Slovenski jezik u kontekstu istarske višejezičnosti

<s>Istrski polotok, ki je danes znotraj Evropske unije, pripada trem državam: Hrvaški, Sloveniji in Italiji.</s><s>Ob upoštevanju pomena medkulturne komunikacijske kompetence, ki je osnova za kakovostno sobivanje na posameznem področju, želi raziskava ugotoviti, v kolikšni meri je kurikulum hrvaškega izobraževalnega sistema usmerjen oz. odprt za usvajanje in znanje slovenskega jezika.</s><s>V drugem delu prispevka so predstavljeni rezultati empirične raziskave o mnenjih in stališčih študentov hrvaškega jezika in književnosti ter razrednega pouka (kot bodočih učiteljev maternega jezika v osnovnih in srednjih šolah) o slovenskem jeziku in možnostih implementacije slovenskega jezika v hrvaški šolski sistem.</s><s>Ob rezultatih raziskave je treba opozoriti tudi na pomen spoznavanja jezikov in kultur sosednjih narodov kot osnovnega pogoja za ustvarjanje zdravih odnosov v prihodnosti.</s>
<s>Simpozij OBDOBJA 41 razvijanja međukulturnog dijaloga (Čebron 2019: 90) u sva se tri dijela pred nositelje odgojno-obrazovnih kurikuluma postavlja zahtjevno pitanje koliko su ti isti kurikulumi otvoreni upoznavanju nama najbližih.</s><s>Teorijsko istraživanje u ovome dijelu rada zalazi prvenstveno u područje hrvatskoga nacionalnog kurikuluma u kojem je jedan od odgojno-obrazovnih ciljeva učenja: »razvijati jezično-kulturni identitet i međukulturnu kompetenciju, osjećaj pripadnosti i poštovanje prema vlastitom jezičnom identitetu, kulturi i tradiciji te uvažavati i poštovati druge jezične i kulturne zajednice i njihove vrijednosti« (Nacionalni kurikulum 2018: 39).</s><s>Statutom Istarske županije zajamčeno je i pravo na dvojezičnost (Statut Istarske županije 2018: 5), čime je uz hrvatski jezik omogućena i uporaba talijanskoga jezika.</s><s>Talijanski jezik također je prisutan kao izborni predmet u većini istarskih škola koji provode program na hrvatskom jeziku, čime je ostvaren preduvjet za interkulturalnu komunikacijsku kompetenciju u pogledu hrvatsko-talijanskih odnosa u Istri.</s><s>Slovenski se jezik u Istarskoj županiji izvodi po modelu C, no u školskoj godini 2021./2022. nastavu Slovenskoga jezika i kulture pohađalo je svega 28 učenika osnovnih škola (19 učenika Osnovne škole Marije i Line iz Umaga te 9 učenika Osnovne škole Vazmoslava Gržalje iz Buzeta).</s><s>Iako je idejno osmišljen predmet i u Gimnaziji Pula, on se već nekoliko školskih godina, zbog nedovoljnog interesa učenika, uopće ne izvodi.1 I na Sveučilištu Jurja Dobrile u Puli svojevremeno je postojala mogućnost upisa kolegija koji je omogućavao studentima usvajanje osnova slovenskoga jezika i kulture, no i ta je mogućnost prije desetak godina ugašena.</s><s>Na tom tragu, ako uzmemo u obzir činjenicu kako »interkulturalna kompetencija učitelja/nastavnika predstavlja osnovnu pretpostavku za stjecanje interkulturalne kompetentnosti učenika« (Piršl 2016: 162), lako je zaključiti da se u pogledu hrvatsko-slovenskih interkulturalnih odnosa u Istri ne može očekivati skorašnja promjena s obzirom na to da budući odgojno-obrazovni djelatnici još uvijek nemaju mogućnosti stjecanja osnovnih pretpostavki za sutrašnje kvalitetnije interkulturalno poučavanje.</s><s>U više je navrata hrvatska metodička znanost upozoravala upravo na taj specifični problem, predlažući metodičke modele (Benjak 2001; Ljubešić 2009) i donoseći rezultate empirijskih istraživanja (Benjak, Ljubešić 2013), no još uvijek u kurikularnom smislu pomaka nije bilo, stoga je i ovome radu cilj prikazati važnost upoznavanja nama susjednih naroda, njihova jezika, kulture i običaja u kontekstu stjecanja interkulturalne kompetencije.</s><s>2 Empirijsko istraživanje: slovenski jezik u Istarskoj županiji 2.1 Problem istraživanja</s>
<s>Iz uvodnih je teorijskih istraživanja vidljiva nedostatna zastupljenost susjednog jezika (u ovom slučaju slovenskoga) u onim područjima (pograničnima, kao na primjer u Istarskoj županiji) gdje su jezici u neprestanom kontaktu.</s><s>Empirijskim istraživanjem problematika nedovoljne zastupljenosti i nepoznavanja slovenskoga jezika u Istar skoj županiji nastoji se staviti u obzor promišljanja budućih odgojno-obrazovnih 1 Istraživanje kvantitete zastupljenosti slovenskoga jezika u osnovnim i srednjim školama Istarske županije obavljeno je telefonskim putem s upravama škola u Istarskoj županiji u lipnju 2022. godine.</s><s>213</s>
<s>Simpozij OBDOBJA 41 djelatnika u području materinskoga jezika (u ovom slučaju hrvatskoga).</s><s>Polazeći od pretpostavke kako ćemo upoznavanjem nama susjednih jezika stvoriti preduvjete za bolji i kvalitetniji suživot u međugraničnim područjima, ovim se dijelom istraživanja nastojalo istražiti iskustva, ali i prepoznati interes budućih učitelja i nastavnika hrvatskoga jezika za uključivanjem slovenskoga jezika u odgojno-obrazovni proces.</s><s>2.2 Ciljevi i zadaci istraživanja</s>
<s>– istražiti stav ispitanika o važnosti upoznavanja ključnih sastavnica susjednih naroda (jezik, kultura, književnost, običaji, povijest) – utvrditi mišljenje ispitanika o pozitivnim čimbenicima interkulturalnog povezivanja – ispitati stav o mogućnostima uključivanja slovenskog jezika na pojedine razine hrvatskoga odgojno-obrazovnog sustava</s>
<s>– ispitanici smatraju kako je poznavanje temeljnih sastavnica susjednih naroda (jezika, književnosti, povijesti, kulture, običaja) iznimno važno – ispitanici su svjesni važnosti boljeg interkulturalnog povezivanja susjednih naroda – među ispitanicima vlada mali interes za učenjem slovenskoga jezika, eventualno se on prepoznaje kroz fakultetsku razinu – dominantni globalni jezici i opsežni kurikulum te političke okolnosti glavni su razlozi trenutačnoga položaja slovenskoga jezika u hrvatskome školskom sustavu – mogućnosti implementacije slovenskoga jezika u odgojno-obrazovni sustav očituju se ponajprije u suvremenim koncepcijama nastave (filmovi, ekskurzije, kvalitetni radni materijali).</s>
<s>2.4 Ispitanici i instrument istraživanja Empirijsko istraživanje obavljeno je na uzorku od 80 ispitanika – studenata 1. i 2. dine diplomskog studija hrvatskoga jezika i književnosti na Filozofskom fakultetu te studenata 4. i 5. godine integriranog sveučilišnog učiteljskog studija na Fakultetu za odgojne i obrazovne znanosti Sveučilišta Jurja Dobrile u Puli.</s><s>U istraživanju je sudjelovalo 100 % ispitanika ženskog spola.</s><s>Za potrebe istraživanja sastavljen je poseban upitnik od ukupno 10 pitanja (otvorenog, zatvorenog i kombiniranog tipa).</s><s>Istraživanje je obavljeno u svibnju 2022. godine.</s><s>Ispitanici su odgovarali na licu mjesta koristeći papirnati upitnik.</s><s>Kod pitanja zatvorenog tipa ispitanici su odgovarali na Likertovoj skali od 1 do 5. 214</s>
<s>U istraživanje se krenulo pitanjem o materinskom jeziku, na kojem je 98,75 % ispitanika odgovorilo kako im je hrvatski materinski jezik, a 1,25 % ispitanika navelo je kako im je albanski materinski jezik.</s><s>Na drugome pitanju istražilo se jesu li ispitanici tijekom školovanja imali prilike učiti slovenski jezik, na što je svega 2,5 % ispitanika odgovorilo pozitivno, odnosno u kombiniranom dijelu odgovora ispitanici su upisali kako je riječ o Erasmusovu programu razmjene studenata na kojem su ispitanici u oba slučaja sudjelovali.</s><s>Trećim pitanjem istražila su se mišljenja i stavovi ispitanika o potrebi, tijekom školovanja, upoznavanja ključnih sastavnica nama susjednih naroda kao što su jezik, kultura, književnost, običaji i povijest.</s><s>Kako je kulturu susjednih naroda važno upoznati, smatra najviše ispitanika, slijede običaji, povijest te na četvrtom mjestu nalazimo jezik, a književnost je najmanje zastupljena (v. Tablicu 1).</s><s>Osrednjom aritmetičkom sredinom s blagim otklonom k višim rezultatima Likertove skale djelomično potvrđujemo polaznu hipotezu o iznimnoj važnosti upoznavanja ključnih obilježja nama susjednih naroda.</s><s>Može se pretpostaviti da se uzrok takvih rezultata krije u dugogodišnjim nastavnim programima koji su redovito zapostavljali tu komponentu odgojno-obrazovnog procesa, stoga su i ispitanici zbog stvorene barijere u tom pogledu osrednje se odlučivali na pojedinoj sastavnici.</s>
<s>Tablica 1: Usvajanje tijekom školovanja osnovnih obilježja susjednih naroda Na četvrtom pitanju istražilo se mišljenje ispitanika o pozitivnim učincima boljeg interkulturalnog povezivanja i upoznavanja nama susjednih naroda.</s><s>Upravo je na ovome pitanju dobivena potvrda prošlog pitanja time što su odgovori ispitanika jasno pokazali kako su oni svjesni da bi boljim upoznavanjem naših susjeda uvelike pridonijeli najviše širenju naših svjetonazora, zatim većoj interakciji i suradnji te razbijanju stereotipa i predrasuda o drugima i drukčijima, a najmanje boljim odnosima među susjednim državama (v. Tablicu 2).</s><s>Takvi visoki rezultati otvaraju mogućnost za postupnu implementaciju takvih sadržaja u nastavne kurikulume kako bi se sustavno otklonila početna prepreka u shvaćanju važnosti upoznavanja susjednih naroda.</s><s>215</s>
<s>Tablica 2: Pozitivne posljedice boljega poznavanja susjednih naroda Sljedećim pitanjem istražilo se na kojoj razini ispitanici smatraju mogućim da se u odgojno-obrazovnom sustavu uključi predmet unutar kojega bi se sustavno upoznavalo slovenski jezik i kulturu.</s><s>Među ponuđenim odgovorima ispitanici su mogli zaokružiti sve razine hrvatskoga školskog sustava.</s><s>Zanimljivo je da se najviše ispitanika odlučilo za fakultetsku razinu, nešto manje za razinu srednje škole, a najmanje se ispitanika odlučilo za više i niže razrede osnovne škole (v. Tablicu 3).</s><s>Među polaznim hipotezama pretpostavljen je manji interes za učenjem slovenskoga jezika i kulture, odnosno kako se on može eventualno iskazati na fakultetskoj razini kroz izborne kolegije, što je ovakvim rezultatom i potvrđeno.</s><s>Također, ovakav niski rezultat još jednom ukazuje kako među ispitanicima tijekom cjelokupnog odgojnoobrazovnog programa nije stvoren interes za boljim upoznavanjem susjednih naroda.</s>
<s>Tablica 3: Mogućnost uključivanja nastavnog predmeta Slovenski jezik i kultura na pojedinim sastavnicama hrvatskoga odgojno-obrazovnog sustava Šestim pitanjem istražilo se koliko su tijekom školovanja ispitanici imali prilike susretati se sa slovenskim književnicima.</s><s>Na otvorenome pitanju ispitanici su mogli navesti do pet književnika koje su imali prilike upoznati tijekom školovanja.</s><s>Ukupno je 37,50 % ispitanika na ovome pitanju upisalo nekog od slovenskih književnika.</s><s>Tako je najviše ispitanika navelo kako se tijekom školovanja susrelo s likom i djelom Druge književnike ispitanici nisu navodili.</s><s>Ovakvi poražavajući rezultati pokazuju nedovoljnu zastupljenost slovenske književnosti u hrvatskom školskom sustavu, pogotovo uzevši u obzir činjenicu kako su hrvatska i slovenska književnost tijekom 216</s>
<s>Na sedmome se pitanju istražilo mišljenje ispitanika o uzroku zapostavljenog odnosa prema učenju slovenskog jezika i kulture.</s><s>Među ponuđenim odgovorima ispitanicima se nudilo političke uzroke, opsežni kurikulum, dominaciju globalnih jezika te mogućnost kombiniranog odgovora, odnosno da oni sami upišu razlog ako smatraju da je to nešto izvan ponuđenih odgovora.</s><s>Tako se najviše ispitanika odlu čilo za dominantnost globalnih jezika, slijedi opsežni kurikulum, a politika je na trećem mjestu (v. Tablicu 4).</s><s>Mali je broj ispitanika (15,00 %) naveo svoj odgovor na ovome pitanju, među kojima je najviše prisutna nezainteresiranost učenika (F = 4) te zanimljiviji sadržaji u nastavnom kurikulumu (F = 2).</s><s>Takvi rezultati potvrdili su polaznu hipotezu kako upravo globalni jezici ne daju dovoljno prostora manjim jezicima, opsežni kurikulum ključni su u nezainteresiranosti ispitanika prema manjim jezicima, a politika je na posljednjem mjestu.</s>
<s>Tablica 4: Uzroci zapostavljenog odnosa prema slovenskom jeziku i kulturi Osmim pitanjem istražilo se smatraju li ispitanici da bi učenje slovenskoga jezika bilo korisno hrvatskim učenicima.</s><s>Najviše ispitanika (50,00 %) zaokružilo je kako bi hrvatski učenici imali osrednje koristi od učenja slovenskoga jezika, slijedi odgovor kako hrvatski učenici ne bi imali nimalo koristi od učenja slovenskoga jezika, a nitko od ispitanika nije zaokružio odgovor u potpunosti.</s><s>Iako su rezultati odgovora ispitanika na ovome pitanju osrednji, na temelju otklona prema pozitivnoj strani grafikona može se zaključiti kako među ispitanicima vlada pozitivan stav prema važnosti učenja slovenskoga jezika kao nama susjednog jezika (v. Grafikon 1).</s><s>217</s>
<s>Grafikon 1: Korisnost učenja slovenskoga jezika Na devetom pitanju istražilo se mišljenje ispitanika o oblicima koji bi, prema njihovu mišljenju, pomogli lakšem i zanimljivijem poučavanju slovenskoga jezika i kulture.</s><s>Među ponuđenim odgovorima ispitanici su imali filmove (igrane, crtane, dokumentarne), zatim metodički dobro oblikovane udžbenike i ostale radne materijale te ekskurzije.</s><s>I na ovome pitanju kombiniranog tipa ispitanici su mogli nadopisati ako smatraju kako postoji još nešto što bi moglo doprinijeti lakšem i kvalitetnijem savladavanju nastavnog predmeta.</s><s>Analizom dobivenih rezultata zaključujemo kako se najviše ispitanika odlučilo za filmove, slijede ekskurzije, a na posljednjem mjestu dolaze dobro metodički oblikovani udžbenici i ostali radni materijali (v. Tablicu 5).</s><s>Iz ovih je rezultata uočljivo da ispitanici kod učenja stranoga jezika ipak radije biraju suvremenu multimedijsku komponentu i ekskurzije u odnosu na klasične nastavne materijale kao što su udžbenici i ostali radni materijali prvenstveno namijenjeni tradicionalnijoj koncepciji nastave.</s>
<s>Desetim je pitanjem ostavljena mogućnost ispitanicima da iznesu vlastita iskustva i predlože mogućnosti pomoću kojih bi se poboljšao položaj slovenskoga jezika 218</s>
<s>Slovenija je, kao i Italija, naša susjedna zemlja te bi bilo korisno kada bi bili u mogućnosti koristiti se slovenskim jezikom.</s><s>Kako bi uvođenje nastavnog predmeta u školski sustav bilo još dodatno gomilanje već prenatrpanog programa, smatram kako bi učenje trebalo biti znatno slobodnije i provoditi se projektno, znači, razmjenom i gostovanjima hrvatskih učenika u slovenskim školama i obrnuto.</s><s>Tada bi bilo znatno ležernije i svi bi to radije prihvatili.</s><s>Smatram da bi odgojno-obrazovni sustav trebao više sažeti svoj opsežni kurikulum pa bi se tako dogodile razne mogućnosti učenja sadržaja koje bi učenici samostalno odabirali.</s><s>Zasigurno bi, kad bi postojala ponuda, netko odabrao i slovenski jezik.</s><s>Nažalost, kroz čitavo moje školovanje mislim da smo svega u nekoliko navrata obrađivali djela slovenskih autora (Prešerena i Cankara) i to u prijevodu.</s><s>Mislim da kad bi se ponudilo više takvih sadržaja, pogotovo suvremenih autora, i na izvornom jeziku, mnogi bi učenici bili zainteresirani za time.</s><s>Bilo bi korisno da hrvatske škole zajedno sa slovenskim školama sudjeluju u raznim projektima kao i u zajedničkoj nastavi (primjer: skijanje u Sloveniji, ronjenje i istraživanje podmorja u Hrvatskoj).</s><s>Bilo bi korisno i zanimljivo za obje strane, a i jezik bi se nesustavno savladao i stvorila bi se brojna prijateljstva.</s><s>Komentari ukazuju na razvijen pozitivan stav prema mogućnostima koje se nude u prekograničnoj suradnji i zajedničkim partnerskim projektima.</s><s>Upravo na taj način omogućilo bi se učenicima s obje strane da savladavaju jezik konverzacijski, što bi zasigurno bila korisna podloga za one koji će kasnije nastaviti svoje školovanje na drugoj strani.</s>
<s>Suvremeno doba, obilježeno globalizacijom i tehnologijom, u drugi je plan stavilo odnose među malim narodima.</s><s>Iako smo do prije nekoliko desetljeća živjeli u zajedničkoj državi, danas jedni o drugima sve manje znamo i učimo.</s><s>Uzroke takve situacije valja zasigurno tražiti u našim (obostranim) nastojanjima da pripremimo mlade za tehnološku budućnost (koja je, usput rečeno, već s njima od najranije dobi) i nesmetanu komunikaciju neovisnu o geografskoj raslojenosti.</s><s>Pritom nismo ni svjesni da iako najbliži, počinjemo se sve lošije poznavati.</s><s>Kako bi se postojeće stanje okrenulo u pozitivnom smjeru, svi čimbenici odgojno-obrazovnog sustava (kreatori kurikuluma, a i politika uopće) moraju shvatiti važnost interkulturalne komunikacijske kompetencije koja prva otvara vrata u poznavanje Drugoga i Drukčijeg (u ovom slučaju nama najbližeg).</s><s>To nužno ne znači još dodatno opterećenje ionako prenatrpanih odgojno-obrazovnih kurikuluma.</s><s>Upravo usvajanja spoznaja o našim susjedima, njihovoj kulturi i jeziku, koja u konačnici najmanje trebaju biti sagledavana u kontekstu vrednovanja, a provedena u obzoru suvremene nastave (ekskurzije, zajednički projekti, razmjena), mogu pridonijeti da naši mladi sutra imaju otvorenije svjetonazore, veće mogućnosti snalaženja na tržištu i u konačnici da boljim poznavanjem svoje okoline bolje upoznaju i sami sebe.</s><s>219</s>