<s>Sažetak: Prikazan je pokušaj analize vrednosti imunskih testova koji se danas primenjuju u kancerologiji.</s><s>Upotrebljava se više vrsti testova, bilo nespecifičkih, koji prikazuju sposobnost organizma da se odazove antigenu, ili specifičkih za pojedini tip tumora.</s><s>Ovaj rad obuhvata pre teno testove koji se vec rutinski upotrebljavaju.</s><s>Iz razloga što u odazivanju organizma prema rakavim celijama glavnu ulogu igraju limfociti, vecina testova koji se primenjuju u kancerologiji ustanavlja u prvom redu osobine T- limfocita.</s><s>Zbog toga medju testove nespecifične prirode, koji prikazuju sposobnost odazivnosti organizma, ubrajamo broj perifernih limfocita, sposobnost transformacije limfo cita u 'perifernoj krvi i, konačno, kao jedini »in vivo« test, test aplika cije antigena u epidermis, tzv. kutani test.</s><s>Danas možemo ocenjivati odazivnost organizma i na taj način da na osnovu histološkog nalaza ustanovimo stanje žlezda, i to onih koje ukazuju na odazivnost imun skog sistema pa onih ,koje pokazuju potpuno iscrpljenje organa.</s><s>Osim toga se pokazalo da je dobar pokazatelj i inhibicijski test migracije leukocita.</s><s>Od poznatih specifičkih testova upotrebljavaju se u kliničkoj onkologiji u glavnom samo dva, i to: karcino-embrionijski antigen UDK 616-006-077.3</s>
<s>Deskriptorji: neoplazme, imunološki testi, klasifikacija lest je da može trajati samo nekoliko tje imunološke testove koji ocenjuju kako</s>
<s>U svakom trenutku tog obdoblja razvoj bolesti zavisi od proširenosti rakavog tki va po organizmu, od njegove biološke ak tivnosti i od brzine malignog rasta.</s><s>Zato su diagnostičke metode koje mogu dopri</s>
<s>U svakom trenutku tog obdoblja razvoj nositi k ocenjivanju stanja rakave bolesti u organizmu, vanredno dobrodošle, jer sa mo na osnovu utvrdjenja koliko je raka</s>
<s>U svakom trenutku tog obdoblja razvoj vog tkiva u organizmu i u kakvoj je fazi njen biološki potencijal, može se terapiju pravilnije dozirati.</s>
<s>da organizam nije nemi pratioc razvoja rakave bolesti, vec da na sve promene re agira, makar ponekad u svoju štetu, npr. sintezom blokirajucih protivtela.</s>
<s>to da je kod toga odazivnost celija od prvenstvenog značaja, ti testovi na razne načine proveravaju stanje celične •imuno sti organizma, a u manjoj meri i stanje</s>
<s>Neki od tih testova u praksi vec se pri menjuju i to: brojenje limfocita, blastna transformacija</s>
<s>stanja limfne žlezde i kožni testovi.</s><s>Medju humo ralne testove ubrajamo odredjivanje kon centracije imunoglobulina u serumu.</s>
<s>Druga vrsta testova koji se vec upotreb ljavaju, odredjuje kvantitet tumorskog te reta.</s><s>To su u prvom redu testovi kojima</s>
<s>karcino-embrionski antigen (CEA).</s><s>To su dva testa koji se danas svestrano upotreb ljavaju, mada osim njih ima još i drugih testova za dokazivanje prisutnosti i koli cine tumorskog tkiva u organizmu.</s>
<s>U manjoj meri upotrebljavaju se još ti testovi: fluorescentni metod, metod odre djivanja blokirajucih antitela, tehnika in hibicije migracije leukocita i drugi manje poznati metodi.</s>
<s>mo pomoču nekih drugih metoda.</s><s>Ti spe cifični antigeni su: alfa 2H-feto-protein, be ta S-feto protein, leukemijski antigeni, he terofilni fetalni antigen i fetalni sulfogli koproteinski antigen.</s>
<s>Ima još nekih drugih imunskih testova koji se primenjuju u manjoj meri.</s><s>To su: Makarijev kožni test, odredjivanje elektro foretske mobilnosti makrofaga, karcino</s>
<s>vrstu ubrajamo testove koje več godina ma upotrebljavamo, i druge, nove testove kojih izvedba postala je u poslednje vre me tako jednostavna da čemo ih moči ru</s>
<s>leukocita tinski izvoditi u bilo kojoj hematološkoj laboratoriji (npr. transformacija leukoci a. Broj limfocita u perifernoj krvi.</s>
<s>Normalno nadjemo u perifernoj krvi od raslog čovjeka od 20-30 % limfocita, ako je srednja vrednost za leukocite 7000 če lija/mm3.</s><s>Kod odraslog čovjeka zahvača</s>
<s>Kod malignih bolesti, sa iznimkom lim foproliferativnih bolesti, broj limfocita obično je snižen. samo u kasnim stadijima (tabela 1).</s><s>Ali, takvo sniženje odraz je sni ženog celokupnog broja limfocita, tako da je postotni iznos identičan bez obzira na stadij bolesti.</s>
<s>leukopenija, koja se javlja redovno kao posledica zračenja (slika 1).</s><s>Njena težina ovisi od veličine polja, od zračenog pod ručja, .od celokupne doze i od nominalne standardne doze (5, 6).</s><s>Istotako se jake leukopenije pojavljuju posle primene mo no- ili poli- kemoterapije.</s><s>Kasne limfope nije mogu značiti lošu prognozu kao što</s>
<s>• Broj celija izražen kao aritmetička sredina i sa varijacijskom širinom (broj celija mm').</s><s>Tabela l. - Promjene u vrednostima celija periferne krvi kod serije pacijenata sa plucnim rakom za vreme prve diagnoze (Onkološki Inštitut, Ljubljana).</s><s>Sposobnost imunskih metoda u idiničkoj onkoioglji U glavnom možemo reči da nam broj</s>
<s>b. Test hlastne transformacije limfoci limfocita, da stimuliran antigenom prelazi u blastni oblik, tj. u veliku celiju sa velikim ezgrom i sa snažnom bazofilnom ci</s>
<s>blastnu transformaciju, možemo upotreb ljavati nespecifične biljne antigene.</s><s>Medju nje ubrajamo fitohemaglutinin (PHA), koji transformira T- i B-limfocite i concana Test se odvija tako da limfocitima doda ramo ih kod temperature 37° C tri dana.</s>
<s>500 -1000 1000-1500 1500-2000 2000-2500 2500-3000 3000-3500 Slika l. - Pad broja limfocita kod serije pacienata sa bronhialnim karcinomom pre</s>
<s>mirane i obične limfocite do ukupno ba rem 300 celija.</s><s>Iz toga izračunamo posto tak transformiranih, blastnih oblika.</s><s>Da nas su u prodaji vec jednostavne podloge, kod kojih nam, ako upotrebimo mikro</s>
<s>Ali, te pramene mažemo naci i kod pri deficitarnih stanja, kao što su Di George jev sindrom, timusna hipoplazija i drugo.</s>
<s>dobivenih imunodeficitarnih stanja.</s><s>Na primer, kod nekih malignih bolesti posto tak hlastnih oblika vrlo se snizi, i to kod malignih limfama (limfosarkom, retikulo sarkom), kod limfatične leukoze i u ka</s>
<s>snim stadijima Mb.</s><s>Hodgkina (10).</s><s>Isto tako nadjemo snižen broj blastnih oblika kod solidnih tumora (11), npr. kod karci noma dojke i kod bronhijalnog karcino</s>
<s>snim stadijima Mb.</s><s>Hodgkina (10).</s><s>Isto ma (12, 13, 14).</s><s>Posle uspešne terapije broj blastnih oblika ponovo se diže, mada vrlo retko postiže iste vrednosti.</s><s>Kod maligno ma pokušavaju sprovadjati test transfor macije uporabam ekstrakta tumorskih tki va.</s><s>Sa najviše uspeha stimuliraju limfoci te autologni ekstrakti tumorskih tkiva.</s>
<s>Pošto je T-Iimfocit jedna od celija koje su citotoksične za malignu celiju, znanje o tome, koliko je tih celija, T-limfocita, u krvnom optoku, moglo bi nam dati po</s>
<s>stva T-limfocita da vežu na svoju mem branu ovr.:je eritrocite.</s><s>Tako se stvori fi gura, slična ruži, i zato nazivamo takvu kombinaciju limfocita sa eritrocitima ro zetom.</s><s>Za obrazovanje tih rozeta nije po treban nikakav pregradni humoralni fak</s>
<s>Kod tehnike inkubiranja limfocita sa eritrocitima preko noči, nadjemo normal no prosečno 48 % limfocita koji tvore E rozete.</s><s>Variacijska širina krece se od 30 Koncentracija T-limfocita snižena je kod brojnih malignih bolesti (15), tako kod</s>
<s>Kod tehnike inkubiranja limfocita sa karcinoma dojke (16), bronha (17), glave i vrata (18,), kod intrakranijalnih tumo gusa, epifarinksa, prostate i pankreasa i kod sarkoma različitih izvora (20).</s>
<s>T-limfocita pada kod napredovalih stadi ja i kod recidivantnih situacija sa meta stazama.</s><s>Naročito u primerima koji su le čeni hemoterapijom, bile su utvrdjene van redno niske vrednosti za T-limfocite (po nekad samo 5 % E-rozetnih limfocita).</s>
<s>Ipak se u remisiji vrednosti mogu ponovo povisiti i postici normalne vrednosti.</s><s>Bo lest kod koje nadjemo samo lokaliziran</s>
<s>Opšte uzev zapaža se da koncentracija tumor, daje nam samo malko snižene vred nosti, a isto tako situacije kod kojih je tu mor bio iako radikalno, ali pre kratko vre Tehniku tvorbe rozeta upotrebljavamo</s>
<s>Opšte uzev zapaža se da koncentracija isto tako za odredjivanje B-limfocita.</s><s>U tom primeru potrebni su za vezanje ovčjih eritrocita na B-limfocit serumski humo</s>
<s>menta i antitela.</s><s>Najprije vežemo ih na eritrocite, i tek zatim te eritrocite meša mo sa suspenzijam limfocita.</s><s>B-limfociti vežu na svoju membranu eritrocite, na ko jima se nalazi pomenuti pripremljeni kom pleks.</s><s>U primerima kad se radi o odre</s>
<s>menta i antitela.</s><s>Najprije vežemo ih na djivanju B-limfocita, služimo se i nekog drugog njihovog svojstva, naime toga, da se na membrani i u citoplazmi B-limfocita Sposobnost imunskih metoda u kliničkoj onkologiji prvo lečenje</s>
<s>,.</s><s>Vrednosti za normalnu populaciju iz literature: l. Bach.</s><s>J. F.: 20-80 %, Transplant.</s><s>Svi primeri nelečeni ili lečeni samo operativno.</s><s>Tabela 2. - Postotak E-rozetnih celija (T-limfocita) periferne krvi kod 39 primera ma lignoma različitih lokalizacija. (Onkološki Inštitut, Ljubljana). nalazi obilica imunoglobulina, zbog cega za odredjivanje tih celija upotrebljavamo imunofluorescentne tehnike.</s>
<s>Mogucnost odredjivanja pojedinih ×ar kera na limfocitima (tabela 3), i tirne spo sobnost identifikacije T- i B- limfocita i njihovih podgrupa pokazala se korisna</s>
<s>Mogucnost odredjivanja pojedinih ×ar kod identifikacije celije izvora pojedinih vrsti malignih limfoma (21).</s><s>Tako je uspe lo sa odredjivanjem markera utvrditi kod kojih malignih limfoma je početna celija T-limfocit.</s><s>U grupu malignih limfoma koji polaze iz T-limfocita ubrajamo: manji po stotak hroničnih limfatičkih leukoza, my cosis fungoides, Sezaryjev sindrom i lim foblastni limfom.</s><s>Ipak, vecina malignih</s>
<s>Mogucnost odredjivanja pojedinih ×ar limfoma pripada grupi koje izvor je u raz ličitim variantama B-limfocita.</s><s>U tu grupu idu: vecina hroničnih limfatičkih leukoza, makroglobulinemij</s>
<s>a Waldenstrom, bolesti teških lanaca, multipli mielom i maligni limfomi germinalnih centara.</s><s>Interesant no je da u grupu retikulosarkoma spada</s>
<s>maligna varianta transformiranog limfo cita, zbog toga poznajemo T- ili B- imuno blastom, odnosno po predašnjoj klasifika ciji retikulosarkom (22) (tabela 4).</s>
<s>Razume se da granice medju pojedinim vrstama tih bolesti nisu tako oštre; kod hroni-:ne limfatičke leukoze možemo naci Karakteristika</s>
<s>primeru ne radi se o imunskom testu u uskom smislu reči, vec o reevaluaciji hi stološke slike žlezda, koja bazira na sa vremenom poznavanju funkcije limfocita.</s>
<s>Poznato je da u germinalnim centrima žlezde nadjemo pre svega B- limfocite, u parakortikalnim regijama T-limfocite, a u medularnim predelima plazmatke i mono</s>
<s>Uglavnom kod rakavih bolesti poznaje mo 4 histološke tipe žlezda: Prvi je lim focitno predominantni tip žlezde za koji je karakteristična populacija malih limfo cita, a pojavljuje se obično u vezi sa du žim preživecem.</s><s>Drugi su razviti germi</s>
<s>duža u uporedjenju sa onom kod treceg histološkog tipa, to je tipa sa histološkom slikom limfocitne deplecije, gde limfociti isčezavaju iz žlezda. četvrti je histološki tip nepromenjene, nestimulirane žlezde.</s>
<s>odredjenom redosledu u jednoj te istoj žlezdi odvijaju sve gore opisane promene, od stadija predominance limfocita do sta nja deplecije žlezda.</s><s>Zbog toga histološka slika deplecije limfocita može biti progno stički slab znak, tako možda popuštanje</s>
<s>Reakcija se razvija tako da -se na kraju gde smo aplicirali antigen, sakupe makro fagi koji fagocitiraju antigen i započinju reakciju zajedno sa imunokompetentnim</s>
<s>B, limfocit: »dobro diferenciran« maligni limfom, hronična limfatična leukoza B, leukocit(imunoblast): Burkitt'ov limfom, »slabo diferencirani« maligni limfom B, limfocit (celija pamcenja): hronična limfatična leukoza B, limfocit: (limfoplazmocitoidna celija): makroglobulinemija Waldenstrom, bolesti teških lanaca</s>
<s>Bs limfocit (plazmatka): multipli mielom B-celije kliničnih centara: limfom centrocita (germinocita), limfom centroblasta (germino blasta)</s>
<s>B? limfocit: Mb.</s><s>Hodgkin, angioimunoblastni limfom Tabela 4. - Podjela malignih limfoma s obzirom na proizlaznu maligno alteriranu celiju imunskog sistema</s>
<s>Sposobnost imunskih metoda u kliničkoj onkologiji farmakološki faktori, limfokini, u kojih vidu je da se (1) na mestu injiciranog anti gena sakupi dovoljan broj limfocita i (2) da su ti limfociti upereni prema antigenu.</s><s>To dogadjanje vrši se oko 3 dana, a posle tog vremena proverimo reakciju.</s><s>Ako je</s>
<s>poznajemo: antigene, koje organizam vec poznaje, jer je sa njima vec prije nekad gene, sa kojima se organizam po prvi put susrece.</s><s>Sa njima merimo sposobnost or</s>
<s>DNCB (dinitrohlorobencen).</s><s>Konačno upo trebljavamo još specifr;:ne antigene - eks trakte tumorskih autolognih ili alogenih celija odnosno tkiva, kao npr. tkiva ma lignog melanoma.</s>
<s>Vrednost kožnih testova je u jednostav noj izvedbi i u dobroj korelaciji sa pro gnozom bolesti.</s><s>Ipak, kod testa, koji je ispao negativno, ne možemo razabrati koji od mehanizama, pokrenutih kod reakcije</s>
<s>Vrednost kožnih testova je u jednostav zakašnjele preosetljivosti, je okvaren.</s><s>Za to kožni test mjeri celokupnost ove reak cije.</s><s>U najboljoj korelaciji sa kliničkim tokom bolesti i sa prognozom je kožni</s>
<s>DNCB (slika 2): U stražnju stenu pazuha apliciramo 2000 gama DNCB-ja, rastoplje nog u 0,1 ml acetona, i to na površinu od oko 20 mm u promeru.</s><s>Kad se aplicirani</s>
<s>DNCB (slika 2): U stražnju stenu pazuha rastvor osuši, prekrijemo ga flasterom i pustimo ga barem jedan dan.</s><s>Posle te sen zibilizacije organizma pričekamo 1:4 daa; u to vreme u područnim žlezdama umno</s>
<s>DNCB (slika 2): U stražnju stenu pazuha že se imunokompetentn'i limfociti.</s><s>Zatim apliciramo na podlakticu iste ruke 100 ga ma DNCB-ja, rastopljenog u 0,1 ml aceto na, i to na površinu sa promerom od ca.</s>
<s>reakcija pozitivna; na mestu aplikacije mora se pojaviti i induracija, a ponekad još vezikulacija ili u jako pozitivnim pri merima i ulceracija.</s>
<s>Rezultati su pokazali da je doba prežive ca najkraca u primerima gde je svih troje testova bilo negativnih.</s><s>U toj grupi naj više bolesnika bilo je u trecem stadiju bo lesti, dok je u grupi pacijenata koji su po zitivno reagirali na sve tri aplicirane anti gene, doba preživeca bila je najduža, a</s>
<s>Slika 2. - Shema sprovodjenja kožnog testa sa DNCB (dinitrohlorobencen) da su kožni testovi zbog jednostavne pri mene, zbog neopasnosti i zbog dobre pro gnostičke vrednosti u kancerologiji sve strano upotrebljivi.</s>
<s>f. Inhibicija migracije leukocita pretraga oslanja se na svojstvo limfocita da u kontaktu sa antigenom izlučuju far makološki faktor koji inhibira rpigraciju leukocita iz kapilare.</s><s>Tehnički Zflhtevi te pretrage su prilično veliki, pa sc zbog te činjenice nije ekstenzivno upotrebljavala.</s><s>Ipak su dosadašnji rezultati tog testa u dobroj korelaciji sa sposobnošcu organi zma da se odazove antigenu pomocu re</s>
<s>Ipak, ukoliko nam je poznata, dosada još nije bila izradjena studija o korela ciji izmedju tog testa i kožnih testova, zbog cega danas nije moguce kazati nešto više o torne da li test inhibicije migracije leukocita ima prognosti-;;ku vrednost.</s>
<s>200.000 i 300.000, koji se sintetizira i za tim izlučuje iz celije rakavih tkiva entoŠTEVILO</s>
<s>Rezultati ispitivanja imunske rea¼:tivnosti pomoču triju kožnih testa (PPD, Varidase, DNCB) kod serije 71 pacienata sa bronhogenim karcinomom podjeljenih u tri grupe na bazi TNM klasifikacije (Oµkološki inštitut Ljubljana) Plesničar, S.</s>
<s>Dakako, najviše vrednosti su kod gore po menutih karcinomskih lokalizacija.</s><s>Iz iz loženog sasvim je očito da je danas kon</s>
<s>Vrednosti 25 ng/ml ponavljaju se kao naj više zbog toga, jer smo te serume testirali samo sa indirektnom Hansen-ovom metodom koja omogucuje odredjivanje koncentracije CEA samo do te visine.</s>
<s>Tabela 7. - Prikaz koncentracije karcinoembrioničnog antigena (CEA) kod 105 pacijenata sa malignomima gastro-intestinalnog trakta obzirom na prisutnost metastaza ili stanja primarnog procesa (Onkološki inštitut - Ljubljana) Sposobnost imunskih metoda u kliničkoj onkologiji statbvanje koncentracije CEA kod odre</s>
<s>Dosadašnji eksperimenti pokazali su da malignoina gastrointestinalnog trakta, na idjemo ha pitanje, za koje razdoblje tog razvoja se CEA test može upotrebiti (33).</s>
<s>CEA test nije upotrebljiv kao »screening« metod, ali da je vrlo efikasan kao metod kod »follow-up« bolesnika, to znaci, posle završene primarne terapije malignoma.</s>
<s>Zbog toga bi se trebali pridržavati pravila da se test rutinski izvodi prije početka pri marnog lečenja, a posle lečenja da se prati kretanje tih vrednosti.</s><s>U primeru uspeš ne, radikflne terapije vrednosti za CEA</s>
<s>padaju na normalu, dok su u primeru ne radikalnog tretiranja koncentracije CEA u serumu još uvek povišene.</s><s>U slučaju reci diva ili pojava metastaza koncentracija</s>
<s>CEA po<::inje da se diže 2-3 mjeseca prije nego što se recidiv klinički manifestira.</s>
<s>Koncentracije iznad 20 ng/ml ukazuju u vecini primera na metastaze u jetri.</s><s>Izu zetni su karcinomi pankreasa sa jetrenih metastaza gde su vrednosti mnogo više od pomenutih.</s><s>U izveštajima nadjemo da se</s>
<s>Z-gel metod* koji primenjujemo i kod nas.</s><s>Metod je senzibilan, vrednosti za normal nu populaciju bile su postavljene na os novu eksperimenata na visokom broju bo</s>
<s>(AFP). - U klinici se upotrebljava, makar u manjoj mjeri, i test odredjivanja alfa feto-proteina (AFP).</s><s>To je fetalni protein koji kod elektroforeze migrira u alfa-1 re giji i čija molekularna težina je 70.000.</s><s>U fetusu se sintetizira u kesici žutanjka, a kasnije u jetri.</s><s>Kod odraslog čovjeka iz nosi koncentracija AFP od O do 5,0 ng/ml seruma, u serumu trudnica do 100 ng_/ml</s>
<s>Koncentracija alfa-feto-proteina poviše na je kod primarnih hepatoma i iznosi če patopatije podiže najviše do 30 ng/ml.</s><s>Ma sivni nodularni oblik hepatoma i razdife</s>
<s>4. Sadrži 4 % ogljikovih hidrata (heksoze), 14,7 °.'c dušikovih sestavina 5. Koncentracija kod odrasle osobe: 0-5 ng/ml seruma Koncentracija u fetalnom serumu: 2-3 x 10' ngiml seruma, ona je naj mjesecu trudnoce</s>
<s>7. Koncentracija kod trudnice: do 100 ng/ml seruma 8. Sinteza: fetalna jetra i placenta, vrecica od žutanjka, gastro-intestinalni trakt.</s><s>U jetri ma sintentiziraju celije, koje su u okolini ožilja.</s><s>Tvori se u fetalnim hepatocitima 9. Biološka funkcija: supstitut za albumin sa funkcijom ozmoze i transporta, veže estro gene i suradjuje kod procesa metabolizma.</s><s>Koncentracija AFP-ja sa narastanjem kon centracije albmnina pada</s>
<s>Plesničar, S. rencirani tip hepatoma sintet1Z'J.raju više alfa-feto-proteina nego ostali oblici hepa toma.</s><s>AFP povišen je i kod embrionalnih</s>
<s>metoda niska: količina koju možemo kon statovati je iznad 0,3 ng/100 ml seruma.</s><s>Takve koncentracije mogu se naci kod he patoma i kod embrionalnih tumora.</s><s>Za</s>
<s>jima se može konstatovati koncentracije alfa-feto-proteina u zdravim osobama, gde koncentracija može postici i vrednosti do 25 ng/ml seruma.</s>
<s>Zaključak. - U zaključku moramo reci da je vrednost opisanih testova prije sve ga statistične prirode, pa zato negativan test kod napredovale bolesti potvrdjuje</s>
<s>Ustanovljeno je da sa prognozam još najbolje koreliraju rezultati kožnih testo va.</s><s>Kad bi kao antigen upotrebljavali auto ili alo- ekstrakte tumorskih tkiva, korela cija bi bila još bolja.</s><s>U literaturi možemo naci podatke koji govore o torne da su se i bolesnici sa negativnom reakcijam na</s>
<s>upotrebe ekstrakta tumora kao antigena, mogli bi da dobijemo još bolji uvid u te kuci patofiziološki proces.</s><s>Pitanje, koje je još potrebno da se rešava, je, da li po stoji i na koji način se izražava eventuel na korelacija izmedju »in vivo« i »in vitro« testova, npr. kožnih testova sa blastnom transformacij</s>
<s>Otvoreno je 'i pitanje o reproducibilno sti tih testova jer postaji u primeru kad je test dobro reproducibilan, mogucnost</s>
<s>Danas se u glavnom razv11a1u testovi koji su specifo::ki za tumor i koji poka zuju funkcionalnu sposobnost onih celija koje direktno sudjeluju kod procesa za</s>
<s>vracanja i početka rasti tumora.</s><s>Tu mi slimo u prvom redu na odredjivanje T-ce lija, K-celija, aktiviranih T-limfocita i ma krofaga.</s>
<s>Bez obzira na navedene nedostatke, kod nekih lokalizacija vec prije terapije odre djivamo tako zvani imunski profil boles nika (41).</s><s>Taj profil bi trebao da zahvati rezultate kožnih testova, transformacije limfocita, inhibiciju migracije leukocita i kod specifičkih lokalizacija specifički test, kao npr. kod karcinoma entodermalnog</s>
<s>izvora odredjivanje karcinoembrionalnog antigena.</s><s>Ipak, i ta slika ne informira nas dovoljno, i to iz razloga, jer neznamo sa svim dobro koji tip imunoprofila najvero dostojnije reflektira sposobnost imunske odazivnosti bolesnika.</s>
<s>karcino-embrionalnim antigenom.</s><s>Moguc nost konstatovanja recidiva vec nekoliko meseci prije nego je taj postao klinički evidentan, zaista je veliko dostignuce; ma kar i u tom primeru ostaje otvoreno pi</s>
<s>Report of a workshop on the imune respon se to solid tumours in man.</s><s>Int.</s><s>J. Cancer competence of breast cancer patients re ceiving radiotherapy.</s><s>Arch.</s><s>Surg.</s><s>107, 531 therland: Peripheral blood lymphocytes and breast cancer.</s><s>Arch.</s><s>Surg.</s><s>107, 162-165, 7. Stjernsward J. et al.: Lymphopenia and change in distribution of human B and T</s>
<s>tion in malignant lymphomas.</s><s>Cancer 26, phytohaemagglutinin (PHA) of lymphocytes from cancer patients.</s><s>J. Clin.</s><s>Pathol.</s><s>26, In vitro methods of assesing lymphocyte</s>
<s>tion in malignant lymphomas.</s><s>Cancer 26, transformation in patients undergoing ra diotherapy for bronchogenic cancer.</s><s>Tex. peutic irradiation on lymphocyte transfor mation in Jung cancer.</s><s>Cancer 27, 1046-1050, 14.</s><s>Babušikova O., J. Medzihradsky: Sur vival of human peripheral blood lymphocy tes in short-time PHA cultures in cancer patients and healthy controls.</s><s>Neoplasma derived rosette-forming cells in various hu man</s>
<s>Plesničar, S. lymphocytes in patients with primary intra cranial turnors.</s><s>Cancer 37, 1869-1873, 1976. va: E rosettes in lyrnphoproliferative disea des cellules neoplasiques des leucemies lym phoicles.</s><s>Bull.</s><s>Cancer 61, 387-402, 1974.</s>
<s>Plesničar, S. logia dei linfociti nella leucemia.</s><s>Recent. assessment of regional lymph node histology in relation to survival in head and neck carcinoma.</s><s>Cancer 37, 697-705, 1976.</s>
<s>Cancer 35, 1388-1396, 1975. tence of regional lymph nodes in patients with breast cancer.</s><s>Cancer 35, 655-659, 1975. munoresponsiveness in tumor patients.</s><s>Ann. hypersensitivity and peripheral lymphocyte counts in patients with advanced ·cancer. munity to tumor cells.</s><s>Adv.</s><s>Cancer Res.</s><s>19, ings: Immunity in colonic tumor patients after operation: Determination by leukocy te-migration inhibition.</s><s>Dis.</s><s>Colon Rectum 31.</s><s>Zamcheck N.: Carcinoembryonic anti</s>
<s>Cancer 35, 1388-1396, 1975. gen.</s><s>Quantitative variations in circulating levels in benign and malignant digestive tract diseases.</s><s>Adv.</s><s>Intern.</s><s>Med.</s><s>19, 413-433, embryonic antigen (CEA): Relationship to clinical status of patients with inflammatory bowel disease.</s><s>Gut 14, 880-884, 1973.</s>
<s>33.</s><s>Kamholz S. L.: Immunologic diagnosis of human digestive tract cancer.</s><s>Carcino embryonic antigens.</s><s>Am.</s><s>J. Gastroenterol.</s><s>34.</s><s>Vider M. et al.: Carcinoembryonic an tigen (CEA) monitoring in the management of radiotherapeutic and chemotherapeutic nic antigen.</s><s>Clinic,11 and historical aspects.</s><s>36.</s><s>Abelev G. I.: Alpha-fetoprotein as a marker of embryospecific differentiations in normal and tumor tissues.</s><s>Transplant.</s><s>Rev. geaux: Perspectives in cancer research.</s><s>Fe tal antigens in human digestive tumors.</s><s>Eur. tein in patients with testicular tumours. tein, Hepatom und Teratom, Schweiz.</s><s>Med.</s>


Deepitelizacija - metoda izbora za lečenje prekanceroznih promjena na glasnicima

<s>Sadržaj: Hiperpla.stične aberacije na laringealnoj sluzokoži vrl,o je teško klasjf,ikovati, a i pojam prekancero,ze razlioito se interpretira.</s><s>Zbog toga je i objektivno ocenj.ivanje uspeha različit-ih metoda lečenja prekanceroza grla nemoguoe.</s><s>Staindardizacija klasifikacije omogučila bi objektivniji priilaz teraprij,i prekancerozmih stanja.</s><s>Prikazana jto vlastita podjela prekanceroza na laringealnoj sluzokoži.</s><s>U razdo:blju ml 1960. do 1975. godine na ORL klinici u Ljubljani uračleno je 2700 biops,ija kod bolesnika sa hiperpla-stičniim aberaaijama na glasni cama.</s><s>U 133 ,slučaja hi,s,tološki nalaz bi,o je prekancemza.</s><s>Kod bolesnika koji su bilj tretirani konzervativno nije se postigJ,o nikakv.o poboljšanje, a u 16 slučajeva došI.o je do malignizacije; mečlutim, 44 od 61 bolesni,ka kod lmjih je bila uračlena deepitelizaoija bilo je ,izlečenih, a ni u jednom ·slučaju 111ij-e doš1o do m.alignizacije procesa.</s><s>Deskriptorji:: laringealne bolezni, glasilke, sluznica, hipe1,plazij a, prekarr1</s>
<s>Pojam prekanceroze i njen znacaj za proces malignizacije u širokom i raznolikom spektru hiperplastičnih pro mena na laringealnoj sluzokoži još nije ko načno definisan.</s><s>O histološkoj slici pre kanceroze, njenoj ulozi u procesu maligni zacije, etiologiji i terapiji 1ima mnoge ra7·. liči</s>
<s>hiperplastičnih aberacija i neadekvatne upotrebe pojma premaligne lezije, progno za ;i lečenje prekanceroze prema različitim autorima veoma je različita.</s>
<s>Neki autori svrstavaju medu prekance roze sve hiperplastične aberacije, od obič ne him:rplazi.ie ili epitelijalne keratoze oa do intraepitelijalnog karcinoma.</s><s>To vodi do mnogih nesporazuma i pogrešnog inter pretiranja pojma prekanceroze.</s><s>Uspjeh le čenja prekanceroznih lezija različitim me-• todama uopšte se nece moci uporedivati</s>
<s>sve dok neki autori budu ubrajali medu prekanceroze sve hiperplastične aberacije na laringealnoj sluzokoži, isključujuči samo· infiltrativni karcinom, a dok drugi pod</s>
<s>Prekanceroza je odredeno stanje tkiva iz kojeg ce se prije ili kasnije razviti malig nom.</s><s>Osnovni problem kod prekanceroze</s>
<s>precizno odredenu promenu. je pod kakVlim uslovima i kada ce patolo ška aberacija tkiva koju nazivamo prekan cerozno stanje - (to je pro_mena koja ne ma još svih histoloških i kliničnih karak teristika karcinoma) malignizirati.</s><s>Sve dok se ne dode do jedinstvenog stava o tome· kako treba da izgleda histološka slika pre kanceroze, bice nesporazuma, i nece se·</s>
<s>Tek kada odredimo i prihvatimo histo lošku sliku karakterističnu za prekancero zu, naše stanov;ište ce biti jedinstveno, go voricemo istim jezikom, i imati mogucnost da objektivnije uporedujemo naše tera</s>
<s>Poteškoce se javljaju vec kod kliničke terminologije, jer različiti autori opisuju identičnei kliničke pramene različitim na zivima, kao: keratoza, pahidermija, leuko plakija ili hiperkeratoza.</s><s>A klinička ter minologija često se upotrebljava u smislu histoloških slika i obratno, što ponekad vodi do prave zbrke.</s>
<s>Pojam pahidermija i leukoplakija nema neki precizno definisan značaj, dok je na ziv hiperkeratoza u našem primeru sasvim pogrešan, jer dobro znamo da normalni la ringealni epitelij nije keratot<ičan; zbog toga kod orožavanja mažemo govoriti samo o</s>
<s>a hiperplazije lar.ingealne sluzoko žemo čak i identične.</s><s>Klasifikacija lar,in gealrnih hiperplazija bazira na približava nju njihove histološke slike histološkoj slici karcinoma.</s><s>ALi na žalost, momentalna hi stološka slika i biološka osobina hiperpla stične aberacije nisu uvek u skladu jedna sa drugam.</s><s>Zbog toga dolazi do velikih po teškoca, naročita kad želimo da uvrstimo pramenu u grupu takozvanih prekancero</s>
<s>Da li kod razvoja karcinoma uvek po staji prelazni stadij prekanceroze, ili se .isti može razviti direktno iz zdravog tkiva, u našem primeru iz normalnog epitela larin gealne sluzokože?</s><s>To su pitanja na koja</s>
<s>Da li kod razvoja karcinoma uvek po moramo odgovoriti, da bisn.10 mogli objek tivnije defin-isati prekancerozu i njenu ulogu kod nastanka kaminoma.</s>
<s>Iz iskustva znamo da se malignom može razviti direktno iz potpuno zdravog tkiva, i to češce nego iz takozvane prekanceroze. .</s><s>A sa druge strane poznata je, da pramene koje smo diagnosticiraU kao prekanceroze nikada ne predu u karcinom.</s><s>Možda bi</s>
<s>2700 biopsija patološko promjene laringal .ne sluzokože i observacije tih bolesnika, klasificirali smo hiperplastične aberacije ,obzirom na histološku sliku u 4 grupe:</s>
<s>l. Hyperplasia simplex - jednostavna hiperplazija.</s><s>Epitelij je deblji, naročita na račun celija spinoznog sloja.</s><s>Sloj bazalnih ·celija je nepromenjen.</s><s>Imunokompetentni ,elementi ispod epitelija vrlo su retki (sli 2. Hyperplasia abnormalis - abnormal</s>
<s>l. Hyperplasia simplex - jednostavna na hiperplazija.</s><s>Epitelijski sloj je zadeb ljan na račun »bazalifikac.ije« celija.</s><s>Čelije bazalnog tipa rasprostiru se do sredine epi telij</s>
<s>Broj imunokompetentnih celija u rn.ezen 3. Hyperplasia atypica - atipična hiper plazija.</s><s>Sve celije zadebljanog epitelija li •Če na bazalne celije.</s><s>U čitavorn. epiteliju vidi se poneka atip!ija.</s><s>U mezenhimu ima vrlo mnogo imunokompetentnih elemena</s>
<s>a. Nema patoloških mitoza ni atipija. ta, što je po našem mišljenju i našim isku stvima signifikantno za ovaj oblik aberaci 4. Carcinoma in situ - preinvazijski</s>
<s>a) Bazalna membrana je očuvana.</s><s>Jaka reakcija mezenhima, svi znaci atipije ce lija i jezgara, patološke mitoze i na površi ni epitelija, znaci disocijacije celija u sub •epiteLijalnom tkivu vrlo mnogo imunokorn. petentnih celija (slika 4, 5).</s>
<s>e ubrajamo samo atipičnu hiperplaziju, to jest trecu grupu pramena po nasoJ po deLi.</s><s>Procenat malignizacije u toj grupi re relativno je visok.</s>
<s>U našoj klasifikaciji nismo uzeli u obzir keratizaciju, jer smo došli do uvjerenja da ova nije značajna za proces malign-iz.acije.</s><s>Isto mažemo reci i za histohemijske pro mjene, jer se celični metabolizam menja</s>
<s>e ubrajamo samo atipičnu hiperplaziju, svakog trenutka, a oblik celija mnogo je konstantniji.</s><s>Zanemarili smo i oblik pa Kod klasifikacije rukovodila nas je činje nica da je proces malignizacije posledica dvaju zbivanja:</s>
<s>Slika 3 - Atipična hiperplazija (hematoxylin-eosin, X 400) Do godine 1969 izvršili smo 1500 biopsija kod hiperplastičnih pramena laringealne</s>
<s>U razmahU izmedu 1969. do 1975. godine sluzukože.</s><s>Medu njima našli smo histolo škim pregledom 81 atipičnu hiperplaziju; 72 od ovih bolesnika lečili smo konzervativ no i kod njih 16 došlo je 3 godina posle biopsije do malignizacije, 1što znači 22 %.</s>
<s>U razmahU izmedu 1969. do 1975. godine izvršili smo 1200 biopsija i kod 52 boles nika ustanovili prekancerozu, to jest 3. grupu po našoj klasifikaciji.</s><s>Ni kod jed nog bolesnika nije došlo do malignizaoije, jer smo sve lečili radikalno, to jest deepi telizirali smo glasnice.</s>
<s>uspeha različitih metoda lečenja mnogo puta su suprotni, što je posledica nejedin stvenog shvatanja premalignih aberaaija. hu odnosno neuspehu pojedinih terapeut</s>
<s>u pravom smislu ove reči, nego i druge hiperplastične aberacije na laringealnoj sluzokoži, od obične hiperplazije sve do karcinoma in situ.</s>
<s>polaganju medikamentoznu i hiruršku te rap.iju, aktinoterapiju, knioterapiju i la ser.</s><s>Nijedna od ovih metoda nije kauzalna, jer odstranjuj"emo samo posledice, a ne</s>
<s>polaganju medikamentoznu i hiruršku te uzrok, koji ne poznajemo.</s><s>Za lečenje treba izabrati metodu koja je najuspešnija, naj jednostavnija i najmanje oštecuje funkciju Deepitelizacija - metoda izbora za lječenje ...</s><s>625</s>
<s>Slika 4 - Intraepitelialni karcinom. (hematoxyhn-eosn, X 400) Slika 5 - Shema naše klasifikacije hiperplastičnih aberacija laringealnog epitelija.</s><s>O= nor malni epitelij; 1 = jednostavna hiperplazija; 2 = abIJJormalna hiperplazija; 3 = atipična hiper plazija; 4 a = intraepitelijalni karcinom; 4 b = infiltrativni karcinom organa.</s><s>Na osnovu naših iskustava, došli smo do ,zaključka da je metoda ,izbora za lečenje prekanceroza na glasnicama deepi telizacij</s>
<s>1960. do 1975. godine diagnosticirali smo, uzimajuči u obzir našu klasifikaciju, 133 prekanceroze glasnice.</s><s>Od ovih smo, do</s>
<s>1969. godine, 72 bolesnika lečili konzerva tivno (vitamini, inhalacije, apstinencij pušenja i alkohola, po potrebi i pramena radnog mesta i balneoterapija), a 9 boles nika leč,ili smo hirurški.</s><s>Ni kod jednog bo lesnika koji je bio lečen konzervativno ni je došlo do bitnog poboljšanja, a kod njih 16 došlo je do malignizacije. · Medutim je kod svih onih kod kojih smo upotrebili hi rušku terapiju, došlo do izlečenja, odnos no znatnog poboljšanja.</s><s>Zato smo posle</s>
<s>1969. godine sve bolesnike sa diagnozam prekanceroze koja je bila histološki doka zana (52) i 9 bolesnika koji su bili prethod no neuspešno konzervativno lečeni, lečili deepitelizacijom glasnice.</s><s>Deepitelizaciju smo izvršili kod 61 bolesnika.</s>
<s>Kod bolesnika s ograničenim prekance roznim le:zijama koje nisu zahvatile više od 1/2 glasne žice, deepitelizaoiju smo vr šili pomocu mikrolaringoskopije; u ostalim slučajevima vršili smo deepitelizaciju na kan tireotomije sa prethodnim traheoto</s>
<s>cij a je bila lakša.</s><s>Krvarenje je minimalno.</s><s>Kod laringofisura trahealnu kanilu osta vili smo nekoliko dana.</s><s>Kod prekanceroz nih pramena na obema glasnicama, deepi</s>
<s>.,, Tri bolesnika sa karcinomom in situ :i dva sa našu statistiku, j,er su bile diagnoze postavljene 1oduze1Jog materijala kod deepitelizacije slučajeva došlo je do potpune reepiteliza cije glasnica u toku od tri sedmice, a funk- cija je bila zadovoljavajuca.</s><s>Odstranjenu. sluzokožu poslali smo na serijsko histolo1ško ispitivanje.</s><s>U tako pregledanom mate rij</s>
<s>133 alu ustanovili smo da je atipična hiper plazija (prekanceroza) pratila u1 3 slučaja. karcinom in situ, a dva puta infiltrativni. karcinom.</s>
<s>alni karcinom, nismo bo lesnika dodatno lječili.</s><s>Tama gdje je bio dokazan infiltrativni karcinom, naknadno smo pravili hordektomiju.</s><s>Bolesnika smo</s>
<s>sedmice, a kasnije u dužim vremenskim periodima.</s><s>Uspjeh je bio vrlo dobar.</s><s>Kod.</s><s>47 bolesnika došlo je do potpunog izleče nja.</s><s>Sluzokoža je bila glatka i bleda.</s>
<s>Funkcionalni rezultat je bio odličan, a kod.</s><s>9 pacijenata došlo je do recidiva.</s><s>Ponovili. smo terapiju koja je bila uspješna u svim slučajevima.</s>
<s>U konačno ocjenjivanje naših rezultata. nismo uzeli u obzir 5 bolesnika, gde su hi stološkim pregledom serijskih preparata. ustanovili infiltrirajuci, odnosno intraepi- te1ijalni karcinom (Tabela 1).</s>
<s>Tabela I. - Rezultati lječenja prekanceroza od 1960-1975 na ORL klini-ki u Ljubljani Deepitelizacija - metoda izbora za lječenje ...</s><s>627</s>
<s>serijskih rezova: bolesnike, kod kojih je ta bila po našim kriterijima histološki dokazana.</s><s>Isključili smo sve ostale benigne i maligne oblike</s>
<s>nije precizno definisan.</s><s>Medikamentozna terapija je kod atipične hiperplazije prak tično bez svakog značaja.</s><s>U uži .izbor do lazi samo rentgensko izračenje, odnosno hi rurgija.</s><s>Hirurško lječenje pak ima pred</s>
<s>prekanceroza mogu samo pratiti karcino ma in situ, odnosno infiltrativni karcinom, što se vidi iz našeg materijala.</s><s>U odstra njenoj sluzokoži našli smo 3 puta karci nom in situ i dva puta infiltrativni karci nom.</s><s>Funkcionalni uspeh nakan hirurškog</s>
<s>prekanceroza mogu samo pratiti karcino lječenja je uvjek zadovoljiv, dok funkcija grla po zračenju mnogo puta ostaje ošte čena.</s><s>Ako zračimo moramo aplicirati ku</s>
<s>rativnu dozu kao kod malignoma, a znamo da su diferencirane celije otporne za ak tinu terapiju, te je i uspjeh takovog lje čenja u znaku pitanja (13).</s>
<s>Miinzel (19) kaže da zračenjem elimini šemo--·submukeznu upatnu infiltraciju, a pitanje je da li je ova uzrok ili samo po sledica pramena na ;epiteliju.</s><s>Ukoliko je ova posledica epitelijalnih pramena, što vjerovatno jeste, zračenjem nismo dobili ništa.</s><s>Kontrola je posle hirurškog lečenja mnogo lakša nego_ posle zračenja, jer zna mo da radiomukozitis kod nekih bolesnika persistira vrlo dugo.</s><s>A tu je još i pitanje indikacije lečenja karcinoma sa zračenjem zato bi trebalo da budeino ak1Jino tera pijam, naročita kod mladih, baš iz ovog</s>
<s>Mišljenja smo, da su funkcionalni rezul tati kada je u pitanju prekanceroza sekun darnog značaja.</s><s>Osnovno je da odstranimo premalignu leziju: sprečimo malignizaoiju tkiva, to nam je, kako vidimo iz naših rezultata, potpuno uspelo dekortikacijom.</s>
<s>androgenima koje spominju Loewit, Hussl šeg istraživačkog rada došli do zaključka da naročita androgeni hormoni .igraju veo ma značajnu ulogu kod nastanka hiper</s>
<s>Na eksperimentima koje smo izveli 1968. godine na životinjama, kada smo testoste ron propionat injicirali 10 psima i 10 ka striranim kujama, histološki smo ustano vili pramene epitelija, koje smo svrstali u drugu grupu po našoj klasifikaciji.</s><s>U dru gam delu našeg eksperimenta ustanovili</s>
<s>Osim toga, našu misao potvrduje i činje nica da medu pacijentima koje smo treti rali zbog prekanceroza nije bilo ni jedne žene, i ako ove žive i rade pod istim makro, i mikroklimatskim uslovima.</s>
<s>Ako uzmemo u obzir naše rezultate le čenja te ih uporedimo sa rezultatima osta lih autora, uvjereni smo da je deepiteliza aij</s>


Modificirajući uticaj na neke endokrine žlezde miša kod kasnih posledica subletalnog jonizacionog zračenja

Kališnik, Miroslav;Vraspir-Porenta, Olga;Logonder-Mlinšek, Metka;Zorc, Marjeta;Lejko-Zupanc, Tatjana;Rus-Gaši, Alenka;Štiblar-Martinčič, Draga;Škrk, Janez

<s>Sažetak: Za studij interakcije stresa i zračenja na miševima oba spola bila su naprav ljena dva eksperimenta.</s><s>U prvom pokusu, 6 meseci na_kon početka zračenja zracima s dvadeset dnevnih doza po 50 rada, bile su stereolosk1 analizirane neke endokrine žlezde u 24 miša, od kojih je polovina bila dražena u pravilnim intervalima s kombi nacijam optičkog signala i blagog električnog udara.</s><s>U drugom pokusu 120 miševa živelo je do spontane smrti nakon šlo su bili draženi i/ili zračeni.</s><s>Stres i zračenje smanjili su aktivaciju šlitnjače, te sinergistički uzrokovali atroliju Leydigovih inter sticijskih celija.</s><s>U ovariju je interakcija obiju laktora okrepila hiperplaziju intersticijskih celija.</s><s>U nadbubrežni žlezdi draženje je povečalo, a zračenje smanjilo vakuolizaciju celija.</s><s>Oba faktora zajedno smanjila su pojavu involutivnih gigantskih celija u kori.</s><s>Životinje ispostavljene zračenju bile su lakše, a draženju teže.</s><s>Zračenje im je skratilo preživljavanje, draženje produžilo.</s><s>Prema torne je eustres ublažio štetne, katabolične posledice zračenja.</s>
<s>Uvod - · O dejstvu stresa na endokrine žlezde izvestili smo u seriji članaka (1, 2, 3, 4, 5, 6).</s><s>Pokazali smo, s kvantificiranim histolo škim podacima, da stres aktivira nadbubrežnu žlezdu i deprimira štitnjaču kao i gonade.</s><s>O kasnom dejstvu subletalnog ionizacionog zra čenja na iste organe izvestili smo u drugoj studiji (7) i prikazali prilično različite efekte, koji su pre svega posledica vece ili manje destrukcije, kojoj je sledila više ili manje uspešna regeneracija odnosno rediferencijacija.</s><s>Neke strukturne pra mene nakan iradiacije mogli bi tumačiti kao po sledicu promjene centralne neuroendokrine re gulacije ili postradijacionog stresa.</s><s>Tako je glandula thyroidea bila manje aktivirana.</s><s>Testis je bio jedva alteriran.</s><s>Najvece pramene poka zale su se na ovariju: bio je bez oocita i folikla, uključno atretičnih, intersticijske celije bile su hipertrofične i hiperplastične.</s><s>Kora nadbubrežne žlezde bila je zadebljana.</s><s>Zona fascikulata bila je manje vakuolizirana nego normalno i hiper trofična, pre svega na račun drugih dviju zona.</s><s>U toj studiji zanimala nas je interakcija stresa i jonizirajučeg zračenja: da li su učinci sinergi-. * Prikazano na Simpoziju o nervnom i endokrinom sistemu Društva anatoma SR Srbije 10. novembra 1978 u Beogradu.</s>
<s>Uvod - · O dejstvu stresa na endokrine stični ili antagonistični i da li se mogu pojaviti nove kvalitete kod učinka oba faktora?</s><s>Ako se radi o disocijaciji učinaka na razne endokrine žlezde, kakav je efekat kombinovanog delova nja stresa i zračenja na vitalne funkcije orga nizma kao celine?</s>
<s>Materija! i metode - Na miševima oba spola napravili smo dva eksperimenta.</s><s>U prvo me smo 24 miša soja CBA, od kojih je bila po lovica muškog i polovica ženskog spola u sta rosti 1,5 meseci, razdelili u tri grupe po 8 živo tinja.</s><s>U svakoj grupi bila je polovica životinja dražena u pravilnim intervalima kombinacijam optičnog signala i blagog električnog udara na dno kaveza; druga polovina bila je nedražena kontrola.</s><s>Prva takva grupa bila je žrtvovana na kan jednomesečnog draženja u starosti 2,5 me seca.</s><s>Ujedno sme;> počeli s totalnim zračenjem gama zracima sa 20 uzastopnih dnevnih doza po 50 rada (140 rad/min) tako, da je ukupna doza dostigla 1000 rada.</s><s>Životinje su bile zra čene u šupljim kotačima iz pleksi stakla, koji su bili podeljeni u 16 odvajenih, 2,</s>
<s>7 cm dugih prostora.</s><s>Od stajice do mesta zra čenja konfinirali smo i prevozili i nezračene ži votinje tako, da su sve bile zatvorene u tim ko tačima približno jedan sat dnevno (sl. 1 507</s>
<s>Slika 1 - Šuplji kolači iz pleksi stakla u kojima se konfiniraju miševi za vreme zračenja.</s><s>Slika 2 - Kavez za miševe ureden za zračenje.</s><s>Omo gucava proizvoljno kretanje u vodoravnom smeru, a sprečava puzanje.</s>
<s>7 cm visokih i čenu, kao i nezračenu skupinu miševa žrtvo vali smo 6 meseci nakon početka zračenja u starosti od 8,5 meseci.</s><s>Nakon žrtvovanja u ete rovoj narkozi oduzeli smo nadbubrežnu žlezdu, štitnjaču, ovarij i testis, te ih fiksirali u Bouinovi tekucini, zalili parafinom, rezali u stepenaste serije ca.</s><s>6 µm debelih rezova i bojili hemato ksilinom-eozinom.</s><s>Sa sistematičkom stereolo škom analizom kod povecanja objektiva 10x i 63 x odredili smo volumensku gustocu i apso lutni volumen, površinsku gustocu i apsolutnu površinu, dužinsku gustocu i apsolutnu dužinu, te brojnu gustocu i apsolutni broj pojedinih tkivnih i celijinih sastojaka u proučavanim orga nima.</s><s>Analizam varijance studirali smo uticaj draženja, zračenja i njihove interakcije; o po slednjem izveštavamo u ovom članku.</s>
<s>Balb/C, polovicu mužjaka i polovicu ženki, po delili smo na 4 jednake grupe od kojih su 2 bile dražene od treceg meseca starosti dalje na isti način kao u prvom eksperimentu, a 2 nedra žene kontrole.</s><s>Po jedna dražena i nedražena grupa u starosti od 4 meseci, bila je ispostav ljena zračenju na jednak način kao u prvom eksperimentu s tom razlikam, da životinje nisu bile konfinirane u šuplje kotače, vec u kavezima pokrivenim perforiranom pločom iz pleksi sta kla, koje je omogučavalo kretanje životinja samo u vodoravnem pravcu, dok je penjanje po kavezu bilo sprečeno.</s><s>Po jedna dražena i nedražena grupa bile su prividno zračena (sl. 2).</s><s>Životinje su jednom sedmično vagane, a odredivana je 508</s>
<s>U drugam eksperimentu 120 miševa soja i potrošnja hrane.</s><s>Živele su do spontane smrti, nakon koje smo ih obducirali.</s><s>Za statističku ana lizu upotrebili smo Studentov test.</s>
<s>Rezultati - Na štitnu žlezdt1 delovali su stres kao i iradijacija (sl. 3) u istom smislu tj. prosečnu visinu epitela štitnjače (x ± SEM) u pore denju sa nezračenim životinjama (N).</s>
<s>Modificirajuci uticaj stresa na neke endokrine žlezde miša kod kasnih rosledica .. smanjili su aktiviranost; interakcija oba faktora nije imala signifikantnog dodatnog uticaja.</s><s>Na Leydigove intersticijske celije testisa stres i iradijacija imali su sinergističko dejstvo, njihova volumenska gustoca dodatno se je smanjila u grupi, koja je dražena i iradiirana (sl. 4).</s>
<s>Slika 4 - Volumenska gustoca Leydigovih intersti cijskih stanica testisa životinja pod uticajem stresa (S) te kod nedraženih kontrola (K), kao i kod zračenih (1) i nezračenih (N) životinja.</s><s>Upisani su nivoji rizika za odbijanje nulte hipoteze za učinak stresa (S), iradijaNa ovariju stresor je signifikantno povečao apsolutni volumen atretičkih folikula (što smo tumačili kao posledicu kočenja ovulacije i devi jaciju sazrevanja folikula u pravcu atrezije).</s><s>U jajnicima zračenih miševa, suprotno, uopče nismo našli atretične folikule (niti druge oblike ovarijskih folikla).</s><s>Interakcija stresa i radijacije na atretičkim foliklima bila je signifikantno di vergentna (sl. 5).</s><s>Na drugoj strani samo u ova rijima zračenih životinja pojavile su se intersti cijske celije.</s><s>Interakcija stresa i iradiacije ovde je delovala sinergistički, tj. zapreminska gustoca intersticijskih celija bila je najveca u grupi živo tinja, koje su bile zračene i dražene (sl. 6).</s><s>U nadbubrežnoj žlezdi stresor i iradijacija antagonistički su delovali na volumensku gu stocu vakuola u celijama nadbubrežne žlezde, Slika 5 - Apsolutni volumen atretičkih folikula u prvom pokusu (oznake kao na slici 4).</s>
<s>509 napose kore.</s><s>Stresor je povečao, a iradijacija smanjila vakuolizaciju, kod čega je dejstvo interakcije takoder signifikantno (sl. 7).</s><s>Na drugoj Vvv</s>
<s>Slika 7 - Volumenska gustoča vakuola u slanicama nadbubrežne žlezde u prvom pokusu (oznake kao na strani sam stres signifikantno je povečao volu mensku gustocu žila, dok je iradijacija imala disocijirano dejstvo: kod životinja pod stresom smanjila je, a kod nedraženih povečala iriga ciju.</s><s>Konačno su stres i iradijacija sinergistički signifikantno smanjili volumensku gostocu mno gojezgrenih gigantskih celija, kod čega je bila takode interakcija dodatno signifikantna (sl. 8).</s><s>Težina zračenih miševa oba spola, napose ženski, je od 3. meseca nakon zračenja dalje, skoro celo vreme signifikantno zaostajala za te žinom nezračenih miševa (sl. 9).</s><s>Težina draže nih životinja oba spola skoro za čitavo vreme eksperimenta, signifikantno je prevazilazila te žinu nedraženih kontrola (sl. 1</s>
<s>509 ženih, zračenih životinja težina je zaostajala za težinom nezračenih životinja, dok kod dra ženih životinja razlika u težini zračenih i nezra čenih nije bila tako očita; opisane razlike nisu signifikantne, vec su istosmislene kod oba pola.</s><s>510</s>
<s>Slika 8 - Volumenska gustoča mnogojedarnih sla nica u kori nadbubrežne žlezde u prvom pokusu linja za vreme drugog opita.</s><s>Na apscisi su navedeni meseci nakon završenog zračenja (O).</s><s>Znak + znači Slika 10 - Težina životinja koje su bile pod uticajem stresa (S) i bez njega (N) u drugom pokusu (oznake U potrošnji hrane nije bilo signifikantne razlike medu grupama.</s>
<s>Preživljavanje zračenih miševa oba spola je od 9. meseca nakon zračenja dalje signifikantno smanjeno (sl. 11</s>
<s>Diskusija - Mehanizam delovanja stresa očito je produženo, dok preživljavanje draženih Modificirajuci uticaj stresa na neke endokrine žlezde miša kod kasnih posledica . mužjaka nije, se je zbog toga razlika u preživ ljavanjw kod oba spola signifikantna samo u Slika 11 - Kumulativna smrtnost iradiiranih (1) i ne iradiiranih (N) miševa u drugom pokusu (oznake kao Slika 12 - Kumulativna smrtnost životinja, koje su bile pod uticajem stresa (S) i nedraženih kontrolnih životinja (N) u drugom pokusu (oznake kao na slici 9).</s>
<s>Diskusija - Mehanizam delovanja stresa i iradiacije samih za sebe na endokrine žlezde dosta je dobro objasnjen (8, 9).</s><s>Literatura o in terakciji oba faktora prilično je škrta.</s><s>U našem primeru podražaj, koji je delovao stresogeno bio je blag i pojavljivao se u pravilnim intervalima.</s><s>Zato mislimo, da je bila postignuta faza adapta cije, odnosno stanje eustresa prema Selyeju (10), što bi prema našim očekivanjima povecalo nespecifičnu otpornost prema raznim noksama, uključivo jonizacionim.</s>
<s>Mehanizam inhibitornog dejstva stresa i zra čenja na štitnjaču bio bi isti, tj. smanjenje sekre cije TSH zbog povečanja sekrecije ACTH; bu duci da oba činioca zajedno nisu signifikantno povečali taj učinak, možemo zaključiti, da je bio učinak svakog za sebe več maksimalan. lnhibi torno delovanje kombinacije stresa i iradijacije na Leydigove intersticijske celije u testisima, kao producente androgena, moglo bi biti posle dica poremecene centralne neuroendokrine re gulacije, koja bi dovela do smanjene sekrecije LH, dok gotovo intaktni semeni epitel govori da sekrecija FSH nije bila poremecena.</s><s>U suprot nosti s testisima, u kojima vidimo postiradijacij sku restituciju skoro ad integrum, kasne pro mene u zračenim ovarijima vrlo su teške.</s><s>Mišji oociti zapravo vrlo su radiosenzitivni te su u na šim pokusnim uslovima bili skoro posve uni šteni, zajedno s pripadajucim foliklima, čija funk cija u normalnim prilikama je takode sekrecija estrogena.</s><s>To je verovatno bio dovoljan razlog za kompenzacijsku hiperplaziju intersticijskih celija, kojima takode pripisuju sekreciju estro gena.</s><s>Draženje je očito ubrzalo tu kompenza cijsku pojavu, koja je verovatno posledica joni zacione povrede.</s><s>Posledica interakcije draženja i zračenja na nadbubrežnu žlezdu su kontra verzne.</s><s>Delovanje stresa je očito stimulatorno, što se izražava u povečanoj vakuolizaciji celija i jačoj krvnoj irigaciji, na drugoj strani kočena je involucija, koju označava porast mnogojezgre nih gigantskih celija, znakovima piknoze u jezgri ma.</s><s>Postiradijaciono smanjenje vakuolizacije moglo bi da bude znak nedovoljne rediferencija cije ili moguce »iscrpljene« hiperaktivnosti zbog iradijacijonog stresa.</s><s>Kočenje pojava involucij skih gigantskih celija radi postiradiacijske re generacije je razumljivo delovalo sinergistički stresu radi draženja.</s>
<s>Iz kretanja telesne težine miševa u drugom poskusu možemo zaključiti, da su posledice zračenja katabolične; smrtnost životinja nakon zračenja bila je takode ubrzana.</s><s>Nasuprot torne draženje je delovalo anabolički i sprečavalo smrtnost.</s><s>Prema torne je blago draženje u pra vilnim intervalima delovalo na metabolizam antagonistički zračenju; s draženjem bio je do stignut eustres, koji je blažio štetne posledice jonizacijonog zračenja.</s><s>Zanimljivo je, da je bila reaktivnost ženki veca nego mužjaka; to je u skladu s vecim promenama u strukturi ovarija u usporedbi s testisima.</s>
<s>Potrebno je dodati, da se pokusne okolnosti prvog i drugog pokusa razlikuju u tri točke: u prvom pokusu bili su miševi soja CBA na po četku zračenja stari 2,5 meseca, a za vreme zračenja bili su konfinirani (to bi mogao biti do datni stresor), u drugom, bili su miševi soja Balb/C na početku zračenja stari 4 meseca i za vreme zračenja nisu bili konfinirani; tirne smo želeli smanjiti preveliku opcu smrtnost, koja nam je pokvarila neki raniji tovrsni pokus.</s><s>Za pravo, zanima nas takode radijacijska karcino geneza kod draženih životinja, što ce biti sadržaj drugog izveštaja.</s>
<s>1. Kališnik M. et al.: Vpliv psihosomatskega stresa na nekatere endokrine žleze seva CBA.</s><s>Zdrav. vesin.</s><s>Uticaj psihosomatskog stresa i presadenog Ehrlicho vog ascitesnog tumora na štitnjaču miševa.</s><s>Folia anat.</s><s>Zorc: Uticaj psihosomatskog stresa i Ehrlichovog ascitesnog tumora (EAT) na jajnike kod miševa. somatskog stresa i presadenog Ehrlichovog asci tesnog tumora na suprarenalnu žlezdu miša soja CBA. caj stresa na suprarenealnu i štitastu žlezdu miša. lnternational Symposium on Neuroendocrine Regu latory Mechanisms.</s><s>Proc. serb.</s><s>Acad.</s><s>Sci. (u štampi). testis miša. lnternational Symposium on Neuroendo crine Regulatory Mechanisms.</s><s>Proc. serb.</s><s>Acad.</s><s>Sci.</s><s>7. Kališnik M. et al.: Histological and stereological analysis of some endocrine and lymphatic organs of mice after total body irradiation. lnternational sym posium on the late biological effects of ionizing ra diation, Vienna, 13-17, March 1978 (in press).</s><s>8. Mason J. W.: Organization of the multiple en docrine responses to avoidance in the monkey.</s><s>9. Sommers S. C.: Effects of ionizing radiation logy of irradiation.</s><s>Williams and Wilkinson, Baltimore 1971</s>


Registracija i automatska obrada podataka bolesnika liječenih zračenjem na Onkološkom institutu u Ljubljani

Kuhelj, Janez;Marolt, Franci-Stanko;Pompe-Kirn, Vera;Škrk, Janez

<s>Sadržaj - Svrha našeg načina registracije i automatske obrade podataka bo lesnika liječenih zračenjem na Onkološkom institutu u Ljubljani su bolji re zultati liječenja tih bolesnika.</s><s>To če nam omogučiti redovita registracija i automatska obrada svih bitnih podataka o liječenju i redovita automatska kontrola preživljavanja zračenjem liječenih bolesnika, koju nam omogučuje suradnja s Registrom raka SR Slovenije.</s><s>Uvodenjem sličnog načina registra cije i automatske obrade podataka za druge vrste liječenja onkoloških bo lesnika i proširenjem suradnje i na druge onkološke centre u Jugoslaviji, omogučili bismo brže pronalaženje najadekvatnijih načina onkološkog liječe nja i formiranje zajedničkih stavova kod detekcije, dijagnostike i terapije onkoloških bolesnika.</s>
<s>Uvod - Na Onkološkom institutu u Ljub ljani smo do 1976. godine registrirali zra čene bolesnike kronološki, bez obzira na kliničku dijagnozu, zračeno područje ili svrhu zračenja.</s><s>Ovako zabilježeni podaci nisu omogu6avali odgovaraju6i način izbo ra za studije prikladnih bolesnika, jer nisu bili svrstani ni prema dijagnozi niti prema nekim drugim, za uspjeh liječenja bitnim, parametrima.</s>
<s>svrstavao je onkološke bolesnike prema kliničkoj dijagnozi i bio nam je u pomo6 kod izbora bolesnika za studije, ali nije sa državao</s>
<s>podataka o zračenju.</s><s>Zbog toga smo proučili litera Eberhardt i Lochmann (2), Ribat i Oerle mans (5) i Clark (1) iznose svoja iskustva o registraciji i automatskoj obradi podata ka onkoloških bolesnika.</s>
<s>punosti odgovarao.</s><s>Ve6ina upotrebljenih protokola bila je preopširna.</s><s>Takav način bilježenja zahtijevao bi preveliko admini strativno opterecenje medicinskog kadra</s>
<s>Rad primljen: 25.2.1983. i zbog toga ga nismo mogli prihvatiti.</s><s>Odlu čili smo da pokušamo na6i vlastiti, jedno stavniji način registracije i obrade podataka naših zračenjem liječenih bolesnika.</s>
<s>Materija! i metode - U septembru 1976. godine započeli smo na Onkološkom insti tutu u Ljubljani s bilježenjem značajnijih podataka svih bolesnika liječenih radio terapijam. lzradili smo posebnu registracij sku karticu prikladnu za ručnu obradu (sli ).</s><s>Na njoj smo registrirali slijede6e</s>
<s>zračenja i uslove zračenja.</s><s>S brojem na rubu kartice označili smo: lokalizaciju ma lignoma, zračenje zbog nemalignog obolje nja, zračeno područje i svrhu zračenja,</s>
<s>zračenja i uslove zračenja.</s><s>S brojem na eventualnu drugu istovremenu terapiju, pla nirano zračenje, ambulantno zračenje i po novno zračenje odredenog područja.</s><s>Ozna čili smo i radioterapeuta, koji je odredio zračenje.</s><s>Različite boje kartica označavale su različite aparature.</s><s>Svaka kartica je pred stavljala zračenje jednog odredenog po</s>
<s>Slika 1 - Uzorak kartice za registraciju i ručnu obradu podataka zračenjem liječenih bolesnika u razdoblju od 1976-1980</s>
<s>Ovaj oblik registracije zadržali smo do kraja 1978. godine.</s><s>Analizom našeg dota dašnjeg rada ustanovili smo da je bio broj zabilježenih podataka preopširan, pa je</s>
<s>Ovaj oblik registracije zadržali smo do zbog toga bilo ispisivanje kartica često ne potpuno i nisu bili zabilježeni svi bitni po daci. lstovremeno smo ustanovili da je zbog velikog broja godišnje zračenih bolesnika, potrebno što brže preci s ručne na auto matsku obradu podataka.</s><s>Zbog želje po re dovitoj</s>
<s>suradnju s Registrom raka SR Slovenije, koji izmedu ostalog vodi i evidenciju pre življavanja rakavih bolesnika.</s><s>Naše nove registracijske kartice prilagodili smo karti cama Registra raka tako, da smo uz pomoc posebnog programa računara mogli uklju</s>
<s>suradnju s Registrom raka SR Slovenije, čiti naše podatke u podatke Registra raka SR Slovenije i tako dobiti, osim ispisa po dataka zračenjem liječenih bolesnika, i nji hovo preživljavanje.</s>
<s>Buduci da su automatsko obradeni po daci o preživljavanju, koje sakuplja Registar raka, u dvogodišnjem zakašnjenju, željeli smo zadržati i mogucnost ručne obrade</s>
<s>matsku i ručnu obradu podataka, pa je zbog toga izradena u duplikatu.</s><s>Original služi za prenos podataka u memoriju raču nara, a kopija za tekucu ručnu obradu po dataka.</s><s>Na kartici smo zadržali podatke</s>
<s>matsku i ručnu obradu podataka, pa je o identifikaciji bolesnika, dijagnozi, stadiju bolesti, verifikaciji tumora i zračenju boles nika.</s><s>Proširili smo oznake za zračeno po dručje, dodali smo podatke o eventualnoj usporednoj brahiradioterapiji.</s>
<s>Slika 2 - Uzorak kartona za registraciju, ručnu i računarsku obradu podataka zračenjem liječe nih bolesnika od 1980. godine dalje</s>
<s>Zbog još uvijek velikog broja registriranih podataka, ovu registracijsku karticu smo uskladili u potpunosti s kartonom zračenja bolesnika, koji je sastavni dio mape povi jesti bolesti.</s><s>Na taj smo način pojednostavili registraciju podataka do te mjere, da za ispisivanje naših kartica nisu više bili po trebni liječnici, vec su te podatke mogli prenijeti s kartona zračenja na našu regi stracijsku karticu radioterapeutski tehničari uz pomoc administratora.</s><s>Time smo raste retili liječnike i postigli jedinstveno ispisi vanje kartona zračenja.</s>
<s>1. Ručnom obradom podataka s registra cijskih kartica možemo bez poteškoca usta noviti broj u odredenom razdoblju zračenih bolesnika, načine liječenja, rane komplika cije i rezultate liječenja kod svih zračenih lokalizacija.</s>
<s>Prvi ispis prikazuje bolesnike, zračene sada dobivamo dva ispisa, koji su rezultat povezivanja podataka s područja radiotera pije s podacima Registra raka SR Slovenije.</s>
<s>odredenom vremenskom intervalu, po dijeljene prema primarnoj lokalizaciji raka.</s><s>Poreci oznake primarne lokalizacije ispis sadrži identifikaciju bolesnika, stadij bolesti, Registracija i automatska obrada podataka bolesnika liječenih zračenjem na O'nkološkom institutu u Ljubljani citološku ili histološku verifikaciju i sva do sadašnja zračenja, navedena kronološkim</s>
<s>redom. lspis sadrži podatak, da li je to jedini karcinom, i u kojoj je ustanovi bio otkriven.</s><s>Kod zračene lokalizacije su navedeni svi podaci o zračenju, datumu zadnje kontrole bolesnika ili njegovoj smrti.</s><s>Navedena je i eventualna ostala usporedna terapija.</s>
<s>U drugom ispisu bolesnici su razvrstani prema svrsi zračenja, a u okviru toga po primarnoj lokalizaciji i stadiju bolesti.</s><s>Svi ostali podaci o zračenju i uspjehu zračenja su slični podacima u prethodnom ispisu.</s>
<s>Diskusija i zaključak - Naš način regi stracije i automatske obrade podataka bo lesnika liječenih zračenjem, predstavlja po kušaj unapredenja liječenja naših boles nika.</s><s>Taj bi način trebao omoguciti redo vitu, automatsku evaluaciju našeg liječenja i njegove uspješnosti.</s>
<s>1. Omogucuje redovitu automatsku kon trolu preživljavanja zračenih bolesnika.</s><s>2. Tekuce ocenjivanje uspjeha terapije i prema potrebi adekvatnu promjenu načina</s>
<s>Registracijom podataka svih onkoloških bolesnika, liječenih ne samo radioterapi jom, vec i drugim vrstama onkološke tera pije i povezivanjem tih podataka s poda cima Registra raka SR Slovenije, dobili</s>
<s>ko sakupljene podatke mogli bismo medu sobno usporedivati i tako pronaci najbolju vrstu terapije za odredenu grupu bolesnika.</s><s>U buducnosti bismo mogli uključiti u sli čan sistem registracije i obrade podataka više onkoloških institucija u zemlji i na taj način formirati zametak jugoslavenskog in formativnog sistema.</s><s>To bi omogucilo za jedničko planiranje i sprovodenje najade</s>
<s>Registration and evaluation of the data in such a way, for all kinds of diagnostic and therapeutic modalities in oncology will enable us to collaborate with other oncological centers in Yugoslavia and abroad in carrying out retro spective studies and clinical trials.</s><s>This repre sents a good base for an on-line system to be used at clinical work in near future, building up a kind of hospital information system.</s>
<s>Onkološki inštitut, Ljubljana 1976. gije avtomatske obdelave podatkov v Registru raka za SR Slovenijo - uporaba računalnika.</s>


Naša iskustva sa 99 MTC- glukoheptonatom kao markerom plučnog karcinoma

<s>Sažetak - Akumulacija 99 mTc-glukoheptonata u plucima analizirana je kod 30 bolesnika, starih od 47-85 godina.</s><s>Aplicirano je 15-20 mCi Tc-glukoheptonata.</s><s>Scintigrafija je na pravljena 1 sat (rani scintigram) i 5 sati (kasni scintigram) nakon injekcije pomocu gama kamere.</s><s>Pretraga je izvršena kod 14 bolesnika sa malignomom pluča, kod 9 bolesnika sa akutnom bakterijalnom pneumonijom, kod 6 bolesnika sa Tbc. pulm. chron. i kod 5 osoba bez plucne bolesti.</s><s>Akumulacija Tc-glukoheptonata je izražena kao kvocijent izmedu afici ranog i neaficiranog ekvilociranog parenhima na kontralateralnoj strani.</s><s>Srednja vrijednost kvocijenata, nad</s>
<s>PLUčNOG KARCINOMA ena kod primarnog plucnog raka, signifikantno je viša (1,28 ± 0,21) od ene kod kronične Tbc (0,85 ± 0,18) i kod bakterijalne pneumonije (1,08 ± 0,29).</s><s>Rasip rezultata kvocijenta kasnijih scintigrama je manji (s5h = 0,21 : s1h = 0,33).</s><s>Rezultat t testa karcinom Zaključujemo da scintigrami pluca, napravljeni sa 99 mTc-glukoheptonatom, ukazuju na mogucnost upotrebe tog agensa kao screening metodu za otkrivanje primarnog plucnog karcinoma.</s>
<s>Uvod - Akumulacija 99 Tc-glukoheptona ta u primarnom plu6nom karcinomu opisuju Oni su pokazali da se Tc-glukoheptonat aku mulira u karcinomskom tkivu jače nego u</s>
<s>Bolesnici - Analizirali smo 30 bolesnika u starosti od 47-85 godina.</s><s>U karcinomskoj grupi bilo je 14 bolesnika (8/14 ca bronchi planocellulare, 1/14 ca bronchi squamosum, 1/14 adenocarcinoma, 1/14 carcinoma pul monum macrocellulare, 2/14 histološki ne obradenih slučajeva i 1/14 karcinoma ple ure).</s><s>U grupi akutne bakterijalne pneumoni je bilo je obradenih 9 bolesnika, u grupi sa Tbc. pulm. chorn.</s><s>6 osoba (5/6 inaktivni /6 aktivni oblik).</s><s>U kontrol</s>
<s>/34 uz upotrebu Gama-11 si stema.</s><s>1 nteresne zone su stavljene na mje sto suspektno po rtg. slici i na ekvilociranu kontralateralnu regiju plu6a.</s><s>Obrada je iz vršena kao kvocijent radioaktivnosti interes nih zona.</s><s>Izračunana je vrijednost kvocijen ta, srednja vrijednost po grupama, razlike izmedu ranih i kasnih scintigrama, stan dardni odklon, korelacija izmedu ranih i kas nih scintigrama po grupama i varijacijama.</s><s>Rezultati - Srednja vrijednost kvocijen ta, koja je nadena u primarnom plu6nom</s>
<s>kod primjera sa kroničnom plu6nom tbc nim scintigramima je manji (ssh = 0,21 : medu ranog i kasnog scintigrama nesigni fikantna.</s><s>Kod bolesnika so kroničnom Tbc je razlika izmedu ranog i kasnog scintigrama nesignifikantna, ali je standardni odklon kvocijenta u kasnim scintigramima manji</s>
<s>Tabela 1 - Uporedivanje akumulacije 99 mTc glukoheptonata izmedu oboljelog i zdravog pljuč nog parenhima na scintigramu 5 sati nakon apli kacije.</s><s>Uporedivanje je izraženo kao kvocijent akumulacije izmedu oboljelog i zdravog tkiva.</s>
<s>Rezultati t-testa. da se akumulacija 99 mTc-glukoheptonata u karcinomskom tkivu pluča pokazuje u nešto r::ojačanoj mjeri, što omogučuje detekciju karcinoma.</s><s>Ponašanje toga radiofarmaceu tika u plučnom tkivu je slično onome kao u CNS.</s><s>Korisnost metode je u torne, što mo žemo očekivati, da če Tc-glukoheptonatni sken otkriti karcinomsko tkivo unutar kro ničnoga upalnog područja.</s><s>Manje je vjero jatno, da če to biti uvijek kod bolesnika sa karcinomom uz perifokalnu akutnu imflama ciju.</s><s>Metoda pridonosi boljem otkrivanju mediastinalnih (1) tumora.</s><s>Specifičnost je viša nego kod rentgenograma pluča.</s><s>Benig ni tumori, u pravilu, slabije akumuliraju od malignih i mogu se previdjeti (1, 2).</s>
<s>Zaključak - Scintigrafija pluča sa 99 mTc-glukoheptonatom predstavlja i po našim dosadašnjim iskustvima korisnu metodu za detekciju plučnog karcinoma.</s><s>Smatramo, da se može tom metodom otkriti karcinomsko</s>
<s>može otkriti gama kamerom.</s><s>Preporučuje mo, da se analizira kasni scintigram - 5 sa ti nakon injekcije.</s><s>Metodu valja primjenjivati u prilog boljoj daljnoj dijagnostičkoj obradi bolesnika.</s>


Ocjena artrografske vrijednosti neionskog kontrastnog sredstva iohexola

<s>Abstract - lohexol (Omnipaque, Nyegaard & Co, Oslo) a new low-osmolar, triiodine, water soluble, non-ionic contrast medium with iodine concentrations of 240 mgl/ml and 300 mgl/ml was used in 49 arthrographies.</s><s>Examinations included knee, shoulder, ankle, hip, elbow and hand joints arthrograms.</s><s>The injected vol urne varied from 1,5- 20ml.</s><s>Any</s>
<s>Uvod - Uvodenje Amipaka (Amipaque metrizamid) firme Nyegaard & Co 1974. go dine u kliničku praksu, označilo je početak nove generacije neionskih, niskoosmolar nih, vodotopivih kontrastnih sredstava sa znatno boljom podnošljivošcu od do tada</s>
<s>Uvod - Uvodenje Amipaka (Amipaque uobičajenih ionskih sredstava.</s><s>Amipaque je uskoro potvrdio svoju visoku vrijednost na cijelom nizu dijagnostičkih područja, prije svega u neuro i kardiovaskularnoj radiolo giji.</s><s>Dva jedina nedostatka metrizamida su bili visoka cijena i nestabilnost u soluciji pri autoklaviranju.</s><s>Otklanjanje ovih nedo stataka rezultiralo je u uvodenju novoga neionskoga kontrastnoga sredstva druge</s>
<s>Uvod - Uvodenje Amipaka (Amipaque generacije, joheksola (Omnipaque-iohexol) iste firme.</s><s>Joheksol je kemijski, toksikolo ški i farmakološki sličan metrizamidu, ali je znatno jeftiniji i pripremljen u obliku so lucije gotove za aplikaciju_ čitav niz studija (1, 5, 7) pokazao je dobru podnošljivost i dijagnostičku vrijednost joheksola pri intravaskularnoj in intratekalnoj primjeni.</s><s>Nešto kasnije dobijeni su dobri rezultati i prilikom intraartikularne aplikacije.</s><s>Vecinom je oci jenjivana vrijednost pri dvojno kontrastnim artrografijama koljena, s relativno niskim Naše ispitivanje uključuje artrografije ko ljenskih zglobova s pozitivnim kontrastnim sredstvom u vecim dozama, te aplikaciju</s>
<s>Materija! i metode - Na Univerzitetskom institutu za rentgenologiju Kliničkog centra u Ljubljani smo načinili 49 artrografija s jo heksolom.</s>
<s>Artrografije ramenoga zgloba smo izvodili tehnikom dvostrukoga kontra sta, sve preostale samo s pozitivnim kon trastnim sredstvom.</s><s>Od ukupnoga broja</s>
<s>Artrografije ramenoga zgloba pacijenata je bilo 29 muškaraca i 20 žena u prosečnoj starosti od 32 godine.</s><s>Učinje no je 36 artrografija koljena, 26 s koncenReceived: November 18, 1986 - Accepted: December 27, 1986 Jevtic V.: Ocjena artrografske vrijednosti neionskog kontrastnog sredstva lohexola tracijom od 300 mg J/ml te 10 s 240 mg</s>
<s>J/ml.</s><s>Preostale pretrage uključivale su 5 artrografija ramena, 3 gornjega skočnoga zgloba, 2 kuka, 2 lakta te 1 artrografiju me takarpofalengealnega zgloba palca ruke.</s>
<s>Ukupna količina apliciranoga joheksola iz nosila je od 1,5 ml u slučaju artrografije pr voga metakarpofalengealnoga zgloba do</s>
<s>20 ml kada je klinička pretraga govorila za mogucnost vece poplitealne ciste. prije pre trage uzimani su anamnestični podaci o</s>
<s>Artrografije ramenoga zgloba eventualnoj alergičnoj dijatezi.</s><s>Za vrijeme i iza aplikacije opažano je opce stanje pa cijenta, te lokalni osje6aj bola i pečenja.</s><s>Slijedila je standardna serija rentgenogra ma, ovisna o vrsti pretrage.</s><s>Kod deset ar trografija koljena načinjeni su i rentgeno grami nakon 10 odnosno 15 minuta.</s><s>Polo</s>
<s>Artrografije ramenoga zgloba vica je dobila joheksol u koncentraciji od Dijagnostičku vrijednost Omnipaka ocije njivali smo na osnovi dvaju elemenata,</s>
<s>Sve pretrage izvodene su ambulantno. oštrine kontrastnog prikaza intraartikularnih formacija te duljine trajanja opacifikacije.</s>
<s>RezuHati i diskusija - Ni u jednom slu čaju nismo zabilježili težih, opcih reakcija po aplikaciji joheksola.</s><s>Od posebnoga inte resa su dva pacienta s pozitivnom anamne zam preosjetljivosti na penicilin u obliku lakše urtikarije kod prvoga, te mučnine i povracanja po intravenskoj holegrafiji s bi ligrafinom, kod drugoga.</s><s>Načinjena je artro grafija koljena s po 10 ml joheksola u kon centraciji od 300 mg J/ml.</s><s>U toku naredna dva sata nije bilo nikakvih nuspojava.</s><s>U ci jeloj grupi nismo registrirali opce reakcije, iako smo upozorili paciente, da nas nak nadno obavijeste o eventualnoj glavobolji, mučnini, povracanju ili vrtoglavici.</s><s>Opcih nuspojava nije bilo ni kod trojice bolesnika s reumatoidnim artritisom i kroničnim hiper trofičnim sinovitisom, unatoč poznatoj brzoj resorpciji kontrastnoga sredstva u takvim slučajevima (2) te rentgenski dokazanom</s>
<s>Od lokalnih reakcija, na bol na mjestu injekcije žalilo se dvanaest pacienata.</s><s>Toč nu vezu izmedu upotrebljenog kontrastnog sredstva i lokalnoga osjecaja bola nije mo guce ustanoviti.</s><s>Samo u jednom slučaju re gistriran je osjecaj pečenja u toku injekcije, Slika 1 - Dvojno kontrastna artrografija ramena.</s><s>Pacient s kroničnim hipertrofičnim sinovitisom i limfatičnim refluksom (strelice)</s>
<s>Od lokalnih reakcija, na bol na mjestu koga inače kod upotrebe ionskih kontrast nih sredstava koristimo kao indikator even tualne ekstraartikularne aplikacije.</s>
<s>Kod svih ostalih pacienata, osjecaj topli ne i pečenja nije zabilježen čak ni kada je u toku artrografije koljena dio joheksola injiciran parartikularno, niti kada se kon trastno sredstvo širilo u okolicu zgloba kod rupture prednjega talofibularnoga ligamen ta (dva pacienta), kod rupture manžete ro tatora ramena (dva pacienta), te rupture kapsule</s>
<s>metakarpofalangealnoga zgloba (jedan pacient, slika 2).</s><s>Niska osmo larnost joheksola sigurno predstavlja pred nost</s>
<s>očekivanoga ekstraartikularnoga prijelaza kontrasta, na primjer komunikacije zgloba kuka i dekubi tusa u predjelu pertrohanterne burze kod paraplegije (slika 3).</s><s>Trojica bolesnika ža lila se je na kratkotrajni osjecaj napetosti u koljenu; dvojica od njih imala je vecu po plitealnu cistu (slika 4) i dobila po 20 ml kontrastnoga sredstva.</s>
<s>Opcenito, na podlozi naše serije, može mo zaključiti da su unatoč upotrebljenim relativno visokim dozama joheksola, nuspoJevtic V.: Ocjena artrografske vrijednosti neionskog kontrastnog sredstva loheixola Slika 2 - Artrografija prvoga metakarpofalan gealnega zgloba.</s><s>Palac golmana sa širenjem joheksola u paraartikularna meka tkiva kroz rupturiranu kapsulu (strelica)</s>
<s>Fig.</s><s>4 - Single contrast knee artrography with 20 ml of iohexol 300 mg 1/ml.</s><s>Filling of a large popliteal cyst (arrows)</s>
<s>Opcenito, na podlozi naše serije, može jave rijedke i svedene uglavnom na lokalne reakcije.</s><s>Rezultati su u skladu s navedbama čaja s pozitivnom anamnezam preosjetljivo sti, te bez nuspojava po joheksolu, ne mo žema generalizirati. lpak, podudaraju se s opaženom nižam učestalošcu takvih reakci ja kod upotrebe Omnipaka u usporedbi s</s>
<s>kontrastnoga sredstva ovisna je o oštrini i duljini trajanja prikaza intraartikularnih struktura.</s><s>Teoretič no, sredstvo s visokom koncentracijam jo da i niskom osmolarnošcu, odnosno spo</s>
<s>kontrastnoga rom osmotskom dilucijom, ima prednost (3).</s><s>Obe karakteristike ispunjava joheksol.</s><s>Sa mo u dva slučaja oštrinu prikaza ocijenili smo kao nezadovoljavajucu, oba kod artro grafije kaljena s 10 ml u koncentraciji od 240 mg J/ml.</s><s>Iz toga je teško izvuci zaklju čak, da je ta koncentracija preniska.</s><s>Naime, u ostalih osam kaljenih artrografija s istom koncentracijam, dobili smo dobar ili odličan prikaz.</s><s>Kod svih preostalih pacienata, oštri na prikaza kretala se od dobre kod 18, do odlične kod 29 bolesnika.</s>
<s>Jevtič V.: Ocjena artrografske vrijednosti neionskog kontrastnog sredstva lohexola Drugi faktor, koji odreduje dijagnostičku vrijednost je dužina trajanja kontrastnoga prikaza intraartikularnih struktura.</s><s>Vecina artrografija ne traje dulje od 10 minuta.</s><s>Gu bitak oštrine prikaza posljedica je osmotske dilucije kontrastnoga sredstva te resorpcije kroz sinovijalnu membranu (2, 3).</s><s>Kod pet artrografija kaljena s joheksolom od 300 mg su rentgenogrami nakon 10, odnosno 15 mi nuta.</s><s>Dobar prikaz dobili smo nakon deset minuta kod devet artrografija, pet s koncen tracijam od 300 mg J/ml, te u četiri s</s>
<s>240 mg J/ml.</s><s>Samo kod jedne artrografije s 240 mg J/ml, oštrina prikaza ocijenjena je kao nezadovoljavajuca.</s><s>Nakon petnaest mi nuta nezadovoljavajuci prikaz dobili smo kod svih pet pacienata s koncentracijam od Neoštar prikaz intraartikularnih struktura iz gledao je više kao posljedica imbibicije, ne qo stvarnoga nestajanja joheksola.</s><s>Samo u jednom slučaju i nakon petnaest minuta po aplikaciji koncentracije od 300 mg J/ml, pri kaz je još uvijek bio dobar.</s><s>U svim navede nim artrografijama korišceno je po 10 ml.</s><s>Navedeni podaci ne pokazuju bitnu razliku u duljini oštroga kontrastnoga prikaza iz medu ioheksola i uobičajenih ionskih kon trastnih sredstava, te su u skladu s rezulta tima koje navadi Belli i suradnici (3).</s><s>Rezul tati ocjene dijagnostičke vrijednosti johe ksola u našoj seriji, ukazuju na dobar ili odličan kontrastni prikaz pri upotrebi kon centracije od 300 i 240 mg J/ml kod skoro svih oacienata.</s><s>Duljina trajanja kontrastne vizualizacije odaovara optimalnom vremenu ootrebnom za vecinu artroqrafija, ali ne po kazuje bitne razlike u odnosu na ionska</s>
<s>kontrastnoga sredstva.</s><s>Unatoč dobrom prikazu i s kon centracijam od 240 mg J/ml kod artrografi ie koliena, izgleda, da bolje rezultate daje ioheksol s 300 mq J/ml, osobito što se tiče duliine trajanja oretrage.</s>
<s>Zaključak - Naša serija u ocjeni artro qrafske vrijednosti joheksola razlikuje se dielomice od sličnih, oo relativno višim do zama uootrebljenoga kontrastnoga sredstva, r)O komoarativnoj ocjeni koncentracije od trebi ne samo kod artrografija kaljena, ve6 i na nizu preostalih zglobova.</s><s>Rezultati uka zuju na dobru ili odličnu kontrastnost te odsutnost značajnijih opcih ili lokalnih nuspo java, bez obzira na vrstu artrografije.</s><s>Zato joheksol ima prednost, osobito u slučajevi ma očekivane rupture kapsule, kroničnog</s>
<s>Zaključak - Naša serija u ocjeni artro sinovitisa, vecih sinovijalnih cista te možda i kod pozitivne anamneze o lakšim oblicima reos</s>
<s>Novo, nisko osmolarno, trijodno, vodotopno, neionsko kontrastno sredstvo iohexol (Omni paque, Nyegaard & Co, Oslo) u koncentracijama od 240 mg J/ml, upotrijebili smo kod 49 artro grafija.</s><s>Pretrage su uključivale artrografije kolje na, ramena, skočnega zgloba, kuka, lakta i ruč nih zglobova.</s><s>Volumen kontrastnog sredstva kre tao se od 1,5-20 ml po aplikaciji.</s><s>Registrirali smo svaku značajniju lokalnu ili opcu reakciju.</s><s>Ocjenjivana je kvaliteta i trajanje kontrastnog prikaza intraartikularnih struktura.</s><s>Nije zabilje žena nijedna značajnija neželjena reakcija. lsto vremeno, postigli smo jasan kontrastni prikaz, naročilo s iohexolom 300.</s><s>Trajanje kontrastne opsifikacije je bilo otprilike jednako kao i kod drugih pozitivnih ionskih kontrastnih sredstava.</s><s>U zaključku možemo reci, da je iohexol sigurno i dobro kontrastno sredstvo za sve vrste artro grafija. naročilo za slučajeve očekivane rupture kapsule, kroničnoga sinovitisa, vecih sinovijalnih cista i vjerovatno za pacijente s pozitivnem anamnezom o lakšim alergičnim reakcijama.</s><s>1. Aakhus T., Boijsen E.: lohexol-Omnipaque.</s><s>Glinica! experience with a new non-ionic con trast medium.</s><s>Acta Radiologica, Suppl.</s><s>366, Stockholm 1983.</s>
<s>Saželak tive study of lohexol and Meglumine lothalamate in double-contrast knee artrography.</s><s>Glinica!</s><s>Ra diology 35: 375-377, 1984.</s>
<s>SJEDISTE I TAJNIŠTVO SKUPA nalazit ce se od 19. listopada 1987. u hotelu ADRIATIC.</s><s>Do 19. listopada 1987. obracati se za sve informacije tajniku organizacijskog odbora: Prim. dr Milivoj Dujmovic,</s>


<s>Hoce li on biti okružen još jednim aparatom više, a njegov lekar - zaposlen rukovanjem istim - njemu posvetiti još manje vremena?</s>
<s>Hoce li lekar - zbog priznatih kvaliteta te tehno logije, izgubiti kritičnost razmišljanja i previditi, zamke, koje ultrazvuk - kao svaka druga tehno logija u medicini - može spremati?</s>
<s>Hoce li lekar sa ultrazvučnom aparaturom poreci sebe zaboraviti na nedostatke u svome znanju, nadajuci se, da 6e mu jih ona dopuniti?</s><s>Pitanja bismo mogli redati još i dalje, kao što jih redamo u našim intimnim razmišljanjima.</s><s>Ali zadr žimo se još malo samo na jednom: da li - medi cinska tehnologija - gledano u celini - ne ugro žava humanističko opredeljenje zdravstva, a radiologi guramo bolesnika u drugi plan, jer nam je zanimljiv samo kao slučaj, koga možemo sada obraditi na još jedan način?</s>
<s>Mišljenja smo, da sa etičkog stanovlšta ni jedna tehnologija nije sama po sebi nehumana, mada se može dakako i nehumano upotrebljavati.</s><s>Mogucnosti u diagnostici i terapiji nesluceno su porasle - baš zahvaljujuci tehnici i to u korist bolesnika!</s>
<s>Received: June 7, 1987 - Accepted: June 15, 1987 Ali upotreba tehnike medicinara nikako ne oslo bada njegovih osnovnih dužnosti.</s><s>Na području ultrazvučne dijagnostike neetički postupa lekar, koji - naoružan najnovijom aparaturam, zabo ravlja bolesnika, misleci da 6e tehnika napraviti sve - pa čak i ispisati diagnozu na monitoru. lli: u želji da bude »savremen« počinje intervenciju, koja statistički gledano ne povlači skoro nikakav rizik, ali bi je mogao sasvim izbeci, ako-bi se u kon taktu sa bolesnikom ponašao kao lekar, a ne kao tumač više ili manje sivih tonova na ekranu.</s><s>Svedoci smo zapanjujuceg razvoja tehnike u medicini i tu ultrazvuk sigurno nije na poslednjem mestu.</s><s>A kada zamislimo još mogucnosti, koje otvara kompjuterska tehnologija, onda 6emo možda kroz desetak godina današnji domet ultrazvuka svrstati u istoriju medicine. lpak moramo, kao svedoci tog munjevitog razvoja, os tati trezveni i znati, da ni jedna tehnologija ne može biti bolja od razuma, koji je vodi.</s><s>Vredi to napome nuti i zbog toga, što se od ultrazvuka ponekad nekritički očekuje i ono, što on</s>
<s>U našu struku dijagnostika ultrazvukom nije ušla kroz glavni ulaz.</s><s>Setimo se XI kongresa radiologa u Novom Sadu 1980. godine, gde je od ukupno 373 referata bilo samo tridesetak njih iz oblasti ultrazvuka.</s><s>1 njihov izbor govori, da smo tada bili još početnici, a radiološka Evropa dosta 231</s>
<s>Demšar M., Obrez l.: Strategija upotrebe ultrazvučne tehnologije u radiološkim institucijama ispred nas.</s><s>Danas je potpuno drukčije.</s><s>Koliko :z;riamo, a za Sloveniju mažemo tvrditi, nema veceg radiološkog odelenja bez ultrazvučne teh nologije, a uskoro ce ona biti i u rentgenskim kabi netima domova zdravlja.</s>
<s>Duboko u svest ljudi - a zbog toga i radiologa - ušlo je saznanje, da je ultrazvuk »zelena« teh nologija i da postaje vec vitium artis, ako se neke od dijagnostičkih metoda rentgenološke klasike ne substituiraju sa ultrazvučnim.</s>
<s>Znamo, da potrebe za rentgenskim snimanjem kukava novorodenčadi kod sumnje na kongeni talnu displaziju više nema.</s><s>U svetu je nedvojbeno priznata, da je prilikam ultrazvučnog pregleda ove patologije moguce dobiti čak više informacija i da je taj pregled metoda izbora kod tih patoloških stanja.</s><s>»Zelena« ultrazvučna tehnologija ima etičku i stručnu prednost u ovoj oblasti! lstini za ljubav kažimo, da svaki novitet, koliko on bio dobar, iz ekonomskih razloga necemo moci odmah prihvatiti i sprovesti u svakidašnju praksu.</s><s>Ali radiolog je prvi pozvan, da neumorno traži nove dijagnostičke metode, koje sa sobom nose manje hazarda od rentgenskog zračenja.</s><s>Takvo ponašanje je etičko i baš zato stavljamo etičke razloge na prvo mesto prije svih drugih, koji govore u Korist rada sa ultrazvučnom tehnologi jam u radiološkim institucijama.</s>
<s>Razpolažemo sa mnoštvom iskustava o vred nosti ultrazvučnih dijagnostičkih postupaka i imali smo dovoljno mogucnosti, da svoj rad prove ravamo.</s><s>Verovatno smo svoje želje za napredkom ultrazvučne tehnologije morali konfrontirati sa skepsam onih kolega, terapevta, koji su bili spo sobni shvatiti</s>
<s>zaključke npr. rentgenske pretrage, ali ne i razumeti neki ultrazvučni nalaz.</s><s>Zbog toga su i dalje tražili i naručivali pretrage, koje su im bile poznatije.</s><s>Verovatno ce se nešto slično dešavati i u buducnosti, ali se nadamo, sve manje i manje.</s><s>Jedina mogucnost, da se to što pre prevazide, je naša bolja suradnja sa kolegama ostalih medi cinskih grana - od domova zdravlja do klinika i naš kvalitetan rad.</s>
<s>Terapevtski aspekti novih tehnika i tehnologija, naročita ultrazvuka, stavljaju radiologe u sasvim nov položaj.</s><s>Još u nedalekoj prošlosti je važilo, da je utvrdivanje dijagnoze - bez obzira kako brza i kako precizna ona bila - naš krajni domet.</s><s>Inter vencijska radiologija znači kraj ovakvog shva canja, jer predstavlja kombinaciju dijagnostičkih i terapevtskih postupaka, otvarajuci čitav spektar 232</s>
<s>zaključke npr. rentgenske pretrage, mogucnosti istinskog lečenja bolesnika.</s><s>Uz nju se svrstava intervencijski ultrazvuk, sa istim ciljem.</s><s>Ponekad samostalan, ponekad u kom binaciji sa rentgenom, potvrdio se u postup cima, koji vode do rezultata usporedljivih sa kirurškim zahvatima, a ne povlače veci rizik, dok su neuporedivo jettiniji.</s><s>Time se granice nekadašnjeg dijagnosticiranja proširuju, racio nalni terapevtski postupak se uključuje u obim rada radiologa, a on tako postaje lečeci medicus.</s><s>U tom kontekstu treba procjeniti danas veoma aktuelna nastajanja, da se sve tehnologije dija gnostičkih slikanja, medu kojima važnu ulogu ima ultrazvuk, organizaciono i funkcionalno koncen trišu u takozvanim »imaging« centrima, neovisno od zaleda hospitalne ustanove.</s><s>Polazeci sa sta novišta čiste pa i racionalne dijagnostike, ta ioeja sigurno zaslužuje punu pažnju i vec je pokazala svoju vrednost, pogotovo u drugčijim društvenim i ekonomskim sistemima.</s>
<s>Ako se, medutim, definira kao strateški cilj pro fesije lečenje bolesnika, bazirano na slikovnim tehnologijama i perkutanim pristupima, postaje jasno, da izolirani »imaging« centri bez zaleda kliničkih disciplina nemaju prave perspektive.</s><s>U tom pogledu, zbog svojih specifičnosti, sistem socializirane medicine ima odredene prednosti: organizacioni</s>
<s>»interventne radiologije«, organski inkorporiran u hospitalnu ustanovu, snabdeven svom »imaging« tehnologi jom i poduprt vlastitim bolesnickim krevetima u njemu izgleda atraktivniji i ostvarljiv.</s><s>Tu bi racio nalna dijagnostika značila tek prvi stepen djelat nosti, na koji bi se nadovezala - gde god bi to bilo moguce - racionalna terapija.</s><s>Danas je več očito, da se na tom području otvaraju sasvim nove mogucnosti, koje ce se i dalje razvijati i postati sve konkurentnije klasičnim metodama letenja u pro fesionalnom i ekonomskom pogledu.</s>
<s>!zloženi koncept traži reviziju radiologije kao struke i promjenu stava radiologa kao njena pret stavnika.</s><s>To baš nece biti jednostavno postici, ali je za profesiju kvalitativni preskok od kliničko-dija gnostičkog razmišljanja na kliničko-terapeutski rad od bitnog značaja.</s><s>Upravo on sadrži garanciju za dalji razvoj struke!</s>
<s>Dosada je bilo reči o etičkim i stručnim aspek tima upotrebe ultrazvuka.</s><s>Nemoguce je mimoici ekonomske.</s><s>U sve prije no povoljnim materijalnim uslovima, koji pritišcu zdravstvo, svaka je tehno logija, koja daje jednake ili bolje rezultate, a jefti nija je od dosada upotrebljavane, zanimljiva i sa stanovišta zdravstvene ekonomije.</s><s>U svetu je to Demšar M., Obrez l.: Strategija upotrebe ultrazvul:ne tehnologije u radiološkim institucijama možda čak i značajnije nego kod nas i nije bio nikakav puki slučaj, da je na velikom rentgeno loškom simpoziju u Gracu 1984. godine, okuplje n1m medicinskim stručnjacima sveta uvodnu reč održao - ekonomista.</s><s>On je vrlo precizno objas nio, kako je svakoj tehnologiji u medicini moguce izračunati cenu i kako to uvažavati.</s><s>»Cost: benefit ratio« je skoro zakon, kojega se moraju pridrža vati.</s><s>U našim uslovima usporedili smo troškove ultrazvučnih i rentgensko-kontrastnih pretraga bilijarnog trakta.</s><s>Videli smo, da se oni krecu od :9,6.</s><s>Grubo računajuci: odnos cene</s>
<s>»interventne ultrazvučne i rentgenske aparature krece se Sigurni smo, da bi nas dalja razmišljanja mogla još više ubediti, da je ultrazvuk u rukama pamet nog dijagnostičkog i terapeutskog stratega nadasve koristan te da krajnjoj konsekvenciji svih prednosti i koristi još nismo svesni.</s>
<s>Proizlazeci od iznetog definišimo - kao radio lozi - svoj stav prema ultrazvuku.</s><s>Po našem ube denju on jedi</s>
<s>Uzmimo, da je naš stav prema ultrazvuku vrlo pozitivan i vrlo širok.</s><s>To još ne znači, da baš radio lozima pritiče isklučivo pravo odlučivanja o ultra zvučnoj tehnologiji.</s><s>Ovde nemarno na umu npr. ehokardiografiju ili ultrazvuk u opstetriciji i gine kologiji, vec mislimo na područja, koja su manje definirana.</s><s>Sigurno je, da se dobro obavešteni kliničar nece odreci mogucnosti, koje pruža ultra zvuk i da nece čekati, da se probudi njegov ko lega - radiolog.</s><s>Ako ovaj propusti pravi mome nat, nikakvi stavovi radioloških udruženja mu nece pomoci.</s>
<s>Dakle: prvi front u strategiji upotrebe ultra zvučne tehnologije u radiološkim institucijama je - pravovremenost!</s>
<s>Drugi front glasi: iniciativnost!</s><s>Sve dok razmiš ljamo, kako da razpoložive mogucnosti do kraja iskoristimo - ili kako da otvaramo nove - te sa osecajem za stvarnost predlažemo saradnju ko legima drugih medicinskih grana, tako dugo cemo biti bar jedan korak ispred ostalih.</s><s>Treci front otvaramo onog trenutka, kada poči njemo napuštati radiološke metode - koje su nam veoma drage, jer smo sa njima stasali - i zame njivati ih novim, koje, barem u početku, traže od nas nešto više intelektualnog napora.</s><s>Ako smo na njega</s>
<s>Zbog toga: ako cemo i dalje bez milosti snimati dečje kukove a ne investirati u osvajanje tehnike ultrazvučnih pregleda, onda ce to učiniti netko drugi; najverovatnije pedijatar ili ortoped.</s><s>Nama ce u tom slučaju biti dodeljena uloga pasivnih pro matrača.</s>
<s>Četvrti front naše strategije je uključivanje tera peutskih zahvata.</s><s>Tu cemo neminovno nagaziti na neku podelu, koja vlada godinama.</s><s>No ko kaže, da mora i dalje?</s><s>Ako cemo u prvi plan stav ljati bolesnika i njegovu korist, a ne neku našu patološku želju po afirmaciji, onda ce se navike možda menjati brže, nego to danas očekujemo.</s><s>Za sva četiri fronta potrebno je samo jedno oružje: znanje i profesionalni odnos do rada!</s><s>Posve sigurno je, da sve ovo nece i ne može otpočeti odjednom i u svim sredinama, u svim radiološkim institucijama.</s><s>Ali najveca uloga u torne pripada onim vrhunskim - a tih kod nas nije baš malo - čija tehnologija, organizacija, obim i filozofija rada mogu odlučujuce utjecati na doktri narna pitanja.</s>
<s>Dužnost univerzitetskih radioloških institucija je otvaranje novih dijagnostičkih i terapeutskih puteva, koje vremenom pretvaraju u rutinske postupke.</s><s>Od tu dalje njihov je zadatak, da sa metodama upoznaju one kolege,</s>
<s>kojima u radu sa bolesnicima te metode najviše znače.</s><s>Intelektu alni potencijal radiološke institucije tirne se oslo bada za uvodenje daljnih novina.</s><s>Nemoguce je naime, da jedna vrhunska institucija sama i jedina pokrije potrebe, kada neka metoda preraste u rutinu.</s><s>Zbog toga se krug onih, koji vladaju meto dom, mora neminovno širiti.</s>
<s>Preduslov za ovakav način rada je otvorenost institucije za kolege svih specijalnosti kao i za ideje, koje oni donose.</s>
<s>Znamo, da razvoj ultrazvučne tehnologije pre vazilazi naše ekonomske mogucnosti.</s><s>Zbog toga je vrlo teško ici u korak sa razvojem u svetu na onim područjima, na kojima uspehe uslovljava skupa oprema.</s><s>Najverovatnije ce vecu moguc nost obnavljanja i nadopunjavanja opreme imati institucije, u kojima je ona koncentrisana i u pot punosti iskorištena.</s><s>Stojimo na stanovištu, da je takva koncentracija opreme kao i stručnjaka opravdana.</s><s>Pri torne ne mislimo samo na potrebe radiologije, vec i na sve druge kao i na napredak, kojega ultrazvučna tehnologija iz dana u dan donosi.</s>
<s>Realnost je, da se mnoštvo radioloških institu cija mora zadovoljiti sa jednim ultrazvučnim apa ratom.</s><s>No njihova je od</s>
<s>Demšar M., Obrez l.: Strategija upotrebe ultrazvučne tehnologije u radiološkim institucijama sudna za niz godina.</s><s>Ako uzmu tehnologiju, koja zalazi i ne dozvoljava nikakve kasnije nadgradnje i nadopune, onda su objektivno osudeni na drugo razrednost.</s><s>Obaveštenije institucije imaju dužnost kolegialnog savetovanja, koje može biti od velike koristi, kad se paralelno proanaliziraju konkretni uslovi i definišu okviri, u kojima 6e se ultrazvuk upotrebljavati.</s>
<s>Možda vredi na ovom mestu staviti primedbu na način nabavke ultrazvučne opreme.</s><s>Tvrdeci za nju, da je u poredenju sa rentgenskom jeftinija, treba shvatiti, da je to više relativno no apsolutno, jer se vrednosti krecu izmedu 2 i 1 O starih milijardi.</s><s>Znamo, da su proizvodači kod kupovine više aparata odjednom, spremni sniziti cenu.</s><s>Sa potražnjom, koja bi bila uskladena i organizirana, došli bi u domet finansijskih mogucnosti i oni, koji samostalno to nikada nece.</s><s>To važi pre svega za manje jedinice - domove zdravlja.</s><s>U Sloveniji smo na osnovi iskustava i vizije buducnosti napra vili - po našem mišljenju - značajan korak: u nor mative za standardnu opremu rtg. kabineta uneli smo ultrazvučnu aparaturu, koje do sada nije bilo.</s><s>U ovakvoj sredini, na tom osnovnom nivou, pored rentgenologa, njome 6e se najverovatnije koristiti i ginekolog, tako da racionalnost njezine nabavke nije u pitanju.</s><s>Ako je interesenata za rad sa ultra zvukom više, dobar je izbor aparature mogu6 samo na osnovu analize potreba.</s><s>Ona mora biti jaka za taj spektar pretraga, koje 6e biti najbrojnije, a dodaci neka pokriju potrebe za manje traženim postupcima.</s><s>Konfiguracija aparature od eminent nog je značaja i dobro odabrana brzo se potvrdi sa kvalitetnim doprinosom struci.</s>
<s>Kako znamo, da se i sa najboljom aparaturam može napraviti loša diagnoza, ostanimo malo kod njezinog upravljača - čoveka.</s><s>Pre više godina, prilikam pasete SAD, videli smo njihov način rada.</s><s>To je bilo doba »compound« tehnike i skoro sav posao uz bolesnika bio je u rukama usmereno školovanih tehničara.</s><s>Oni su za lekara izradili 20-30 snimaka, različitih, u pravilu tipičnih pre seka.</s><s>To isto smo krace vreme oprobavali kod nas ali su sve dileme, da li je to ispravno ili ne, otpale nastupom »real-time«-a. On iziskuje puno više predznanja, vecu koncentraciju u radu i više kli ničke osnove - ako se ograničimo samo na dija gnostički deo.</s><s>A tim zahtevima može zadovolja vajuce odgovoriti samo lekar.</s><s>Pa i za njega je pro blem, kako doci do potrebnog obima i kvalitete znanja.</s>
<s>Upitan, kakvo je njegovo mišljenje o »dobu priučavanja« lekara za ultrazvuk, Francis Weill je 234</s>
<s>233 odgovorio: »Ako uči rentgenolog, radeci puno radno vreme uz dobrog učitelja, on 6e za šest meseci moci razrešavati pretežni deo problema tike.</s><s>Za lekare drugih grana treba računati duplo Postaji utisak, da kod nas - uprkos nekim post diplomskim kursevima ili ultrazvučnim danima stvari sadržajno-kvalitetno još nisu rešene.</s><s>Radiolozi moramo specializaciju u neku ruku modernizirati, kako bi svaki specijalizant bio uklju čen u rad sa ultrazvukom 6 meseci.</s><s>Tako bi dobi jali osposobljene stručnjake, čija bi izobrazba bila adekvatna dobu, u kojem 6e raditi.</s>
<s>Rezimirajuci naša stanovišta o strategiji upo trebe ultrazvučne tehnologije u radiološkim insti tucijama, jednostavno bi to mogli sažeti ovako: Ultrazvuk nije dat samo radiolozima, ali se uklapa u okvir njihovog rada, koji zato postaje pot puniji i kvalitetniji.</s><s>Treba biti aktivan u pracenju njegovog razvoja i potvrdivati se u svakidašnjoj pozitivnoj kompeticiji.</s><s>Gde toga ne bude, ni ultra zvuk nece biti domena radiologa!</s>