjene površina unutar građevinskog područja naselja), sve namjenske kategorije unutar građevinskog područja naselja definirane su kao mješovite (osim koridora lokalne prometne i druge infrastrukture) radi pružanja što širih mogućnosti izgradnje u funkciji stanovanja, ali i za potrebe gospodarskih aktivnosti te time i razvitka pojedinog naselja.</s><s>Prometne površine definirane u okviru namjene prostora kao koridori postojećeg ili budućeg cestovnog i željezničkog prometnog sustava, predstavljaju okosnicu planiranog razvitka Grada.</s><s>Prometni koridori predstavljaju prostore postojećih i novih prometnih pravaca kao dijela visoko standardnog i suvremenog sustava države.</s><s>Navedeni dijelovi prometnog sustava odnose se na dionicu ličko-jadranske autoceste i nove brze željeznice na njihovom prolazu preko područja Grada Gospića.</s><s>Unutar kategorije novih prometnica, odnosno namjene prostora za nove prometne pravce, dio prostora rezerviran je za trasu gradske obilaznice Grada Gospića.</s><s>Potrebe željezničke prometne infrastrukture osiguravaju se unutar namjene prostora Grada kroz rezerviranje potrebnih prostora za poboljšanje trase postojeće pruge.</s><s>Svi prometni koridori imaju karakter isključive namjene prostora te mogu služiti jedino za izgradnju nove odnosno rekonstrukciju postojeće prometne infrastrukture Grada (ceste i željeznice).</s><s>Površine za uređenje unutar ove namjenske kategorije obuhvaćeno je poljoprivredno i šumsko zemljište kao posebna prirodna kvaliteta, ali i značajan gospodarskorazvojni resurs.</s><s>Uvažavajući značaj ovih kategorija prostora u Planu je provedena njihova maksimalna zaštita.</s><s>Radi toga je poljoprivredno zemljište sačuvano u svim dijelovima – područjima visokog boniteta, a posebno na poljoprivredno značajnim prostorima Ličkog polja.</s><s>Šumsko zemljište sačuvano je od daljnje izgradnje naselja koja se uglavnom šire na prostore izvan kvalitetnog šumskog područja.</s><s>Osim toga, šumsko zemljište – šume kao dio kvaliteta prirodnog okoliša predstavljaju jednu od osnovnih vrijednosti Nacionalnog Parka Paklenica i Parka prirode Velebit.</s><s>Time je onemogućena bilo kakva druga namjena odnosno drugi način korištenja tog vrijednog prirodnog i resursnog područja.</s><s>Posve je jasno da će takav režim zaštite uvjetovati i drugačiji pristup eksploataciji, održavanju i obnovi šuma na predmetnom 113</s>
<s>skladna području.</s><s>Građevinski zahvati u okviru navedene dvije kategorije zemljišta predviđeni su samo na nižim vrijednosnim kategorijama (izvan kvalitetnog poljoprivrednog i šumskog zemljišta) prvenstveno za potrebe izgradnje glavnih prometnih (cesta, željeznica) i energetskih (dalekovodi, plinovod) koridora, koji se grade izvan građevinskog područja naselja.</s><s>Ostale površine vodene površine Unutar ostalih površina obuhvaćenih ukupnom namjenom prostora na području Grada Gospića realiziraju se određene namjene posebno značajne za razvoj i uređenje prostora.</s><s>Prvu kategoriju unutar tih prostora čine vodotoci i vodene površine.</s><s>S obzirom na značaj ovih vodotoka, Planom je predviđen minimalan zaštitni pojas koji izvan građevinskog područja iznosi 100 m i 200 m, a unutar ili uz građevinsko područje 25 m s obje strane vodotoka.</s><s>Zahvati uređenja prostora vezano uz vodotoke i njihov utjecaj na poljoprivredne površine (melioracije, obrane od poplava i dr.) ne smiju ugroziti ljepotu krajolika i mijenjati trasu – korito vodotoka, odnosno ne smiju rezultirati većim inženjerskim zahvatima na njegovom uređenju (nasipi, popločenje kosina nasipa i sl.).</s><s>U navedenim vodotocima treba osigurati takav režim voda koji omogućava s jedne strane održavanje stalnog biološkog minimuma (vodena flora i fauna) i s druge strane daje mogućnost korištenja vodotoka za potrebe rekreacije, izletničkog turizma, ribičarstva i dr. uz nužno pružanje i potrebne vizualne kvalitete vezano uz protok određene količine vode.</s><s>Naglašava se da sve vodotoke treba zadržavati i očuvati u što izvornijoj prirodnoj formi uz osiguranje pojedinih dijelova okolnog područja od njihovih negativnog utjecaja kroz poplavljivanje pojedinih dijelova prostora.</s>
<s>Osim vodotoka, značajne vodene površine na području Grada Gospića čini postojeća akumulacija „Kruščica“.</s><s>Površine za eksploataciju mineralnih sirovina ukupni planirani razvitak na području Grada Gospića, a posebno u segmentu izgradnje velikih infrastrukturnih građevina (akumulacija, željeznica i dr.) uključivo i drugu izgradnju na područjima naselja (građevine, lokalne ceste i dr.) rezultirat će potrebom za određenim mineralnim sirovinama, prvenstveno kamenim agregatom ili arhitektonsko-građevinskim kamenom.</s><s>Osim toga, u cilju poticanja gospodarskih aktivnosti također je važno omogućiti eksploataciju mineralnih sirovina zasebno ili u kombinaciji s proizvodnjom građevinskog materijala, betonske galanterije, u kombinaciji s asfaltnom bazom i dr. S obzirom na geološke karakteristike područja može se konstatirati da postoje mogućnosti za eksploataciju mineralnih sirovina te se ovim Planom formiranju veće istražne zone kao područja za istraživanje eventualnih mogućnosti eksploatacije mineralnih sirovina na temelju provedenih detaljnih geoloških i rudarskih istraživanja odnosno izrađene Studije utjecaja na okoliš.</s><s>Za potrebe eksploatacije mineralnih sirovina utvrđena su nova istražna područja (u površini od 364,65 ha) i definiraju prostori na rubnim dijelovima područja naselja Barlete, Ostrvica, Vrebac.</s><s>U okvirima tih zona treba kroz zakonom uvjetovanu dokumentaciju, studije i istraživanja, definirati točnu lokaciju pojedinog kamenoloma podređenu uvjetima koji proizlaze iz važećih zakonskih propisa i posebnih uvjeta određenih od strane tijela državne uprave, uvažavajući uvjete iz 114</s>
<s>Provedbenih odredbi ovog Plana.</s><s>Sastavni dio prethodne dokumentacije treba biti i elaborat sanacije prostora nakon završetka njegove eksploatacije.</s><s>To znači da će se unutar ukupno predviđenog eksploatacijskog polja putem prethodno navedene dokumentacije i istraživanja, odrediti točne uže lokacije eksploatacijskih polja na kojima će se provoditi eksploatacija mineralnih sirovina.</s><s>Postojeće eksploatacijsko područje na lokaciji Kukljić unutar područja naselja Kukljić razvijat će se u skladu sa Županijskim planom i relevantnim zakonskim propisima i posebnim uvjetima, uz obvezu sanacije napuštenih dijelova eksploatacijskog područja, putem biološke rekultivacije.</s><s>Postojeće eksploatacijsko područje na lokaciji Podoštra razvijat će se u skladu sa Županijskim planom, odobrenim rudarskim projektom i eksploatacijskim područjem te posebnim uvjetima mjerodavnih institucija (MORH-a).</s><s>Sanacija eksploatacijskog područja provest će se kroz izgradnju građevina i sadržaja gospodarske namjene, uključivo biološku rekultivaciju (ozelenjavanje).</s><s>Postojeće eksploatacijsko područje na lokaciji Barlete razvijat će se u skladu sa Županijskim planom i relevantnim zakonskim propisima.</s><s>Navedeni i opisani planirani zahvati u prostoru realizirat će se na način i uz takvu prostornu lokaciju da ne dolaze u koliziju s prethodno utvrđenim vrijednostima prostora (poljoprivredno i šumsko zemljište, kvaliteta krajolika, zaštićeni dijelovi prirode i dr.), a osiguravaju dobru prostornu i funkcionalnu međusobnu povezanost svih naselja unutar jedinice lokalne samouprave uključivo i prema drugim okolnim područjima.</s><s>Prilikom određivanja namjene prostora i planske realizacije novih razvojnih područja vodilo se računa o određenim postavkama utvrđenim na razini Strategije i Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske te Prostornog plana Županije, vezano uz zaštitu i očuvanje vrijednih prirodnih prostora koji imaju poseban lokalni značaj pa su kod razmatranja daljnjeg razvitka naselja i gospodarskih područja uzete u obzir sljedeće postavke:</s>
<s> usmjeravanje većeg dijela nove pretežito stambene izgradnje na prostore unutar ili uz postojeća naselja s potrebnim neophodnim razvojnim proširenjima,  realizacija novih zona izgradnje izvan građevinskih područja naselja provodi se samo za potrebe realizacije manjeg broja razvojno-gospodarskih područja ograničene veličine, koja se smještavaju na prometno pogodnim lokacijama uz onemogućavanje njihovog štetnog utjecaja na naselja i okoliš,  zadržavanje slobodnih međuprostora između izgrađenih dijelova naselja kao zelenih i krajobraznih prostora te očuvanje vrijednih prirodnih područja u izvornom prirodnom obliku".154</s>
<s> Prikaz gospodarskih i društvenih djelatnosti Razvoj gospodarskih i društvenih djelatnosti predstavlja međuovisni proces, budući se kroz ostvareni razvitak gospodarskih djelatnosti stvaraju potrebni preduvjeti za pozitivni utjecaj na daljnji napredak u poboljšanju demografske strukture i povećanju 115</s>
<s>skladna broja stanovnika.</s><s>Time se javljaju poticaji za daljnji razvitak društvenih djelatnosti, kako radi prethodno navedenih povećanih gospodarskih aktivnosti i broja stanovnika, tako i radi nužnosti povišenja razine usluga u segmentu društvene infrastrukture, a posebno na područjima središnjih naselja.</s><s>Ovim prostorno-planskim dokumentom u okviru organizacije i namjene površina utvrđen je generalni okvir poželjnih gospodarskih djelatnosti koje se mogu odvijati u nekoj zoni obuhvata Plana.</s><s>Radi toga se i u okvirima smjernica ovog Plana i prikaza gospodarskih djelatnosti definiraju generalni kriteriji za pojedina područja isključive, prevladavajuće ili mješovite namjene vezano uz resurse, karakteristike prostora i zatečenu izgrađenost.</s><s>Vezano uz izneseno, isključiva namjena određuje se prvenstveno za područja gospodarskog razvitka (industrija, turizam, eksploatacija mineralnih sirovina, komunalno-servisne zone), koje se uglavnom lociraju izvan naselja, ali i za pojedine</s>
<s>Prevladavajuća namjena prisutna je u okviru razvoja i uređenja površina naselja, gdje se predviđa realizacija pojedinih prostora ovisno o pretežitosti namjene.</s><s>Tako se prostori naselja kategoriziraju kao područja stambeno-poslovne ili poslovno stambene, ali djelomično i kao isključive proizvodno-poslovne ili servisno zanatskekomunalne namjene (manje radne zone u okviru naselja).</s><s>U takvoj kategorizaciji namjenske strukture prostora prevladavajuća namjena utvrđena je temeljem karakteristika pojedinog naselja.</s><s>Pri tome, mješovita namjena, predstavlja najfleksibilniji oblik, uglavnom danas već prisutnih namjenskih struktura unutar postojećih naselja, a sadrži prostore javne i stambene funkcije, stanovanja povezanog (u većoj ili manjoj mjeri) s manjim gospodarskim sadržajima te zasebne manje radne zone s različitim gospodarskim djelatnostima („čistog“ tipa bez utjecaja na okoliš) ograničenog intenziteta.</s><s>Ona omogućava stvaranje funkcionalno optimalne namjenske strukture naselja kroz dopunu postojećih sadržaja i funkcija te njihovo usuglašavanje s razvojnim potrebama pojedinog naselja.</s><s>Radi toga se u okvirima svih izgrađenih dijelova građevinskog područja namjenski tretman prostora predviđa u formi mješovite namjene, s dijelovima isključive namjene za potrebe radno-poslovnih zona.</s><s>Prethodno navedene različite namjenske kategorije u naseljima predstavljaju samo generalni prikaz osnovne strukture građevinskog područja koja se posebno ne prikazuje na grafičkim prilozima Plana, ali se kroz Provedbene odredbe omogućava takvo njegovo namjensko strukturiranje".155 Pod navedenom cjelinom u prostornom planu obrađene su i sljedeće teme:  Racionalno korištenje i zaštita prostora,  uvjeti korištenja, uređenja i zaštite prostora,  razvoj infrastrukturnih sustava,</s>
<s>"Odredbe za provođenje propisuju uvjete za određivanje namjena površina na području grada, uvjete za uređenje prostora kroz građevine od važnosti za državu i županiju, građevinsko područje naselja te njegove namjene i komunalne opremljenosti građevinskih područja.</s><s>Nadalje propisuju uvjete za gradnju obiteljskih građevina i mješovite namjene.</s><s>Propisuju i ostale uvjete navedene u nastavku:  uvjeti smještaja gospodarskih djelatnosti,  uvjeti smještaja društvenih djelatnosti,  uvjeti utvrđivanja koridora ili trasa i površina prometa i drugih infrastrukturnih sustava,</s>
<s> "Dokazi o poslovnoj sposobnosti Instituta (Izvod iz sudskog registra, suglasnost za upis u sudski registar nadležnog Ministarstva i rješenje o upisu u Imenik ovlaštenih arhitekata za odgovornu osobu i voditelja izrade Plana.</s><s>Kartografski prikazi plana su u mjerilu 1:25000 kako slijedi:</s>
<s>Dobro prostorno planiranje uvelike utječe na razvoj društva.</s><s>Uvjeti za ostvarenje razvojnih projekata stječu se učinkovitim i pravilnim upravljanjem te privlačenje investitora i s tim povezano povećava se kvaliteta života.</s><s>Bolji i održivi razvoj postiže se s učinkovitom prostornom strategijom.</s><s>Ona se izvršava prostornim i urbanističkim planovima.</s><s>Otvaraju se nova radnja mjesta, poboljšava se infrastruktura, obrazovanje itd.</s>
<s>Promjene glede urbanog i ruralnog planiranja područja treba promatrati kontinuirano, kao i procese izrade i donošenja ključnih dokumenata koji se provode unutar složenog zakonskog okvira.</s><s>Pojmovi urbano i ruralno područje stalno su predmet istraživanja.</s><s>Potrebno je unaprijediti zakonsko, stručno i znanstveno područje kako bi se na taj način podigli standardi i unapredila kvaliteta prostornih dokumenata.</s><s>Strategija regionalnog razvoja Republike Hrvatske i Program ruralnog razvoja Republike Hrvatske programi su za razdoblje do kraja 2020. godine.</s><s>Istraživanje u pogledu planiranja i provedbe aktivnosti prostornog razvoja, koje je obuhvaćalo mogućnost poboljšanja trenutnog modela integralnog pristupa u prostornom planiranju te vertikalne i horizontalne integracije i oblika suradnje i koordinacije, ukazalo je na probleme: veća potražnja za urbanim razvojem i korištenjem ruralnih prostora (procesi suburbanizacije) potreba povećanje prijevoza bilo javnog bilo privatnog, povećan broj zapuštenih površina (zemljišta ostaju pusta i zarastaju), prevelika napućenost u velikim središtima gradova, a u perifernim regijama loš pristup urbanim uslugama,zbog prenapučenosti gradova dolazi do problema društvenih i ekoloških (npr. zagađenje zraka, voda i zemljišta, uništenje kulturnog krajobraza).</s>
<s>U ovom magistarskom radu postavljene su tri hipoteze.</s><s>Na osnovu provedenog istraživanja dvije su potvrđene a jedna nije.</s><s>H1: Prostorno planiranje u Republici Hrvatskoj do 1991. godine pokazuje mnoge nedostatke što se posebice odnosi na relaciju državne uprave i urbanizma (razvoj urbanizacije).</s>
<s>Hipoteza je provjerena studijom slučaja tako što se prvo utvrdilo kakav je odnos prostornog planiranja bio prije a kakav nakon 1991. godine s čim se posebno evidentirale relacije i korelacije javne uprave spram urbanizma odnosno razvoja urbanizacije na prostoru Republike Hrvatske.</s><s>Prikupljeni podaci te rezultati razgovora sa stručnim djelatnicima nadležnih institucija ukazuju na niz faktora koji su utjecali na neravnomjerno i slabo planiranje kao npr. male jedinice lokalne samouprave, kadrovsko i financijski podkapacitirane koje nisu tada (do 1991.),a ni danas dorasle provođenju regionalne i prostorne politike.</s><s>To dovodi do dugotrajne procedure izrade prostornih planova, koji ne prate gospodarski i društveni razvoj i zbog toga dolazi do nesređenosti u uređenju prostora i posljedično do neodrživog 118</s>
<s>12.</s><s>ZAKLJUČAK razvoja i ekoloških problema.</s><s>Nedovoljni ljudski, financijski i institucionalni kapaciteti kroz duga povijest prostornog planiranja u Republici Hrvatskoj ukazuju na to da ne mogu pratiti česte izmjene prostornih planova i njihove regulative.</s><s>Kada se očekivao preokret u razvoju prostornog uređenja u odnosu na bivšu državu 90-ih godina 20. stoljeća to se nije dogodilo.</s><s>Zbog brojnih ekonomskih, društvenih i političkih problema,kao i lošeg funkcioniranja državne uprave dolazi do usporavanja prostornog razvoja a nove jedinice lokalne samouprave nemaju sposobnost adekvatnog i svrsishodnog upravljanja svojim prostorom.</s><s>Iz tog razloga nastaju bespravne gradnje i zanemareni su neki interesi kao infrastrukture.</s><s>Mnoge općine nemaju sredstava za financiranje ni malih razvojnih projekata.</s><s>Nizom godina sve do skorijih dana zbog neusklađenosti vertikalnih i horizontalnih politika imamo neujednačen razvoj u državi i nepovezanost urbanih i ruralnih sredina čega posljedice sežu dugoročno i sve do danas.</s><s>Dugi period niču građevine bez valjanih dokumenta, izvan građevinskih područja što je država pokušala riješiti naknadno legalizacijom pošto je propustila na vrijeme kvalitetnim planiranjem.</s><s>Propusti iz bivše države nadograđuju se navedenom mnogobrojnom bespravnom gradnjom što dugoročno prikazuje da prostorno planiranje na našim područjima ima niz nedostataka koji su posljedica nekvalitetnog rada nadležnih državnih i lokalnih tijela, čime prva hipoteza nije potvrđena.</s>
<s>H2:Dugoročni ciljevi prostornog uređenja pokazuju veliki nesrazmjer između urbanih i ruralnih sredina što se posebno odnosi na raspodjelu i korištenje prostora.</s><s>Provjera ove hipoteze studijom slučaja, koristi stvarne i relevantne podatke međuodnosa urbanih i ruralnih sredina, rasporeda industrije, infrastrukture, društvenih djelatnosti, odnosno svih bitnijih sadržaja kojima se direktno ili indirektno utječe na razvoj prostora.</s><s>Provjerom glavnih uzročnika koji u najvećoj mjeri utječu na razvoj ili nedovoljan razvoj došao sam do saznanja da je uslijed nepovezanog ili bolje rečeno lošeg prostornog planiranja, ruralni dijelovi Republike Hrvatske ostaju pusti i nedovoljno iskorišteni dok urbani nesrazmjerno rastu.</s><s>Na primjer, Ličkosenjska županija ima oko 7 stanovnika na kvadratni kilometar dok urbane sredina imaju od 50 stanovnika na više.</s><s>Istovremeno je interes za upravljanje i gradnju u ruralnim sredinama bio zanemariv dok je u urbanima bio nekontroliran i često ilegalan.</s><s>Izmjenama i dopunama prostornog planiranja, ipak se vide neki pozitivni pomaci.</s><s>Slabim koracima se ipak smanjuje jaz i dolazi do laganog infrastrukturnog ujednačavanja urbanog i ruralnog prostora, međutim i dalje se nastavlja trend depopulacije ruralnih sredina što rezultira potpunim neracionalnim korištenjem prostora i zapuštanjem nekih dijelova Hrvatske.</s><s>Hrvatski ruralni prostor obilježavaju negativni demografski, gospodarski i razvojni trendovi povezani sa slabijom prometnom dostupnošću, nedostatkom prikladnih javnih servisa i infrastrukture te s nedostatnim kapacitetom za stvaranje kvalitetnih i održivih radnih mjesta.</s><s>Razvojne potrebe i problemi posebno su naglašeni u geografski specifičnim i prometno izoliranim ruralnim područjima poput otoka, brdsko-planinskih te područja uz državnu 119</s>
<s>12.</s><s>ZAKLJUČAK granicu.</s><s>Gradovi u ovim dijelovima državnog teritorija susreću se s gotovo istim problemima kao i ruralni prostor koji ih okružuje, što potvrđuje drugu hipotezu.</s><s>H3: Kompleksni procesi promjene i pojave nastale prostornim planiranjem zahtijevaju čitav niz resornih strategija i razvojnih dokumenata s posrednim ili neposrednim utjecajem na prostor.</s>
<s>Za ovu hipotezu koja se provjerava metodom studije slučaja i koja temelje crpi iz relevantnog i činjeničnog stanja, nastalog učestalim praćenjem promjena u prostoru, koristio sam sekundarne izvore dostupnih podataka, publikacija i časopise koji se bave tematikom prostornog planiranja i utjecaja na prostor.</s><s>Većinu ulaznih podataka sam metodom usporedbe doveo u međuovisne i hijerarhijske razine, a metodom sinteze, dobivene rezultate evidentirao.</s><s>U hrvatskom se prostoru odvijaju brojni razvojni procesi – prirodni i oni koji su posljedica (ne)provođenja određenih javnih politika.</s><s>Kako bi se na koherentan način njima upravljalo, donesen je, među ostalim, Zakon o regionalnom razvoju kojim se uređuje područje strateškog planiranja razvoja u urbanim aglomeracijama te na većim i manjim urbanim područjima.</s><s>Razvoj ruralnog prostora Hrvatske uvelike je određen provedbom mjera Programa ruralnog razvoja Republike Hrvatske 2014.2020., a one se provode na temelju strategija razvoja lokalnih akcijskih grupa (LAGova).</s><s>U radu su objašnjene odrednice regionalnog te urbanog i ruralnog razvoja u Republici Hrvatskoj.</s><s>Rezultati upućuju na to da se u sustavu strateškog planiranja razvoja na nižim razinama počinje prepoznavati nužnost prethodne provjere usklađenosti planiranih aktivnosti, programa i projekata te onih u provedbi, što potvrđuje treću hipotezu.</s>
<s>Rezultati istraživanja procesa prostornog planiranja u Hrvatskoj, obavljenog u ovom radu, ukazuju na tri značajne činjenice:  Jedino rješenje u procesu prostornog planiranja za popravak odnosa na relaciji državne uprave i razvoja urbanizacije te izbjegavanje u budućnosti lošeg upravljanja prostorom je kvalitetno i pravovremeno planiranje,  Oporavak prostornog razvoja u ruralnom prostor unije moguće promišljati sektorski, već samo uz teritorijalni pristup koji nadilazi administrativnu podjelu i uz preklapanje stručno-specijalističkih pogleda i ideja.</s><s>Samo na taj način moguće je ostvariti sinergijski učinak svih aktivnosti i dostići ohrabrujuće rezultate,  Usklađeni, održivi pristup razvoju zahtijeva sagledavanje svih aktivnosti koje se na određenom prostoru planiraju te uspostavu sustava koordinacije pripreme i provedbe planiranja i aktivnosti uređenja prostora, koje obavljaju različiti dionici na istom prostoru radi postizanja maksimalne koristi za korisnike i ciljne skupine.</s><s>120</s>
<s>5. Bikić, Z. (2019)Prostorno planiranje i zakonodavni okvir uređenja prostora u suvremeni pristup, (magistarski rad).</s><s>Ljubljana: Evropska pravna fakulteta, 6. Čaldarović, O.,Urbano planiranje nekad i sad, tranzicijsko društvo i njegov urbanizam, >>Svirčić Gotovac A. i Zlatar J. (ur.)/ Akteri društvenih promjena u prostoru, Transformacija prostora i kvalitete života u Hrvatskoj<<, Institut za društvena istraživanja Zagreb: 2012,</s>
<s>8. Državni zavod za statistiku, (2019), Procjene stanovništva Republike Hrvatske u 2018.</s><s>Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske, 9. Dvanaesti forum poslovanja nekretninama (2010).</s><s>HGK-Sektor za trgovinu, Dokumenti prostornog uređenja: Zakonodavni okvir prostornog planiranja unutar zaštićenog obalnog područja mora.</s><s>Zagreb: HGK-Sektor za trgovinu, Dvadeseti forum poslovanja nekretninama (2013).</s><s>HGK-Sektor za trgovinu, Dokumenti prostornog uređenja: Novine u propisima o prostornom uređenju i gradnji.</s><s>Zagreb: HGK-Sektor za trgovinu, Dvadesetšesti forum poslovanja nekretninama (2016).</s><s>Hrvatska gospodarska komora, U proces donošenja novih zakona potrebno je uključiti struku.</s>
<s>Hijerarhija planova prostornog uređenja Republike Hrvatske i EU, Institut za poljoprivredu i turizam.</s><s>Poreč: Institut za poljoprivredu i turizam, Hrvatska postala 28. članica europske unije (2014) Ministarstvo vanjskih i europskih poslova.</s><s>Zagreb: Ministarstvo vanjskih i europskih poslova, Kičinja, E. (2017) Održivi razvoj gradova (diplomski rad).</s><s>Pula.</s><s>Sveučilište Jurja Dobrile u Puli: Fakultet ekonomije i turizma, 18.</s><s>KnifićSchaps, H.,Strateške odrednice prostornog razvoja Europske unije, Perspektive prostornog razvoja Republike Hrvatske, Zbornik radova, HAZU, Kovačević, N.(2008) Znanstveno vijeće za turizam Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti,</s>
<s>Milić, B. (1994) Razvoj grada kroz stoljeća.</s><s>Zagreb: Školska knjiga, Ministarstvo zaštite okoliša, i prirode (2014) Smjernice za primjenu postupaka strateške procjene na okoliš u prostornom planiranju.</s><s>Zagreb: izdavač: SPUO Hrvatska,</s>
<s>Ministarstvo vanjskih i europskih poslova (2003) Hrvatska i Europska unija.</s><s>Zagreb: Ministarstvo vanjskih i europskih poslova, 122</s>
<s>Rogić, I. Perspektive prostornog razvoja Republike Hrvatske, Sociokulturne vrijednosti i odnos spram prostora u hrvatskom društvu, zbornik radova znanstveno-stručnog skupa, Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva.</s><s>Zagreb: 2011., str. 54-68, Seferagić, D. (2013) Razvoj sociologije grada i prostora u Hrvatskoj, Sociologija i prostor: časopis za istraživanje prostornog, sociokulturnog razvoja.</s><s>Zagreb: Institut za društvena istraživanja u Zagrebu. str. 281 - 282, Staničić, F.(2017) Sudjelovanje javnosti i pristup pravosuđu u procesima prostornog planiranja, Zbornik radova.</s><s>Šibenik: Veleučilište u Šibeniku, Strategija razvoja Grada Gospića za razdoblje 2016 - 2020. godine, Grad Gospić.</s>
<s>Štimac, M. (2010) Prostorno planiranje u praksi.</s><s>Rijeka: Glosa, Urbanistički institut Hrvatske (2005) Prostorni plan uređenja grada Gospića.</s><s>Zagreb: Urbanistički institut Hrvatske d.d., Telebec, B. (2017) Planiranje gradova i gradskih regija – primjeri Zagreba i Londona, (diplomski rad).</s><s>Zagreb: Sveučilište u Zagrebu – Prirodoslovnomatematički fakultet – Geografski odsjek, Veselinović, B. (2017) Javna ustanova, Zavod za prostorno uređenje BrodskoPosavske županije, Naputak upravnim tijelima lokalne samouprave za izradu prostornih planova i izvješća o stanju u prostoru, Pilot projekt izrade metodologije i sanacije nezakonite izgradnje Brodsko-Posavske županije: Slavonski Brod, 123</s>
<s>Vezmar Barlek, I. (2010) Dvojbe iz sudske prakse o vremenskom važenju materijalnih propisa u upravnom pravu.</s><s>Rijeka: Zbornik pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci</s>
<s>Strateške odrednice prostornog razvoja eu s osvrtom na sustav prostornog uređenja Republike Hrvatske (2015), Zavod za prostorno uređenje PrimorskoGoranske županije.</s><s>Zagreb: Arh projekt d. o. o., Žagar, A. (2018)Zaštita prava vlasništva u postupcima provedbe prostornih planova.</s><s>Rijeka: Sveučilište u Rijeci – Pravni fakultet u Rijeci. “Županije – velike gospodarske razlike na malom prostoru“ (2016), Hrvatska gospodarska komora.</s><s>Zagreb: Hrvatska gospodarska komora, Članci u časopisu</s>
<s>6. Kaladić, I., Neusklađenost prostornih planova i izdavanje lokacijske dozvole komentar sudske odluke, Hrvatska pravna revija, 2013, br. 4, 7. Mrđa, A., Bojanić Obad Šćitaroci, B., Međunarodni dokumenti o prostornom planiranju i turizmu, Prostor: znanstveni časopis za arhitekturu i urbanizam 23 8. Ofak, L., Ograničavanje pravnog položaja stranke u posebnim upravnim postupcima, Hrvatska i komparativna javna uprava, vol.</s><s>14, (2014), br. 4., str. 9. Pavelić, D..</s><s>Geostrategije i prostorno planiranje, Čovjek i prostor, (2011)broj 10.</s><s>Perišić, A. (2013) Multivarijatna klasifikacija jedinica lokalne i regionalne samouprave prama socioekonomskoj razvijenosti.</s><s>Društvena istraživanja, br. 124</s>
<s>2. Direktiva 2014/89/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 2014., 3. Odluka o izmjeni i dopuni Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske 4. Odluku o donošenju Programa prostornog uređenja Republike Hrvatske 5. Pravilnik o davanju i oduzimanju suglasnosti za obavljanje stručnih poslova prostornog uređenja (2006.).</s>
<s>6. Pravilnik o prostornim standardima, urbanističko-tehničkim uvjetima i normativima za sprečavanje stvaranja arhitektonsko-urbanističkih barijera 7. Pravilnik o sadržaju, mjerilima kartografskih prikaza, obveznim prostornim pokazateljima i standardu elaborata prostornih planova – izvorni tekst s izmjenama i dopunama (1998., 2004.,2011.) 8. Službeni list Republike Hrvatske (NN 106/1998-1463).</s><s>9. Strategija prostornog razvoja Republike Hrvatske (SPRRH), NN 106/2017. 10.</s><s>Strategija regionalnog razvoja Republike Hrvatske(SRRRH) za razdoblje do kraja 2020. godine</s>
<s>11.</s><s>Ugovor o pristupanju Europskoj uniji potpisan 9. prosinca 2011. godine 14.</s><s>Zakon o poslovima i djelatnostima prostornog uređenja i gradnje NN 78/15. 16.</s><s>Zakon o prostornom uređenju i gradnji (ZPUG) NN 54/84, 30/94 i 76/07. 17.</s><s>Zakon o prostornom uređenju (ZPU), koji je donio Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske na održanoj sjednici 30.03.1994. g. 125</s>
<s>18.</s><s>Zakon o prostornom uređenju i korištenju građevinskog zemljišta (ZPUKGZ) 19.</s><s>Zakon o urbanističkom i regionalnom prostornom planiranju NN 21/61, 41/61, Internetski izvori</s>
<s>1. Na snagu je stupio novi Zakon o prostornom uređenju i gradnji.</s><s>EnergetikaURL:http://www.energetika-net.com/vijesti/instalacije-termotehnika-ivoda/na-snagu-stupio-zakon-o-prostornom-uredenju-i-gradnji-3412, pristup:</s>
<s>15/djelokrug/prostorno-uredjenje-3335/program-prostornog-uredjenjarepublike-hrvatske/9125, pristup: 12.06.2019. 9. Prostorni planovi uređenja gradova i općina.</s><s>Ministarstvo graditeljstva i prostornog</s>