Službena kaznena prijava policije - pojam, sadržaj i uloga u postupku

<s>U ovom članku govori se o službenoj kaznenoj prijavi policije, koju ona podnosi po službenoj dužnosti.</s><s>Definira se njen karakter i uloga u postupku kao službene i javne isprave.</s><s>Težište je stavljeno na sadržaj prijave i vrijeme u kojem treba biti podnesena.</s><s>Ukazuje se na važnost skraćenja vremenskog razmaka od časa saznanja ili otkrivanja kaznenog djela, do časa podnošenja prijave nadležnom tužiocu.</s><s>Govori se o najvažnijim objektivno-subjektivnim elementima koji izravno utječu na kvalitetu sadržaja prijave i trenutku kada se osnovi sumnje transformiraju u osnovanu sumnju, kojim časom nastaje obaveza policije na podnošenje službene kaznene prijave.</s><s>Ističe se važnost kronološkog navođenja pravno relevantnih činjenica prema fazama izvršenja kaznenog djela ante delictum, tempore delicti i post delictum, te ulozi istražnih i kriminalističkih situacija u konkretnom kriminalnom slučaju..</s><s>Nadalje, govori se o činjenicama koje treba imati u vidu prilikom ocjene sadržaja ove prijave i najčešćim pogreškama i propustima u njenom sastavljanju.</s><s>Posebno se ukazuje na ulogu pravila kriminalističkih metodika kod kvalificiranja kaznenih djela obzirom na kriminalističko-metodičku tipologiju kaznenih djela.</s><s>Na kraju govori se o tzv. tužilačkim kriterijima kod ocjenjivanja službenih kaznenih prijava policije o kojima ona mora voditi računa u svakodnevnom radu.</s>
<s>Kaznene prijave policije koje ona podnosi po službenoj dužnosti, tzv. službene kaznene prijave policije, iako su načelno oslobođene procesne forme, igraju veliku ulogu u svim kaznenim postupcima suvremenih zemalja.</s><s>One su oblik pismenog i u zadnje vrijeme tehničkog izražajnog sredstva i svojevrstan način fiksiranja i prezentiranja kaznenopravno relevantnih činjenica.</s><s>U skladu s pozitivnim procesnim propisima predstavljaju službenu i javnu ispravu.</s><s>Zbog uloge policije u suvremenim društvima, sadržaj njene kaznene prijave mora biti na višoj razini od kaznenih prijava drugih pravnih osoba u smislu potpunosti, iscrpnosti, provjerenosti i argumentiranosti podatka.</s><s>Kaznena prijava policije je službeni akt upućen nadležnom organu kaznenog progona o određenom kaznenom djelu i/ili počinitelju.</s><s>Zbog brojnih kriminalističkih i kaznenopravnih načela vrijeme njenog podnošenja mora biti što bliže vremenu izvršenja kaznenog djela.</s><s>Njihov sadržaj uvjetovan je okolnostima i modalitetima počinjenog kaznenog djela.</s><s>Različite strukture kaznenih djela i osobitosti pojedinih tipova diktiraju njihov sadržaj s kriminalističko metodičkog aspekta.</s><s>One su često prvi izvor informacija za nadležnog tužioca.</s><s>Iako neformalan kazneno-procesni akt one su osnova i povod za pokretanje kaznenog postupka, ukoliko njihov sadržaj bude prihvaćen od strane nadležnog tužioca.</s><s>Sadržaj kaznenih prijava policije je odraz kvalitete i kvantiteta njihovog rada, znanja, operativnosti, humanosti, ekonomičnosti i dr. Te prijave su odraz rada suvremenih policija.</s><s>Igraju važnu ulogu kako u početnim fazama postupka, tako i u kasnijim fazama.</s><s>Zato smo se i odlučili napisati ovaj članak.</s><s>Obzirom na ograničenost broja stranica, nismo u mogućnosti u potpunosti kvantitativno udovoljiti naslovu članka, pa molimo da se to ima u vidu.</s>
<s>Zakonima o kaznenom postupku u pravilu se ne definira pojam i sadržaj kaznene prijave policije (notitio criminis) ili se definiraju djelomično, propisivanjem minimalnih uvjeta što prijava mora ili ne smije sadržavati.</s><s>Rijetko se daje zakonska i teorijska definicija.</s><s>To što je sadržaj policijskih prijava pravno reguliran samo djelomično ne čudi, jer to nije ni moguće obzirom na različitosti životnih kriminalistična sekcija</s>
<s>POJAM SLUŽBENE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE situacija u čijim okvirima se vrše kaznena djela.</s><s>To ne znači da sadržaj tih prijava može biti proizvoljan.</s><s>U svakodnevnoj policijskoj kriminalističkoj praksi iskristalizirali su se određeni elementi koje trebaju sadržavati policijske kaznene prijave.</s><s>Riječ je o činjeničnom supstratu koji je odraz počinjenog kaznenog djela (podaci ad rem), a kada se prijavljuje određena osoba kao počinitelj radi se i o podacima ad personam.</s><s>Po svojoj prirodi i namjeni službene kaznene prijave policije trebaju sadržavati što detaljnije odgovore na 9 zlatnih pitanja kriminalistike.</s><s>Moderne policije moraju činjenični supstrat koji čini sadržaj kaznene prijave prikupljati uz primjenu projnih procesnih i kriminalističkih načela, posebno načela lojalnog prikupljanja dokaza, najboljeg dokaza i potpunosti.</s><s>Službena kaznena prijava policije u pravilu je rezultat njene vlastite operativne djelatnosti.</s><s>O razini i kvaliteti operativne djelatnosti policije ovisi i sadržaj službene kaznene prijave.</s><s>Nerijetko učinkovitost budućeg kaznenog postupka ovisi od kvalitete sadržaja te prijave i njenih priloga.</s><s>U kaznenu prijavu unose se podaci o prikupljenim dokaznim informacijama (nivo indicijalnih dokaza) i izvedenim dokazima u formalno procesnom smislu.</s><s>Pri tome važnu ulogu imaju razni prilozi uz prijavu.</s>
<s>Kaznena prijava policije kao neformalni kazneno procesni akt pruža prva saznanja nadležnom tužiocu o kaznenom djelu i/ili njegovom počinitelju na razini određenog oblika sumnje.</s><s>Na prostoru bivše Jugoslavije radilo se o «osnovanoj sumnji», koji pojam je zadržan i u aktualnom ZKP-u Republike Hrvatske.</s><s>Obzirom na specifičnosti navedenih kaznenih prijava, ne bi se upuštali u njihovu klasifikaciju, jer se ona previše ne odražava na problematiku koja se razmatra u ovom članku.</s><s>U osnovi razlikuju se kaznene prijave protiv nepoznatog počinitelja i protiv poznatog (od početka ili naknadno otkrivenog).</s><s>U ovom drugom slučaju razlikujemo kaznene prijave uz privođenje osumnjičenika i one kod kojih se osumnjičenik ne privodi.</s><s>Službena kaznena prijava policije rezultat je jedne od osnovnih istraživačkih djelatnosti policije koja se u kriminalističkoj znanosti naziva kriminalistička obrada.</s><s>Ona spada u tzv. predistražni postupak.</s><s>Kriminalistička obrada poduzima se kada postoji oblik sumnje koji je zakonodavac odredio kao osnovu za njezino poduzimanje (u ZKP-u Republike Hrvatske riječ je o «osnovu sumnje») ili nekom višem obliku sumnje.</s><s>Koji puta je od početka jasno da je riječ o kaznenom djelu, a koji puta može se raditi o krivičnom događaju, kao društveno opasnom događaju koji upućuje da je u njemu «začahureno» kazneno djelo.</s><s>Istraživačka otkrivačko-dokazna (heurističko-silogistička) djelatnost policije svodi se na otkrivanje, utvrđivanje i razjašnjavanje činjenica.</s><s>Kriminalistička obrada obilježena je različitim čimbenicima i pojavama koji nisu isključivo određeni pravnim normama.</s><s>Riječ je o specifičnoj spoznajnoj (gnoseološkoj) djelatnosti policije (prvenstveno kriminalističke) koju karakterizira isprepletenost osjetilnog i racionalnog.</s><s>Sadržaj službene kaznene prijave policije je rezultat tog specifičnog kriminalističkog spoznajnog procesa koji obuhvaća primjenu taktičkih načina i znanstveno-tehničkih sredstava i metoda u cilju otkrivanja, prikupljanja, osiguranja, ispitivanja, ocjene i korištenja spoznajnih neformalnih operativnih dokaznih informacija i dokaza.</s><s>Pozitivan ishod kriminalističke obrade obavezuje policiju na podnošenje službene kaznene prijave.</s><s>Rezultat kriminalističke obrade je primarni obavijesni, činjenični i pravni supstrat za podnošenje te prijave, i polazna osnova za nadležnog tužioca.</s>
<s>Prilikom sastavljanja službene kaznene prijave policije treba koristiti kaznenopravni i kriminalistički pojmovni i terminološki aparat.</s><s>Pod svaku cijenu prilikom korištenja kriminalističke terminologije treba izbjegavati tzv. kovanice i amfibolije (dvoznačnice).</s><s>Sadržaj otkrivačko-dokazne djelatnosti policije uvjetovan je objektivno-subjektivnim okolnostima svakog konkretnog kriminalnog slučaja.</s><s>Ishod te djelatnosti uvjetuje sadržaj kaznene prijave policije.</s><s>Pri ocjeni sadržaja službene kaznene prijave policije treba imati u vidu najvažnije elemente koji determiniraju sadržaj njene otkrivačko-dokazne djelatnosti.</s><s>U pravilu to su : (1) karakter početne situacije konkretnog kriminalnog događaja ili kaznenog djela koji su povod za tu djelatnost. (2) aktualna pravila kriminalističke znanosti koja se moraju primijeniti u konkretnom slučaju i (3) odredbe zakona o kaznenom postupku i drugih zakonskih i podzakonskih akata koji se moraju ili mogu primijeniti u konkretnom slučaju.</s>
<s>SADRŽAJ SLUŽBENE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE Službena kaznena prijava policije koja je uz ostalo u ulozi repetitorija za nadležnog tužioca treba sadržavati :</s>
<s>1. način na koji je policija saznala za kazneno djelo koje se prijavljuje (osim u slučajevima kada bi otkrivanje izvora informacije išlo na štetu neke fizičke ili pravne osobe).</s><s>2. da li su ovlaštene službene osobe policije neposredno nakon saznanja za kazneni događaj, odnosno kazneno djelo, izašle na mjesto događaja ili mjesta s njim u vezi, kada i tko je izašao.</s><s>3. koje su mjere i radnje i po kojem pravnom osnovu poduzete na mjestu kaznenog događaja, po kome, kada i s kojim rezultatom.</s>
<s>4. koje su mjere i radnje, po kome, kada i s kojim rezultatom poduzete izvan mjesta kaznenog događaja ( mjesto kaznenog događaja u širem smislu).</s><s>5. na temelju čega se izvodi zaključak da postoji «osnovana» sumnja o kaznenom djelu i/ili njegovom počinitelju ili neki viši oblik sumnje.</s><s>6. činjenični opis i zakonska kvalifikacija (zakonski naziv) kaznenog djela koje se prijavljuje.</s><s>Posebno treba upozoriti na sporan opseg kriminalne djelatnosti osobe koju se prijavljuje u smislu postojanja vjerojatnosti da je prijavljena osoba počinila i druga kaznena djela, da je imala suučesnike i sl.</s>
<s>7. što je sporno u pogledu vjerodostojnosti dokaznih informacija i dokaza u vezi s njihovim izvorima saznanja materijalne i personalne prirode ili načinima njihovog osiguranja.</s><s>8. raspoložive osobne podatke o osobi koju se prijavljuje i za koju postoji «osnovana» sumnja da je počinila kazneno djelo uz navođenje razloga na kojima se ta sumnja temelji, da li je prijavljena osoba lišena slobode i što je s njom učinjeno (puštena na slobodu ili dovedena istražnom sucu).</s>
<s>Pošto je policija državni organ u uvodnom dijelu kaznene prijave (preambuli) treba biti vidljivo koja ustrojstvena jedinica policije podnosi prijavu, njena adresa i službeni broj pod kojim se predmet vodi u upisniku kaznenih djela, datum i mjesto sastavljanja kaznene prijave, podaci o ovlaštenoj službenoj osobi koja je sastavila kaznenu prijavu i rukovoditelju ustrojstvene jedinice.</s><s>Nadalje treba biti vidljivo kome se kaznena prijava dostavlja (adresat).</s><s>Ukoliko je nešto u vezi s prijavljenim kaznenim djelom i osobom koja se prijavljuje već ranije rađeno, treba i to navesti u prijavi uz navođenje vrste, broja i datuma ranijih podnesaka kako bi ih se objedinilo.</s><s>Dispozitiv kaznene prijave kao najvažniji dio prijave treba sadržavati sažeti opis načina počinjenja kaznenog djela koje se prijavljuje.</s><s>Navode se samo bitne činjenice i detalji koji su neosporno utvrđeni i koji su dokazani.</s><s>Prema procesnim zakonima većine zemalja u kaznenu prijavu ne unose se sadržaji iskaza osoba, nego samo osnovne generalije osoba koje su dale izjave, koje se prilažu uz prijavu u obliku službene zabilješke ili zapisnika.</s><s>Dispozitiv obično sadrži : (1) vrijeme ili vremenske okvire počinjenja djela. (2) mjesto počinjenja djela. (3) način počinjenja u smislu kratkog opisa događaja, radnje koje je počinitelj poduzeo ili propustio poduzeti, objektivni i subjektivni status žrtve i počinitelja (tjelesno i psihičko stanje, alkoholiziranost, duševno rastrojstvo i sl.), položaj žrtve i počinitelja u vrijeme kada je djelo počinjeno (kada je to pravno relevantno), radnje sudionika i drugi modaliteti djela. (4) opis sredstva izvršenja (instrumentum operandi). (5) podaci o ozljedama žrtve i počinitelja i njihovim uzrocima, pretrpljenoj boli, uzrokovanoj šteti i sl. (6) opis drugih kaznenih djela koja čine stvarnu i logičnu cjelinu s prijavljenim djelom itd.</s><s>Kada je riječ o podacima koje se tiču prijavljene osobe razlikujemo podatke ad personam (osobni podaci i sl.) i podatke ad rem, dakle u vezi s kaznenim djelom.</s><s>Ovi drugi podaci variraju od slučaja do slučaja i uvjetovani su karakteristikama svakog konkretnog kaznenog djela.</s><s>Jedan od najvažnijih dijelova kaznene prijave su podaci o dokazima.</s><s>Njih treba u kaznenoj prijavi navesti kronološki po vremenu nastanka ili obzirom na njihovu dokaznu snagu.</s><s>To je stvar ocjene podnositelja prijave u svakom konkretnom slučaju. kriminalistična sekcija</s>
<s>KADA JE POLICIJA DUŽNA PODNIJETI SLUŽBENU KAZNENU PRIJAVU Ovo pitanje je u najužoj vezi s pitanjem pravovremenog podnošenja kaznene prijave.</s><s>Zakoni o kaznenom postupku ne određuju taj trenutak, jer je nemoguće predvidjeti sve moguće životne situacije.</s><s>Tako policija sama cijeni i određuje trenutak podnošenja kaznene prijave po vlastitoj inicijativi.</s><s>Taj trenutak u svakodnevnoj policijskoj praksi ovisi od brojnih čimbenika, osobito okolnosti kaznenog djela i niza faktičnih pitanja.</s><s>Što se tiče roka za podnošenje kaznene prijave policije ne, postoje zakonski rokovi ni ograničenja, pa je ta prosudba prepuštena policiji.</s><s>Međutim policija i nije potpuno prepuštena sama sebi.</s><s>Zakoni o kaznenom postupku predviđaju uvid i znatne ovlasti nadležnih tužilaca prema policiji u toku kriminalističke obrade.</s><s>Na taj način tužilaštvo ima uvid da li je sazrio trenutak za podnošenje kaznene prijave.</s><s>S druge strane, načelo legaliteta kaznenog progona vrijedi i za policiju, kao i druga procesna načela.</s><s>Po tim načelima trenutak podnošenja službene kaznene prijave policije mora biti vremenski što bliži izvršenom kaznenom djelu, odnosno času saznanja za njega.</s><s>Na taj način su veći izgledi za uspješno provođenje kaznenog postupka.</s><s>Svako nepotrebno odugovlačenje postupka, je postupanje vitium artis.</s><s>Policija je dužna podnijeti službenu kaznenu prijavu po vlastitoj inicijativi kada «osnovi» sumnje u pogledu kaznenog djela i/ili počinitelja prerastu u «osnovanu» sumnju.</s><s>Pri tome treba imati u vidu da je kaznena prijava policije rezultat ocjene podataka i dokaza, što znači da pri ocjeni kada podnijeti kaznenu prijavu znatnu ulogu igra subjektivni moment.</s><s>Zbog navedenog, ta će ocjena u praksi varirati od slučaja do slučaja ovisno o vrsti kaznenog djela, načinu, sredstvu i mjestu izvršenja i drugim modalitetima djela.</s>
<s>Kako je uvodno istaknuto, sadržaj kaznene prijave mora biti potpun, istinit, iscrpan, argumentiran i provjerljiv.</s><s>Važan je kako cjelovit sadržaj kaznene prijave tako i redoslijed unošenja podataka, koji bi trebao biti kronološki.</s><s>Podaci i dokazi moraju biti jasno i nedvosmisleno formulirani i mora biti vidljiv stupanj sigurnosti s kojim su utvrđeni.</s><s>Kompleksnost i potpunost podataka u kaznenoj prijavi pridonosi brzini i ekonomičnosti postupka.</s><s>Kvaliteta sadržaja kaznene prijave policije izravno ovisi od kvalitete provedene kriminalističke obrade.</s><s>Ona je usko vezana i uz količinu i kvalitetu dobivenih odgovora na 9 zlatnih pitanja kriminalističke znanosti.</s><s>Kako je upozoreno, sadržaj tih prijava određuju okolnosti konkretnog kaznenog djela i aktualna pravila kriminalističke znanosti koja se moraju primijeniti u konkretnom slučaju i propisi zakona o kaznenom postupku.</s><s>Iz zakona o kaznenom postupku proizlazi da sadržaj kaznene prijave policije mora biti takav da nadležni tužilac može donijeti neku od odluka na koje je ovlašten : stavljanje zahtjeva za provođenje istrage, neposredno optuženje, vraćanje prijave na dopunu ili odbačaj prijave.</s><s>Postupnost navođenja pravo relevantnih činjenica u prijavi pridonosi zakonitosti, brzini i ekonomičnosti postupka.</s><s>Zbog navedenog i stil izražavanja u prijavi mora biti jasan, točan, sažet i istovremeno dovoljno izričan, da se može steći potpuna predodžba o onome što se prijavom želi iskazati.</s><s>Nesuvisle i dugačke rečenice treba izbjegavati.</s>
<s>Budući je kaznena prijava policije oblik izražajnog sredstva i svojevrstan način fiksiranja i prezentiranja pravno relevantnih činjenica, shvaćenih u najširem smislu riječi, kaznena prijava policije u odnosu na kaznene prijave drugih pravnih i fizičkih osoba mora biti na višoj razini u smislu potpunosti, iscrpnosti i argumentiranosti podataka i dokaza.</s><s>Zbog naprijed navedenih objektivnosubjektivnih razloga sadržaj kaznene prijave policije varirat će u praksi od slučaja do slučaja.</s><s>Iz prezentiranog proizlazi, da je službena kaznena prijava policije pismeni akt nadležnom tužiocu o određenom kaznenom djelu koje se goni po službenoj dužnosti i/ili počinitelju tog djela.</s><s>Ona treba biti vremenski najbliža izvršenom kaznenom djelu ili saznanju za njega.</s><s>Baš zbog toga su njena namjena i značaj veliki.</s><s>Iz njenog značaja proizlazi i njen sadržaj, elementi koje treba sadržavati.</s><s>Razmatrajući odredbe aktualnih zakona o kaznenom postupku kao isključivo mjerodavne za sadržaj kaznene prijave policije, kao i pravila kriminalističke znanosti proizlazi da kaznene prijava policije u osnovi mora sadržavati : (1) podatke o policijskom organu koji podnosi prijavu i (2) podatke o kaznenom djelu i počinitelju, o čemu je ranije bilo riječi.</s><s>Uz podatke o kaznenom djelu i počinitelju, važnu ulogu igraju podaci o načinu izvršenja kaznenog djela (tehnički modus operandi).</s><s>Na temelju tih podataka mogu se izvesti zaključci o obliku krivnje (načinu ulaska počinitelja u kaznenu zonu).</s><s>Osim detaljnog opisa sredstava izvršenja (instrumenta sceleris), osobito u smislu njihove funkcionalnosti, treba opisati i njihovo stanje u smislu Duško Modly</s>
<s>priloge uz kaznenu prijavu itd. ispravnosti, funkcionalnosti, ofanzivnosti, ubojitosti i sl.</s><s>Koji puta su važni i podaci o čuvanju sredstava izvršenja, vježbanju u njihovoj upotrebi i sl.</s><s>Ukoliko su utvrđene sposobnosti (vještine) počinitelja u upotrebi sredstva izvršenja, njegovi običaji i navike u odnosu na upotrebu tog sredstva, treba ih navesti i opisati, jer mogu ukazati na profesionalizam, zanimanje, motiv i sl.</s><s>Kako je istaknuto, ponašanje počinitelja treba opisati prema fazama izvršenja kaznenog djela : ante delictum, tempore delicti i post delictum.</s><s>Osim radnji pripremanja djela i načina izvršenja, treba opisati i mjere i radnje koje je počinitelj poduzeo nakon izvršenog kaznenog djela kao što je uništavanje tragova, ne pružanje pomoći žrtvi i sl.</s><s>Obično je riječ o poduzimanju radnji u cilju otklanjanja sumnje od sebe ili navođenja na pogrešan trag uklanjanjem tragova i predmeta kaznenog djela, stvaranjem lažnog alibija, instruiranjem lažnih svjedoka i sl.</s><s>Sve navedene činjenice povezane s deliktnom situacijom na mjestu kaznenog djela ukazuju na niz elemenata kaznenog djela i zločinačku volju počinitelja, njegovu upornost i sl.</s>
<s>Mjesto pripremanja i izvršenja kaznenog djela su vrijedni izvori relevantnih materijalnih informacija u vidu tragova i predmeta kaznenog djela.</s><s>Ta mjesta moraju biti točno locirana u geografskom smislu, jer o njima ovisi mjesna nadležnost tužilaštava i sudova, dakle, prostorno važenje kaznenog zakona.</s><s>Kada je to važno za kvalifikaciju djela, utvrđivanje otegotnih i olakotnih okolnosti, spoznaju okolnosti koje su prethodile djelu i sl. treba navesti i uvjete (situaciju) mjesta kaznenog djela.</s><s>Za ilustraciju navodi se, da se kod ubojstava na temelju detaljnih podataka o mjestu izvršenja djela mogu izvesti zaključci o postojanju namjere ubojstva (animus nocendi) tempore delicti.</s><s>Isto tako podaci o mjestu izvršenja djela ukazuju da li je djelo izvršeno na podmukao ili prikriven način itd.</s><s>Vrijeme izvršenja kaznenog djela važno je radi utvrđivanja zakona koji je važio u to vrijeme (blaži ili stroži zakon), provjere alibija, utvrđivanja životne dobi počinitelja i žrtve, za utvrđivanje uračunljivosti, stvarne zablude i sl.</s>
<s>Nema potrebe na ovom mjestu elaborirati podatke koji se odnose na prijavljenu osobu ili osobe.</s><s>Vidimo da podaci o kaznenom djelu u kaznenoj prijavi policije moraju biti takvi da se iz njih može izvesti zaključak da je prijavljeno kazneno djelo stvarno počinjeno.</s><s>Ukoliko se radi o više kaznenih djela treba navesti njihov broj i zakonsku kvalifikaciju redoslijedom kako su kaznene djela počinjena ili obzirom na njihovu težinu, od težih ka lakšima.</s><s>Posebnu pozornost treba posvetiti opisivanju pojavnih oblika djela (morfološko-fenomenološki aspekt).</s><s>Situaciju koji puta kompliciraju granični slučajevi s nužnom obranom ili krajnjom nuždom.</s><s>Za nadležnog tužioca posebno su važni podaci iz kaznene prijave koji se odnose na poduzete mjere i radnje policije.</s><s>Mjere i radnje treba navoditi kronološkim redom.</s><s>Riječ je o svojevrsnom hodogramu kriminalističke obrade i algoritmima pojedinih mjera i radnji.</s><s>Riječ je o mjerama prve intervencije temeljne policije (ofanzivne mjere) koje karakterizira neformalnost postupanja i mjerama prvog zahvata kriminalističke policije (defanzivne mjere) koje karakterizira izvođenje dokaza u formalno procesnom smislu.</s>
<s>U kaznenoj prijavi treba navesti i podatke o dokazima.</s><s>Riječ je o dokazima za koje je policija saznala u toku kriminalističke obrade (osigurani i izvedeni dokazi u spoznajnom i procesnom smislu).</s><s>Radi njihove preglednosti treba ih locirati na jednom mjestu, najbolje na kraju kaznene prijave.</s><s>Moraju biti vidljivi načini osiguranja i izvođenja dokaza (dopušteni ili nedopušteni).</s><s>U vezi s dokazima u uskoj vezi su i dokazna osnova (argumentum probandi) koja znači sadržaj izvedenog dokaza i dokazna snaga (nervus probationis) u smislu podobnosti nekog dokaza da stvori uvjerenje o istinitosti činjenice koja se njime dokazuje.</s><s>Sustavni operativni sklop dokazivanja policije čine : otkrivanje, izvođenje, provjeravanje i ocjena dokaza.</s><s>Dokazivanje je poseban oblik spoznaje objektivne stvarnosti koji karakteriziraju dvije osobitosti : (1) dokazivanjem se utvrđuju činjenice koje su se dogodile u prošlosti i (2) utvrđivanje tih činjenica ostvaruje se na neformalan ili formalan način.</s><s>Podaci o objektu napada, šteti i oštećenom su važni elementi kaznene prijave.</s><s>Objekt napada je kriminalistički pojam.</s><s>U kaznenom pravu govori se o objektu radnje.</s><s>Kada je oštećeni fizička osoba treba navesti osobne podatke, adresu prebivališta ili boravišta, zanimanje i sl.</s><s>Često će podaci o oštećenom imati karakter viktimogeneze, tj. iz njih mora biti vidljivo kakva je bila uloga oštećenog u kriminogenezi npr. participirajuća, provocirajuća, pasivna i sl.</s><s>Treba navesti i imovinsko pravni zahtjev koji oštećeni podnosi.</s><s>Kad je riječ o pravnoj osobi treba navesti njezin naziv, podatke o djelatnostima kojima se bavi, organu kod kojeg je i od kada registrirana, točnu adresu, brojeve telefona, telefaksa, e-maila i sl. odgovorne osobe itd.</s><s>Kada je riječ o šteti treba navesti vrstu i visinu štete (makar približno), popis i detaljan opis štete (otuđeni ili oštećeni predmeti, tjelesne ozljede, kriminalistična sekcija</s>
<s>priloge uz kaznenu prijavu itd. smrtni ishod i sl.).</s><s>Da li su osoba i imovina bili osigurani i kod koga, od kada, na koji iznos, tko je korisnik osiguranja i sl.</s><s>Visinu štete treba uvijek izraziti u novčanim iznosima, jer je ona kod nekih kaznenih djela kvalificirajuća ili privilegirajuća okolnost.</s><s>Drugi važan razlog preciznog navođenja štete leži u tome što će koji puta trebati od osuđenika oduzeti protupravno stečenu imovinsku korist i pravovremeno onemogućiti izbjegavanje te mjere.</s><s>U ove podatke spadaju i drugi troškovi kao što su isplate osiguranja, troškovi liječenja, invaliditet, posmrtnina i sl.</s><s>Prilozi uz kaznenu prijavu variraju od zakonskih rješenja, do rezultata provedene kriminalističke obrade u konkretnom slučaju.</s><s>Pod prilozima uz kaznenu prijavu treba podrazumijevati cjelokupan materijal u najširem dijapazonu, koji zakonodavac u pravilu samo nominira.</s><s>To mogu biti razna pismena (službene zabilješke, zapisnici, poligrami i sl.) do raznih predmeta koji su privremeno oduzeti, osobito potencijalni predmeti vještačenja i komparativni neutralni uzorci.</s><s>Dostavljanje priloga koji mogu imati status dokaza ili ga imaju, je za policiju obavezno.</s><s>Iz do sada navedenog proizlazi da kaznena prijava policije predstavlja rezime kriminalističke obrade.</s><s>Prikazivanje toka kaznenog djela treba biti istinito, jasno, iscrpno i bez ikakvog pretjerivanja ili «navijanja.» Obzirom na limitirane okvire kaznene prijave u njoj treba navoditi samo bitne relevantne činjenice, dok manje bitne treba izostaviti i priložiti prijavi.</s><s>Vlastite konstatacije i mišljenja ovlaštenih djelatnika policije, koja mogu biti vrlo korisna nadležnom tužiocu ne unose se u sadržaj kaznene prijave nego se kao takvi, posebno označeni prilažu uz prijavu.</s><s>Tvrdnje i navodi ovlaštenih djelatnika policije moraju se temeljiti na obrazloženim podacima i biti uvjerljivi.</s><s>Jasnoća sadržaja kaznene prijave uz ostalo postiže se njenim logičkim raščlanjivanjem.</s><s>Ono se treba temeljiti na prirodnom toku i razvoju kaznenog djela, te na cjelokupnom toku kriminalističke obrade.</s><s>SADRŽAJ KAZNENIH PRIJAVA POLICIJE OBZIROM NA KRIMINALISTIČKE METODIKE</s>
<s>Kriminalisti praktičari već davno su uočili da različita struktura kaznenih djela i osobitosti pojedinih vrsta (tipova) kaznenih djela obzirom na način, sredstvo i vrijeme počinjenja i sl. znatno uvjetuju sadržaj kaznenih prijava policije s metodičkog stanovišta.</s><s>Krug činjenica koje treba otkriti i dokazati i koje čine sadržaj kaznene prijave određuje se unutar pojedinih kriminalističkih metodika.</s><s>Stalno treba voditi računa o kriminalističkim karakteristikama kaznenih djela.</s><s>U okvirima kriminalističke znanosti riječ je o stvaranju metodičkih preporuka za pojedina kaznena djela.</s><s>Osnovna kriminalistička karakteristika je način izvršenja kaznenog djela.</s><s>Taj element je predmet dokazivanja u kaznenom postupku.</s><s>U pojam način izvršenja kaznenog djela ne ulaze samo tipične i atipične radnje počinjenja ili propuštanja i prikrivanja, nego i mjesto izvršenja, ostavljanja predmeta i sl. tipični i atipični tragovi počinjenja ili prikrivanja djela i dr. U taj pojam spadaju i socijalno-psihološke i kriminološko-psihološke tipične karakteristike ličnosti počinitelja (tip).</s><s>U kriminalističke karakteristike kaznenih djela ubrajaju se i tipovi žrtava, njihov doprinos počinjenju kaznenog djela (viktimogeneza), motivi i ciljevi počinitelja i žrtve, kao i vrijeme počinjenja kaznenih djela, njihova situacija i sl.</s><s>U osnovi kriminalističke klasifikacije pojedinih delikata s metodičkog stanovišta nalaze se kaznenopravna obilježja tih delikata, jer ona određuju predmet otkrivanja i razjašnjavanja.</s><s>Međutim ona su sama po sebi nedovoljna za otkrivanje konkretnih tipova kaznenih djela zbog svoje apstraktnosti.</s><s>I predmeti dokazivanja određeni procesnim normama dani su apstraktno.</s><s>Predmete dokazivanja kriminalistička znanost konkretizira jednim od elemenata kriminalističke karakteristikeodređivanjem kruga činjenica koje treba otkriti.</s><s>Taj krug činjenica nakon kriminalističke obrade čini sadržaj kaznene prijave.</s>
<s>Kriminalističke metodike pojedinih tipova kaznenih djela daju odgovore na pitanje : kako postupiti da bi se otkrio pojedini delikt i s tim u vezi razrađuje se u okvirima pojedinih metodika način otkrivanja, dokazivanja i razjašnjavanja određenog tipa kaznenog djela.</s><s>Prilikom stvaranja i razvoja posebnih kriminalističkih metodika unutar kriminalističke znanosti ne polazi se primarno od kazneno pravnih inkriminacija (kazneno pravnih kvalifikacija) određenih delikata, nego od kriminalistički određene grupe tipova delikata klasificiranih po srodnosti kriminalističkih karakteristika.</s><s>Te kriminalističke karakteristike nakon završetka kriminalističke obrade moraju naći svoje mjesto u kaznenoj prijavi policije.</s>
<s>Iz dosadašnjeg izlaganja proizlazi da su sadržaji kaznenih prijava policije relevantniji od njihove forme, jer su oni presudni za polaznu situaciju određenog kaznenog postupka, ako do njega dođe, a time i za daljnji postupak nadležnih državnih organa.</s><s>O njima ovisi istinitost i broj korisnih podataka za daljnji postupak.</s><s>Zato ponovno ističemo važnost redoslijeda unesenih podataka u kaznenu prijavu, njihovo jasno i nedvosmisleno formuliranje i vidljivost stupnja sigurnosti s kojima su utvrđeni po mišljenju podnositelja kaznene prijave.</s>
<s>Za sudbinu kaznene prijave i ugled policije problematični su potpuno ili u dijelu netočni podaci u prijavi.</s><s>Može se raditi o nemarnosti policijskih djelatnika, njihovom neznanju, ali i prevelikom oprezu kao faktorima koji utječu na deformaciju podataka, pa čak i prevelika revnost unutar koje se objektivno utvrđene činjenice subjektivno «prerađuju,» često nesvjesno, obično u obliku unašanja zaključaka i mišljenja.</s><s>Opasno je i prisustvo pristranosti na strani prijavitelja u vidu «navijanja» za oštećenog, a protiv osumnjičenika i obratno.</s><s>Uočeno je u svakodnevnoj policijskoj praksi da ta «netrpeljivost» prema osumnjičeniku ne mora biti samo posljedica počinjenog kaznenog djela i sudbine žrtve, nego i «halo efekta.» Kako je upozorio Geerds, F. (1989), citiramo : «Postavlja se pitanje da li neprijateljski osjećaji prema poznatom ili nepoznatom počinitelju samo «boje» podatke podnositelja prijave ili ih na neki način iskrivljuju, tako da se može naslutiti laž.» Primjena načela objektivnosti na strani ovlaštenih policijskih djelatnika zahtijeva izbjegavanje bilo kojeg oblika animoziteta prema osumnjičeniku (prijavljenoj osobi) po bilo kojoj osnovi npr. zbog posljedica kaznenog djela, primjeni okrutnosti i bestijalnosti, osobito prema djeci, perfidnosti počinitelja, kada se radi o žrtvama pedofila i sl. ili kada se radi o kaznenom djelu koje se kosi s moralnim principima ovlaštenih djelatnika policije.</s><s>Ovlaštenim djelatnicima policije treba biti strano sve što je nedostojno njihovog poziva, njihove struke (profesije) i što ide na štetu utvrđivanja istine i ostvarivanja pravde.</s><s>Treba im biti strano navođenje nepotpunih ili neistinitih podataka na štetu ili u korist bilo koga, svi oblici pretjerivanja, a osobito eventualno «podmetanje» dokaza.</s><s>Takav način rada protivan je načelu lojalnog prikupljanja dokaza.</s>
<s>Određeni problemi u vezi s kaznenim prijavama policije mogu se javiti u slučajevima kada se osnovni podaci u prijavama temelje na podacima dobivenim od informatora.</s><s>Osobno smatramo da zbog uspješne primjene taktičkog instituta uporabe informatora njihov identitet treba čuvati i očuvati pod svaku cijenu.</s><s>U protivnom bi se vrlo brzo javili problemi u vezi s uporabom informatora koji bi odbijali suradnju s policijom, zbog čega bi ona mogla primijeniti odiozna sredstva kao što je ucjenjivanje informatora i sl. što je nedostojno funkcije suvremene policije.</s><s>Promjena identiteta informatora i njihova zaštita nakon otkrivanja pravog identiteta povezana je sa znatnim troškovima i nije sigurna, na što ukazuju slučajevi iz prakse kada je «provaljen» novi identitet informatora.</s><s>Kada se za prikupljanje relevantnih informacija koriste informatori ovlašteni djelatnici policije moraju stalno paziti da nenamjerno ne otkriju njihov identitet npr. uporabom u pismenima vokabulara informatora, njegovih raznih «potštapalica» i sl.</s><s>Sve obavijesti dobivene od informatora treba transformirati jezikoslovno.</s><s>Isto vrijedi i u odnosu na prikrivene istražitelje policije i tajne agente.</s><s>NAJČEŠĆI NEDOSTACI I PROPUSTI U KAZNENIM PRIJAVAMA POLICIJE Nedostatke i propuste u kaznenim prijavama policije možemo podijeliti na sadržajne i formalno pravopisne.</s><s>Ilustracije radi nastavno se navode neki od nedostataka i propusta uočenih analizom brojnih službenih kaznenih prijava policije od strane autora ovog članka : 1. često je riječ o neadekvatnom ili nepotpunom činjeničnom opisu kaznenih djela kao što je ispuštanje pojedinih općih i posebnih elemenata kaznenog djela (opće i posebno biće kaznenog djela), npr. objekta napada (radnje).</s><s>Koji puta prikaz objektivno-subjektivnih elemenata kaznenog djela nije sukladan utvrđenom činjeničnom stanju.</s><s>Često se nepotpuno navode identifikacijski i drugi relevantni podaci u vezi s objektom napada, što je često prisutno kod kaznenih djela koja se vrše nečinjenjem.</s><s>Osobni podaci prijavljenih i drugih osoba od interesa za postupak navode se samo u smislu tzv. bližih osobnih podataka, a ne i drugih relevantnih momenata iz života prijavljene osobe i žrtve koji ukazuju na osobine (obilježja) njihove naravi kriminalistična sekcija</s>
<s>(prirode) koji su relevantni za ocjenu sadržaja kaznene prijave.</s><s>Koji puta se ne navode mjesto, način i vrijeme počinjenja kaznenog djela i bliža oznaka mjesta počinjenja, otuđeni predmeti, vrsta i vrijednost štete i dr. Zbog toga je sadržaj kaznene prijave koji puta oskudan, telegrafski i činjenično pravno nije dovoljno opisan i jasan, tako da djeluje šablonizirano.</s><s>Iz sadržaja kaznene prijave često nije vidljiv ili nije dovoljno jasan način saznanja za počinjeno kazneno djelo, način poduzimanja i vremenski okviri mjera prve intervencije uz navođenje istih, kao i mjera prvog zahvata policije.</s>
<s>2. prilikom navođenja načina počinjenja kaznenog djela ne navode se strukturalni odnosi i veze počinitelja s načinom počinjenja i drugim okolnostima slučaja, tako da svaki puta nije jasna kriminogeneza u konkretnom slučaju.</s><s>Ne analizira se ni «stil rada» počinitelja obzirom na faze izvršenja kaznenog djela.</s><s>Zaboravlja se da na temelju podataka vezanih uz modus operandi počinitelja nadležni tužilac može izvesti zaključke o osobnosti tj. psihičkom profilu počinitelja i njegovoj «tehničkoj» sposobnosti, dakle, o individualnoj strani kaznenog djela.</s><s>3. javljaju se i pogrešne kaznenopravne kvalifikacije prijavljenog kaznenog djela.</s><s>4. nepotpuno i netočno navođenje pronađenih i osiguranih tragova i predmeta.</s><s>Katkada se zbog brzine pisanja kaznene prijave, lijenosti ili nemara ne navode određeni bitni tragovi i predmeti, načini na koje su pronađeni, tko ih je pronašao i kako su osigurani u smislu pakiranja, obilježavanja (etiketiranje) i sl., dakle, ne navodi se postupak aserviranja, način dispozicije s njima (pohrana, slanje na vještačenje, kome i kada itd.).</s><s>Kada je riječ o pronađenim tragovima i predmetima kao potencijalnim predmetima vještačenja u kaznenoj prijavi ne nalaze se podaci o njihovoj podobnosti za vještačenje u kvalitativnom i kvantitativnom smislu ili njihov opis nije dovoljno detaljan.</s><s>Često nije adekvatan ni sustavan opis nađenih tragova i predmeta, napomena da li se mogu koristiti u dokazne svrhe kao tzv. «stvarni dokazi» (kao res ipsa loquitur) i sl. 5. navode se nepotpuni, a koji puta i netočni identifikacijski podaci za prijavljene osobe i svjedoke, osobito u pogledu adresa stanovanja.</s><s>Koji puta se u kaznenu prijavu unose sadržaji izjava koje su pojedini građani dali policiji umjesto da se prilažu službene zabilješke o tome.</s><s>Događa se da se kaznenoj prijavi prilažu službene zabilješke o iskazima osoba koje su tražile da ostanu u diskreciji.</s>
<s>6. unose se neprovjereni ili nedovoljno provjereni podaci koji kasnije u postupku «otpadaju», a u kaznenoj prijavi se javljaju kao činjenični balast i stvaraju neprofesionalnu sliku o policiji.</s><s>7. redoslijed unošenja rezultata kriminalističke obrade u vezi prijavljenog kaznenog djela nije kronološki ni sustavan, onako kako se prema utvrđenjima odvijao obzirom na faze počinjenja kaznenog djela (ante delictum, tempore delicti i post delictum).</s><s>Na taj način sadržaj kaznene prijave je nepregledan i koji puta djeluje zbunjujuće (konfuzno).</s><s>Zbog navedenog koji puta nije moguće provesti misaonu rekonstrukciju počinjenog kaznenog djela i izvesti zaključak o unutarnjoj strukturi bića kaznenog djela i postaviti odgovarajuće verzije.</s><s>Ova nesklonost nekih ovlaštenih djelatnika policije u pogledu kronološkog sređivanja podataka onemogućava uspostavljanje adekvatnih veza među podacima i njihovo kombiniranje i uspoređivanje.</s><s>Po svemu uzrok tome leži u nerazrađenim metodologijskim obrascima za istraživanje pojedinih kategorija kaznenih djela.</s><s>Kod opisivanja načina izvršenja kaznenih djela težište se stavlja skoro isključivo na fazu izvršenja kaznenog djela, a ne i na fazu koja je prethodila kaznenom djelu ili je uslijedila neposredno iza djela.</s><s>Izgleda da se zaboravlja da samo sve činjenice pojedinih faza izvršenja kaznenog djela uzete zajedno, ukazuju na deliktnu situaciju.</s><s>Kod pripremne faze počinjenja kaznenog djela ne vodi se dovoljno računa o opisu i izboru mjesta počinjenja, pripremanju djela, što je npr. onemogućavalo bijeg žrtve, zvanje u pomoć ili identifikaciju počinitelja (maskiranje) i sl.</s><s>Kod navođenja faze počinjenja kaznenog djela ne posvećuje se dovoljno pozornosti opisivanju modusa operandi što onemogućava nadležnom tužiocu da izvede zaključke o duševnim i tehničkim sposobnostima i spretnosti počinitelja, njegovim željama, motivima, pa i maštanju.</s><s>Kod navođenja činjenica u vezi s fazom poslije izvršenja kaznenog djela osobito kod kaznenih djela protiv života i tijela i tzv. seksualnih delikata ne navode se prijetnje žrtvi i drugi oblici zastrašivanja, nagovaranja žrtve da ne prijavi djelo, načini uništavanja tragova i predmeta i sl.</s>
<s>8. ne navode se svaki puta svi relevantni (potrebni) otkriveni, prikupljeni i izvedeni dokazi ili se navode dokazi koji su dokazno gledajući «slabi» pa čak i irelevantni i ne bi se trebali nalaziti u kaznenoj prijavi.</s><s>Riječ je najčešće o neadekvatnoj ocjeni dokaza od strane ovlaštenih djelatnika Duško Modly</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE policije.</s><s>To se odnosi i na tzv. predmete kaznenog djela.</s><s>To uzrokuje činjenični balast i negativno djeluje na ocjenu stručnosti rada policije.</s><s>Nerijetko se podaci u kaznenim prijavama ne formuliraju jasno i nedvosmisleno i nije vidljiv stupanj sigurnosti s kojim su utvrđeni.</s><s>Stečen je dojam da se objektivno utvrđene činjenice subjektivno «prerađuju» od strane ovlaštenih policijskih djelatnika unošenjem njihovih zaključaka umjesto nalaza, što je izgleda nesvjestan proces.</s><s>Nerijetko zbog indolencije ne navode se pronađene i utvrđene činjenice, nego se vrši pozivanje na zapisnik o očevidu, pretrazi, skicu, fotoelaborat i sl.</s><s>Koji puta nije vidljivo kako je policija došla do dokaza tzv. put do dokaza, što je osobito važno za odluku nadležnog tužioca i kasniji postupak, ako do njega dođe.</s>
<s>9. koji puta se previše pozornosti poklanja formi kaznene prijave, a premalo njenom sadržaju. zbog komoditeta, bolje rečeno lijenosti i površnosti u radu, skraćuju se sadržaji kaznenih prijava ili ispuštaju određeni relevantni podaci.</s><s>Neki ovlašteni policijski djelatnici pokazuju sklonost pretjeranom reduciranju podataka u kaznenim prijavama, tako da imaju telegrafski karakter.</s><s>Koji puta nije vidljivo na temelju kojih podataka se temelji sud o postojanju kaznenog djela i određenoj osobi kao počinitelju.</s><s>Ne navode se ni svi prilozi koji se prilažu uz kaznenu prijavu, što kasnije može stvoriti probleme u dokaznom postupku.</s><s>Zbog navedenog nadležna tužilaštva moraju tražiti da im se ti prilozi naknadno dostave što ide na štetu brzine i ekonomičnosti postupka.</s><s>Generalno, ne vodi se računa o tome da sadržaj kaznene prijave treba biti potpun, istinit, iscrpan i argumentiran.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE pojedini ovlašteni djelatnici policije koriste prilikom sastavljanja kaznenih prijava neki svoj vlastiti građanski rječnik, koji je previše nestručan i laički, a ne kaznenopravni i kriminalistički. ne navodi se utvrđeni ili pretpostavljeni motiv, osobito kada je važan za pravilnu kaznenopravnu kvalifikaciju kaznenog djela. ne navodi se vrsta i visina štete (opisno i u novčanim iznosima), kada je riječ materijalnoj šteti, kao i druge posljedice djela i navode se nepotpuni identifikacijski podaci o oštećenoj fizičkoj ili pravnoj osobi.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ne dostavljaju se nadležnom tužiocu svi raspoloživi prilozi, što ide na štetu potpunosti prezentiranja utvrđenog činjeničnog stanja, čime se nadležnom tužiocu, ali kasnije i istražnom sucu onemogućava donošenje pravovremene i adekvatne odluke.</s><s>Takvo postupanje policije je contra legem.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE grubo se narušavaju jezična pravila, posebno u području sintakse, koriste se pogrešni izrazi, osobito stručni termini (termini tehnici) i latinske izreke (nerijetko pogrešno) kada tome nema mjesta i sl.</s><s>Stil izražavanja nije svaki puta sažet, točan, ni dovoljno izričan da bi se mogla steći ispravna i potpuna predodžba o onome što se prijavom želi iskazati.</s><s>Koriste se i predugačke i dvosmislene rečenice.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE koji puta se previše odugovlači s trenutkom sastavljanja i podnošenja kaznene prijave nadležnom tužiocu iako već postoji osnovana sumnja o kaznenom djelu i/ili određenoj osobi kao počinitelju.</s><s>Na taj način vrijeme podnošenja kaznene prijave nije dovoljno blisko vremenu saznanja za kazneno djelo ili njegovom izvršenju.</s><s>Takvo postupanje policije je vitium artis, jer dovodi do odugovlačenja postupka.</s><s>Nepravovremeno prijavljivanje uzrokuje štetne posljedice u odnosu na prava i obaveze nadležnog tužioca.</s><s>Obično se odugovlači s podnošenjem kaznenih prijava s nepoznatim počiniteljem, iako je ta okolnost irelevantna za zakonsku obavezu podnošenja službene kaznene prijave policije nadležnom tužiocu. kod prezentiranja utvrđenog činjeničnog stanja u vezi načina izvršenja kaznenog djela (tehnički modus operandi) koji puta ne vodi se dovoljno računa o činjenicama koje predstavljaju otegotne ili olakotne okolnosti, odnosno koje utječu na težu ili lakšu kvalifikaciju djela. kod nekih kategorija kaznenih djela npr. ubojstava ne navode se uzroci koji su u konkretnom slučaju narušili osjećajnu ravnotežu počinitelja, te uzrokovali negativne emocije i jake strasti koje su rezultirale sniženjem tzv. praga ubojstva.</s><s>Često se radi i o tzv. skrivenoj prošlosti počinitelja ili žrtve čiji su podaci relevantni za preliminarnu ocjenu njihove ličnosti. kad je u izvršenju kaznenog djela sudjelovalo više osoba ne poklanja se dovoljno pozornosti opisivanju njihovog načina ulaska u kažnjivu zonu (supočinitelji, poticatelji, prikrivači, organizatori ).</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ne navodi se postojanje negativnih ili odrečnih okolnosti iako one omogućavaju korištenje metode difundiranja kod korištenja indicija i verzija. kriminalistična sekcija</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE kod opisivanja materijalnih dokaza ne vodi se dovoljno računa o kriterijima uzročnosti tj. relevantne veze s kaznenim djelom (kauzalni neksus) i funkcionalnom kriteriju. koji puta se ne navode ili se navode vrlo skromno načini identifikacije osoba, objekata i predmeta, osobito sredstava izvršenja (instrumenta sceleris).</s><s>Opis osoba i relevantnih predmeta je skroman ili nepotpun u smislu njihovih svojstava, funkcionalnosti, težine, veličine, namjene, smrtonosnosti (ubojitosti) i sl.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE načini manifestiranja namjere da se izvrši kazneno djelo, verbalni, konkludentnim radnjama i sl. ne navode se adekvatno, osobito kod delikata kod kojih je to izrazito važno kao što su npr. krvni i seksualni delikti.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ne vodi se svaki puta računa o tome da je sadržaj kaznene prijave isto toliko važan koliko i njezina forma (oblik).</s><s>Zaboravlja se da sadržaj kaznene prijave određuje polaznu situaciju postupka.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ima slučajeva pristranosti u prijavljivanju u smislu «navijanja» za žrtvu ili počinitelja.</s><s>Netrpeljivost prema prijavljenim osobama često je rezultat posljedica kaznenih djela i sudbine žrtava, ali i «halo efekta.» Ti neprijateljski stavovi ovlaštenih policijskih djelatnika ne samo da «boje» podatke u prijavi, nego ih i iskrivljuju što je opasna tendencija na putu objektivnog utvrđivanja istine.</s><s>Bilo koji oblik animoziteta prema prijavljenoj osobi ili žrtvi kaznenog djela protivan je ne samo načelu objektivnosti postupka nego i policijskim deontološkim standardima.</s><s>Ima i pojava solidariziranja s prijavljenim osobama po različitim osnovama, a protiv žrtve u smislu «sama si je kriva» ili «dobila je što je tražila» što je osobito prisutno kod tzv. seksualnih delikata.</s><s>Obratno, ima pojava solidariziranja sa žrtvom, a protiv prijavljene osobe, osobito kada su prisutni elementi brutalnosti, podmuklosti, sadizma, primarno kod seksualnih delikata, osobito prema djeci (pedofilija) i sl.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE koji puta se zaboravlja da je kaznena prijava policije prvi izvor saznanja o mogućnosti postojanja kaznenog djela koje se progoni po službenoj dužnosti za nadležnog tužioca i/ili njegovom počinitelju.</s><s>Iako je ona neformalan kazneno procesni akt, ona je temelj i povod za pokretanje kaznenog postupka.</s><s>Zato službena kaznena prijava policije mora po prirodi stvari sadržavati takav kaznenopravni supstrat koji je odraz počinjenog kaznenog djela. zaboravlja se da je značaj kaznene prijave policije izravno uvjetovan njenim sadržajem i da taj sadržaj diktiraju objektivni i subjektivni elementi kaznenog djela.</s><s>Budući da vrsta kaznenog djela i način njegovog izvršenja uvjetuju sadržaj kaznene prijave policije, treba kod njenog sastavljanja posebno voditi računa o kriminalističko metodičkim preporukama i aspektima kaznenih djela, što nije svaki puta slučaj. kada sadržaj kaznene prijave zbog objektivnih okolnosti slučaja «nije po volji» ovlaštenim policijskim djelatnicima, javljali su se slučajevi «friziranja», «dotjerivanja» sadržaja kaznenih prijava, osobito kada se pod svaku cijenu htjelo prijavljenoj osobi «natovariti na leđa» što više otegotnih okolnosti.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ne vodi se svaki puta dovoljno računa o kriterijima nadležnih tužilaca koji su se iskristalizirali u svakodnevnoj kazneno pravnoj praksi prilikom ocjenjivanja sadržaja kaznenih prijava policije, i ne postupa se sukladno tim kriterijima, što rezultira zahtjevima za dopunu kaznenih prijava ili njihovim odbačajima.</s><s>To su često slučajevi kada po mišljenju nadležnog tužioca nije došlo do transformiranja «osnova» sumnje u «osnovanu» sumnju bilo u pogledu kaznenog djela, bilo počinitelja.</s><s>U praksi tužioci takvu sumnju policije nazivaju «blaga» osnovana sumnja.</s><s>Uočeno je da se u nekim slučajevima ti «informatički šumovi» na relaciji policija-tužilaštvo mogu pripisati nedovoljnom poznavanju pravila kriminalističke znanosti, osobito na području traseologije, kod ocjene prezentiranih dokaza. policija zaboravlja da obzirom na svrhu i limitirane okvire kaznene prijave u istu treba unositi samo kaznenopravno relevantne činjenice.</s><s>Zbog toga se u prijavama u praksi javlja tzv. činjenični balast.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ne vodi se dovoljno računa o kronološkom redoslijedu unošenja podataka u prijavu, o njihovoj jasnoj i nedvosmislenoj formulaciji i da iz prijave mora biti vidljiv stupanj njihove pouzdanosti. zaboravlja se da je sadržaj službenih kaznenih prijava policije odraz njezinog rada, znanja, operativnosti, zalaganja u radu, humanosti, poštovanja ljudskih prava, ekonomičnosti, deontoloških standarda i dr. Ne vodi se dovoljno računa ni o činjenici da je budući kazneni postupak (ako do njega dođe) znatno determiniran rezultatima kriminalističke obrade koji su Duško Modly</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE našli svoj odraz u kaznenoj prijavi, dakle na samom početku postupka.</s><s>Taj sadržaj služi nadležnom tužiocu i istražnom sucu kao svojevrsni putokaz i orijentir u daljnjem radu.</s><s>Navedeno imperativno traži da kaznena prijava uvijek bude na odgovarajućoj stručnoj i profesionalnoj razini i da bude sastavljena lege artis.</s><s>Sadržaj kaznene prijave je uvijek ogledalo policijskog rada.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE ne poklanja se u kaznenoj prijavi dovoljno prostora navođenju objektivnih uvjeta koji su omogućili, olakšali ili doprinijeli izvršenju kaznenog djela ili žrtvinoj viktimnosti. zaboravlja se da iako su opće okolnosti pod kojima se vrše kaznena djela vrlo heterogene, njih ipak u osnovi određuju (determiniraju) tri skupine činjenica : (1) činjenice koje se odnose na modalitete i karakter načina počinjenja djela, (2) činjenice koje se odnose na osobna objektivna i subjektivna svojstva počinitelja i žrtve i (3) druge vanjske objektivne okolnosti neovisne od počinitelja i žrtve i dr.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE utemeljenost sumnje u prijavi policija svaki puta ne provjerava svim raspoloživim operativnim i istražnim mjerama i radnjama prvog zahvata.</s><s>Osobito nije sklona vršenju uvida u razne evidencije i dokumentaciju.</s>
<s>PROBLEMATIČNE KAZNENE PRIJAVE POLICIJE na kakvoću sadržaja kaznene prijave policije znatno utječe simultani (psihološki) kapacitet njenih djelatnika koji sastavljaju prijavu.</s><s>Policijski djelatnici se svaki puta ne čuvaju dovoljno «kalupa» nekakvih vlastitih standardiziranih načina postupanja kod sastavljanja kaznenih prijava.</s>
<s>Kaznena prijava policije često je prvi izvor saznanja o postojanju kaznenog djela koje se progoni po službenoj dužnosti i/ili njegovom počinitelju i raspoloživim dokazima prikupljenim i izvedenim do časa njenog podnošenja, za nadležnog tužioca.</s><s>Ona je neformalan kazneno procesni akt i osnova i povod za pokretanje kaznenog postupka.</s><s>Zbog navedenog ona mora sadržavati takav kazneno pravni činjenični supstrat koji je odraz prijavljenog kaznenog djela.</s><s>U svim osobito složenim i pravno težim slučajevima odredbe ZKP-a i načela kriminalističke taktike, osobito načelo koordinacije i suradnje u radu među državnim organima, nalažu policiji da i prije slanja kaznene prijave nadležnom tužiocu istoga upoznaju s mjerama koje su poduzele i namjeravaju poduzeti i činjeničnom fondu s kojim raspolažu kako bi nadležni tužilac u tom stadiju postupka mogao ocijeniti da li ga činjenični dokazni supstrat zadovoljava ili ne.</s><s>Na taj način policija ništa ne gubi od svoje autonomnosti, o čemu koji puta pretjerano vodi računa.</s><s>Iz odredaba ZKP-a proizlazi da sve što policija u okviru svoje operativne djelatnosti u vezi s kaznenim djelima poduzima to čini za potrebe nadležnog tužioca.</s><s>Ova uvjetno rečena «anticipirana» suradnja na relaciji policijatužilaštvo može spriječiti nepotrebnu stigmatizaciju osoba neutemeljenim prijavljivanjem.</s><s>Istovremeno sprječavaju se nepotrebni troškovi.</s><s>Policija treba poznavati tzv. radne kriterije tužilaca kod ocjenjivanja sadržaja kaznenih prijava policije i raditi na usklađivanju svojih radnih kriterija s kriterijima tužilaca, kao pretpostavke zakonitog i učinkovitog postupanja.</s><s>Pri tome treba imati u vidu da su ti kriteriji uvjetovani tipovima kaznenih djela koja se prijavljuju i tipovima njihovih počinitelja u kaznenopravnom i kriminalističkokriminološkom smislu.</s><s>Rečeno imperativno zahtijeva unošenje u navedene kriterije elemenata kriminalističkih metodika.</s><s>Na taj način izbjegavaju se mogući tzv. «informacijski šumovi» i «kratki spojevi» na relaciji policija-tužilaštvo.</s><s>Što više koji puta bi policija trebala tim kriterijima tužilaštava prilagoditi i način provođenja kriminalističke obrade.</s><s>Budući ja za otkrivanje kaznenih djela i njihovih počinitelja ex lege i faktički odgovorna policija, ona je dužna permanentno samostalno aktivno djelovati prema pozitivnim propisima na pravovremenom saznanju za kaznena djela i njihove počinitelje.</s><s>Značaj kaznene prijave policije izravno je uvjetovan njenim sadržajem.</s><s>Taj sadržaj diktiraju objektivni i subjektivni elementi kaznenog djela.</s><s>Budući da vrsta (tip) kaznenog djela i način njegovog izvršenja diktiraju sadržaj kaznene prijave, uvijek treba voditi računa o kriminalističko metodičkim aspektima kod sastavljanja kaznene prijave. kriminalistična sekcija</s>
<s>Službenom kaznenom prijavom policija ne dokazuje postojanje kaznenog djela i/ili njegovog počinitelja, nego ukazuje na njih.</s><s>Kaznena prijava nije dokaz, ali njezini prilozi to mogu biti, pod pretpostavkom da ih nadležni organ nakon ocjene prihvati kao dokaze.</s><s>Kaznena prijava policije kao rezultat kriminalističke obrade je primarni obavijesni činjenično-pravni supstrat za nadležnog tužioca.</s><s>Kaznena prijava mora se i smije podnijeti nadležnom tužiocu samo kada postoji «osnovana» sumnja u pogledu kaznenog djela koje se progoni po službenoj dužnosti i/ili njegovog počinitelja.</s><s>Osjeća se potreba da se u svakodnevnoj kriminalističkoj praksi usaglase kriteriji između policije i tužilaštva u pogledu momenta prerastanja «osnova» sumnje u «osnovanu» sumnju.</s><s>Razlike po tom pitanju nerijetko se javljaju zbog toga što policija ima mnogo veće spoznaje o kaznenom djelu i počinitelju, koje ne «pretače» u kaznenu prijavu ili o kojima ne obavještava nadležnog tužioca posebnim izvještajem, tako da nadležni tužilac zbog često skromnog činjeničnog supstrata ne može dobiti predodžbu da li u konkretnom slučaju postoji «osnovana» sumnja ili ne.</s><s>Vjerojatno je to razlog zašto ispada da po tom pitanju nadležno tužilaštvo ima strože kriterije od policije.</s><s>Kada stvarno dolazi do prerastanja «osnova» sumnje u «osnovanu» sumnju je faktično pitanje usko vezano uz brojna objektivno subjektivna pitanja konkretnog kaznenog djela, kao što su : mjesto izvršenja djela (lokacija, locus delicti commissi), način i sredstvo izvršenja i drugi modaliteti djela.</s><s>Praksa pokazuje da po tom pitanju ne postoje jedinstveni kriteriji unutar policije.</s><s>To znači da na njima treba poraditi!</s><s>Obaveza policije na podnošenje kaznene prijave po službenoj dužnosti je permanentna.</s><s>Ona ostaje i nakon podnošenja kaznene prijave pod uvjetom da su objekt daljnje kriminalističke obrade nove kaznenopravne činjenice i dokazi koji nisu bili predmet sadržaja ranije podnesene kaznene prijave.</s><s>I kada je riječ o dopuni kaznene prijave sumnja mora biti na razini «osnovane» sumnje.</s><s>Iako suvremeni zakoni o kaznenom postupku ne insistiraju na posebnom obliku i sadržaju kaznene prijave, osim da mora sadržavati dokazne činjenice i dokaze, to ne znači da je policija previše slobodna po tom pitanju.</s><s>Obzirom na njenu otkrivačko-dokaznu funkciju sadržaj kaznene prijave kako je navedeno mora biti potpun, istinit, iscrpan i argumentiran.</s><s>Iz svake kaznene prijave mora biti vidljivo na temelju kojih dokaza policija zasniva svoj sud o postojanju kaznenog djela i/ili nekoj osobi kao počinitelju na razini «osnovane» sumnje.</s><s>To se u pravilu postiže obrazloženjem provedenog kriminalističkog dekodiranja obavijesti iz materijalnih i personalnih izvora informacija u konkretnom slučaju, koje se prilažu uz kaznenu prijavu.</s><s>Iz kaznene prijave mora biti vidljivo kako je policija došla do pojedinih dokaza tzv. «put do dokaza.» Također treba navesti činjenice koje ukazuju da je očuvan identitet i integritet prikupljenih i izvedenih dokaza.</s>
<s>Prikazivanje toka počinjenog kaznenog djela obzirom na faze njegovog izvršenja (ante delictum, tempore delicti i post delictum) u kaznenoj prijavi mora biti kronološko, istinito, jasno, iscrpno i bez pretjerivanja.</s><s>Obzirom na limitirane okvire kaznene prijave treba navoditi samo bitne činjenice.</s><s>Različita struktura kaznenih djela i osobitosti pojedinih tipova diktiraju sadržaj kaznenih prijava policije.</s><s>Podatke treba unositi kronološki i jasno i nedvosmisleno ih formulirati.</s><s>Mora biti vidljiv stupanj njihove pouzdanosti.</s>
<s>Policija uvijek treba imati u vidu da je sadržaj kaznenih prijava koje ona podnosi po službenoj dužnosti odraz njenog rada, operativnosti, stručnosti i sl.</s><s>Pošto od sadržaja kaznene prijave policije ovisi odluka nadležnog tužioca prijave se ne smiju sastavljati po nekakvim šablonama, rutinski, jer životne kriminalne situacije ne trpe šablone.</s><s>Ovlašteni policijski djelatnici koji sastavljaju službenu kaznenu prijavu trebaju stalno imati u vidu da je ona ogledalo njenog sastavljača i policijske službe u cjelini!</s>
<s>Duško Modly, prof. dr. sc. redovni profesor i znanstveni savjetnik, pročelnik katedre za kriminalistiku na Fakultetu kriminalističkih nauka u Sarajevu, djelatno područje heurističke i kriminalistična sekcija</s>


Učestalost prijave nestanka osobe u Republici Hrvatskoj i postupanje policijskog službenika u traganju za nestalom osobom

<s>Svake godine policijski službenici MUP-a RH zaprime od strane fizičkih i pravnih osoba nekoliko stotina prijava o nestalim osobama.</s><s>Samo u 2002. službena policijska statistika u R. Hrvatskoj bilježi 1.406 prijava nestalih osoba.</s><s>Posebnu pozornost javnost (građani, javna glasila) posvećuje prijavama o nestanku djece i maloljetnika.</s><s>Razlog tome je što djeca (ali i maloljetnici) zbog svoje duševne nerazvijenosti, znatiželje, sugestibilnosti, lakovjernosti, odbacivanjem autoriteta i dr. lako postaju žrtve raznih kaznenih djela (npr. kaznena djela protiv spolnih sloboda i spolnog ćudoređa) ali isto tako postaju i počinitelji kaznenih djela (npr. kazneno djelo zlouporabe opojnih droga).</s><s>Pristup traganju za djecom i maloljetnim osobama (u zavisnosti od sadržaja i kvalitete prijave te kategorije same osobe) od strane policijskih službenika zahtijeva različit kriminalističko-taktički pristup od onog kod traganja za nestalom odraslom osobom.</s><s>Stoga moderne policije Europe i svijeta u svojim ustrojima imaju posebne ustrojstvene jedinice koje se isključivo bave nestancima osoba primjenjujući posebne taktike postupanja (ovlasti) u zavisnosti od prosudbe glede spoznatih okolnosti konkretne situacije i same nestale osobe (taj rad prati i posebna zakonska i podzakonska regulativa, tzv. policijskog zakonodavstva).</s><s>Slijedom toga ovaj rad nastoji aktualizirati određena pitanja u svezi sa traganjem za nestalom osobom i prikazati rezultate istraživanja koje je provedeno u pet policijskih uprava MUP-a RH (od njih dvadeset), poglavito gledano s motrišta primjene ovlasti policijskog službenika u stadiju policijskog traganja za nestalom osobom.</s><s>1 KONCEPTUALIZACIJA POJMOVA</s>
<s>Smatramo da je umjesto uvoda u ovom radu potrebno prije svega učiniti određenje (konceptualizaciju) slijedom daljnjeg teksta sadržaja korištenih pojmova kako ne bi došlo do nerazumijevanja i tzv. komunikacijskih šumova, jer na kraju krajeva bez objašnjenja tih sadržaja korištenih pojmova naša nastojanja u aktualizaciji postavljenih problema odabrane teme ne bi polučila očekivane rezultate.</s><s>Među prvim pojmovima koje treba razjasniti je: "nestala osoba".</s><s>Pod tim pojmom obično se podrazumijeva osoba koja se udaljila iz uobičajenog svog okružja (mjesta prebivališta, boravišta) protivno svojoj volji ili u skladu sa svojom voljom gdje se za neko logički prihvatljivo vrijeme, s obzirom na njene dotadašnje životne navike, običaje, ponašanje, socijalne kontakte, profesionalne aktivnosti i sl., nema spoznaja o njenom prebivalištu ili boravištu, odnosno općenito o njenoj sudbini.</s><s>Ovaj predloženi sadržaj pojma "nestale osobe" (definicija) rezultat je sinteze različitih definicija objavljenih u kriminalističkoj literaturi.</s><s>Analizom i posrednim zaključivanjem sadržaja zaprimljenih prijava o nestalim osobama te postupanju policijskih službenika smatramo ključnim u ovoj definiciji dio koji se odnosi na: "za neko određeno logičko prihvatljivo vrijeme".</s><s>U praksi se uvriježilo pravilo da to "logičko prihvatljivo vrijeme" predstavlja vremenski interval od cca. 24 sata od spoznaje da je neka osoba nestala pa do želje osobe da podnese prijavu o nestanku osobe, pri čemu se od nje zahtijeva i činjenje određenih provjera radi "potvrde utemeljenosti podnesene prijave o nestanku osobe".</s><s>Smatramo da je takvo postupanje i ponašanje policijskog službenika pogrešno jer to postupanje ne uvažava predloženu definiciju u cijelosti u kojoj je sadržano i: "s obzirom na njene dotadašnje životne navike, ...".</s><s>Te životne navike mogu imati poremećaj i u vremenskom intervalu od dva sata (manje od 24 sata ali čak i manje) (npr.: Dijete (14) se nije vratilo u uobičajeno vrijeme iz škole, a to nije njena navika.</s><s>Nažalost, u konkretnom slučaju djevojčica je pronađena silovana i ubijena strangulacijskim sredstvom).</s>
<s>S spomenutim pojmom je i sadržaj sljedećeg pojma čiji sadržaj radi dosljednosti trebamo argumentirati, a to je: "prosudba situacije prijavljene nestale osobe".</s><s>Policijski službenik je dužan temeljem svog stručnog kriminalističkog teoretskog znanja i praktičnog iskustva u svezi s ranijim kriminalistična sekcija</s>
<s>Željko Karas slučajevima traganja za nestalom osobom prosuditi konkretnu spoznatu situaciju, što znači da treba biti sposoban pretvoriti, transformirati prikupljene obavijesti i podatke u kriminalističko osnovane i na temelju zakonskog ovlaštenja utemeljene i svrhovite odluke (Modly, 1996:378).</s><s>Tu je riječ o procesu kriminalističkog promišljanja od kojeg se traži, u suglasju s pravilima kriminalističko-taktičkog postupanja i dužnog djelovanja policije, donošenje pravilnih odluka (planiranje i organiziranje) i samo neposredno konkretno djelovanje (provođenje plana rada) policijskog službenika u skladu s spoznatom situacijom, postavljenim dužnostima i zadaćama te važećim pravnim propisima (čl. 2., 3. i 4 Zakona o policiji ŠNN 129/2000 - ZoPĆ; čl. 177. i 184.</s><s>Zakona o kaznenom postupku ŠNN 110/97, 27/98, 58/99, 112/99, i 58/02 - ZKP).</s><s>Činjenica je, a što potvrđuju i prikupljeni podaci iz provedenog istraživanja, da spoznaje s kojima policijski službenik u počecima saznanja za nestanak osobe raspolaže su "nesigurne", često puta neprovjerene i rezultat su "opravdanog straha prijavitelja" i u određenim slučajevima kontradiktorne, dvosmislene (problem postupanja kod zaprimanja prijave o nestanku osobe).</s><s>Slijedom toga, početak procesa kriminalističkog promišljanja te donošenja pravilne početne odluke je vrlo težak.</s><s>Mišljenja smo da upravo zbog ovog početnog problema i poteškoća policijski službenik treba primjenjivati načelo postavljanja pluraliteta verzija koje će mu onda omogućiti prijeko potrebno prikupljanje svih novih i dopunskih obavijesti kako bi donesene odluke bile što učinkovitije, efikasnije u procesu traganja za nestalom osobom (operativni plan traganja bio što potpuniji, svrsishodniji i temeljitiji).</s><s>Svakako da ovaj postupak (i donošenje odluka i njihovo neposredno provođenje) nije nikada dovršen do trenutka pronalaska nestale osobe.</s><s>Pored toga policijski službenik se treba pridržavati osnovnih algoritama postupanja u svezi sa saznanjem kako je određena osoba nestala (Guth, 2000:101-105).</s><s>U tom procesu kriminalističkog promišljanja postoji i određena opasnost od poremećaja (grešaka) koje se sastoje između ostaloga i od preduvjerenja, ishitrenih, neutemeljenih i unaprijed donesenih odluka, utjecaj stereotipa, poistovjećivanja i uopćavanja konkretnog događaja sa ranijim njemu sličnim događajima, utjecaja "halo-efekta" glede prijavitelja i nestale osobe, pogrešnih stavova ne poznavajući socijalno-psihološke karakteristike i običaje mikrosocijalnih sredina kojima nestala osoba pripada i sl.</s><s>Stoga sadržaj pojma "prosudba situacije prijavljene nestale osobe" nužno u sebi mora sadržavati poštivanje i primjenjivanje temeljnih kriminalističkih načela objektivnosti, korelativno načelo operativnosti sa načelom temeljitosti, upornosti i potpunosti te načela jedinstvenog rukovođenja te kritičnog i samokritičnog prilaženja postupanju (Modly, 2002:18).</s>
<s>Na kraju ove sažete konceptualizacije sadržaja samo nekih odabranih pojmova glede aktualizirane teme nestanka osobe, posebnu pozornost treba posvetiti "policijskom traganju za nestalom osobom" u čijem sadržaju je implementiran skup operativno-taktičkih radnji koje su međusobno povezane (načelo kombinatorike i ekonomičnog postupanja) i nužno sinkronizirane i planski vođene, kao što su primjerice: prikupljanje obavijesti (vođenje razgovora, intervjua), promatranje, pregledavanje i permanentno analitičko praćenje (kao i neposredno provođenje) određenih prikupljenih podataka: pregledom terena, spoznatih operativnih informacija, legitimiranih osoba, kontrolom detektiranih mjesta i putova mogućeg okupljanja (zadržavanja) i kretanja nestale osobe, korištenja službenog psa tragača i svih onih drugih radnji koje u kriminalistici, u sklopu mjera potražne djelatnosti, nazivamo "terenskom provjerom ili provjerama".</s><s>Tu se ne smiju zaboraviti i važni tzv. legalni izvori informacija kao što su: mjesto i vrijeme korištenja bankomat ili kreditnih kartica, ispisi fiksnih ili mobilnih telefona i uspostavljene veze sa telekomunikacijskim adresama i dr. Iz ovog skupa radnji dakako ne smiju biti isključene i hitne (anticipirane) istražne radnje koje policijski službenik ima dužnost obaviti ukoliko su za njihovo provođenje ispunjene zakonske pretpostavke (čl. 184.</s><s>ZKP-a).</s><s>Pored toga, iako je ostao u tom dijelu nedorečen, policijski službenik predmetima).</s>
<s>2 ANALIZA PRIKUPLJENIH I RAŠČLANJENIH PODATAKA ISTRAŽIVANJEM Kao temeljni izvor prikupljenih podataka ovom istraživanju poslužio je ispis biltena događaja pet policijskih uprava MUP-a RH: PU zagrebačka (ZG), PU primorsko-goranska (RI), PU osječkobaranjska (OS), PU splitsko-dalmatinska (ST) i PU virovitičko-podravska (VI).</s><s>Kod izbora ovih policijskih uprava rukovodili smo se unutarnjim ustrojem policijskih uprava i njihovom Marijan Šuperina, Željko Karas</s>
<s>Željko Karas kategorizacijom koja je učinjena unutar MUP-a RH te prosječnim brojem prijavljenog stanovništva u svakoj pojedinačnoj policijskoj upravi.</s><s>Kod analize prikupljenih podataka koristili smo se statističkim metodama i deskriptivnom metodom dobivenih rezultata, a pored toga, tamo gdje je bilo moguće i analizom pojedinih slučajeva uvidom u policijski spis predmeta.</s><s>Temeljna hipoteza istraživanja je bila: Vremenski razmak od nestanka do prijave nestanka osobe, kvaliteta sadržaja prijave nestanka osobe zaprimljene od policijskog službenika, odnos između nestale osobe i prijavitelja bitno utječu na postupanje policijskog službenika u traganju za nestalom osobom i njegovu učinkovitost glede pronalaženja nestale osobe.</s><s>Slijedom daljnjeg teksta opisujemo ispitivane varijable provedenog istraživanja.</s>
<s>2.1 Kriminalističko-fenomenološki podaci o nestaloj osobi Tablica 1.: Kriminalističko-fenomenološki podaci o nestaloj osobi ISPITIVANE VARIJABLE</s>
<s>Od kriminalističko-fenomenoloških podataka, koji su usmjereni na istraživanje svih komponenti promatranog (sigurnosnog) događaja koji čine holizam aktualizirane istraživane pojave, analizirali smo: starost nestale osobe, spol nestale osobe i mjesec u kojem je osoba nestala.</s><s>Ovi podaci, ispitivane varijable, nužni su u sustavu kriminalističke prosudbe situacije nestale osobe i dio su nužnih elemenata u sustavu planiranja policijskog traganja za nestalom osobom.</s><s>Introspekcijom i analizom podataka prikazanih u tablici 1. vidljivo je kako najveći broj prijavljenih nestalih osoba čine maloljetne osobe (od 14 do 18 godina života - čl. 89. st. 10.</s><s>Kaznenog zakona ŠNN 110/97, 27/98, 50/00, 129/00 i 51/01 - KZĆ), 36,15% od ukupno prijavljenih nestalih mlađe punoljetne osobe (od 18 do 21 godine života, Horvatić, 2002:262), 8,88% od ukupno nestalih osoba.</s><s>Ukupno, ova populacija (do 21 godine života) čini 56,46% od ukupno nestalih osoba.</s><s>Ovi podaci upućuju na potrebu razvijanja posebnih kriminalističko-taktičkih algoritama postupanja policijskih službenika u traganju za nestalom osobom (Mitić, 1984:30-31; Karčić, 1973:582), a posebno ovdje vidimo veliko područje primjene kriminalističke strategije kao puta pravilnog izbora kriminalističko-operativne taktike (kriminalističkih sredstava, metoda i radnji) u pronalaženju nestalih osoba.</s><s>Pored toga posebnu pozornost treba posvetiti broju nestalih osoba starih od 70 i više godina koji čine 10,80% od ukupnog broja nestalih osoba.</s><s>Taktika traganja u svojim posebnostima za ovim osobama u bitnome se razlikuje od one koja se primjenjuje za nestale osobe do 21 godine života.</s><s>Distribucija nestalih osoba po spolu, općenito u ukupnom broju promatranih nestalih osoba, ne pokazuje neko značajnije odstupanje.</s><s>Odnosno, možemo zaključiti kako i muškarci i žene nestaju u približno jednakom omjeru.</s><s>No, učinjenom korelacijom između dobi i spola nestale osobe došli smo do podataka značajnog odstupanja među osobama ženskog spola starosti do 18 godine života u odnosu na osobe muškog spola, gdje je postotak nestalih ženskih osoba oko 64% u odnosu na osobe muškog spola iste životne dobi.</s>
<s>Glede vremenske distribucije nestanka osoba po mjesecima unutar godine dolazimo do zaključka kako je frekvencija nestalih osoba približno jednako raspodijeljena, iako detaljnijom i preciznijom raščlambom prikazanih podataka primjetno je odstupanje u vremenskom intervalu od svibnja do kolovoza (5. - 8. mjeseca u godini) što tumačimo i objašnjavamo većim udjelom nestalih osoba starosti do 25 godine života što je u korelaciji i sa motivima nastanka osobe, o čemu će u daljnjem tekstu biti riječi.</s>
<s>Ovo područje istraživanja podijelili smo u nekoliko stadija: način saznanja za nestanak osobe, sadržaj i kvaliteta zaprimljene prijave o nestanku osobe te utvrđeni motivi nestanka osobe.</s><s>U ovim skupinama varijabli sadržana je kriminografija kao dio kriminalističke fenomenologije koju smo uključili u istraživanje iz razloga utvrđivanja i proučavanja ličnosti nestale osobe, njenih svojstava i karakteristika što nam je omogućilo donošenje određenih zaključaka glede tzv. "personalne strukture nestale osobe".</s><s>U sadržaju i kvaliteti zaprimljene prijave o nestanku osobe od strane policijskog službenika posebnu pozornost smo posvetili kriminalističkim elementima koji čine polaznicu za buduće kriminalističko promišljanje i policijsko traganje za nestalom osobom te na utvrđivanje perseveracije određenih osoba u njihovom ponašanju.</s>
<s>2.2.1 Sadržaj i kvaliteta zaprimljene prijave o nestanku osobe Zbog ograničenosti prostora ovdje nećemo elaborirati postupak zaprimanja prijave o nestanku osobe od strane policijskog službenika, već dajemo u tablici 3. podatke o samom sadržaju i ocijenjenoj kvaliteti zaprimljene prijave.</s><s>Prijava o nestanku osobe dijelom je identična prijavama oštećenih osoba ili žrtava kažnjivih radnji.</s><s>No, ona se u svojim bitnim elementima razlikuje upravo glede samog objekta prijavljivanja.</s><s>Kod kritičke analize i ocjene podataka uzeli smo u obzir navedeni izvor podataka, ali upravo taj izvor je ujedno obavijest (službeno objavljena potraga, čl. 36. st. 3. toč.</s><s>2. ZoP-a) svim drugim ustrojstvenim jedinicama MUP-a RH o zaprimljenoj prijavi nestanka osobe.</s><s>Tablica 3.: Sadržaj i kvaliteta zaprimljene prijave o nestanku osobe ISPITIVANE</s>
<s>Smatramo da prikazane podatke u tablici 3. nije potrebno detaljno tumačiti teoretičarima i praktičarima koji se bave kriminalističkom znanošću i kriminalističkom praksom (ostale čitatelje upućujemo na izvor: Modly (2002).</s><s>Želimo samo napomenuti da podatak za varijablu koja je označena npr. "utvrđene suicidalne indicije - ne": je najčešće konstatacija u obliku tzv. negativne činjenice, ali isto tako je: ili nije u prijavi utvrđena kroz postupak zaprimanja prijave ili nije upisana u korišteni izvor podataka.</s><s>No, moramo istaknuti podatak od 205 utvrđenih ranijih nestanaka osoba, odnosno 14,56% od ukupno prijavljenih nestalih osoba gdje u korištenom izvoru podataka smo konstatirali samo utvrđenu činjenicu ranijeg nestanka, ali ne i podatke koji bi ovu permisivnost osobe detaljnije opisalo i olakšalo traganje s obzirom na mogućnost ponavljanja tehnike i taktike modusa nestanka osobe.</s>
<s>Utvrđeni motivi i razlozi nestanka osobe važan su podatak u postupku "prosudbe situacije prijave nestanka osobe" te za planiranje i organiziranje "policijskog traganja za nestalom osobom".</s><s>Radi se o podacima koji policijskom službeniku služe za postavljanje verzija jer zavisno o raspoloživim podacima o razlozima nestanka osobe može se postaviti verzija je li nestala osoba živa, je li počinila (ili namjerava počiniti) samoubojstvo ili je postala žrtvom kaznenog djela.</s><s>Izvor podataka o motivu ili motivima nestanka osobe najčešće je prijavitelj i obitelj nestale osobe, ali se motiv nestanka osobe može pretpostaviti temeljem obavljenog razgovora sa drugim osobama, temeljem ponašanja nestale osobe (posebno odstupanja od uobičajenog ponašanja) unazad nekoliko dana, kroz sadržaje komunikacije koju je imala sa drugim osobama u posljednje vrijeme ili kroz rekonstrukciju njenog kretanja od trenutka kad je posljednji put viđena pa unatrag 24 ili 48 sati te na druge načine zavisno od konkretnog slučaja (sposobnost kriminalističke kombinatorike i empatije).</s><s>Kod postavljanja verzija o razlozima nestanka osobe, posebno kada ono nije neposredno spoznato od prijavitelja, npr. treba posebno voditi računa o dobi, spolu, zanimanju, sklonostima, navikama, zdravstvenom stanju (fizičkom i psihičkom), spoznatim bolestima, interpersonalnim odnosima, spolnim aberacijama i dr. Kod djece i maloljetnih osoba posebno dolazi do izražaja, pored navedenog, njihov intelektualni nivo, komunikativnost, znatiželjnost, hiperaktivnost, svojeglavost, prgavost, tvrdoglavost, socijalno-gospodarski status, odnos prema roditeljima (odbacivanje autoriteta, adolescentske krize) i drugim članovima obitelji (mogućnost psihičkog ili fizičkog zlostavljanja u obitelji), socijalno-psihološki odnosi u mikro-socijalnim sredinama (škola, športske, kulturne ili druge udruge ili klubovi, udruženja), odnosi sa vršnjacima, prijateljima (rani emocionalni odnosi, "zaljubljenost"), evidentirano ili indicirano asocijalno ponašanje (problemi u školi ili školovanju, izbjegavanje nastave, odavanje skitnji, konzumiranje opojnih droga ili drugih psihotropnih tvari, alkohola, druženje sa vršnjacima evidentiranog asocijalnog ponašanja ili tzv. poremećaja u ponašanju, vjerovanja ili sklonosti raznim sektama i dr.).</s><s>Ukoliko maloljetnik koristi osobno računalo poželjno bi bilo da u suradnji sa roditeljima policijski službenik utvrdi koje WWW stranice nestala osoba najčešće "posjećuje" i koje WWW stranice ima u favorit poddirektoriju.</s><s>Općenito, što se postavi veći broj verzija o razlozima i motivima nestanka osobe, to omogućuje pravodobno i učinkovito odlučivanje i postupanje policijskog službenika, a s tim u svezi su i veći izgledi za pronalazak nestale osobe. kriminalistična sekcija</s>
<s>Pravni temelj za postupanje policijskog službenika u svezi sa traganjem za nestalom osobom nalazimo u ZoP-u.</s><s>U čl. 2. st. 2. ZoP-a propisuje se da policija pruža građanima zaštitu njihovih temeljnih ustavnih prava i sloboda i zaštitu drugih Ustavom zaštićenih vrijednosti u skladu sa ZoP-om i drugim propisima.</s><s>Radi se o općoj normi za postupanje policije i u slučajevima nestanka osobe.</s><s>Čl. 36.</s><s>ZoP-a propisano je ovlaštenje policije u svezi provođenja mjera traganja za osobama i predmetima.</s><s>Mjere traganja koje propisuje ovaj zakon su: potraga i objava, a potraga će se raspisati između ostalog i za nestalom osobom (čl. 36. st. 3. toč.</s><s>2. ZoP-a).</s><s>Način provedbe mjera traganja za osobama i predmetima temeljem čl. 129. st. 2. linea 6. trebao je propisati ministar unutarnjih poslova (rok određen čl. 129 st. 4. ZoP-a), ali provedbeni propis "Obvezne upute o raspisivanju i objavljivanju tjeralice, objave i raspisa o traganju" od 9. ožujka 1995. (511-01-21-40857/94) temeljem čl. 131.</s><s>ZoPa ostaje na snazi do stupanja na snagu provedbenih propisa koje će ministar unutarnjih poslova donijeti na temelju ZoP-a, ukoliko nisu u suprotnosti s odredbama ZoP-a.</s><s>Elaboracija spomenute Obvezne upute i njene suprotnosti ili suglasja sa ZoP-om prelazi okvire ovoga referata, već samo upućujemo na pravnu nereguliranost ovog vrlo važnog područja.</s><s>Čl. 72. toč.</s><s>5. ZoP-a propisano je da policija vodi evidenciju traženih osoba, a osobni podaci uneseni u tu evidenciju čuvaju se do pronalaska osobe ili utvrđenja da je daljnje traženje nepotrebno (čl. 77. toč.</s><s>5. ZoP-a).</s><s>Situacija sa provedbenim propisima glede policijskih evidencija identična je sa situacijom načina provedbe mjera traganja za nestalom osobom i predmetima.</s><s>Pitanje objavljivanja fotografije nestale osobe nije izrijekom u ZoP-u regulirano i upitno je može li se ona objaviti temeljem čl. 8. ZoP-a, za razliku od rješenja iz čl. 27. st. 4. ZoP-a kada je MUP RH ovlašten objaviti fotografiju osobe koja o sebi ne može dati podatke ili mrtvog tijela nepoznate osobe.</s>
<s>U slučajevima kada je nestanak osobe povezan s osnove sumnje o počinjenju kaznenog djela, postupak policije reguliran je čl. 177. i dr. ZKP-a i tu je pravna regulacija jasnija zbog uređenosti samim tekstom zakona, o čemu je već bilo riječi.</s><s>Slijedom ove kratke raščlambe pravnih temelja za postupanje policijskog službenika u svezi za traganjem za nestalom osobom ostaju dijelom rješenja koja se nalaze u pravilima postupanja temeljem spoznaje kriminalističke znanosti.</s>
<s>Pored dužnosti policije u svezi sa traganjem za nestalom osobom, prisutno je i tzv. "privatno traganje za nestalom osobom", najčešće provođeno od strane članova obitelji nestale osobe koje se sastoji u samom neposrednom traganju (npr. nakon 31. dana od podnesene prijave o nestanku majke sin pronalazi svoju majku obješenu o drvo u šumarku neposredno od obiteljske kuće) ili npr. plaćaju oglase u javnim glasilima, poglavito u tisku (tjednim novinama) gdje objavljuju podatke i fotografiju nestale osobe tražeći na taj način pomoć drugih građana u traganju za nestalom osobom (Grob, Podaci o pronalasku nestalih osoba u frekvenciji od dana podnošenja prijave do dana pronalaska kao i podaci učinkovitosti pojedinih subjekata u pronalaženju nestale osobe prikazani su u tablici 6. Tablica 6.: Broj pronađenih nestalih osoba i subjekti koji su pronašli nestalu osobu ISPITIVANE</s>
<s>Posebna pozornost posvećena je slučajevima kada je nestala osoba pronađena mrtva.</s><s>Tablica 7. prikazuje podatke s tim u svezi.</s><s>Ukoliko je nestala osoba pronađena mrtva, a uzrokovana smrt nestale osobe je povezana sa počinjenjem kaznenog djela (osnove sumnje), pristupa se provođenju kriminalističke obrade.</s><s>Drugo je pitanje kada imamo slučajeve tzv. "sumnjive smrti".</s><s>Smatramo da se i kod takvih slučajeva, analogijom kao i kod ubojstva, treba provesti kriminalistička obrada sve dok se ne isključi mogućnost uzrokovanja smrti s bilo kojim kaznenim djelom kojim se inkriminira uzrokovanje smrti osobe (bilo kao osnovno kazneno djelo, kazneno djelo s težom posljedicom kaznenog djela, bilo kao objektivni uvjet kažnjivosti) Tablica 7.: Odnos pronađenih živih i mrtvih nestalih osoba i klasifikacija uzroka smrti mrtvih nestalih osoba</s>
<s>2.4 Obustavljanje traganja za nestalom osobom Policijsko traganje za nestalom osobom obustavlja se u slučaju kada je nestala osoba pronađena živa ili mrtva, odnosno kada je nedvojbeno utvrđeno gdje se prijavljena osoba nalazi.</s><s>U analizi slučajeva primijećeno je odstupanje (barem onako kako je evidentirano u izvoru podataka) od ovog temeljnog pravila kriminalističke znanosti.</s><s>Razne osobe, najčešće članovi obitelji mogu javiti policiji osobno ili putem telefona kako su kontaktirali (telekomunikacijskim sredstvima ili osobno) sa prijavljenom nestalom osobom, dobili od nje pismo, sami je pronašli u nekoj ustanovi (npr. u bolnici kriminalistična sekcija</s>
<s>konstatiran radi operativnog zahvata na želucu), sama se vratila ili im je druga osoba prenijela poruku kako je sa nestalim sve u redu ili na bilo koji drugi način - što nije dovoljan razlog za obustavljanje traganja za nestalom osobom.</s>
<s>Policijski službenik treba osobno učiniti provjeru dobivene informacije, zatražiti provjeru od policijske postaje na čijem se terenu osoba nalazi ili zatražiti provjeru putem Interpola (evidentiran samo jedan slučaj) ako se osoba navodno nalazi u inozemstvu.</s><s>Intervju koji treba obaviti sa nestalom osobom treba dati odgovor na pitanja: o mjestu i datumu pronalaska, odnosno vraćanja u mjesto prebivališta ili boravišta nestale osobe; mjesta boravka, kretanja i zadržavanja za vrijeme dok je traganje za osobom bilo u tijeku; identitet osoba s kojima se družila ili kod kojih je bila i/ili boravila; motiv i razlog nestanka; način preživljavanja i je li primala i od koga bilo kakvu pomoć; je li bila žrtva kaznenog djela ili koje druge kažnjive radnje (npr.: Majka prijavljuje nestanak svoje maloljetne kćerke (14) koja je pokušala prije dva tjedna počiniti samoubojstvo, a kao motiv takvog ponašanja navodi probleme u školi, ovisnost i navodnu trudnoću.</s><s>Policijski službenici pronalaze nestalu osobu u roku od 48 sati na području Mirogoja koja je bila toksicirana tabletama, po tijelu su se vidjele ogrebotine, a iz vagine je krvarila.</s><s>Nakon ginekološkog pregleda i pružene joj liječničke pomoći utvrđeno je da maloljetnica "nije trudna".); je li u vrijeme nestanka počinila kažnjivu radnju (evidentirali smo tri slučaja u kojima su prijavljene nestale osobe bile uhićene in flagranti od strane policijskih službenika u počinjenju provalnih krađa; u jednom slučaju kod pronađene osobe pregledom je pronađena marihuana); ukoliko osoba ima vidljive ozljede na tijelu potrebno je utvrditi porijeklo i način uzrokovanja tih ozljeda i dr. Nedostatak evidentiranih narečenih podataka posebno je primijećeno kad se radilo o prijavljenim nestalim maloljetnicima i mlađim punoljetnicima.</s><s>Na kraju ovih razmatranja prikupljenih podataka želimo ukazati na nedovoljnu suradnju policije i Centra za socijalnu skrb gdje, barem u izvoru prikupljenih podataka, nije u velikom broju bilo evidentirano izvješćivanje Centra za socijalnu skrb o ponašanjima djece i maloljetnika, odnosno izvješćivanje o različitim oblicima poremećaja u odnosu između mladeži i njihovih roditelja, te postupanja roditelja prema njihovoj djeci.</s>
<s>Statistički policijski podaci govore kako policijski službenici svakodnevno zaprimaju prijave o nestanku osobe.</s><s>Nestanak osobe je svakako jedan od tzv. "sigurnosnih događaja" na čije saznanje policija mora reagirati, posebno poučena kazuistikom kako se iza takvih događaja može skrivati "tamna brojka kažnjivih radnji", posebno onih najtežih kaznenih djela gdje žrtva kaznenog djela može biti svatko.</s><s>Složenost samog problema nestanka osobe dolazi do izražaja i porastom prijava nestanaka osoba u R. Hrvatskoj gdje smo 2001. imali 1.253 evidentirane prijave, a 2002. evidentirano je 1.406 nestanaka osoba, što predstavlja povećanje u odnosu na proteklu godinu od 12,2%.</s><s>Iz podataka prikupljenim istraživanjem i učinjenom analizom slučajeva (N= 1.408) možemo zaključiti kako policijska aktivnost u traganju za nestalom osobom ovisi o tome radi li se o djetetu ili maloljetnoj osobi, te o mlađoj punoljetnoj osobi ženskog spola ili o drugim odraslim osobama.</s><s>Podaci nam govore kako policijski službenici pronalaze otprilike 38% nestalih osoba, dok se jednaki broj prijavljenih nestalih osoba sam vraća u mjesto prebivališta - otprilike 38%.</s><s>Slučajevi koje smo analizirali upućuju na poimanje policijskih službenika kako nije uobičajeno smatrati nestalom osobom onu koja je namjerno napustila dom, npr. kao muškarci koji su napustili svoje supruge ili žene koje su napustile svoje bračne drugove zbog zlostavljanja, učestalih međusobnih svađa, nastale međusobne netrpeljivosti ili zbog imovinskih razloga.</s><s>U odsutnosti posebnih okolnosti kao što su mentalne ili fizičke bolesti, suicidalna sklonost, gubitak pamćenja, staračka demencija i senilnost, uz zaprimanje prijave o nestanku osobe poduzimaju se aktivnosti "nižeg intenziteta", osim ukoliko se ne radi o prijavljenom nestanku djeteta ili maloljetnika koji su napustili svoje roditelje.</s><s>Ali i tu nailazimo na različitosti u intenzitetu aktivnosti policije u procesu traganja za nestalom osobom.</s><s>Primijećeno je kako je opseg poduzetih aktivnosti manji kod onih prijava nestalih maloljetnika koji su već ranije prijavljivani kao nestale osobe i koje su se same vraćale svojim roditeljima.</s><s>Podaci koji su u svezi sa kakvoćom (kvalitetom i opsegom prikupljenih podataka) zaprimanja prijave o nestanku osobe mogu nas zadovoljiti.</s><s>Odstupanja koja nalazimo u osobnom opisu i utvrđivanju uobičajenog mjesta kretanja nestale osobe rezultat su djelom zaprimljenih pisanih obavijesti drugih pravnih osoba koje su prijavile nestanak osobe.</s><s>Ali podaci u svezi sa obavljenim razgovorom sa drugim osobama, kao što su prijatelji nestale osobe, školske kolege, susjedi i dr. (18,25%) ne mogu nas upućivati na zaključak postupanja aktivnog traganja za nestalom osobom u smislu rekonstruiranja zadnjeg kretanja nestale osobe.</s><s>Prihvaćamo prigovor da takvog odnosa u jednom dijelu slučajeva i nije bilo prije samog nestanka osobe pa takvo utvrđenje nije trebalo ni poduzimati.</s>
<s>Visoki broj osoba čiji pronalazak nije evidentiran smatramo ipak samo "statističkim podatkom" jer smo utvrdili slučajeve gdje: roditelj povratak svog djeteta prijavljuje i nakon mjesec ili dva dana; upis nađenih osoba, dakle ažuriranje izvora podataka kojeg smo koristili u istraživanju također trpi određenu kritiku (npr. vremenski interval od pronalaska osobe do upisa o pronalasku osobe bio je i preko 48 dana).</s><s>Jednako tako nema poveznica ukoliko se radi o pronalasku osoba od strane drugih pravnih osoba ili kad su osobe pronađene mrtve.</s><s>Smatramo nužnim da se u što skorije vrijeme donesu provedbeni propisi glede postupanja u svezi sa traganjem za nestalom osobom te za evidencije traženih osoba.</s><s>Napuštanje nekih ranijih postupanja (npr. traženje što novije fotografije nestale osobe, vođenje kartona nestalih osoba) otežavaju tzv. terensku provjeru i traganje za nestalom osobom.</s><s>Tu vrijedi pravilo kako pored kriminalističkog znanja i iskustva samo dobri i razumljivi pravni propisi omogućuju učinkovito i odgovorno postupanje svih subjekata u traganju za nestalom osobom.</s><s>Šarolikost pravnih rješenja kojeg sada imamo, posebno glede odnosa reguliranja pojmova: tjeralica, objava, raspis o traganju, potraga i dr., u različitim pravnim izvorima (Zakon o policiji, Zakon o prekršajima, Zakon o kaznenom postupku) samo usložavaju narečenu aktivnost policijskih službenika.</s><s>Na kraju možemo zaključiti kako je učinkovitost policijskog traganja za nestalom osobom u zavisnosti od protoka vremena nestanka osobe i podnošenja prijave o nestanku osobe, od kvalitete i sadržaja zaprimljene prijave, vrsti osobe koja je nestala (dijete i maloljetnici potenciraju intenzivnije traganje) i od aktivnosti koje je prijavitelj poduzeo prije podnošenja prijave o nestanku.</s><s>Dakle, prisutni su i objektivni, ali i subjektivno-objektivni čimbenici koji utječu na kvalitetu i učinkovitost policijskog traganja za nestalom osobom.</s><s>Ono na čemu treba insistirati je: obavljanje razgovora s nestalom kriminalistična sekcija</s>
<s>LITERATURA osobom po njenom pronalasku, ažurno i detaljno (što ne znači i opširno) protokoliranje mjera poduzetih u cilju traganja za nestalom osobom i intenziviranje suradnje sa Centrima za socijalnu skrb kada se radi o traganju i pronalasku nestale djece i maloljetnih osoba.</s><s>Dobiveni rezultati istraživanjem svakako će biti putokaz korelativa nastave u sklopu kolegija Kriminalistička taktika, gdje pored općih teoretskih algoritama postupanja policijskog službenika (sada studenata) je potrebno uvesti i oblike tzv. problemske nastave sa analizama slučajeva s ciljem uočavanja eventualnih poremećaja, propusta, pogrešaka i problema na koje se može naići tijekom provođenja procesa policijskog traganja za nestalom osobom.</s>
<s>O AUTORIMA mr. sc. Marijan Šuperina (kontakt osoba), znanstveni asistent i viši predavač na Katedri kriminalistike Visoke policijske škole u Zagrebu; suradnik Akademije pravnih znanosti Hrvatske, član Hrvatskog udruženja za kazneno pravo i praksu, Hrvatskog međunarodnog udruženja za kazneno pravo i praksu.</s><s>Područje proučavanja unutar kriminalističke znanosti je kriminalistička taktika te metodika otkrivanja i razjašnjavanja seksualnih delikata, pored praćenja sudske prakse u svezi sa zakonitim i lege artis postupanjem policijskog službenika ali i njegove zaštite kao objekta raznih kaznenih djela tijekom provođenja njegovih dužnosti. (Visoka policijska škola, Av.</s><s>G. Šuška 1, 10000 mail: marijan_superinaŽyahoo.com)</s>