<s>Stres in čustveno počutje fizioterapevtov v Republiki Hrvaški: opredelitev ključnih napovednikov sindroma izgorelosti</s>
<s>POVZETEK ‒ Raziskava o življenju fizioterapevtov v Republiki Hrvaški preučuje demografske značilnosti, delovne izkušnje, zadovoljstvo pri delu, zaznavanje stresa in samooceno sreče.</s><s>V raziskavi je sodeloval 501 udeleženec povprečne starosti 36,95 let, ki so večinoma zaposleni v javnem sektorju.</s><s>Večina udeležencev je poročenih ali v partnerski zvezi (65,9 %), od tega jih 45,3 % živi s partnerjem in otroki.</s><s>Organizacija dela in medosebni odnosi so ključni viri stresa.</s><s>Udeleženci so na splošno zadovoljni in srečni, pri čemer je poudarjen pozitivni vidik čustvenega počutja.</s><s>Zavedanje stresa na delovnem mestu napoveduje sindrom izgorelosti, na kar pomembno vplivajo spol, stopnja izobrazbe in delovno mesto (p < 0,05).</s><s>Zaključki raziskave poudarjajo potrebo po ravnovesju med strokovnim razvojem in skrbjo za čustveno dobro počutje za doseganje optimalnih delovnih rezultatov.</s><s>Za dolgoročno izboljšanje delovne učinkovitosti in zadovoljstva zaposlenih v fizioterapiji izpostavljajo pomembnost delovnih okolij, ki spodbujajo čustveno dobro počutje in prilagajanje delovnih pogojev potrebam zdravstvenih delavcev.</s>
<s>U okviru rastućih očekivanja pacijenata, napretka tehnologije i dinamičnih radnih okruženja, zdravstveni stručnjaci, uključujući fizioterapeute, suočavaju se s izazovima čiji bi utjecaj mogao biti značajan za njihovo opće zdravlje i dobrobit.</s><s>Fizioterapeuti igraju ključnu ulogu u pružanju skrbi, rehabilitaciji i održavanju zdravlja svojih paciPrejeto/Received: 14. 11. 2023</s>
<s>Sprejeto/Accepted: 10. 4. 2024 jenata, no istodobno su podložni fizičkim, emocionalnim i profesionalnim izazovima koji mogu rezultirati sindromom sagorijevanja (Walton, 2020).</s><s>Sindrom sagorijevanja i stres su povezani pojmovi koji često međusobno djeluju i imaju utjecaj jedan na drugoga.</s><s>Oba pojma odnose se na negativne reakcije organizma na zahtjevne i stresne situacije, posebice u kontekstu radnog okruženja (Edú-Valsania et al., 2022).</s><s>Stres predstavlja tjelesnu reakciju koju pokreće živčani sustav uslijed značajnog priljeva alarmantnih signala, poznatih kao stresori te ima ključnu ulogu kao okidač za razvoj sindroma sagorijevanja (Chu et al., 2023).</s><s>Stresori se pojavljuju kao različiti podražaji koje možemo podijeliti na unutarnje i vanjske čimbenike, a normalna ili abnormalna reakcija na stres ovisi o mehanizmu suočavanja koje osoba razvija (Algorani & Gupta, 2023).</s><s>Stres se klasificira prema intenzitetu - slab, jak ili traumatski, što naglašava složenost stresnog iskustva i važnost razumijevanja njegove manifestacije u životu pojedinca (James et al., 2023).</s><s>U konačnici, stres je prirodna reakcija organizma na izazove, no dugotrajni i kronični stres mogu naštetiti tjelesnom i mentalnom zdravlju (Havelka Meštrović & Havelka, 2020).</s><s>Razlučivanje akutnog i kroničnog stresa ključno je zbog njihovih različitih učinaka na organizam.</s><s>Akutni stres je prolazna reakcija na trenutačni stresor, dok kronični stres, koji je neprekidan, može imati ozbiljne posljedice na zdravlje.</s><s>Učinci stresa povezani su s nastankom ozbiljnih zdravstvenih problema poput kardiovaskularnih i mentalnih oboljenja (Henein et al., 2022; Vancheri et al., 2022).</s><s>Osobe koje su kontinuirano izložene kroničnom stresu, posebice na radnom mjestu, suočavaju se s povećanim rizikom od razvoja sindroma sagorijevanja, uglavnom zbog toga što dugotrajni stres može prouzročiti emocionalnu i fizičku iscrpljenost što su ključne karakteristike navedenog sindroma Sindrom sagorijevanja, poznat i kao sindrom profesionalnog izgaranja, predstavlja složen fenomen koji se javlja kao posljedica kroničnog stresa i emocionalne iscrpljenosti, često uzrokovanog radnim uvjetima i zahtjevima okoline (Khammissa et al., 2022).</s><s>Prisutnost emocionalne iscrpljenosti unutar sindroma sagorijevanja može rezultirati smanjenim profesionalnim postignućem i osjećajem distanciranosti prema radu.</s><s>Emocionalna iscrpljenost, ključan aspekt ovog sindroma, često je povezana s kroničnim stresom.</s><s>Osobe koje su izložene kontinuiranim zahtjevima, visokim očekivanjima i ograničenim resursima često doživljavaju emocionalnu iscrpljenost kao posljedicu stalne psihološke napetosti.</s><s>Depersonalizacija, koja se manifestira kao osjećaj distanciranja od vlastitog posla i pacijenata, može biti posljedica kroničnog Sindrom sagorijevanja karakteriziran je nizom simptoma, uključujući gubitak energije, idealizma i smislenosti vlastitog rada što često rezultira frustracijom na poslu (Debogović & Nola, 2021).</s><s>Taj sindrom nastaje kada rad za pojedinca gubi svaki smisao, što dovodi do smanjene radne učinkovitosti i povećava potencijal za napuštanje radnog mjesta (Gabriel & Aguinis, 2022).</s><s>Smanjeni osjećaj postignuća, treći ključni aspekt sindroma sagorijevanja, može biti povezan s dugotrajnim stresom koji narušava osjećaj uspjeha i zadovoljstva radom.</s><s>Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...</s><s>Postoji potencijal za začarani krug između stresa i sindroma sagorijevanja.</s><s>Stres može dovesti do sindroma sagorijevanja, a sindrom sagorijevanja može dodatno povećati razinu stresa jer osjećaj iscrpljenosti otežava suočavanje sa zahtjevnim situaciAktivno i učinkovito suočavanje sa stresom može djelovati kao preventivna mjera protiv sindroma sagorijevanja (de Oliveira et al., 2019).</s><s>Način suočavanja sa stresom pokazuje značajan utjecaj na opće blagostanje i fizičko zdravlje.</s><s>Pojedinci koji usvajaju zdrave strategije za upravljanje stresom, poput tjelesne aktivnosti, opuštajućih tehnika ili održavanja ravnoteže između poslovnog i osobnog života, mogu značajno smanjiti rizik od razvoja sindroma sagorijevanja (Branch, 2022; Schultchen et al., 2019).</s><s>Niska razina tjelesne aktivnosti i sjedilački način života izazivaju značajne zdravstvene probleme, posebno među starijom populacijom, povezane s morbiditetom, invaliditetom i smanjenom kvalitetom života (Amon & Accetto, 2022).</s><s>Za zdravstvene radnike, posebno u struci fizioterapeuta, izuzetno je važno usvajati strategije suočavanja sa stresom kako bi se očuvalo psihičko i fizičko blagostanje.</s><s>Cilj ovog istraživanja je definirati izvore stresa, analizirati ključne prediktore sindroma sagorijevanja i istražiti odnos stresa i sindroma sagorijevanja sa spolom, dobi, radnim mjestom i položajem na radnom mjestu.</s><s>Hipoteza istraživanja je da postoje razlike u osjećaju otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnom sagorijevanju u odnosu na radno mjesto, položaj na radnom mjestu te u odnosu na spol i dob fizioterapeuta.</s><s>Definiranjem ključnih prediktora sindroma sagorijevanja među fizioterapeutima mogu se pružiti temelji za razvoj preventivnih strategija.</s><s>Za zdravstvene radnike, posebno u struci fizioterapeuta, izuzetno je važno usvajati strategije suočavanja sa stresom kako bi se očuvalo psihičko i fizičko blagostanje.</s><s>Ova studija temelji se na subjektivnoj procjeni razine stresa na radnom mjestu te će povezati potencijalni utjecaj na navedene aspekte radnog iskustva.</s>
<s>Istraživanje je provedeno u razdoblju od ožujka 2021. do svibnja 2021. godine.</s><s>Prema protokolu, svaki sudionik istraživanja je jasno informiran, usmeno i pismeno, o svrsi istraživanja, načinu provedbe, metodologiji, pravu na povlačenje iz istraživanja te obradi i čuvanju osobnih podataka, očekivanim rezultatima i potencijalnim rizicima.</s><s>Prije nego što su pristupili istraživanju, svaki sudionik je potpisao informirani pristanak kojim je dao svoju suglasnost za sudjelovanje.</s><s>Potpisivanje informiranog pristanka je uvjet za sudjelovanje u istraživanju.</s><s>2.2 Ispitanici</s>
<s>Ispitanici su osobe oba spola u dobi od 18 do 65 godina, registrirane odnosno koje posjeduju licence te su zaposlene u Republici Hrvatskoj kao fizioterapeutski tehničari, prvostupnici fizioterapije, diplomirani fizioterapeuti ili magistri fizioterapije, u javRevija za zdravstvene vede (1, 2024)</s>
<s>2.1 Plan i postupak istraživanja nom ili privatnom sektoru.</s><s>Kriteriji uključivanja obuhvaćaju stručnu kvalifikaciju u fizioterapiji i zaposlenost u određenim županijama (Osječko-baranjska, Grad Zagreb i Zagrebačka županija, Primorsko-goranska te Splitsko-dalmatinska županija), dok su kriteriji isključivanja osobe koje ne posjeduju licencu, nisu zaposlene u Republici Hrvatskoj, umirovljenici su ili su na bolovanju dužem od mjesec dana.</s><s>Uzorak je namjerni jer su ispitanici odabrani na temelju određenih kriterija: osobe oba spola, određene dobi, s određenom stručnom kvalifikacijom (fizioterapeuti) i zaposleni u Republici Hrvatskoj.</s><s>Istraživanje je presječno s reprezentativnim uzorkom od 501 ispitanika Istraživanje se provodilo putem online upitnika, što je možda rezultiralo selekcijom ispitanika koji imaju pristup internetu i sposobni su ispuniti elektronički oblik upitnika, a navedeno može dovesti do iskrivljenja uzorka prema populaciji koja je više tehnički pismena ili ima bolji pristup internetu.</s><s>Osim toga, u kontekstu pandemije COVID-19, sudjelovanje ispitanika i tema istraživanja mogu biti izmijenjeni, što može ograničiti općenitost rezultata ili promijeniti percepciju sudionika o istraživanju.</s><s>2.3 Kvantitativne metode istraživanja i statistička obrada podataka Kvantitativno istraživanje podataka obavljeno je putem specijalno dizajniranog upitnika.</s><s>Sastoji se od sociodemografskih podataka (dob, spol, stupanj obrazovanja, radni staž, bračni status, broj članova kućanstva, prihodi, županiji prebivališta te položaju na radnom mjestu), pitanja samoprocjene ispitanika o osobnom osjećaju zadovoljstva, zadovoljstva na poslu, osjećaja opterećenja te odnosa prema zdravlju.</s><s>Za procjenu sindroma izgaranja na poslu koristila se hrvatska verzija Oldenburškog upitnika sagorijevanja (Slišković & Burić, 2018).</s><s>Ispitanici su pozvani da procijene svoj stupanj suglasnosti s nizom tvrdnji, koristeći četverostupanjsku ljestvicu.</s><s>Rezultat za svaku od skala izračunat je kao prosjek odgovora na pripadajuće tvrdnje.</s><s>Oldenburški upitnik sagorijevanja preveden je s engleskog na hrvatski jezik metodom dvostrukog prijevoda (Demerouti & Bakker, 2008).</s><s>Ukupno se sastoji od 16 tvrdnji, od kojih je skala iscrpljenosti sastavljena od osam tvrdnji, pozitivno i negativno usmjerenih.</s><s>Viši ukupni rezultat na skali sagorijevanja ukazuje na višu razinu sagorijevanja na poslu, što uključuje veću iscrpljenost i otuđenost.</s><s>Kod provjere pouzdanosti upitnika obje skale imale su zadovoljavajuće pouzdanosti.</s><s>Korelacije pojedinih čestica s ukupnim rezultatom na pripadajućoj skali bile su uglavnom veće od 0,05 (p > 0,05).</s><s>Temeljem dosadašnjih analiza Oldenburški upitnik sagorijevanja pouzdan mjerni instrument (Slišković & Burić, 2018) s unutrašnje konzistencije – za skalu iscrpljenosti ona je iznosila α = 0,84, a za skalu otuđenosti α = 0,76.</s><s>Analiza unutarnje konzistencije Oldenburškog upitnika korištenog u ovom istraživanju pokazuje Cronbachov alfa koeficijent α = 0,863, što za iscrpljenost iznosi 0,804, a otuđenost 0,768 te sugerira visoku i zadovoljavajuću pouzdanost za ukupan rezultat.</s><s>Analiza podataka obavljena je pomoću računalnog programa SPSS 26, gdje je statistička značajnost postavljena na p < 0,05.</s><s>Obrada podataka uključivala je korištenje parametrijskih i neparametrijskih testova.</s><s>Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...</s><s>3 Rezultati</s>
<s>3.1 Socio-demografske karakteristike ispitanika U istraživanju je sudjelovao 501 ispitanik, od kojih je 400 žena (79,8%) i 101 muškarac (20,2%).</s><s>Prosječna dob ispitanika iznosila je 36,95 godina (SD = 10,16), pri čemu se 65% nalazilo u dobi od 21 do 39 godina, 17,8% u dobi od 40 do 49 godina, a 17,2% u dobi od 50 do 67 godina.</s><s>Što se tiče stupnja obrazovanja, najviše je sudjelovalo prvostupnika fizioterapije (62,7%), magistara fizioterapije (22,8%), fizioterapeutskih tehničara (8%) te diplomiranih fizioterapeuta (6,4%).</s><s>Od svih ispitanika, 45,3% ispitanika živi s partnerom i djecom, dok 65,9% ispitanika živi u braku ili izvanbračnoj zajednici.</s><s>Po pitanju mjesta stanovanja, 32,7% ispitanika živi u gradu s preko 100,000 stanovnika (tablica 1).</s>
<s>Prosječno radno iskustvo ispitanika iznosi 13,65 godina (SD = 10,57).</s><s>Većina ispitanika ostvaruje osobni prihod između 600 i 900 eura (29,7%), te između 900 i 1.100 eura (29,5%).</s><s>Prosječno zadovoljstvo plaćom u odnosu na opterećenje posla iznosi 3,19 (SD = 1,094), obuhvaćajući raspon od minimalne do maksimalne vrijednosti.</s><s>Općenito zadovoljstvo životom 77,7% ispitanika opisuje kao potpuno ili puno zadovoljni, dok su ostali manje zadovoljni.</s><s>Prosječna ocjena zadovoljstva životom iznosi M = 3,98 (SD = 0,69) te ova pozitivna percepcija može ukazivati na povoljne životne okolnosti ili osobne stavove prema životu među ovim ispitanicima.</s><s>Što se tiče percepcije sreće, 17,6% ispitanika se opisuje kao »vrlo sretni«, dok se 61,3% osjeća »sretno«.</s><s>Značajan, iako manji broj, od 13,6% ispitanika opisuje se kao »ne baš sretni«, a 2,0% ispitanika izjavljuje da »uopće nisu sretni«, dok 5,6% ne može procijeniti svoju razinu sreće.</s><s>Većina, 80% ispitanika su djelatnici bez podređenih, dok su ostali na vodećim položajima (N = 98, 19,6%) Prosječan dnevni broj pacijenata s kojima ispitanici, fizioterapeuti, rade iznosio 26,99 (SD = 36,42).</s><s>Raspon broja dnevnih pacijenata kretao se od 5 do čak 300.</s><s>Najčešća vrijednost (Mode) bila je 10 pacijenata dnevno, dok je medijan iznosio 15.</s><s>Iako manji broj ispitanika tvrdi da obavlja rad s većim brojem pacijenata, to implicira uključenost u grupni rad.</s><s>Detalji o pozicijama na radnom mjestu i prosječnom broju pacijenata tijekom dana prikazani su u tablici 2.</s>
<s>Distribucija položaja ispitanika na poslu i broja pacijenata/Distribution of Respondents‘ Job Positions and Number of Patients Položaj na poslu</s>
<s>Rezultati subjektivne procjene razine stresa na radnom mjestu ukazuju da 50,9% ispitanika ocjenjuje srednje visok utjecaj stresa, dok 23,8% izjavljuje visoki utjecaj stresa.</s><s>Vrlo visok utjecaj stresa na poslu izvješćuje 9,8% ispitanika, dok 15,6% procjenjuje minimalan utjecaj stresa.</s>
<s>Subjektivna procjena utjecaja stresa na poslu kod ispitanika/Subjective Assessment of Work-Related Stress Impact by Respondents Prema vašem mišljenju, koliko ste pod</s>
<s>Iz tablice 3 vidljivo je da su rezultati Kruskal-Wallis H testa statistički značajni za sve tri varijable: otuđenost, iscrpljenost i sagorijevanje – ukupno (engl. burnout).</s><s>Navedeno znači da postoji statistički značajna razlika među grupama koje su ocijenjene prema različitim razinama utjecaja stresa na poslu.</s><s>Za kategoriju otuđenosti, minimalan utjecaj stresa ima najniži prosječni rang (162,38), dok vrlo visok utjecaj stresa ima najviši prosječni rang (315,16).</s><s>Razlika između ovih grupa je statistički značajna (≤ 0.001), sugerirajući da razina stresa značajno utječe na osjećaj otuđenosti.</s><s>I kod iscrpljenosti je minimalan utjecaj stresa povezan s najnižim prosječnim rangom (111,45), dok vrlo visok utjecaj stresa ima najviši prosječni rang (359,83).</s><s>Razlika između ovih grupa također je statistički značajna (≤ 0.001), ukazujući na značajan utjecaj stresa na iscrpljenost.</s><s>Grupa s minimalnim utjecajem stresa ima najniži prosječni rang (121,44), dok vrlo visok utjecaj stresa ima najviši prosječni rang (360,21).</s><s>Razlika između grupa opet je statistički značajna (≤ 0.001), što ukazuje na snažan utjecaj stresa na ukupno sagorijevanje.</s>
<s>Analiza rezultata sindroma sagorijevanja prema spolu pokazuje da su muški ispitanici češće izloženi otuđenosti i ukupnom sagorijevanju, dok su kod ženskih ispitanika značajnije izraženi osjećaji iscrpljenosti.</s><s>Prosječni rang za muškarce iznosi 259,42, dok je za žene 248,87.</s><s>Međutim, rezultati H testa nisu statistički značajni (p = 0,512) ni za jednu kategoriju (tablica 4).</s><s>Rezultati provedenog istraživanja ne ukazuju na prisutnost statistički značajnih varijacija u stupnju otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnom sindromu sagorijevanja među različitim kategorijama bračnog statusa, mjesta stanovanja ni broja članova kućanstva.</s>
<s>Rezultati u tablici 5 prikazuju utjecaj stupnja obrazovanja na varijable otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnog sagorijevanja u kontekstu radnog mjesta.</s><s>Fizioterapeutski tehničari pokazuju najviše vrijednosti (Mean Rank) u svim traženim varijablama (otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnog sagorijevanja) što sugerira izraženiju otuđenost, višu razinu iscrpljenosti te izraženiju ukupnu razinu sagorijevanja u usporedbi s nositeljima ostalih stupnjeva obrazovanja, kako je prikazano u tablici 5.</s>
<s>Utjecaj stupnja obrazovanja na percepciju stresa na poslu/Influence of Educational Level on Perception of Work-Related Stress Stupanj obrazovanja</s>
<s>Utjecaj godina radnog staža na percepciju stresa na poslu/Impact of Years of Work Experience on Perception of Work-Related Stress Godine radnog staža</s>
<s>Postoje statistički značajne razlike u osjećaju otuđenosti među različitim skupinama godina radnog staža (p = 0,098) (tablica 6).</s><s>Grupa s radnim stažem 16 – 20 godina ima najviši prosječni rang (284,38), dok grupa s 0 – 5 godina ima najniži prosječni rang (233,05).</s><s>Statistički značajne razlike postoje i u iscrpljenosti među skupinama prema godina radnog staža (p = 0,048).</s><s>Grupa s radnim stažem d 16 – 20 godina ima najviši prosječni rang (296,44), dok grupa s 0 – 5 godina ima najniži prosječni rang (231,54).</s><s>Godine radnog staža pokazuju statistički značajne razlike za ukupno sagorijevanje (p = 0,009).</s><s>Grupa s radnim stažem 16 – 20 godina ima najviši prosječni rang Revija za zdravstvene vede (1, 2024)</s>
<s>Postoje statistički značajne razlike u osjećaju otuđenosti među različitim položajima na poslu (≤ 0.001).</s><s>Djelatnici bez podređenih imaju najviši prosječni rang (264,63), dok viši vodeći djelatnici s podređenim odjelima, ravnatelji i vrhunski menadžeri imaju najniži prosječni rang (158,06).</s><s>Iako postoji razlika u prosječnim rangovima između skupina, rezultati H testa nisu statistički značajni za iscrpljenost (p = 0,114).</s><s>Djelatnici bez podređenih imaju najviši prosječni rang (258,17), dok viši vodeći djelatnici s podređenim odjelima, ravnatelji i vrhunski menadžeri imaju najniži prosječni rang (231,33).</s>
<s>Statistički značajne razlike postoje u ukupnom sagorijevanju među različitim položajima na poslu (p = 0,004).</s><s>Djelatnici bez podređenih opet imaju najviši prosječni rang (261,37), dok viši vodeći djelatnici s podređenim odjelima, ravnatelji i vrhunski menadžeri imaju najniži prosječni rang (185,06).</s><s>Dobiveni rezultati iz tablice 7 upućuju na značajnu varijaciju u percepciji otuđenosti i sagorijevanja među različitim razinama poslovnog upravljanja, dok iscrpljenost nije značajno povezana s razinom upravljanja.</s>
<s>Ovo istraživanje pruža važan uvid u život fizioterapeuta u Republici Hrvatskoj, istražujući širok spektar njihovih demografskih karakteristika, radnog iskustva, zadovoljstva poslom te percepcije stresa.</s><s>Rezultati otkrivaju nekoliko ključnih saznanja Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ... koja imaju duboke implikacije za razumijevanje radnog okruženja i dobrobiti fizioterapeuta u ovoj specifičnoj struci.</s>
<s>Istraživanja među fizioterapeutima ističu niz potencijalnih stresora u njihovom radnom okruženju koji često rezultiraju sindromom sagorijevanja.</s><s>Ti stresori uključuju prevelike radne zahtjeve, nedostatak osjećaja kontrole, nedostatak podrške od kolega i nadređenih, frustracije u interakcijama s pacijentima te teškoće u održavanju profesionalnih odnosa (Kraljević et al., 2019).</s><s>Specifični radni uvjeti fizioterapeuta dodatno identificiraju čimbenike koji povećavaju rizik od sindroma izgaranja, uključujući intenzivne zahtjeve, dugotrajno radno vrijeme, rotirajuće smjene, financijski izazovne uvjete te izloženost patnji i smrti pacijenata (Milojević et al., 2020).</s>
<s>Društveni pritisak igra ključnu ulogu u generiranju stresa među fizioterapeutima (Kowalska et al., 2021) ističući trenutke nesklada između radnika i zauzetih pozicija, što rezultira određenom abnormalnom psihofiziološkom simptomatologijom (Carmona-Barrientos et al., 2020).</s><s>Ovo istraživanje potvrđuje povezanost mogućeg razvoja sindroma sagorijevanja s razinom stručne spreme, položajem na poslu i visokim zahtjevima nadređenih.</s><s>Fizioterapeutski tehničari pokazuju najviše vrijednosti u svim traženim varijablama (otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnog sagorijevanja) što sugerira izraženiju otuđenost, višu razinu iscrpljenosti te izraženiju ukupnu razinu sagorijevanja u usporedbi s nositeljima ostalih stupnjeva obrazovanja Sindrom sagorijevanja, definiran kao produljena reakcija na kronični emocionalni i međuljudski stres na poslu, može rezultirati nedostatkom samokontrole emocija, posebice opasnim za fizioterapeute s obzirom na emocionalnu zahtjevnost i prirodu samog posla (Edú-Valsania et al., 2022).</s><s>Sindrom izgaranja ima za posljedicu manjak samokontrole emocija, što je za fizioterapeute posebice opasno s obzirom na emocionalnu zahtjevnost i prirodu samog posla (Bejer et al., 2019).</s><s>Produljeni kontakt s pacijentima i kontinuirana skrb za bolesnika mogu biti emocionalno iscrpljujući i vrlo stresni za fizioterapeute (Kraljević et al., 2019).</s><s>Glede ekonomske perspektive radne situacije, većina ispitanika radi u javnom sektoru i barem je djelomično zadovoljna plaćom.</s><s>Međutim, iako većina izražava zadovoljstvo, postoji manji broj onih koji su izrazito nezadovoljni, što ukazuje na privlačnost javnog sektora iz različitih razloga, uključujući organizacijske karakteristike.</s><s>Proučavanje percepcije stresa dodatno naglašava organizaciju posla, međuljudske odnose, nedostatak osoblja i rad u smjenama kao česte izvore stresa.</s><s>Sudionici koji doživljavaju visok stupanj stresa manifestiraju veću radnu otuđenost, iscrpljenost i sindrom sagorijevanja u odnosu na one koji doživljavaju minimalan stres, što se podudara s novijim istraživanjem hrvatskih fizioterapeuta (Puhanić et al., 2022).</s><s>Istraživanja naglašavaju ključnu ulogu stresa u brojnim problemima unutar radnih Ovo istraživanje identificira spol, stručnu spremu, godine radnog staža i položaj na poslu kao prediktore sindroma sagorijevanja među fizioterapeutima.</s><s>Ova saznanja usklađuju se s ranijim istraživanjima koja su također identificirala čimbenike poput Revija za zdravstvene vede (1, 2024)</s>
<s>4 Rasprava spola, dobi, trajanja akademskog obrazovanja, bračnog statusa, starosti djece i zanimanja partnera kao povezane sa sindromom sagorijevanja u ovoj struci (Kim et al., Svijest o izloženosti stresu ključna je za održavanje emocionalnog blagostanja i učinkovito upravljanje izazovima svakodnevnog života, što potvrđuju i rezultati ovog istraživanja.</s><s>Ispitanici ovog istraživanja naglašavaju zahtjeve nadređenih i nesigurnost radnih mjesta.</s><s>Što se tiče osobne sreće, većina ispitanika osjeća se sretno, sugerirajući pozitivnu percepciju zdravlja.</s><s>Ovi rezultati ukazuju na važnost emocionalnog blagostanja u postizanju uspjeha i zadovoljstva u životu fizioterapeuta.</s><s>Nedostatak istraživanja o intervencijama za podršku otpornosti i mentalnom zdravlju zdravstvenih radnika na prvoj liniji tijekom epidemija i pandemija ističe važnost korištenja alternativnih izvora podataka, poput iskustva iz drugih zdravstvenih kriza.</s><s>Pri odabiru tih intervencija ključni su organizacijski, društveni, osobni i psihološki čimbenici (Pollock et al., 2020).</s>
<s>U sustavnom pregledu literature uključeno je bilo četrdeset i šest studija s 8717 sudionika, ocijenjenih kao prosječne ili loše kvalitete (Burri et al., 2022).</s><s>Identificirana su 53 čimbenika rizika povezanih sa sindromom izgaranja fizioterapeuta podijeljenih prema kategorijama: strukturalni/organizacijski (32%), psihološki/emocionalni (19%), okolišni (19%) i sociodemografski (13%).</s><s>Ograničenja ovog sustavnog pregleda literature uključuje neujednačenost između važnosti i prevalencije čimbenika rizika te studije loše kvalitete, što ograničava donošenje definitivnih zaključaka.</s><s>Važno je istaknuti individualnu prilagodljivost i varijabilnost rizika od sindroma izgaranja, što proizlazi iz osobnih okolnosti pojedinca (Kraljević et al., 2019; West et al., 2018).</s><s>Ova otkrića naglašavaju važnost učinkovitog upravljanja stresom na radnom mjestu kako bi se poboljšala radna atmosfera i dobrobit zaposlenika.</s><s>Poslovne organizacije bi trebale razvijati strategije i politike usmjerene na smanjenje stresa na radnom mjestu kako bi potaknule produktivnost i zadovoljstvo zaposlenika.</s><s>Osim toga, prilagodba upravljačkih praksi i pružanje podrške zaposlenicima na svim razinama poslovne hijerarhije može doprinijeti stvaranju radnog okruženja koje potiče pozitivno radno iskustvo.</s>
<s>Fizioterapeuti, kao ključni pružatelji skrbi, rehabilitacije i održavanja zdravlja, suočavaju se sa složenim izazovima koji mogu dovesti do sindroma izgaranja.</s><s>Specifični uvjeti rada fizioterapeuta, poput intenzivnih zahtjeva, dugih radnih sati, rotirajućih smjena te suočavanja s emotivno teškim situacijama, izlažu ih rizicima koji potencijalno dovode do sindroma izgaranja.</s><s>Društveni pritisak, naglašen kroz organizaciju posla, međuljudske odnose i nedostatak osoblja, dodatno pridonosi stvaranju stresa među fizioterapeutima.</s>
<s>Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...</s><s>Ovo istraživanje potvrđuje međusobnu povezanost sindroma izgaranja i stresa, pri čemu oba pojma uključuju negativne fiziološke reakcije na zahtjevne radne situacije.</s><s>Rezultati istraživanja pokazuju da veći postotak ispitanika percipira srednje visok ili visok utjecaj stresa na radnom mjestu, dok manji postotak ispitanika izvješćuje minimalan ili vrlo visok utjecaj stresa.</s><s>Analiza rezultata H testa pokazuje statistički značajne razlike među grupama ocijenjenim prema različitim razinama utjecaja stresa na poslu, s obzirom na otuđenost, iscrpljenost i ukupno sagorijevanje.</s><s>Istraživanje nije pokazalo statistički značajne varijacije u percepciji stresa na radnom mjestu među različitim kategorijama spola, bračnog statusa, mjesta stanovanja niti broja članova kućanstva.</s>
<s>Stupanj obrazovanja nije pokazao značajnu povezanost s percepcijom stresa na radnom mjestu, osim što su fizioterapeutski tehničari imali izraženiju otuđenost, iscrpljenost i ukupno sagorijevanje u usporedbi s nositeljima ostalih stupnjeva obrazovanja.</s>
<s>Godine radnog staža pokazale su statistički značajne razlike u percepciji stresa na radnom mjestu, pri čemu su ispitanici s dugim stažem imali izraženiju otuđenost, iscrpljenost i ukupno sagorijevanje.</s>
<s>Različiti položaji na poslu također su pokazali statistički značajne razlike u percepciji stresa, pri čemu su djelatnici bez podređenih imali izraženiju otuđenost i ukupno sagorijevanje u usporedbi s višim vodećim djelatnicima.</s><s>Ključno je prepoznati čimbenike rizika, a zaštitni čimbenici poput osjećaja sreće i zadovoljstva životom imaju značajnu ulogu u prevenciji sindroma izgaranja.</s><s>Osobe koje usvajaju zdrave strategije suočavanja sa stresom, poput tjelesne aktivnosti, tehnika opuštanja i održavanja ravnoteže između poslovnog i osobnog života, mogu značajno smanjiti rizik od razvoja sindroma izgaranja.</s><s>Stoga, ističemo važnost usvajanja strategija suočavanja sa stresom među zdravstvenim radnicima, što uključuje svijest o vlastitim granicama, kvalitetno provedeno vrijeme s obitelji i prijateljima, smanjenje briga te fokusiranje na cjelokupno psihičko i fizičko blagostanje.</s><s>Implementacija tih strategija ne samo da može poboljšati dobrobit fizioterapeuta, već može značajno pridonijeti stvaranju pozitivnijeg radnog okruženja i poticanju dugoročne radne učinkovitosti.</s>