"Vojska Hiperborejaca je stigla iz daleka i zauzela grčko mjesto po imenu Rim"

<s>Kazimir Miculinić, Prapovijesni obredi u Oziđanoj špilji?!</s><s>Drago Marguš, Špilja Oziđana pećina – prvi speleološki objekt u funkciji posjećivanja na području Šibensko-kninske županije</s>
<s>Martina Blečić Kavur, Emil Podrug, Pregled kasnog brončanog doba na šibenskom području Šime Vrkić, Preliminarna analiza velikog suhozidnog bedema na istoku Bukovice (Jesu li Liburni imali limes na istočnoj granici matičnog teritorija?) Boris Kavur, Martina Blečić Kavur, „Vojska Hiperborejaca je stigla iz daleka i zauzela grčko mjesto po imenu Rim“</s>
<s>10,00 Maja Petrinec, Ante Jurčević, Goran Bilogrivić, Ante Alajbeg, Rezultati arheoloških istraživanja i rekognosciranja antičkih i srednjovjekonih nalazišta na području šibensko-kninske županije u razdoblju od 2007. do 2015.</s>
<s>Irena Radić Rossi, Tomislav Fabijanić, Marko Menđušić, Rezultati arheoloških istraživanja i zaštite kulturno-povijesne baštine Kornatskog otočja u razdoblju od 2012. do 2015. godine Miro Vuković, Arheološki lokaliteti na satelitskim snimcima i starim kartama Mihael Golubić, Preventivno konzerviranje arheoloških nalaza – od iskopavanja do restauratorske radionice</s>
<s>Nakon nalaza ulomka keramike hvarske kulture i, kasnije, većeg broja ulomaka keramičkih posuda različitih pretpovijesnih razdoblja u Oziđanoj pećini iznad Roškog slapa (zahvaljujući speleolozima), organizirana su istraživanja koja su se odvijala u četiri kampanje tijekom 2005. i 2006. godine.</s><s>Potvrđeno je bogatstvo materijala, kako keramičkog tako i litičkog te kostiju u, kulturološki, neprekinutom nizu od impresso kulture do sredine brončanog doba.</s><s>Sjevernije od Oziđane pećine, na području sela Nečven, također u kanjonu rijeke Krke, nalazi se špilja Jazinka u kojoj su, opet zahvaljujući speleolozima, otkriveni tragovi ljudskog boravka u pretpovijesti.</s><s>Istraživanja provedena 2008. i 2009. godine otkrila su tragove (keramika, metalni nalazi, kosti…) iz vremena kasnog brončanog i željeznog doba.</s><s>Posebnu zanimljivost predstavljaju nalazi ljudskih kostura.</s>
<s>Visoko iznad Roškog slapa u liticama kanjona Krke nalazi se Oziđana špilja.</s><s>Do priprema za turističko uređenje špilja je bila teško pristupačna pa je njezin arheološki sadržaj ustanovljen tek nedavno.</s><s>U špilji su boravili ljudi od ranog neolitika do srednjega brončanog doba.</s><s>Dva dječja kostura, na temelju stratigrafije i analogije s dječjim ukopima u Danilu, pripisana su neolitičkom razdoblju.</s><s>Arheozoološki je obrađeno i gotovo 1000 životinjskih kosti i zuba, među kojima i kosti osam ovčjih ili kozjih fetusa te gotovo cjelovit skelet ovce.</s><s>Fetusi su na arheološkim lokalitetima iznimno rijetki, a gotovo cjelovit skelet ženke ovce kojoj nedostaje samo kralježnica, ubačen je u iskopanu jamu.</s><s>Nalazi čak osam fetalnih jedinki na tako malenome prostoru te ovca s odstranjenom kralježnicom, uzmu li se u obzir i dječji ukopi u špilji, upućuju na obredne aktivnosti moguće vezane sa sprečavanjem smrtnosti djece.</s>
<s>Arheološka istraživanja u špilji Oziđanoj pećini na Roškom slapu provedena su 2005. i 2006. godine.</s><s>Istraživanja su na svjetlo dana iznjedrila brojne ulomke keramičkih posuda svih neolitičkih kultura jadranskoga prostora, eneolitika te ranoga i srednjega brončanoga doba, što potvrđuje ljudsku nazočnosti u njoj od oko 5 000 godina pa, kontinuirano, sve negdje do 1 500 godina prije Krista.</s><s>Pronađeni su i kremeni artefakti, kameno oruđe, kosti različitih životinja i dva dječja kostura, koja pripadaju vremenu neolitika.</s><s>Špilja je jedna od najzanimljivijih atrakcija na poučno-pješačkoj stazi Stinice – Roški slap – Oziđana pećina.</s><s>Prvi je speleološki objekt s arheološkom zbirkom in situ uređen za posjećivanje u Šibensko-kninskoj županiji, otvoren 2014. godine.</s>
<s>PREGLED KASNOG BRONČANOG DOBA NA ŠIBENSKOM PODRUČJU Razdoblje kasnog brončanog doba na širem šibenskom području skromno je arheološki istraženo.</s><s>Unatoč tomu, u stručnoj literaturi, raspolaže se interpretacijama različitih, mahom pojedinačnih karakterističnih predmeta ili skupnih nalaza.</s><s>Većina predmeta materijalne kulture, najčešće nošnje i nakita od bronce povezana je uz tzv. grobne kontekste.</s><s>Dobro je poznat i mnogo puta obrađivan skupni nalaz iz Krkovića ili onaj s otočića Mali Vinik, a više je fibula, igala, privjesaka ili narukvica objelodanjeno iz raznih nalazišta u regiji.</s><s>S obzirom na kvantitetu i kvalitetu očuvanih predmeta izuzetno je zanimljiv i, samo djelomično objavljen, skupni nalaz iz Piramatovca – Roguše.</s>
<s>Osjetno su slabije poznati drugi arheološki konteksti, pri čemu se ističe ansambl bogate ostave brončanih predmeta iz Krčulja.</s><s>Riječ je o velikoj ostavi miješanog sastava, različitih ali i različito očuvanih predmeta, s posebnim naglaskom na pojedine tipove vojne opreme te mnoštvo ulomaka brončanih poluproizvoda.</s><s>Zasad je to jedini nalaz brončanodobne ostave poznat na šibenskom prostoru, s određenim predmetima koji, i dalje, obilježavaju jedine poznate primjerke na prostoru Dalmacije i istočnojadranskog priobalja.</s><s>U smislu pojedinačnih nalaza predstavljaju se vrhovi koplja također iz različitih nalazišta bez pobližih konteksta nalaženja.</s><s>U sintezi, analizom neobjavljenih i ponovnim vrednovanjem već poznatih predmeta materijalne kulture, pruža se nova, konzistentna interpretacija kasnog brončanog doba na šibenskom području u vrijeme prijelaza zadnjih prapovijesnih milenija.</s>
<s>PRELIMINARNA ANALIZA VELIKOG SUHOZIDNOG BEDEMA NA ISTOKU BUKOVICE (JESU LI LIBURNI IMALI LIMES NA ISTOČNOJ GRANICI MATIČNOG TERITORIJA?) U radu se predstavlja nalaz velikog suhozidnog bedema koji se proteže na području nekoliko sela na istočnom rubu Bukovice.</s><s>Na osnovi analize zračnih i satelitskih snimaka i provedenog terenskog pregleda, utvrđeno je da ostaci urušenog suhozidnog bedema započinju na padinama južnog Velebita u Gornjem Erveniku od kud se spuštaju u dužini od nekoliko kilometara prema kanjonu rijeke Zrmanje.</s><s>Ostaci bedema nastavljaju se na lijevoj strani rijeke na području Mokrog Polja, gdje kontinuirano teku u dužini od nekoliko kilometara pri čemu prate istočnu padinu uzvišenja iznad izduženog krškog polja.</s><s>Slični ostaci uočeni su i na području sela Radučić gdje se na desnoj strani rijeke Krke mogu pratiti u dužini od više stotina metara.</s><s>Terenskim obilaskom potvrđeno je da je bedem izgrađen na strateškim položajima, kao što su istočne padine raznih uzvišenja, iz čega se zaključuje da je morao imati vojnoobrambenu funkciju.</s><s>Njegov prostorni odnos s više liburnskih gradina navodi nas na zaključak da je riječ o ostacima iz predrimskog razdoblja.</s><s>S obzirom na poznate povijesne podatke o sukobu Liburna i Delmata, gradnju bedema mogli bi dovesti u vezu s tim događajima.</s><s>U tom slučaju izgradnja bedema bio bi pokušaj Liburna da spriječe delmatske pljačkaške upade na područje svog matičnog teritorija Bukovice i Ravnih Kotara.</s>
<s>Priopćenje Heraklita Pontskog stoljećima služi historiografima kao argument u interpretaciji helenizacije Rima tijekom 4. stoljeća pr.</s><s>Kr.</s><s>Zapravo, on samo opisuje događaje koji su obilježili čitavo stoljeće na Apeninskom poluotoku; ponajprije dolazak Kelta, a zatim širenje utjecaja Sirakuze na prostoru Jadrana.</s>
<s>U godinama koje su slijedile, sirakuški je tiranin Dionizije I. na sjeveru Apenina novačio keltske plaćenike.</s><s>Uskoro ih je, preko Jadrana, poslao u pomoć Makedoncima u sukobu protiv Tebe.</s><s>Stoga, tragove njihove nazočnosti možemo osobito dobro slijediti u panhelenskim svetištima kao što su Dodona u Epiru i Isthmia na Peloponezu.</s><s>Isto tako nalazimo ih i u svetištima na tzv. rubu klasičnoga svijeta, od kojih je jedno stoljećima djelovalo i u Dalmaciji – na rijeci Cetini kod današnjeg Trilja.</s><s>Iz obližnjih, kao i iz vrlo udaljenih regija, u rijeci su Cetini darivatelji posvećivali i žrtvovali dragocjene, simbolične i emotivne predmete.</s><s>Među njima se ističe velik broj obrambenog i navalnog naoružanja.</s><s>Od navalnog naoružanja, mačevi starije latenske sheme i dijelovi pojasnih garnitura, jasno ukazuju na veze sa sjevernoitalskim, i još dalje s izvorno keltskim prostorom današnje istočne Francuske, čemu će se, ovo predavanje više posvetiti.</s>
<s>Povijest rimske vojske u provincijama, pa tako i u Dalmaciji zarana je plijenila pozornost eminentnih istraživača kao što su K. Patsch, G. Alföldy, A. Betz, G. Zippel, a među hrvatskim spomenimo samo I. Bojanovskog i M. Zaninovića.</s><s>Istraživanja rimskih vojnih logora u provinciji Dalmaciji bila su fokusirana na proučavanje antičkih literarnih izvora i epigrafičkih spomenika.</s><s>Arheološka istraživanja vodili su Emil Reischa u Burnu 1912 i 1913. god., Manfreda Kandlera i Borisa Ilakovca u Burnu 1973. i 1974. god. te Ivo Bojanovski na Gračinama 1977. – 1979. godine.</s><s>Stvaranjem hrvatske države i uspostavom punog suvereniteta na netom oslobođenim dijelovima državnog teritorija u fokus arheoloških istraživanja su došla i rimska vojna nalazišta u Dalmaciji.</s><s>U međuvremenu je prošlo 20 godina otkako su istraživanja obnovljena u okviru projekta Rimski vojni logori u Hrvatskoj – Tilurium.</s><s>Kako navodi sam naslov, težišta projekata bila su istraživanja u Tilurij, a ona se u međuvremenu nastavljaju u okviru projekta Hrvatske zaklade za znanost 6505 Between the Danube and the Mediterranean.</s><s>Exploring the role of Roman military in the mobility of people and goods in Croatia during the Roman Era, koji također vodi prof. dr. sc. Mirjana Sanader.</s><s>2003. god. obnovljena su istraživanja na širem području Burna.</s><s>Istraživanja se sustavno nastavljaju, rezultati objavljuju, a u narednom razdoblju se mogu očekivati i brojne nove objave.</s><s>No, već se u ovoj fazi istraživanja može ukazati na pojedine značajke rimskih vojnih logora u Dalmaciji koje proizlaze iz dosadašnjih istraživanja.</s><s>Cilj ovoga rada je ukazati na trenutačne spoznaje o rimskim vojnim logorima u Dalmaciji i te spoznaje analizirati u kontekstu rimskih vojnih logora u Carstvu općenito.</s>
<s>RIMSKA SKARDONA – OPSKRBNA LUKA LEGIJSKOG LOGORA U BURNUMU Rimska Skardona, do koje je rijeka Krka plovna prije neprelazne prepreke Skradinskog buka, bila je sjedište juridičkog konventa za peregrinske zajednice Liburna i Japoda i liburnskog pokrajinskog carskog kulta.</s><s>Skardona municipalnu konstituciju najvjerojatnije stječe za vrijeme Flavijevaca.</s><s>Ona je već početkom 1. stoljeća glavna opskrbna luka legijskog logora u Burnumu odakle se roba magistralnim cestovnim pravcem transportirala prema Sisciji i dalje prema panonskom limesu.</s><s>Iako je u znanstvenoj literaturi odavno uočeno značenje Skardone i njenog položaja, naše poznavanje osnovnih urbanih sadržaja Skardone nakon višegodišnjih povremenih istraživanja nije zadovoljavajuće.</s><s>Posebice se to odnosi na funkciju Skardone kao opskrbne luke.</s><s>Novijim kopnenim i podvodnim rekognosciranjima i objavom nalaza pokazano je pravo značenje skardonitanske luke i njene goleme danas djelomično sačuvane operativne obale.</s><s>Posebno će se osvijetliti uloga rimske vojske u kontroli opskrbe preko skardonitanske luke i prometnica koje vode kroz Skardonu i prema Burnumu.</s><s>Izlaganje je posvećeno prof. Marinu Zaninoviću kao uspomena na njegovo priopćenjena na skupu Hrvatskog arheološkog društva u Šibeniku u listopadu 1995. godine ˝Scardona i Rider – flavijevske fundacije˝.</s>
<s>PRILOG ARHEOLOŠKOJ TOPOGRAFIJI SELA RADUČIĆ KOD KNINA U radu se predstavlja otkriće novog rimskog logora pomoćnih vojnih postrojbi.</s><s>Ostaci logora uočeni su analizom satelitskih i zračnih snimaka područja sela Radučić kod Knina.</s><s>Logor ima pravokutni oblik, približnih dimenzija oko 140 x 195 m. Ograničenim terenskim pregledom utvrđeni su ostaci bedema sačuvani pod velikim kamenim nasipima.</s><s>U sjeveroistočnom kutu, na mjestu gdje je nasip razgrađen, vidljiv je donji red velikih kamenih blokova koji pripadaju unutarnjem licu bedema.</s><s>Pretpostavljamo da je ovaj logor bio dio rimskog vojnog kompleksa iz 1. stoljeća poslije Krista od čijeg se središta, legijskog logora u Burnumu, nalazi udaljen oko 2 km zračne linije.</s><s>Na kraju se daje prijedlog ubikacije malo poznate srednjovjekovne utvrde, koja se pod imenom Cudato prvi put spominje na karti Matea Pagana iz 1522. godine.</s><s>Osvrnut ćemo se i na srednjovjekovni toponim Scolio, za koji pretpostavljamo da se odnosi na položaj starijeg riječnog prijelaza Bobodol.</s>
<s>GENTILICIJ BAEBIUS U RIMSKOJ PROVINCIJI DALMACIJI U radu se donose i analiziraju svi epigrafski nalazi iz rimske provincije Dalmacije sa spomenom gentilicija Baebius.</s><s>Također se provjerava restitucija natpisa koji su objavljeni u dosadašnjoj literaturi.</s><s>Na temelju vremenske determinacije svakog natpisa, analize onomastičkih elemenata, društvenog i socijalnog statusa osoba koje nose ovaj gentilicij cilj je stvoriti sliku o širenju i zastupljenosti Bebija u rimskoj provinciji Dalmaciji.</s><s>Ovaj gentilicij raširen je duž istočne obale Jadrana, a posebno je zanimljivo područje Liburnije gdje se pojavljuje kod autohtonog stanovništva.</s><s>Nadalje, iz Dokleje potječe natpis Jadestina roba porodice Bebija iz Jadera.</s>
<s>Predavanje je zamišljeno u dva dijela, u kojima će biti predstavljena nova epigrafska građa i nove metode čitanja natpisa u epigrafskoj znanosti.</s><s>Tako će prvom dijelu biti doneseno nekoliko dosad neobjavljenih natpisa iz Šibensko-kninske i Splitsko-dalmatinske županije.</s><s>Radi se o dvama žrtvenicima iz Otresa kod Bribira i o nekoliko nadgrobnih spomenika iz Trogira i Solina.</s><s>Drugi dio predavanja pružit će informacije o primjeni fotogrametrije u epigrafiji i to na primjeru vrlo važnog natpisa koji je spominjao konvent u Skardoni, a čiji je novi ulomak nedavno ustanovljen.</s><s>Interpretacijom ovog natpisa dobile su se nove spoznaje o konventu koji je obuhvaćao prostor Liburnije.</s><s>Prednost fotogrametrijske metode ogleda se u tome da je na ovaj način olakšano čitanje i interpretiranje spomenika čije se natpisno polje tijekom vremena istrošilo, pa se natpis nije mogao pouzdano čitati njegovim fizičkim pregledom ili iz obične fotografije.</s>
<s>U fundusu antičke zbirke Muzeja grada Šibenika čuva se osim gema iz helenističkog perioda s rta Ploča, o kojima ovdje neće biti riječi, i nekoliko rimskodobnih gema s arheoloških lokaliteta Danilo i Skradin.</s><s>Iako se brojnošću ne ističu, a za određen broj osim mjesta nalaza nemamo nikakve detaljnije podatke, ova vrhunska umjetnička djela minijature, prikazuju kako scene iz svakodnevnog života tako i one mitološkog miljea te su izuzetno korisna za uvid u preference i vjerovanja naručitelja.</s>
<s>Nalaz crikveničke amfore ravnog dna tip 1 u šibenskom arhipelagu predstavlja najjužniju točku distribucije proizvoda crikveničke radionce koja je pripadala Sekstu Metiliju Maksimu.</s><s>Prema trenutačnim spoznajama proizvodi su se distribuirali u sjeverni dio rimske provincije Dalmacije i nalaze se u gradovima, naseljima, vilama, nekropolama, putnim postajama, raznim tipovima podvodnih nalazišta, vojnom logoru te u još jednoj mogućoj keramičarskoj radionici.</s><s>Nalaz iz kanala Sv. Ane je najvjerojatnije svjedočanstvo opskrbe Skardone proizvodima crikveničke radionice.</s><s>U Skardoni je utvrđeno postojanje administrativnih i kultnih objekata, operativna obala s lučkim terminalima i drugim potrebnim sadržajima.</s><s>Scardona kao prosperitetan lučki i trgovački grad, sjedište istoimenog juridičkog konventa za liburnske i japodske zajednice logično mjesto odakle se kopnenim putovima moglo crikveničku robu dalje distribuirati na druge lokalitete, između ostalog i na Burnum.</s>
<s>Prema arheološkim dokazima, u oba grčka naselja u srednjoj Dalmaciji, u Isi (Issa) na otoku Visu i Faru (Pharos) na otoku Hvaru osnovane su tijekom helenistiċkog razdoblja keramičke radionice.</s><s>Keramički otpad, dijelovi keramičkih peći, kalupi za reljefnu keramiku i terakota figure, loše pečene posude s oslikanim ukrasima nesumljivo upuċuju na lončarsku aktivnost.</s><s>Međutim, da bi razumijeli sve aspekte keramičke proizvodnje, njezin karakter i intenzitet, potrebno je pristupiti problemu interdisciplinarno, odnosno uključiti u istraživanje one znanosti i metode koje mogu odgovoriti na pitanja gdje arheološke analize (komprativne stilsko-morfološke) nude samo pretpostavke, a to su: mapiranje lokalnih sirovina (lokalna ležišta gline i neplastičnih primjesa poput kvarcnog pijeska) i rekonstrukcija okoliša, modeliranje i ukrašavanje posuda, tehnologija/e pečenje, te na kraju funkcija i distribucija.</s><s>U izlaganju ċe se predstaviti prvi rezultati arheometrijskim analiza (kemijske i mineraloškopetrografske) provedenih na sirovinama Visa i Hvara, te na ulomcima fine helensitičke keramike iz Ise, Fara, Resnika i naselja Dragišiċ kod Šibenika.</s><s>Također, prvi puta ċe se predstaviti arheometrijske referente grupe Ise i Farosa, koje ċe olakšati sve buduċe arhometrijske analize na ulomcima keramike na podruċju srednje Dalmacije.</s><s>Sve arheometrijske analize provode se na Odsjeku za geologiju Sveučilista u Fribourgu u okviru projekta Connecting Adriatic with Mediterranean; tracing ancient ceramic workshops and networks in the last centuries BC.</s>
<s>U razdoblju od 2007. do 2015. godine provedeno je više revizijskih i zaštitnih iskopavanja na antičkim i srednjovjekovnim lokalitetima na području današnje šibensko-kninske županije.</s><s>Isto tako utvrđen je i znatan broj dosad jedva poznatih ili potpuno nepoznatih nalazišta.</s><s>Izlaganje će sažeto prikazani rezultate; rimske i ranokršćanske položaje na području Kosova polja (Markovac, Orlić, Biskupija) i u Siveriću kraj Drniša (Cecela), zatim srednjovjekovne crkve ili njihov namještaj (Stupovi u Biskupiji, Golubić, Plavno, Pađene), ranosrednjovjekovna groblja (Civljane, Orlić), nekropole pod stećcima (Turić.</s><s>Lukar, Mokro Polje,), te srednjovjekovne utvrde (Biskupija-Gradina, Turska kaca u Maja Petrinec</s>
<s>U razdoblju od 2009. provode se revizijska arheološka iskopavanja na Crkvini u Biskupiji, na položaju bazilike Sv. Marije i objekta dograđenog s njezine sjeverne strane.</s><s>Untaoč činjenici da je krajem 19. i početkom 20. stoljeća ovdje višekratno istraživo fra Lujo Marun, te potom 50-tih godina proteklog stoljeća i S. Gunjača najnovija istraživanja rezultirala su zanimljivim nalazima, koji upotpunjuju sliku o jednom od najznačajnijih loakliteta hrvatskog ranog srednjovjekovlja.</s><s>Pojavili su se novi detalji koji ukazuju na nepotpunosti tlocrta S. Gunjače iz 1951. godine te dopunjuju izgled sjeverne dogradnje uz baziliku.</s><s>Također je utvrđeno i postojanje arheološkog sloja prijelaza 8./9. stoljeće do kojeg na pojedinim dijelovima kompleksa nisu doprla ni Marunova ni Gunjačina iskopavanja.</s><s>Osim arheoloških iskopavanja u sklopu međunarodnog projekta „Cradles of European Culture“ na Crkvini u Biskupiji poduzeti su i brojni zahvati u svhhu uređenja cjelokupnog lokaliteta i njegove prezentacije u budućnosti.</s>
<s>REVIZIJSKA ISTRAŽIVANJA NA KAPITULU KOD KNINA U ljeto 2013. g. započela su revizijska arheološka istraživanja na Kapitulu kod Knina.</s><s>Istraživanja su inicirali i vodili djelatnici Muzeja HAS, a uz suradnju i sudjelovanje arheologa s Filozofskog fakulteta u Zagrebu.</s><s>Toj prvoj kampanji koja je trajala 2 tjedna, prethodili su opsežni pripremni radovi vezani uz uklanjanje talijanskog betonskog bunkera što je u 2. svjetskom ratu bio sagrađen točno iznad srednjovjekovne crkve.</s>
<s>Kapitul je, među brojnim srednjovjekovnim lokalitetima na kninskom području, bio u posebno lošem, zapuštenom stanju.</s><s>Lokalitetu se praktički nije moglo prići zbog gustog raslinja koje ga je prekrilo.</s><s>Ta činjenica kao i ogromna važnost lokaliteta uz koji su vezana neka otvorena pitanja (preciznije datiranje prve ranosrednjovjekovne crkve i benediktinskoga samostana, funkcija kompleksa u 11. st....), u osnovi je započetih revizijskih istraživanja.</s><s>U prvoj kampanji 2013. g. potvrđeno je postojanje dijela temelja arhitekture romaničkoga kompleksa kninske katedrale.</s><s>U daljnjim istraživanjima utvrdit će se ukupno stanje sačuvanosti kompleksa i omogućiti konzervacija i prezentacija lokaliteta.</s>
<s>pokopanih ranosrednjovjekovnom groblju na položaju Vaćani-Laluše u skradinskom zaleđu.</s><s>U svrhu rekonstrucije bioloških karakteristika, ali i socijalnog statusa ovih osoba korišten je multidisciplinarni pristup koji uključuje detaljno proučavanje arheološkog konteksta, datiranje radioaktivnim ugljikom, konvencionalnu bioarheološku analizu kao i analize stabilnih izotopa (ugljik i dušik) i drevne DNA (sekvenciranje nove generacije).</s>
<s>Multidisciplinarni pristup omogućio je dobivanje iznimno vrijednih podataka o analiziranim osobama : 1) potvrda o njihovom povlaštenom socijalnom statusu; 2) točno vrijeme ukapanja; 3) brojne pojedinosti o biološkim osobinama (spol, starost u trenutku smrti, prisutnost određenih bolesti i ozljeda, detaljna rekonstrukcija prehrane, molekularno određivanje spola i eventualne rodbinske povezanosti).</s><s>Nažalost, ovakav pristup u proučavanju svakodnevnog života naših davnih predaka u hrvatskoj arheologiji još uvijek je iznimno rijedak.</s><s>No, vrijednost informacija koje se mogu dobiti kombinacijom ovih analiza je neprocjenjiva i stoga se nadamo da će ovo istraživanje poslužiti kao ogledni primjer za slične analize u bližoj budućnosti.</s>
<s>Tijekom 80-ih godina prošlog stoljeća izvršeno je prvo veliko arheološko istraživanje nalazišta Ostrovica – Greblje datiranog u rani srednji vijek.</s><s>Ukupno je otkriveno 115 grobova, a rezultati su pokazali postojanje dvije odvojene cjeline.</s><s>Glavninu sačinjava ukupno 108 grobova na rubnim dijelovima ukopišta dok ostatak od sedam grobova, pronađen sjevernije, čini drugu skupinu grobova.</s><s>Od nalaza pronađene su naušnice žminjskog tipa, kružni, srcoliki ili zrnati privjesci, karičice kao i glineni lonac te željezni noževi.</s><s>Groblje gubi svoju funkciju nakon 10. stoljeća kada se stanovnici pokapaju oko predromaničke crkve.</s>
<s>S lokaliteta Ostrovica - Greblje analizirano je ukupno 128 osoba iz 115 grobova, od čega je antropološkom analizom utvrđeno da 49 kostura pripada muškarcima, 33 ženama, 29 djeci te 17 odraslim osobama čiji se spol zbog lošije očuvanosti koštanog materijala nije mogao utvrditi.</s><s>Prosječna dob u trenutku smrti za muškarce iznosila je 37,5 godina, za žene 33,75 godina, a za djecu 3,75 godina.</s><s>Rezultati ovog istraživanja uspoređeni su s kompozitnim uzorkom (Bijaći – Stombrate, Svećurje - Žestinj, Rižinice, Sv. Mihovil – Kučiće) iz razdoblja ranog srednjeg vijeka s područja južne Hrvatske, kako bi se usporedila kvaliteta života navedenih populacija.</s><s>U istraživanje su osim prosječne doživljene dobi muškaraca, žena i djece, uvršteni i osteološki pokazatelji patoloških promjena poput subadultnog stresa, osteodegenerativnih promjena, pokazatelji izloženosti fizičkom radu, oboljenja zuba te traume.</s>
<s>JESU LI U DRINOVCIMA ŽENE I MUŠKARCI ŽIVJELI DRUGAČIJE?</s><s>Muzej hrvatskih arheoloških spomenika i Arheološki muzej u Zagrebu proveli su 2012. godine arheološko istraživanje na položaju Drinovci - Greblje kraj Drniša.</s><s>Ukupno su iskopana 22 groba te je antropološkom analizom utvrđeno da je riječ o 10 muškaraca (45,5%), 8 žena (36,4%) te četvero djece (18,2%).</s><s>Nalazi su rijetki, no prema pronađenom venecijanskom novcu čitavo je nalazište datirano u drugu polovicu 16. stoljeća.</s><s>Osim uobičajene antropološke analize čiji rezultati daju odgovore na pitanja o različitim spolnim razlikama (drugačija prehrana, fizička aktivnost i dr.), napravljena je i analiza koja na temelju fenotipskih razlika između muškaraca i žena može ukazati na određene migracijske procese unutar zajednice tijekom otomanskog razdoblja.</s>
<s>Počeci podmorske arheologije na istočnom Jadranu vezani su upravo uz šibensko podmorje te sežu u kraj šezdesetih godina prošlog stoljeća, kada se u muzeju grada Šibenika okuplja ekipa arheologa, konzervatora i ronilaca, pioniri podvodne arheologije u Hrvatskoj: Z. Gunjača, Z. Brusić i D. Martinović.</s><s>U brojnim istraživanjima na području šibenskog akvatorija uskoro im se pridružuju M. Orlić i M. Jurišić u sklopu Republičkog zavoda za zaštitu spomenika kulture.</s><s>Nakon 2004. g. Odjel za podvodnu arheologiju HRZ-a nastavlja provoditi podvodna rekognosciranja i zaštitna istraživanja u podmorju šibenske županije.</s><s>Riječ je o obalnom i otočnom prostoru koji se prostire u dužini oko 100 km i sastoji se od 242 otoka, otočića i nadmorska grebena među kojima dominiraju otoci Murter, Kornati, Zlarin, Kaprije i Žirje.</s><s>Arhipelag se ističe razvedenošću obale, koja je u svim povijesnim periodima bila presudna kod odabira pomorskih putova, stoga obiluje podvodnim arheološkim lokalitetima od brodoloma antičkog, novovjekovnog i modernog doba, do sidrišta i pojedinačnih nalaza.</s><s>Među najznačajnije antičke lokalitete spadaju brodolom kod rta Plavac na Zlarinu, otočić Gušteranski, uvala Koromašno na Žirju i hrid Čavlin kod Murtera.</s><s>Od novovjekovnih lokaliteta ističu se brodolom kod otočića Gnalića, pličina Mijoka kod Murtera i Bisaga kod Kornata.</s><s>Nedavno su otkrivena dva lokaliteta koji pripadaju razdoblju drugog svjetskog rata: olupina njemačkog torpednog čamca S-158 u Šibenskom kanalu Sv. Ante te avion Junkers Ju 87 „Stuke“ kod otoka Žirja.</s>
<s>Godine 2012.</s><s>Odjel za arheologiju Sveučilišta u Zadru, u suradnji s Konzervatorskim odjelom i Gradskim muzejom u Šibeniku te javnom ustanovom Nacionalni park Kornati, započeo je dokumentiranje postojećega stanja, istraživanje i konstruktivnu sanaciju utvrde Turete na otoku Kornatu.</s><s>Sljedeće godine nastavilo se i istraživanje i konzerviranje ostataka sakralnog kompleksa na prostoru crkve Gospe od Tarca, započeto 2006. u sklopu obnove današnje građevine.</s><s>Dokumentiranje postojećega stanja i probno istraživanje zahvatilo je i podmorje uvale Tarac, u kojoj se jasno naziru tragovi operativne obale i pokretni arheološki nalazi vezani korištenje prostora u antičko i rano srednjovjekovno doba.</s><s>Usporedo s navedenim aktivnostima, prikupljeni su dosadašnji podatci o arheološkim nalazištima na kopnu i u podmorju Kornata.</s><s>U posljednje vrijeme posebna je pozornost usmjerena na speleološke objekte koji su u prošlosti korišteni kao izvori pitke vode, što se odražava i u arheološkim nalazima u njihovoj unutrašnjosti.</s>
<s>ARHEOLOŠKI LOKALITETI NA SATELITSKIM SNIMCIMA I STARIM KARTAMA Zahvaljujući modernim tehnologijama i dostupnosti informacija koje nam omogućava internet, danas je moguće indentificirati nove i prošriti znanje o postojećim arheološkim lokalitetima koristeći se samo računalom.</s><s>Satelitskim snimkama i visokim snimkama iz aviona koje su dostupne na raznim internetskim portalima nedavno su se pridružile i stare karte.</s><s>Premda čitanje starih karata za potrebe arheologije nije ništa novo, njihova dostupnost i činjenica da su georeferencirane sa postojećim satelitskim snimkama daje posebnu važnost novootvorenim portalima sa starim kartama.</s><s>U prvom redu se ovdje radi o austrijskim vojnim i katastarskim kartama objavljenima na portalu mapire.eu.</s><s>Tijekom pretraživanja navedenih portala uspiješno je locirano nekoliko potencijalnih lokaliteta, od kojih su neki i tlocrtno potvrđeni na starim austrijskim kartama.</s>
<s>Tema izlaganja je preventivno konzerviranje i zaštita arheoloških nalaza od trenutka njihovog pronalaska do pokretanja procesa konzerviranja i restauriranja u restauratorskoj radionici.</s><s>Autor će iznijeti neka svoja iskustva iz dugogodišnje restauratorske prakse i suradnje sa arheolozima i kustosima muzeja, kao i terenskog rada.</s><s>Predmeti koji su više stoljeća ili tisućljeća proveli ispod zemlje ili u moru, izlaskom iz te zatvorene sredine sa kontinuiranim uvjetima, mogu vrlo brzo propasti ili biti nepovratno oštećeni ukoliko ih se preventivno i na ispravan način ne zaštiti.</s><s>Različiti materijali, kao što su keramika, staklo, kamen ili metali, legure i slitine, različito se ponašaju i postupak je u svakom slučaju specifičan.</s><s>Pronalazak sačuvanih organskih ostataka drva, tkanine, kosti ili kože je sam po sebi rijedak i značajan, ali je takve nalaze i najteže konzervirati.</s><s>Izuzetno je važan pravilan postupak prilikom vađenja predmeta, pakiranja, transporta i čuvanja kako bi do restauratorske radionice stigao u što boljem stanju, bez daljnjih oštećenja.</s><s>Važno je primjenjivati nova saznanja i biti informiran o novim materijalima i postupcima, kako bi se predmeti što bolje zaštitili, pri čemu je suradnja i timski rad arheologa i restauratora nezaobilazan dio procesa.</s>
<s>PODMORSKO NALAZIŠTE NAKOVANSKE KULTURE U UVALI ZAMBRATIJA Na sjeverozapadnom dijelu istarskog poluotoka, u podmorju uvale Zambratija istražuje se nalazište iz razdoblja eneolitika.</s><s>Nalazište čija se površina procjenjuje na 10 000 m² se nalazi na dubini od -2.40 do -3.10 mn/v. Prvi arheološki radovi su provedeni 2008. godine na istočnom dijelu nalazišta.</s><s>Arheološki podaci upućuju na to da je sojeničarsko naselje bilo smješteno u prirodnoj geološkoj depresiji uz sam obalni kameni rub koji je od otvorenog mora bio odijeljen prirodnim vapnenačkim hrptovima koji se u lokalnoj toponimiji nazivaju Škoj i pličina Zanestra.</s><s>Skorašnja geomorfološka studija i geološko uzorkovanje u uvali bi trebali ponuditi odgovore po pitanju izgleda paleokrajolika.</s><s>U razdoblju od 2011. do 2013., na nalazištu su provedeni arheološki pregledi u svrhu ubikacije terena te je izrađen batimetrijski snimak od Crvene uvale do Sipra.</s><s>Također je napravljena topografija nalazišta, analize vrste drveta, radiokarbonska datiranja, a u tijeku su analize biljnog i životinjskog materijala te analize pokretne arheološke građe.</s>
<s>Sondiranja su provedena na pet pozicija na nalazištu, a između prikupljenog arheološkog materijala se ističu ulomci prapovijesne keramike koja pripada nakovanskoj kulturnoj grupi.</s><s>Među nalazima se mogu izdvojiti ulomci lonaca loptastih oblika i zdjela, među kojima se ističu crne polirane posude s istaknutim trbuhom te lagano stegnutim vratom ukrašeni plitkim kanelurama.</s><s>Tu spadaju i zvonolike posude s jako izvijenim rubom te zdjele sa kratkim vratom koji prelazi u konični trbuh.</s><s>Takav tip posuda je dosta čest na ovom lokalitetu te može biti ukrašen sa nizom otisaka prsta ili nekog drugog alata na samom rubu.</s>
<s>Na nalazištu su pronađeni i ulomci metličaste keramike među kojima prevladavaju jednostavniji lonci većih dimenzija, dosta širokog otvora i ravnog dna, a neki su na samom rubu ili ispod samog ruba ukrašeni nizom utisaka nekog predmeta.</s>
<s>U Zambratiji su također pronađeni i ulomci kremenih alatki (sječiva, grebalica, svrdla) i odbitaka, velika količina žrnjeva i bruseva te koštana alatka (igla).</s><s>Ulomci keramike pronađene u Zambratiji mogu se usporediti s keramikom koja je dosad pronađena na istarskim lokalitetima Brijuni, Jačmica, Kargadur, Oporovina, a s obzirom da se nakovanska kultura rasprostire na području od Crne Gore pa preko srednjojadranskih otoka do Istre i tršćanskog Krasa, analogije se mogu pronaći i na širem jadranskom području.</s>
<s>ARHEOLOŠKA ISTRAŽIVANJA PRAPOVIJESNOG BRODA IZ ZAMBRATIJE Godine 2008., u uvali Zambratija kod Umaga, na morskom su dnu utvrđeni ostaci drvenog korita broda građenog tehnikom šivanja.</s><s>Prva arheološka kampanja (2011) imala je za cilj parcijalno otkrivanje broda kako bi se utvrdile njegove okvirne dimenzije, prikupljanje uzoraka te proučavanje konstrukcijskih karakteristika.</s><s>Metodom određivanja radiokarbonske starosti (C14 i AMS) utvrđeno je da se brod može datirati između 13. i 10. st. prije Kr.</s><s>Na temelju predmetnih analiza zaključeno je da se u podmorju zaljeva Zambratija nalazi najstariji očuvani brod u podmorju Jadranskog mora, te najstariji šivani brod Mediterana.</s>
<s>Sveobuhvatna istraživanja na nalazištu su provedena 2013., u okviru međunarodne suradnje između Arheološkog muzeja Istre i Odjela za nautičku arheologiju CNRS-a Centra Camille Jullian iz Aix-en-Provence.</s>
<s>Pronalaskom i istraživanjem broda iz Zambratije omogućen je uvid u tehnologiju i znanje kojim je prapovijesno stanovništvo obalnog područja raspolagalo te nam pruža mogućnost rekonstrukcije samog broda.</s>
<s>U okviru zaštitnog arheološkog nadzora koji je proveden zbog izgradnje kolektora gradske kanalizacije, 2013. god. je na području današnje Flaciusove ulice, utvrđeno postojanje brodskih ostataka.</s><s>Prije samog istraživanja, potrebno je bilo osigurati tehničke uvjete poput montažne konstrukcije krova u cilju zaštite od sunca te iznenadnih oborina.</s><s>Također je osigurana konstantna odvodnja kanalizacije s nalazišta, a rov je održavan suhim kako bi se neometano mogla provesti arheološka istraživanja.</s><s>Nakon toga su pokrenuta zaštitna arheološka istraživanja prilikom kojih je istražen manji dio južnog bazena rimske luke Pule s konstrukcijama dva šivana broda koji su nazvani Pula 1 i Pula 2, datiranih u 1.-2. st.</s><s>Na hrvatskom Jadranu, istraženi su rimski šivani brodovi iz podmorja Zatona kod Nina i Caske na otoku Pagu.</s><s>Također je istraženo plovilo iz rijeke Ljubljanice, te čitav niz brodova iz Italije (Commachio, Stella, Canale Anfora i dr.).</s><s>Njihov razvoj je nalazom broda iz Zambratije sada jasnije dokumentiran te se sa sigurnošću može utvrditi da se neovisno razvijao na području sjevernog Jadrana kroz čitava dva milenija (zasigurno od kraja brončanog doba – Zambratija, pa moguće sve do ranog srednjeg vijeka, a možda i kasnije).</s><s>Zahvaljujući dosadašnjim saznanjima o brodu iz Zambratije i arheološkim podacima o nalazima brodova iz Pule, otvara se mogućnost cjelovitog proučavanja povijesti razvoja brodogradnje na sjevernom Jadranu.</s>
<s>Ključne riječi: uvala Savudrija, rimska luka, lučki uređaji, antički obalni krajolik Lučki bazen rimske Savudrije (Umag) zaprema površinu od 40 000 m².</s><s>Obuhvaćao je niz različitih struktura, od kojih su neke vidljive u zemljanom profilu južne obale gdje se nalaze ostaci suprastruktura koje su pripadale dijelu prve, najniže terase rimske luke.</s><s>U podmorju uvale se nalaze ostaci lučkih uređaja koji pripadaju južnom lukobranu i unutarnjem operativnom pristaništu.</s><s>Zahvaljujući istraživanjima koja su obuhvatila radove na potopljenim strukturama (2011. do 2014), prikupljeni su arheološki podaci koji određuju vrijeme i način izgradnje lučkih struktura te njihovo vrijeme korištenja.</s><s>Istraživanja su uključila i proučavanje luke s geomorfološkog aspekta radi pokušaja rekonstrukcije izgleda obalne linije u rimskom razdoblju.</s><s>Jedan od osnovnih ciljeva istraživanja je temeljen na pokušaju utvrđivanja uloge ove značajne luke na plovidbenom komunikacijskom pravcu sjevernog Jadrana i njenog odnosa s obližnjim naseljima na obali i Željko Demo</s>
<s>RANONOVOVJEKOVNO GROBLJE U DRINOVCIMA NA POLOŽAJU GREBLJE U suradnji Muzeja hrvatskih arheoloških spomenika i Arheološkog muzeja u Zagrebu, 2012. godine provedeno je sustavno arheološko istraživanje u Drinovcima na položaju Greblje.</s><s>U dvije otvorene sonde, ukupne površine od oko 155,5 m2, ustanovljeno je postojanje 25 grobova.</s><s>Grobovi su dali relativno malo arheoloških nalaza, ali su se unatoč tomu istaknuli specifičnošću grobne arhitekture koja se dosada malo kada mogla pratiti u svim svojim pojedinostima te različitim osobitostima grobnog ritusa.</s><s>Na temelju preliminarne numizmatičke analize grobnih priloga, ustanovljeno je da se grobovi mogu datirati u drugu polovinu 16. stoljeća.</s><s>Budući da su Drinovci u to vrijeme već nekoliko desetljeća bili u vlasti Turaka (1522. - 1688.) spomenuti segment groblja potrebno je pripisati vremenu turske dominacije miljevačkim krajem.</s>
<s>Tvrđava Barone izgrađena je 1646. godine na tadašnjem brdu Vidakuši iznad Šibenika početkom Kandijskog rata (1645. – 1669.) na inicijativu samih građana u sveopćoj žurbi zbog obrane grada.</s><s>Na susjednom brdu sv. Ivana sagrađena je nešto veća istoimena tvrđava koja je 1647. godine izdržala najteže turske napade.</s><s>Ta prva faza tvrđave Barone nije imala sve karakteristike i kvalitete tada suvremene bastionske gradnje kako bi odoljela topovskoj vatri.</s><s>Tek nakon preoblikovanja 1659. godine, za vrijeme mletačkog providura za Dalmaciju i Albaniju Antonija Bernarda, tvrđava dobiva sadašnji oblik s dva polubastiona i kliještima (hornwerk).</s>
<s>Na tvrđavi se odnedavno provode radovi cjelovite obnove dio kojih je i arheološko istraživanje.</s><s>Na posteru ćemo prezentirati nalaze arhitekture starije faze tvrđave, u okviru kojih je otkriven i izvorni ulaz u tvrđavu, što će sve u većem dijelu biti vidljivo nakon konzervatorsko-restauratorskih radova.</s><s>Osim arheoloških radova provedeno je konzervatorsko istraživanje i analiza postojećih natpisa te povijesnih podataka što ćemo također prezentirati na posteru.</s><s>Arheološko i konzervatorsko istraživanje tvrđave Barone iznad Šibenika, u suradnji Konzervatorskog odjela u Šibeniku i Muzeja grada Šibenika, predstavlja pionirski zahvat takve vrste koji nije odavno vršen na novovjekim tvrđavama na prostoru Dalmacije.</s>


The attitudes of educators towards picture books with homosexual content

Lečei, Anita;Štemberger, Tina;Cencič, Majda

<s>Inkluzija uključuje prihvaćanje i poštivanje različitosti, među koje spada i homoseksualnost.</s><s>S ciljem upoznavanja različitosti u društvu nastaju i 114</s>
<s>Sažetak različite slikovnice, među njima i slikovnice homoseksualnog sadržaja, pri čemu je njihova uporaba u vrtićima ovisna o tome kakva stajališta imaju odgajatelji prema homoseksualnosti.</s><s>Analiziramo rezultate empirijskog istraživanja čiji je cilj bio utvrditi kakvi su stavovi odgajatelja istarske županije spram slikovnica homosekusalnog sadržaja i postoje li razlike u stavovima u smislu radnog staža odgajatelja i toga žive li odgajatelji u urbanoj ili ruralnoj sredini.</s><s>Podatci su bili sakupljeni uz pomoć upitnika koji je izrađen za ovo istraživanje.</s><s>Rezultati pokazuju da odgajatelji (N = 127) nisu ni izrazito naklonjeni kao ni izrazito nenaklonjeni slikovnicama homoseksualnog sadržaja, a osjećaju nelagodu pri njihovoj uporabi.</s><s>Među njima nema ni statistički značajnih razlika u vezi s radnim stažem, a ipak rezultati pokazuju da odgojitelji s duljim stažem bolje prihvaćaju slikovnice takva sadržaja, dok istovremeno osjećaju veću nelagodu pri njihovoj uporabi.</s><s>Očekivano, slikovnice više prihvaćaju odgajatelji iz urbanih sredina, a odgajatelji iz ruralnih sredina osjećaju više nelagode.</s><s>Da bi odgajatelji djelovali u pravcu inkluzije, potrebno je osigurati da se u sustavu obrazovanja i stručnog usavršavanja odgajatelje i ostale pedagoške djelatnike opremi kompetencijama za suočavanje s tabuiziranim temama, među koje ubrajamo i homoseksualnost.</s>
<s>Inkluzija kao način utemeljenja nove kulture suživota (Resman, 2003: 69) uključuje prihvaćanje i poštivanje različitosti bez obzira na spol, spolnu orijentaciju, kulturno i socijalno podrijetlo, vjeroispovijest, nacionalno podrijetlo, tjelesno ili mentalno oštećenje i druge značajke.</s><s>Prihvaćanju različnosti slijede različite zakonske regulative.</s><s>Tako je i u Hrvatskoj 2014. godine prihvaćen Zakon o životnom partnerstvu osoba istoga spola (NN 92/14), koji regulira prava na roditeljsku skrb o djetetu, kako samih roditelja djeteta, tako i njegova/njezina životnog partnera/partnerice.</s><s>Također se pojavljuju i drugi načini djelovanja koji bi trebali dovesti do prihvaćanja različitosti.</s><s>Tako nastaju i različne slikovnice21 koje obrađuju takozvane tabu-teme (Saksida, 2001), među koje možemo ubrojiti i homoseksualnost.</s><s>Slikovnice s tzv. tabu-temama trebale bi utjecati na lakše prihvaćanje različitosti.</s><s>Često, međutim, također potiču žestoku raspravu, tvrdeći da se na taj način promovira homoseksualnost (Kuhar, 2009).</s><s>Slikovnice koje su tiskane na hrvatskom jeziku naišle su na različite reakcije čitatelja, što se čita na društvenim mrežama, i isto tako različite reakcije masovnih medija, što se čita na portalima: Slikovnica podijelila (Cvrtila, 2013).</s><s>U vezi s različitim odazivom javnosti zanimalo nas je 21 S pojmom slikovnica mislimo na svaku knjigu, koju određuju dva više ili manje jednako vrijednadijela: likovni i tekstualni (Saksida, 1999).</s><s>Slavonic Pedagogical Studies Journal, ISSN 1339-8660, Volume 5 Issue 1, February 2016 115</s>
<s>Uvod kakva su stajališta odgajatelja prema slikovnica homoseksualne tematike i kakve su razlike između odgajatelja koji imaju manje ili više radnog staža, kao i razlike između odgajatelja u odnosu na veličinu (i vrstu) naselja u kojem žive.</s>
<s>Stav prema različitosti je temeljni katalizator za razvoj aktivne tolerancije i inkluzivne kulture različitosti (Kroflic, 2006: 28).</s><s>Različitost je zastupljena ne samo u praksi nego i u književnosti.</s><s>Slikovnice homoseksualnog sadržaja, primjerice, mogu biti prvi kontakt djeteta s takvom tematikom.</s><s>Jedna od prvih dječjih slikovnica o istospolnoj obitelji na engleskom bila je knjiga Sussane Bösche naslovljena Jenny živi s Erikom i Martinom, koja je izišla 1981. u Velikoj Britaniji (Kuhar, 2009).</s><s>Vijest o knjizi izazvala je niz rasprava o homoseksualnosti, a posebno kritike na račun promicanja homoseksualnosti u školama i vrtićima.22 Slična reakcija dogodila se i u Hrvatskoj, kad se pojavila prva slikovnica homoseksualnog sadržaja naslova Sve je to obitelj autorice Alexandre Maxeiner i Anke Kuhl tiskane 2013. godine.</s><s>Na mnogim portalima pojavili su se naslovi poput: „Prva hrvatska gay slikovnica: ‘Mame su im Sabina i Tina, a tata je u braku s Andreasom…’“ (Bitno.net, 2013) privukle su brojne i posve oprečne reakcije među hrvatskim novinarima pa su različito i predstavili slikovnicu u svojim tekstovima.</s><s>Navedeni portal objavljuje: Ministarstvo je u ukupno 175 hrvatskih javnih knjižnica i čitaonica (gradskih, narodnih, pučkih) uputilo po jedan primjerak slikovnice.</s><s>Iz Ministarstva poručuju da sadržaj slikovnice ni na koji način ne smatraju spornim i kako do sada nisu zaprimili ni jednu primjedbu na ovo djelo za djecu.</s><s>Upravo takve slikovnice moraju biti dostupne u javnim knjižnicama kako bi svi imali mogućnost obrazovati se i saznati da postoje različite vrste obitelji.</s><s>I na taj način želimo poticati razvoj tolerancije, prihvaćanja i suživot različitosti u našem društvu – odgovor je za Slobodnu Dalmaciju uputila glasnogovornica Ministarstva kulture Nataša Petrinjak.</s><s>Ovakav postupak ministarstva dovodi djecu i odgajatelje u situaciju da slikovnicu homoseksualnog sadržaja susretnu u knjižnicama te da djeca od odgajatelja zatraže da im pročitaju slikovnicu koju su pronašli.</s><s>Navedena situacija povezana je s našim istraživanjem o stavu odgajatelja spram takvih slikovnica.</s>
<s>Vijest o prvoj gay slikovnici portal (Likaplus/dnevno.hr.</s><s>2013) prenosi ovako: Ministarstvo kulture koje je potvrdilo kako je otkupljeno i u 175 knjižnica odaslano neukusno štivo u obliku slikovnice koja propagira homoseksualne obitelji, brakove i zajednice, bacilo je novac u vjetar.</s><s>22 Kuhar (2009: 28) smatra da se, ako homoseksualna tema ulazi ili pokušava da uđe u odgojno obrazovni prostor, to interpretira kao promocija homoseksualnosti, što se temelji na rousseaovskom razumijevanju djeteta koje je u osnovi „čisto i nevino“, ali, u isto vrijeme uvijek potencijalno „pokvarljivo“.</s><s>116</s>
<s>Perverzna slikovnica o kojoj se naveliko pisalo i koja se tiho ušuljala u knjižnice baš uoči previranja oko referenduma, trebala se jednako tako mučki ušuljati i u dječja srca.</s>
<s>Na portalu „Novosti“ (Lazarin, 2014) navodi se sljedeće: Podsjećamo da je slikovnica o kojoj je riječ preporučena za javnost činjenicom potpore Ministarstva kulture.</s><s>Zašto nastavnik po preporuci i ideji samoinicijativne pedagogije ne bi mogao jednostavno uzeti ovu knjigu i oprimjeriti vrijednosti koje promiče građanski odgoj?</s><s>Ne može, jer nastavnik ne smije prstom samoinicijativno mrdnuti ako nastavna jedinica nije odobrena u Ministarstvu obrazovanja: on može plesati ili pjevati na točno zadanu temu, ali je ne može samoinicijativno proizvesti, recimo, ovom slikovnicom.</s><s>Znači li to da i odgajatelji u vrtićima ne mogu samoinicijativno pročitati slikovnicu djetetu kad je pronađu na policama knjižnice?</s><s>Vrtićki kurikuli ne sadrže preporuke, ali ni zapreke u vezi sa slikovnicama homoseksualnog sadržaja.</s><s>Ne spominju takav sadržaj.</s><s>Naše istraživanje ispituje i takve tvrdnje: slikovnice homoseksualnog sadržaja treba uvrstiti u vrtićke kurikulue.</s>
<s>Ako pretpostavimo da ipak, po ljubaznoj ideji ministra Mornara, postoje nastavnici koji će kreativno popuniti međupredmetnu nastavu ovom slikovnicom, kako će reagirati poštovani roditelji, kad im djeca prenesu ideju o “duginim obiteljima”?</s><s>Hoće li kreativac nastavnik riskirati ukor ravnatelja, iscrpljujući razgovor ili batine roditelja? (Lazarin, 2014) S obzirom na to da je zakonom predviđeno da postoje obitelji sa istospolnim partnerima, trebamo li uopće odobrenje roditelja za provođenje zakonskog prava na legalno roditeljstvo i na priču o takvom roditeljstvu?</s><s>Jedno od pitanja ostaje: ako u vrtić slikovnicu donese neko dijete kome je roditelj doma pročitao slikovnicu, treba li odgajatelj ukloniti slikovnicu iz sobe?</s><s>Treba li pitati roditelje za dopuštenje da se pročita slikovnica homosekualnog sadržaja, iako je živjeti takvu priču potpuno legalno?</s><s>Na stranici Zdravstveni/preodgoj.com (2013) nalazimo tekst: Slikovnica njemačkih autorica opisuje tzv. „patchwork“ obitelji, obitelji sastavljene od supružnika koji imaju djecu iz prethodnih brakova i možda zajedničku, te „dugine“ obitelji, u kojima djeca nastaju dogovorom između lezbijskih i homoseksualnih parova.</s><s>Slikovnica je namijenjena predškolskoj djeci i učenicima nižih razreda osnovne škole.</s><s>U navodu nalazimo podatak da je slikovnica namijenjena predškolskoj djeci, čime dolazimo do situacije koju obuhvaćamo našim istraživanjem, tj. kakav je stav odgajatelja prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja.</s>
<s>Nalazimo i druge naslove na slične teme: Slikovnica za djecu s gay likovima uzburkala javnost“ i daljnji uvodni tekst: „Homoseksualni roman namijenjen djeci užasnuo je katoličke redove, dio političkih, a ni književni nisu ravnodušni.</s><s>Pedagozi i psiholozi podijeljeni.</s><s>Pa iako svi imaju nešto o tome reći, nitko da od stručnjaka roditeljima konkretno kaže, treba li i u kojoj dobi dati djeci takvu literaturu.“ Dalje se navodi da pravobraniteljica ne zna što bi mislila i čeka da svoje kažu stručnjaci koji se bave djecom.</s><s>Riječ je o dječjem romanu 'Zvijeri plišane' Zorana Krušvara u kome je riječ o djevojci lezbijki koja napušta svoje plišane igračke.</s><s>Književna kritika stigla je prvo iz Sabora.</s><s>'Posebno osuđujem popularizaciju gay odnosa Slavonic Pedagogical Studies Journal, ISSN 1339-8660, Volume 5 Issue 1, February 2016 117</s>
<s>slikovnicama među djecom, to nije moralno, a mislim da je i protuzakonito', rekao je Andrija Hebrang.</s><s>Zaprepaštena Crkva kaže da takav odgoj ne želi ni komentirati. (Golja, 2009).</s>
<s>Slikovnica na hrvatskom o gay ljubavi, Kraljevići i blago (Miles, 2015) objavljena je na stranicama online knjižare Amazon.com.</s><s>Original je napisan na engleskom, a sa stranica Amazon.com.-a vidljivo je da je prevedena na više jezika (Njemački, Mađarski, Poljski, Norveški, Talijanski, Portugalski, Danski, Švedski...) (Amazon.com, 2015).</s><s>Na koncu još napomenimo: Za slikovnicu „Sve je to obitelj“ autorica teksta Alexandra Maxeiner i ilustratorica Anke Kuhl dobile su najugledniju njemačku nagradu za književnost za djecu i mlade Deutscher Jugendliteraturpreis.(ArTresor)</s>
<s>S obzirom na različita mišljenja u medijima, usredotočili smo se na odgajatelje i njihove stavove prema toj tabu-temi23 (Saksida, 2001).</s><s>Dosadašnja istraživanja homoseksualnosti u odgojno-obrazovnoj praksi</s>
<s>Navodimo rezultate istraživanja, koja se odnose na teme povezane s homoseksualnošću i vrtićima, tj. školama, čime možemo dobiti opći uvid u dosadašnje stavove prosvjetnih radnika prema sličnim temama.</s><s>Pan (2009) se reflektira na iskustva pri proučavanju ljudskih prava što se tiče spola, spolnog identiteta i usmjerenosti s naglaskom na homofobiji.</s><s>Opisuje projektiranje tematskih radionice koje između ostalog održavaju kao redoviti stručno usavršavanje za odgojiteljice/odgojitelje predškolskog odgoja.</s><s>Autorica navodi da u programima osnovnih i srednjih obrazovanja niti u jednom predmetu samoreflektirano ne poučavaju eksplicitno vrijednosti koji se tiču spolne regulacije.</s><s>Osnovnoškolski udžbenici eksplicitno segregiraju korisnike/korisnice u dječake i djevojčice i njima primjerene spolne uloge.</s><s>Kroz skriveni kurikul i s osobnim djelovanjem učitelja i učiteljica te odgajatelja i odgajateljica učimo ih i kroz manje eksplicitne načine i sadržaje.</s><s>Otvara se problem straha pred informacijama o homoseksualnosti, jer da bi samim spominjanjem te spolne prakse radili reklamu, tj. djecu bi odgajali u devijantno ili homoseksualno ponašanje.</s><s>U skladu s tim može već i igra sa slikovnicom, koja neopterećeno prikazuje homoseksualnu svakidašnjicu, biti nešto što može obilježiti dijete za cijeli život.</s><s>Eksplicitno spominjanje ove teme u kurikulu suprotstavilo bi se upravo ovom strahu.</s><s>Kao prvi korak za motiviranje promjena „zone udobnosti“ jest poticanje da neko ponašanje obilježimo i ocijenimo kao homofobno, tj. da ga (samo)vrjednujemo za neprihvatljivo.</s><s>Pri tome je nužno promisliti što možemo učiniti kao promjenu.</s><s>Autorica to smatra izuzetno teškim, navodeći da živimo u društvu gdje prevladava konformizam u vezi s homofobijom, a sve uz pomanjkanje interesa države 23 Saksida (2001/02) govori o tabu-temama kao o onim temama, koje čitatelja iznenađuju ponajprije na sadržajnoj ravni, odnosno na ravni poruke teksta.</s><s>Kao primjer tabu-tema navodi i smrt, samoću ili nasilje.</s><s>118</s>
<s>slikovnicama za učinkovitom provedbom kurikularnih smjernica, načela i zakonski postavljenih okvira univerzalnih vrijednosti u javnim školama i vrtićima.</s><s>U zaključnom dijelu rada Pan zaključuje: Kako napore za ravnopravnu spolnu socijalizaciju, dehijerarhizaciju odnosa među spolovima i posljedično smanjenje nasilja na osnovi sola i spolne usmjerenosti, postaviti kao trajni izazov, kojeg pred školske djelatnike i djelatnice postavlja praksa institucija i praksa slobode i življenja. (Pan, 2009: 200) Zanimljiv tekst (Mencin Ceplak, 2009) analizira nelagodu, koju u vezi sa seksualnošću izražavaju odgojni i obrazovni programi, a ta se neugoda posebno očituje u šutnji o „drugim“ ili „različitim“ oblicima spolnog ponašanja.</s><s>Kao simptomi te neugode navode se pitanja i otpori, koje izazivaju prijedlozi nastavnih planova i programa te projekata koji relativno eksplicitno spominju seksualnost.</s><s>O konfliktu između prava različitih mišljenja o ovoj temi navodi se: U konfliktu između prava roditelja da svojoj djeci osiguraju (vjerski i moralni) odgoj, u skladu sa svojim stavovima, i načelima jednakosti i poštivanja različitosti, jačina je na strani onih koji ustraju na čistom binarnom razlikovanju između norme, koju treba poštivati, i devijacije, o kojoj treba šutjeti, ako već ne i osuditi.</s><s>Društvo za nenasilnu komunikaciju je u otvorenom pismu Ministarstvu za školstvo (Republika Slovenija) opravdano upozorilo: „Ako je nekolicini ogorčenih</s>
<s>razgovora homoseksualnosti, može uspjeti i inicijativa roditelja i drugih, koji mislimo, da je u školama neophodno poticati kulturu poštivanja različitosti.“ Kroflič (2006) se bavi temom različitosti pitajući se – kako udomaćiti različitost?</s><s>Vrijeme je da se suočimo s činjenicom da u procesu formiranja budućih učitelja i drugih pedagoških profila nismo uspostavili dovoljno učinkovit model za promjenu ukorijenjenih navika, stereotipa i predrasuda.</s><s>Istraživanje među odgajateljima istarske županije Problem istraživanja</s>
<s>Na tržištu se javljaju slikovnice koje za temu imaju istospolne zajednice i njihove obitelji, a samim tim javlja se i mogućnost da se te slikovnice počnu koristiti u radu u vrtićima.</s><s>U ovom radu željeli smo osvijetliti jednu vrtićku problematiku koja se dotiče pojava slikovnica homoseksualnog sadržaja u vrtićima.</s><s>Željeli smo saznati stav odgajatelja Istarske županije u vezi sa slikovnicama homoseksalnog sadržaja te razlike u stavu u odnosu na (i) radni staž odgajatelja i na (i) vrstu naselja, u kojem odgajatelji žive.</s>
<s>Upotrijebili smo kvantitativno istraživanje, deskriptivnu i kauzalnoneeksperimentalnu metodu empirijskog istraživanja.</s>
<s>Među uključenim odgajateljima jest 65 (50,8 %) onih koji imaju 0 – 15 godina staža i 63 (49,2 %) onih koji imaju više od 15 godina radnog staža.</s><s>Među uključenim odgajateljima prevladavaju (56,3 %) odgajatelji koji žive u naseljima do 10 000 stanovnika (općine), a nešto je manje (43,8 %) odgajatelja koji žive u naseljima s više od 10 000 stanovnika (gradovi).</s>
<s>Podaci su prikupljeni putem upitnika koji je formiran za potrebe ovog istraživanja.</s><s>Mjerni smo instrument sami sastavljali s obzirom na to da pretraživanjem baza podataka nismo naišli na slična istraživanja ni na sličan instrument koji bi nam poslužio u ovom istraživanju.</s><s>Upitnik se sastoji od dvaju dijelova.</s><s>Prvi dio predstavljaju anketna pitanja zatvorenog tipa (tip naselja, godine radnog staža).</s><s>U drugom dijelu postavljenih je 16 tvrdnji kojima odgajatelji izražaju svoje slaganje odnosno neslaganje (5 slažem se u potpunosti, 4 – uglavnom se slažem, 3 – slažem se i ne slažem Validnost instrumenta provjerena je faktorskom analizom koja je pokazala da prvi faktor pojašnjava 56,65 % varijanci, što pokazuje da je instrument Pouzdanost upitnika provjerili smo Crobachovim α koeficijentom, koji je bio za prvi faktor α = 0,955 a za drugi α = 0,791 Pouzdanost smo dodatno provjerili faktorizacijom, koja je također pokazala da je upitnik pouzdan rtt = Objektivnost smo postigli korištenjem pitanja zatvorenog tipa i Likertovom skalom stavova.</s><s>Usto smo upitnik formirali precizno i s nedvosmislenim pitanjima.</s>
<s>Sakupljanje podataka trajalo je mjesec dana.</s><s>Istraživanje smo započeli sredinom travnja 2015. godine.</s><s>Prvi postupak bio je upit putem elektroničke pošte ravnateljima vrtića Istarske županije sa zamolbom za sudjelovanjem odgajatelja u istraživanju „Odnos odgajatelja istarske županije prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja“.</s><s>Upit za sudjelovanjem u istraživanju uputili smo na adresu 16 vrtića.</s><s>Spremnost na suradnju i pozitivni odgovor dobili smo od 7 vrtića.</s><s>4 vrtića je odbilo suradnju s objašnjenjem da nemaju vremena zbog drugih obaveza, a jedan je odgovor bio da su umorni od sudjelovanja u istraživanjima.</s><s>4 vrtića nije odgovorilo na upit.</s><s>Upitnike smo tiskali, a nakon toga smo ih u papirnom obliku odnijeli u vrtiće koji su odgovorili na upit i koji su pristali na suradnju.</s><s>Od podijeljenih 164 upitnika vraćeno je 128, jedan nepotpun.</s>
<s>Za obradu dobivenih podataka upotrijebili smo kompjutorski program za obradu statističkih podataka SPSS.</s><s>Pri tome smo se koristili deskriptivnom i inferentnom statističkom analizom.</s><s>Na osnovi faktorske analize s metodom glavnih komponenti najprije smo ekstrahirali 2 faktora, pri čemu 120</s>
<s>Obrada podataka zbir obaju faktora pojašnjava 66,52 % ukupnih varijanti.</s><s>Prvi faktor koji smo nazvali „prihvaćanje slikovnice“ pojašnjava 56,65 % varijanti i uključuje 11 tvrdnji.</s><s>Drugi faktor koji smo nazvali „neprihvaćanje slikovnice“ pojašnjava 9,87 % varijanti i uključuje 5 tvrdnji.</s><s>Za dobivene faktore Kolmogrov-Smirnovim testom utvrdili smo normalnost distribucije te Levenovim testom potvrdili pretpostavku o homogenosti varijanti.</s><s>Nadalje smo t-testom provjerili postoje li razlike u prihvaćanju i u nelagodi slikovnica s obzirom na radni staž i na veličinu naselja.</s><s>Za potrebe inferentne statistike rekodirali smo vrijednosti stavki s obrnutom ljestvicom Rezultati i rasprava</s>
<s>(N – numerus, M – aritmetička sredina, SD – standardni otklon, skew – koeficijent asimetrije, kurt – koeficijent zaobljenosti) U sklopu faktora „prihvaćanje slikovnice“ prosječne vrijednosti kreću se od M=2,39 (Slikovnice homoseksualnog sadržaja treba uvrstiti u vrtićke kurikulume.) do M=3,32 (Slikovnice homoseksualnog sadržaja doprinose razvoju tolerancije prema različitosti.), što ukazuje na to da odgajatelji niti prihvaćaju niti ne prihvaćaju slikovnice homoseksualnog sadržaja.</s><s>Kod faktora „nelagoda prema slikovnicama“ među pojedinim se tvrdnjama pojavljuju veće razlike (također i zbog obratnih vrijednosti), a dobivene prosječne vrijednosti (od M=2,58 do M=3,82) ukazuju na to da odgojitelji osjećaju nelagodu prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja).</s><s>Općenito se smatra (Averett i Hedge, 2012) da odgajatelji imaju pozitivnih stavova prema homoseksualnosti te da se osjećaju spremnima za rad s roditeljima koji su homoseksualnim vezama i da su spremni raditi na tome.</s><s>I istraživanje američkih autora (Hedge, Averett, Parker White – Deese, 2014) pokazalo je da odgojitelji općenito imaju pozitivan stav prema homoseksualnosti.</s><s>Pri tome se također pokazalo da stariji odgajatelji smatraju da je bitno da se ta pitanja otvaraju već u okviru obrazovanja za nastavničke profesije.</s><s>Kao zanimljivost navodimo da je u Španjolskoj (Pérez-Testor i sur., 2010) provedeno istraživanje na uzorku od 254 učitelja pokazalo da 88 % nastavnika nema nikakvih predrasuda prema homoseksualcima.</s><s>Među onima koji ih imaju dominiraju žene, vjernici i onih koji često posjećuju crkvu kao i ljudi koji među svojim poznanicima nemaju homoseksualce.</s><s>Autori predlažu uvođenje obrazovanja koje bi za profesionalne djelatnike osvijestilo o seksualnim različitostima.</s><s>122</s>
<s>Tablica 2 Rezultati t-testa za prihvaćanje i nelagodu prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja s obzirom na godine radnog staža Radni staž</s>
<s>Rezultati t-testa pokazuju da između odgajatelja koji imaju do 15 godina radnog staža i onih koji imaju više nego 15 godina radnog staža ne postoji statistički značajna razlika ni u prihvaćanju ni u nelagodi prema slikovnica s homosekusalnim sadržajem.</s><s>Iako razlike među odgajateljima nisu statistički značajne, unekoliko iznenađuje činjenica da odgajatelji s duljim radnim stažom, 15 godina i više (M= 32,03), više prihvaćaju slikovnice homoseksualnog sadržaja nego oni s kraćim stažem (M=31,72).</s><s>Općenito se smatra da stariji više zaziru od homoseksualnosti (Marinović Jerolimov i Ančić, 2014, str. 125).</s><s>U primjeru nelagode prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja utvrdili smo da je više osjećaju odgajatelji s duljim radnim stažem (M=14,48) nego oni s kraćim stažem. (M=13,55).</s><s>Nelagode starijih odgajatelja bi možda bilo manje kad bi se ova pitanja otvarala već u okviru obrazovanja za nastavničke profesije (Hedge, Averett, Tablica 3 Rezultati t-testa za razlike u prihvaćanju i nelagodi prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja s obzirom na tip naselja Tip naselja</s>
<s>Rezultati t-testa pokazuju da između odgajatelja ne postoji statistički značajna razlika u prihvaćanju i u nelagodi prema slikovnicama homoseksualnog sadržaja s obzirom na veličinu naselja u kojem odgajatelji žive.</s><s>Međutim, i u ovom primjeru nalazimo da slikovnice homoseksualnog sadržaja više prihvaćaju odgajatelji koji žive u urbanim naseljima (M=32,00) nego odgajatelji iz ruralnih sredina (M=31,78).</s><s>U primjeru Slavonic Pedagogical Studies Journal, ISSN 1339-8660, Volume 5 Issue 1, February 2016 123</s>
<s>Zaključci nelagode utvrđeno je da više nelagode iskazuju odgajatelji iz ruralnih sredina (M=14,08) nego odgajatelji iz urbanih sredina (M=13,92).</s>
<s>Rezultati istraživanja pokazali su da odgajatelji koji su učestvovali u istraživanju ne iskazuju izrazitu naklonjenost, ali ni izrazitu nenaklonjenost slikovnicama homoseksualnog sadržaja, a po drugoj strani pokazuje se da osjećaju nelagodu pri čitanju takvih sadržaja.</s><s>Među odgajateljima nema razlike ni u prihvaćanju ni u nelagodi s obzirom na radni staž, kao ni s obzirom na vrstu naselja u kojem žive.</s><s>Međutim, pokazuju se tendencije da su odgajatelji koji žive u urbanim naseljima naklonjeniji takvim sadržajima te da odgajatelji iz ruralnih sredina i oni s duljim radnim stažem osjećaju više nelagode.</s><s>Pojavljuje se i donekle neočekivana tendencija da odgajatelji s duljim radnim stažem iskazuju više naklonjenosti</s>
<s>Bibliographic references slikovnicama homoseksualnog sadržaja.</s><s>Rezultate istraživanja, naravno, ne možemo generalizirati s obzirom na to da nismo mogli utvrditi točan broj trenutno zaposlenih odgajatelja u Istarskoj županiji, pa samim tim ne možemo brojčano obilježiti reprezentativni uzorak odgajatelja Istarske županije.</s><s>Možemo reći da rezultati upućuju na potrebu uključivanja takozvanih tabu-tema u obrazovanje i obuku odgajatelja, kako bi ih opremili potrebnim kompetencijama i za područja koja inače izazivaju nelagodu.</s><s>Potrebno je osvijestiti da je odgajatelj prva osoba kojoj je dijete povjereno nakon domaćeg okruženja u obitelji i njen utjecaj na dijete seže daleko u budućnost (Lepicnik Vodopivec, 2010), i na tabu-područjima, kao što su homoseksualnost u slikovnicama.</s><s>Odgajatelj je djeci model, pa se njegovo ponašanje (Stemberger – Cencic, 2015) i njegovi stavovi (Cotar Konrad – Kukanja Gabrijelcic, 2014) prenose na djecu.</s>
<s>online: http://www.bitno.net/vijesti/hrvatska/prva-hrvatska-gay-slikovnica-mamesu-im-sabina-i-tina-a-tata-je-u-braku-s-andreasom/ CVRTILA, M. 2013.</s><s>Slikovnica podijelila javnost: "Mame su im Sabina i tata</s>
<s>CAGRAN, B. 2004.</s><s>Univarijantna in multivarijantna analiza podatkov: Zbirka primerov uporabe statistickih metod s SPSS.</s><s>Maribor: Univerza v Mariboru, Pedagoška fakulteta</s>
<s>COTAR KONRAD, S. – KUKONJA GABRIJELCIC, M. 2014.</s><s>Pomen čustvene inteligentonosti v profesionalnem razvoju pedagoskega delavca.</s><s>DRZAVNI zavod za statistiku republike hrvatske 2013.</s><s>Available online: http://www.dzs.hr/Hrv_Eng/publication/2013/SI-1496.pdf GOLJA, B. 2009.</s><s>Slikovnica za djecu s gay likovima uzburkala javnost.</s><s>Dnevnik.hr.</s><s>Available online: http://dnevnik.hr/vijesti/hrvatska/slikovnicaza-djecu-s-gay-likovima-uzburkala-javnost.html Examining preschool teachers' attitudes, comfort, action orientation and preparation to work with children reared by gay and lesbian Parents.</s><s>In Early Child Development and Care, 184 (7), pp.</s><s>963-976. doi: 10.1080/03004430.2013.845563.</s>
<s>HINA, Portal, Jutarnji.hr.</s><s>2013.</s><s>Strani mediji o referendumu 'U Hrvatskoj jačaju desni konzervativci zbog krize i velike nezaposlenosti'.</s><s>Available online: http://www.jutarnji.hr/strani-mediji-o-rezultatima-referenduma--uhrvatskoj-jacaju-desni-konzervativci-/1143839/ KROFLIC, R. 2006.</s><s>Kako udomaciti drugacnost?</s><s>Sodobna pedagogika, KRNETIC, S. 2013.</s><s>'U ime obitelji': Referendum o braku 1. prosinca ove godine.</s><s>24 sata.</s><s>Available online: http://www.24sata.hr/politika/predlozilisaboru-raspisivanje-referenduma-u-ime-obitelji-338011 KUHAR, R. 2009.</s><s>Vitalnost na akademski margini: razvoj gejevskih in lezbicih studij v Sloveniji.</s><s>In Sodobna pedagogika, 60(4), pp.</s><s>26-46.</s><s>LEPICNIK VODOPIVEC, J. 2010.</s><s>Perceived expectations of prospective teachers regarding their career choice.</s><s>In The new educational review, LIKAPLUS/dnevno.hr.</s><s>2013.</s><s>Ministarstvo ima novaca za gay slikovnice.</s>
<s>STEMBERGER, T. – CENCIC, M. 2015.</s><s>Kaj poklicni zivljenjepisi odkrivajo o prepletenosti poklica vzgojitelja in ustvarjalnosti?</s><s>In Revija za elementarno izobrazevanje, 8 (3), pp.</s><s>17-37.</s><s>Zakon o zivotnom partnerstvu osoba istog spola (NN 92/14) Available online: http://www.zakon.hr/z/732/Zakon-o-%C5%BEivotnom-partnerstvuosoba-istog-spola</s>