<s>○ Fakulteta za naravoslovje in matematiko UPP ○ Globalni podjetniški monitor Slovenija / Global Entrepreneurship Monitor Slovenia</s>
<s>○ Metode poučevanja za ekonomske in poslovne vede ○ OTS Sodobne informacijske tehnologije in storitve ○ Pomen učenja tujih strokovnih jezikov za komunikacijo med kulturami</s>
<s>○ Tehnologije in poslovni modeli za krožno gospodarstvo ○ Trajnostna energija in varstvo okolja ○ Varnost v lokalnih skupnostih</s>
<s>Ključne besede: razvojni program, trajnostni razvoj, ruralni turizem, urbani turizem, obnova turistične infrastrukture, Sisačko-moslovačka, županija Kratka vsebina</s>
<s>Monografija „Program razvoja održivog turizma u Sisku i Petrinji“ rezultat je projekta kojim želimo potaknuti obnovu ruralnoga i urbanoga turizma na potresom oštećenom području hrvatske regije Sisačko-moslavačka županija.</s><s>Sisačko-moslavačka županija nalazi se u središnjoj Hrvatskoj i ima vrlo povoljan položaj između Slovenije, Bosne i Hercegovine i Srbije.</s><s>Sa svojim prirodnim bogatstvima ima velik potencijal razvoja turizma i, još više, održivog turizma.</s><s>Sisak kao kulturno središte pruža mogućnosti industrijskog i urbanog turizma, dok Petrinja pruža mogućnost aktivnosti u prirodi te upoznavanje baštine i tradicije (na primjer lončarstva).</s><s>Odlična atrakcija održivoga turizma je i priroda parka Lonjsko polje.</s><s>Mentori i studenti prve godine postdiplomskog programa na Fakultetu za turizam Sveučilišta u Mariboru (Slovenija) uz sudjelovanje lokalnog stanovništva suočili su se sa strateškim izazovom razvoja turizma.</s><s>Nakon analize stanja, pripremili su viziju razvoja, utvrdili prioritetna područja rada, definirali mjere i pokazatelje te način njihova praćenja.</s><s>Akcijski plan temelji se na teoriji razvoja održivog turizma u zaštićenim područjima, predstavljenoj na početku ove monografije.</s><s>Monografija Program razvoja za trajnostni turizem v Sisku in Petrinji je rezultat projekta, s katerim želimo spodbuditi obnovo ruralnega in urbanega turizma na po potresu prizadetem območju hrvaške regije Sisačko-moslavačka županija.</s><s>Sisačko-moslavačka županija je umeščena v centralno Hrvaško z ugodnim položajem med Slovenijo, Bosno in Hercegovino ter Srbijo.</s><s>Zaradi svojih naravnih bogastev ima velik potencial razvoja turizma oziroma še bolje trajnostnega turizma.</s><s>Sisek kot kulturno središče omogoča razvoj industrijskega ter urbanega turizma, Petrinja pa nudi aktivnosti v naravi ter spoznanje dediščine in tradicije (kot je na primer lončarstvo).</s><s>Velika znamenitost regije pa je tudi park Lonjsko polje.</s><s>Strateški izziv razvoja turizma so obravnavali mentorji in študenti 1. letnika magistrskega programa na Fakulteti za turizem Brežice Univerze v Mariboru ob participativnem sodelovanju lokalnega prebivalstva.</s><s>Po opravljeni analizi stanja so pripravili vizijo razvoja in določili prednostna področja dela, opredelili ukrepe ter določili kazalnike in način njihovega spremljanja.</s><s>Sam akcijski načrt temelji na teoriji razvoja trajnostnega turizma na zaščitenih območjih, ki je predstavljena na začetku te monografije.</s>
<s>Program razvoja održivog turizma u Sisku i Petrinji. (2022).</s><s>Univerzitetna založba Univerze v Mariboru. https:// doi.org/10.18690/um.ft.7.2022</s>


Prirodna i kulturna baština kao pokretač razvoja održivog turizma u destinaciji Sisak i Petrinja


Strategija i akcijski plan za destinaciju Sisak i Petrinja


Pavlakovič, Barbara;Koščak, Marko;Ožbolt, Zoran;Čeligoj, Vladimir

<s>○ Fakulteta za naravoslovje in matematiko UPP ○ Globalni podjetniški monitor Slovenija / Global Entrepreneurship Monitor Slovenia</s>
<s>○ Metode poučevanja za ekonomske in poslovne vede ○ OTS Sodobne informacijske tehnologije in storitve ○ Pomen učenja tujih strokovnih jezikov za komunikacijo med kulturami</s>
<s>○ Tehnologije in poslovni modeli za krožno gospodarstvo ○ Trajnostna energija in varstvo okolja ○ Varnost v lokalnih skupnostih</s>
<s>Trajnostni razvojni program Gorskega kotarja.</s><s>Monografija »Trajnostni razvojni program Gorskega kotarja« predstavlja zbir rezultatov projekta, s katerim smo želeli spodbuditi trajnostno delovanje in strateški razvoj hrvaškega obmejnega območja Gorskega kotarja vse od Prezida do Gerova.</s><s>Območje je oddaljeno od glavnih hrvaških prometnic, a hkrati umeščeno med tri države (Hrvaška, Slovenija in Italija), ki so bile za domačine vedno vir zaposlitve, informacij in družabnega življenja.</s><s>Preplet različnih tradicij je omogočil oblikovanje avtohtone kulture, ki združuje zanimive zgodbe, običaje, obrti, jedi in uporabo naravnih virov iz neokrnjene narave, v kateri leži destinacija.</s><s>Vse to je odlična podlaga za razvoj turizma, ki kot nova gospodarska panoga lahko omogoči razvoj gospodarstva, obrne demografsko sliko in spodbudi vsesplošni razvoj območja.</s><s>Strateški izziv razvoja turizma so v dveh letih obravnavali mentorji in študenti magistrskega programa Turizem na Fakulteti za turizem Univerze v Mariboru ob participativnem sodelovanju lokalnega prebivalstva.</s><s>Po opravljeni analizi stanja so pripravili vizijo razvoja in določili prednostna področja dela, opredelili ukrepe ter določili kazalnike in način njihovega spremljanja.</s><s>Sam akcijski načrt temelji na teoriji presoje nosilne sprejemljivosti okolja.</s>
<s>Monografija „Program održivog razvoja Gorskog kotara“ predstavlja zbirku rezultata projekta s kojim smo željeli promovirati održivo poslovanje i strateški razvoj hrvatskog pograničnog područja Gorskog kotara od Prezida do Gerova.</s><s>Područje je daleko od glavnih hrvatskih cesta, ali istodobno smješteno između tri države (Hrvatska, Slovenija i Italija), koje su mještanima uvijek bile izvor zaposlenja, informiranja i društvenog života.</s><s>Ispreplitanje različitih tradicija omogućilo je stvaranje autohtone kulture koja kombinira zanimljive priče, običaje, zanate, jela i upotrebu prirodnih resursa iz netaknute prirode u kojoj leži odredište.</s><s>Sve je to izvrsna osnova za razvoj turizma, koji kao nova industrija može omogućiti razvoj gospodarstva, preokrenuti demografsku sliku i potaknuti cjelokupni razvoj područja.</s><s>Tijekom dvije godine mentori i studenti magistarskog programa Turizam na Fakultetu za turizam Sveučilišta u Mariboru razgovarali su o strateškom izazovu razvoja turizma uz participativno sudjelovanje lokalnog stanovništva.</s><s>Nakon analize stanja pripremili su viziju razvoja i utvrdili prioritetna područja rada, definirali mjere i utvrdili pokazatelje i način njihovog praćenja.</s><s>Sam akcijski plan temelji se na teoriji procjene nosivosti okoliša.</s>
<s>Barbara Pavlakovič (ur.), Univerza v Mariboru, Fakulteta za turizem Barbara Pavlakovič je asistentka na Univerzi v Mariboru, Fakulteti za turizem.</s><s>Njeno delovno in raziskovalno področje pokriva različne vidike turizma (na primer industrijski turizem), komunikacije in varnosti v turizmu.</s><s>Diplomirala je na Fakulteti za družbene vede Univerze v Ljubljani na področju komunikologije, svoje veščine odnosov z javnostmi je razvila v več organizacijah kot strokovnjakinja za odnose z javnostmi in nadaljevala kariero v akademskem svetu.</s><s>Trenutno pripravlja doktorat na Fakulteti za organizacijske vede Univerze v Mariboru.</s><s>Brežice, Slovenija.</s><s>E-pošta: barbara.pavlakovicŽum.si Marko Koščak (ur.), Univerza v Mariboru, Fakulteta za turizem MARKO KOŠČAK je študiral v Ljubljani, Birminghamu (Združeno kraljestvo), na Dunaju (Avstrija) in leta 1999 doktoriral na temo »Preobrazba slovenskega podeželja ob slovensko-hrvaški meji« na Filozofski fakulteti - Oddelek za geografijo.</s><s>Je ustanovni član Slovenske mreže za razvoj podeželja, ki je del evropske mreže »PREPARE«.</s><s>Njegove delovne izkušnje so predvsem na področju trajnostnega razvoja lokalnih skupnosti, turizma na podeželju, gospodarske diverzifikacije na podeželju, dediščinskega turizma, regionalnega razvoja ter čezmejnega sodelovanja.</s><s>Na Fakulteti za turizem v Brežicah predava predmete Turistična geografija, Praktikum in Trajnostni, zeleni ter odgovorni turizem.</s><s>Brežice, Slovenija.</s><s>E-pošta: marko.koscakŽum.si Zoran Ožbolt (ur.), KIS Gorski kotar</s>
<s>To delo je licencirano pod Creative Commons Priznanje avtorstvaNekomercialno-Brez predelav 4.0 mednarodno licenco.</s>


Smjernice za budući razvoj održivog i odgovornog turizma na projektnom području


Opis i analiza stanja projektnog područja


Poljoprivredno - edukacijski centar Gorski Kotar


Značaj tehničke i kulturne Baštine u Prezidu


Dvorac Zrinski - zbirka i ponuda "putevima frankopana"


<s>○ Fakulteta za naravoslovje in matematiko UPP ○ Globalni podjetniški monitor Slovenija / Global Entrepreneurship Monitor Slovenia</s>
<s>○ Metode poučevanja za ekonomske in poslovne vede ○ OTS Sodobne informacijske tehnologije in storitve ○ Pomen učenja tujih strokovnih jezikov za komunikacijo med kulturami</s>
<s>○ Tehnologije in poslovni modeli za krožno gospodarstvo ○ Trajnostna energija in varstvo okolja ○ Varnost v lokalnih skupnostih</s>
<s>Razvojni program za trajnostni podeželski turizem v Moslavini.</s><s>Monografija Program razvoja za trajnostni ruralni turizem v Moslavini je rezultat projekta, s katerim želimo spodbuditi trajnostni podeželski turizem na širšem območju hrvaške regije Moslavina.</s><s>Moslavina je umeščena v centralno Hrvaško z ugodnim položajem med Slovenijo, Bosno in Hercegovino ter Srbijo.</s><s>Zaradi svojih naravnih bogastev ima velik potencial razvoja turizma oziroma še bolje trajnostnega turizma.</s><s>V regiji je mnogo družinskih kmetij (OPG-jev), ki nudijo tudi turistično ponudbo, prav tako pa lahko regija gradi turizem na ponudbi parka Lonjsko polje in Moslavačke gore.</s><s>Strateški izziv razvoja turizma so obravnavali mentorji in študenti 1. letnika magistrskega programa Turizem na Fakulteti za turizem Brežice Univerze v Mariboru ob participativnem sodelovanju lokalnega prebivalstva.</s><s>Po opravljeni analizi stanja so pripravili vizijo razvoja in določili prednostna področja dela, opredelili ukrepe ter določili kazalnike in način njihovega spremljanja.</s><s>Sam akcijski načrt temelji na teoriji razvoja trajnostnega turizma na zaščitenih območjih, ki je predstavljena na začetku te monografije.</s>
<s>Barbara Pavlakovič (ur.), Univerza v Mariboru, Fakulteta za turizem Barbara Pavlakovič je asistentka na Fakulteti za turizem Univerze v Mariboru.</s><s>Njeno raziskovalno delo pokriva različne vidike turizma, komunikacije in varnosti v turizmu.</s><s>Diplomirala je iz komunikologije na Fakulteti za družbene vede Univerze v Ljubljani in bila nato zaposlena kot predstavnica za odnose z javnostmi v različnih organizacijah.</s><s>Svojo kariero je nadaljevala v akademskem krogu, trenutno je doktorska študentka Fakulteti za organizacijske vede Univerze v Mariboru.</s>
<s>Program razvoja za održivi ruralni turizam u Moslavini. (2020).</s><s>Univerzitetna založba Univerze v Mariboru. https:// doi.org/10.18690/</s>


Razvoj održivog turizma u zaštićenim područjima


Strategija i akcijski plan za destinaciju Moslavina


Predlog metode za pouzdanu identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja

strelno orožje;kazniva dejanja;identifikacija obraza;streljanje;info:eu-repo/classification/udc/340.6:343.3/.7

<s>Kod krivičnih djela izvršenih iz vatrenog oružja, jedna od veoma bitnih, a često i presudih činjenica, za razrješenje istih je i odgovor na pitanje:  da li je osumnjičeni zaista pucao iz vatrenog oružja.</s><s>Odgovor na ovo pitanje dobijamo vještačenjem tragova koji nastaju prilikom opaljenja metka iz vatrenog oružja.</s><s>Od samog početka primjene naučnih metoda u kriminalistici, odnosno kriminalističkoj tehnici, stručnjaci-istraživači iz ove oblasti vrše stalna istraživanja u pravcu iznalaženja što pouzdanije metode koja će nam poslužiti za identifikovanje lica koja su pucala iz vatrenog oružja.</s><s>Te metode su se uglavnom zasnivale na detektovanju produkata, koji nastaju prilikom opaljenja metka iz vatrenog oružja, a zadržavaju se na šakama lica koja su izvršila to opaljenje.</s><s>Prve metode za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja zasnivale su se na detektovanju organskih produkata koji nastaju prilikom sagorijevanja barutnog punjenja metka kod opaljenja istog iz vatrenog oružja.</s><s>Kako su se ove metode pokazale nepouzdane, aproksimativne i vremenom anahrone, to su stručnjaci istraživači iz ove oblasti tragali za što pouzdanijim načinom identifikacije lica koje je pucalo iz vatrenog oružja.</s><s>Tako su se sredinom dvadesetog vijeka počele pojavljiti metode za identifikaciju mogućeg strijelca, koje se zasnivaju na vještačenju elemenata iz inicijalne kapisle metka vatrenog oružja.</s><s>To sve zahvaljući napredku fiziko-hemijskih instrumentalnih metoda koje su mogle da detektuju i elemente u mikrotragovima, kao što su to elementi iz inicijalne kapisle metka vatrenog oružja.</s><s>Iako su ove metode, pouzdanije od metoda koje se zasnivaju na detektovanju produka sagorijevanja barutnog punjenja metka vatrenog oružja, iste nijesu bile apsolutno pouzdane i nijesu našle značajnu primjenu u policijsko-operativnoj praksi.</s><s>Osmdesetih godina dvadesetog vijeka, počinje da se javlja metoda skenirajuće elektromikroskopije sa energetskim dodatkom sa X zracima (SEM/EDX) , a u cilju identifikacije lica za koja se sumnja da su rukovala vatrenim oružjem.</s><s>Pomenuta metoda se pokazala kao najpouzdanija metoda za identifikaciju lica koje je pucalo iz vatrenog oružja.</s><s>Međutim i pored svega i ovom metodom u nekim slučajevima, nemože se apsolutno pouzdano identifikovati počinilac krivičnog djela izvršenim vatrenim oružjem.</s><s>U ovom radu će biti predočene takve situacije i predlog za prevazilaženje istih, odnosno biće predložena metoda pouzdane identifikacije lica koja su izvršila krivično djelo sa vatrenim oružjem.</s><s>METODE ZA IDENTIFIKACIJU LICA KOJE JE PUCALO IZ VATRENOG ORUŽJA, A ZASNIVAJU SE NA VJEŠTAČENJU ORGANSKIH ELEMENATA Metak ručnog vatrenog oružja se sastoji iz: 1. čaure, 2. projektila, 3. inicijalne kapisle i 4. barutnog punjenja (slika broj 1.)</s>
<s>Slika broj 1: Prikaz sastava metka ručnog vatrenog oružja.</s><s>Proces opaljenja metka iz vatrenog oružja, odvija se na sledeći način: povlačenjem oroza vatrenog oružja, udarna igla aktivira udarom inicijalnu kapislu metka.</s><s>Inicijalna kapisla metka baca varnicu i vrši zapaljenje barutnog punjenja metka.</s><s>Zapaljeno barutno punjenje metka, oslobađa veliku količinu gasova i samim tim izaziva veliki pritisak u čauri metka.</s><s>Veliki pritisak u čauri dovodi do izbacivanja projektila kroz usta cijevi vatrenog oružja u željenom pravcu.</s><s>Teorijski bi sav barut u barutnom punjenju metka trebao da sagori prilikom opaljenja metka iz vatrenog oružja.</s><s>Međutim u praksi se to nikada ne dešava.</s><s>Naime, uvijek ostane jedan dio nesagorelih ili polusagorelih barutnih čestica, koje se prilikom opaljenja metka iz vatrenog oružja, deponuju na svim predmetima, koji su se nalazili u blizini istog.</s><s>Detektovanjem tih tragova (polusagorelih i nesagorelih barutnih čestica), dolazimo do identifikacije lica koja su pucala iz vatrenog oružja.</s><s>Stručnjaci iz oblasti kriminalističke tehnike, su se najviše i uglavnom bavili dokazivanjem tragova barutnih čestica na šakama lica koja su izvršila ispaljenje projektila iz vatrenog oružja.</s><s>To iz razloga što se produkti sagorijevanja barutnog punjenja, prilikom opaljenja metka, najviše zadržavaju na šaku lica koje je izvršilo to opaljenje.</s><s>Rasprostiranje pomenutih produkata, najbolje se vidi sa sledeće slike.</s>
<s>Kao što se vidi sa slike broj 2. najveći broj produkata sagorijevanja barutnog punjenja metka, izlazi na usta cijevi vatrenog oružja (A).</s><s>Međutim jedan dio tih produkata, rasprostire se unazan za čaurom koja biva izbačena iz pištolja (B).</s><s>Te nesagorele i polusagorele barutne čestice, deponuju se na šaki lica koje je pucalo iz vatrenog oružja, odnosno na obadvije šake, ukoliko se opaljenje vrši kao na slici sa dvije ruke.</s><s>Dokazivanjem barutnih čestica na šakama osumnjičenog, vršimo i dokazivanje da je isti pucao iz vatrenog oružja.</s><s>Način rasprostiranja produkata sagorijevanja barutnog punjenja, prilikom opaljenja metka iz revolvera, ne razlikuje se u mnogome od rasprostiranja istih iz pištolja, što vidimo na slici broj 3.</s>
<s>Identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja, putem dokazivanja barutnih čestica, prvi su uveli još 1911. godine, Valenštajn i Kober.</s><s>Oni su za dokazivanje barutnih čestica, primjenjivali hemijsku reakciju difenilamina i sumporne kiseline sa nitratima iz baruta.</s><s>Godine 1933. stručnjak policijske laboratorije Meksiko Sitija, Teodo Gonzales, prvi je primijenio uzorkovanje barutnih čestica sa šaka osumnjičenog, putem toplog parafina.</s><s>Ta metoda, kasnije veoma primjenjivana i popularna u policijskoj i pravosudnoj praksi, nazvana je metoda "parafinske rukavice" ili po samom autoru iste, nazvana je i Gonzalesov test.</s>
<s>Međutim, već predesetih godina dvadesetog vijeka, počinju da se javljaju stručna mišljenja u pravcu nepouzdanosti i nekoreknosti rezultata vještačenja "parafinkse rukavice", putem dokazivanja nitratnih čestica.</s><s>Te primjedbe su se odnosile na to, da će difenilamin reagovati na veoma sličan, ako ne i isti način, sa nitratnim čestima iz nekih drugih jedinjenja, kao što reaguje sa nitratnim česticama nastalim sagorijevanjem barutnog punjenja kod opaljenja metka iz vatrenog oružja.</s><s>Iz razloga stručnih nedoumica po tom pitanju, poznati časopis za oblast kriminalistike Arhiv fur kriminologie, obratio se dobitniku Nobelove nagrade za hemiju, Dr W. Wielandu.</s><s>Mišljenje o podobnosti difenilaminskog testa za utvrđivanje "ruke koja je pucala", objavljeno je u Arhiv fur kriminologie, Vol 118,od 1956. godine i ono glasi:</s>
<s>Pošto se dfenilaminski test zasniva na oksidacionim sredstvima nije nikavo čudo što sve materije ove vrste koje se iz ma kakvog razloga nalaze na površini neke ruke, mogu obmanuti u pogledu "ruke koja je pucala".</s><s>Na taj način parafinski test je izgubio svoju analitičnu specifičnost.</s><s>Međutim, iako diefinamimski test za utvrđivanje ruke koja je pucala, daje sličnu, ako ne i istu reakciju sa mnogim jedinjenjima koje srećemo u svakodnevnom životu, kao što su: sve vrste vještačkih azotnih đubriva, razne boje i lakovi, neki kozmetički preparati, duvanski pepeo, suhomesnati proizvodi (nitrati im se dodaju zbog boje), i još niz jedinjenja, metoda "parafinske rukavice" se i dan danas primjenjuje u policijskoj praksi pojedinih zemalja.</s><s>To iz razloga, ukoliko se vještačenje "parafinske rukavice" povjeri iskusnom stručnjaku i na pravi način se interpretira rezultat vještačenja, ova metoda može da posluži kao jako indikativno sredstvo (podkrijepljena drugim dokazima) za identifikaciju lica koje je pucalo iz vatrenog oružja.</s><s>Tu je važno napomenuti da je vještačenje parafinske rukavice veoma pouzdana (ako ne i apsolutno pouzdana) metoda, kod vještačenja samoubistava izvršenih vatrenim oružjem.</s><s>Od zemalja u kojima se još u policijskoj praksi primjenjuje vještačenje "parafinske rukavice", spadaju i zemlje bivše SFRJ.</s><s>Odnosno, "parafinska rukavica" se primjenjuje u policijskoj praksi u Crnoj Gori, Srbiji, Republici Srpskoj, Federaciji Bosne i Hercegovine, Makedoniji i Hrvatskoj (u Hrvatskoj u forenzičkoj laboratoriji MUP-a "Ivan Vučetić", postoji SEM/EDX, ali ova metoda još nije uvedena u rutinsku policijsku praksu).</s>
<s>METODE ZA IDENTIFIKACIJU LICA KOJE JE PUCALO IZ VATRENOG ORUŽJA, A ZASNIVAJU SE NA VJEŠTAČENJU NEORGANSKIH ELEMENATA Kod opaljenja metka iz vatrenog oružja, osim produkata koji nastaju sagorijevanjem barutnog punjenja, u okolini istog dolazi do rasprostiranja elemenata koji potiču iz inicijalne kapisle metka.</s><s>Dokazivenjem elemenata iz inicijalne kapisle metka, na šakama osumnjičenog, dokazujemo da je isti pucao iz vatrenog oružja.</s><s>Osnovni problem za dokazivanje elemenata inicijalne kapisle metka, poslije opaljenja metka iz vatrenog oružja, je taj što je količina ovih elemenata veoma mala za dokazivanje (ti se elementi nalaze u mikrotragovima).</s><s>Međutim, sredinom dvadesetog vijeka, razvojem osjetljivih fiziko-hemijskih instrumentalnih metoda, kao što su atomska apsorpciona spektrofotometrija (AAS) i neutronska aktivaciona analiza (NAA), došlo je do njihove primjene u detektovanju elemenata iz inicijalne kapisle metka.</s><s>Radi se o sledećim elementima: antimon (Sb); barijum (Ba) i olovo (Pb).</s><s>Ubrzo su i ova istraživanja izazvala reakcije stručne i naučne javnosti u pravcu nepreciznosti, nepouzdanosti i neprimjenjivosti ovih metoda u policijskoj praksi.</s><s>Tako je naprimjer, metoda NAA veoma neprimjenjiva i samim tim neoperativna za policijsku primjenu, jer je za izvođenje iste neophodan nuklearni reaktor, kao jak izvor neutrona i osim toga izvođenje metode je veoma skupo, pa se ova metoda ne primjenjuje u policijskoj praksi čak ni u bogatijim zemljama.</s><s>Metoda AAS za dokazivanje elemenata iz inicijalne kapisle metka, je praktična za izvođenje i mnogo je pouzdanija nego metode koje se zasnivaju na detektovanju ostataka barutnih čestica (organske komponente).</s><s>Tako su do 1978. godine 24. (dvadeset i četiri) policijske laboratorije u SAD-eu koristile metodu AAS za identifikaciju lica koje je pucalo iz vatrenog oružja.</s><s>Međutim i AAS i NAA metode su nespecifične, jer rezultati istraživanja ovim metodama pokazuju ukupnu količinu čestica na ispitivanom materijalu, tako da nepostoji mogućnost određivanja porijekla metala.</s><s>Sa druge strane obadvije ove metoda (AAS i NAA), daju visok procenat lažno negativnih nalaza, čak između 50 i 60% (Di Maio VJM; Gunshot wounds; Practical aspect of firearms, ballistics, and fornsic techniques; New York 1993.).</s><s>Kako je (zlo)upotreba vatrenog oružja problem na svim prostorima i kako je vještačenje tragova vatrenog oružja uvijek bila top tema kriminalističko-tehničkih istraživanja, tako su stručnjaci policijske laboratorije El Segunda u Kaliforniji 1978. godine, primijenili metodu skenirajuće elekromikroskopije sa energetskim disperzivnim dodatkom sa X zracima (SEM/EDX), u cilju identifikacije lica koja su pucala iz vatrenog oružja.</s><s>Tako je već osamdesetih godina dvadesetog vijeka metoda SEM/EDX počela da se primjenjuje u policijskoj praksi.</s><s>Metoda se zasniva na detektovanju GSR (ganshoat residua) čestica.</s><s>Pomenute čestice nastaju od elemenata iz inicijalne kapisle metka, prilikom opaljenja iz vatrenog oružja.</s><s>GSR čestice nastaju usled naglog hlađenja od ekstremno visokih temperatura i visokog pritiska (koji vladaju u cijevi vatrenog oružja, prilikom opaljenja metka), što na njihovoj površini, ali i u njihovoj unutrašnjosti, izaziva znakove kondenzacije.</s><s>Osnovna funkcija skenirajućeg elektronskog mikroskopa je stvaranje trodimenzionalne slike uzorkovane površine.</s><s>Slika nastaje na ekranu katodne cijevi kao posljedica snopa elektronskog zraka, koji prelazi cjelokupnu površinu zadatog uzorka.</s><s>Uzorak se prvenstveno uparava sa zlatom ili sa grafitom, da bi bio provodan za SEM ispitivanje (uparavanje nije potrebno ukoliko se uzorkovanje vrši sa lepljivim trakama koje u sebi sadrže grafit).</s><s>Na slici broj 4. Prikazana je šema jednog SEM/EDX.</s>
<s>1. Detektovanje GSR čestica po njihovom morfološkom obliku uz pomoć skenirajućeg elektromikroskopa.</s><s>Dakle, prvo se pregledom uzorka skinutog sa šaka osumnjičenog, skenirajućim elekronskim mikroskopom, traže morfološki oblici GSR čestica.</s><s>GSR čestice imaju karakterestičnu morfologiju koja je dosta uslovljena njihovim hemijskim sastavom.</s><s>Prema svojoj morfologiji GSR čestice se mogu svrstati u tri grupe: pravilni sveroidi, nodularni sferoidi i nepravilni sferoidi.</s><s>Jedna GSR čestica, prikazana je na slici broj 5. Slika broj 5. Prikaz GSR čestice uvećane 350 puta.</s><s>2. Nakon morfološkog detektovanja GSR čestice, na uzorkovanoj površini, pristupa se određivanju njenog hemijskog sastava, pomoću energetskog disperzivnog dodatka sa X zracima (EDX, pa se često ova metoda naziva i edaks sistem).</s><s>Hemijski sastav GSR čestica se dijeli na dvije osnovne grupe: a.) jedinstvene i b.) konzistentne.</s><s>U jedinstvene spadaju čestice koje sadrže sledeće elemente: 1.)olovo, antimon i barijum; 2.) Barijum, kalcijum i silicijum sa kriminalistično-tehnična sekcija</s>
<s>se na dva segmenta: tragovima sumpora; 3.) barijum, kalcijum i silicijum sa tragovima olova, ako bakara i cink nedostaju; i 4.) antimon i barijum.</s><s>U konzistentne GSR čestice spadaju one koje sadrže olovo i antimon ili olovo i barijum.</s>
<s>Dakle, da bi za neku česticu tvrdili da je GSR čestica, odnosno da potiče od ispaljenja metka iz vatrenog oružja, mora zadovoljiti obadva uslova, traženi morfološki oblik i odgovarajući hemijski sastav.</s>
<s>Metoda SEM/EDX, u cilju identifikacije lica koje je pucalo iz vatrenog oružja, našla je na veliku primjenu u policijskoj praksi zemalja zapadne Evrope i u SAD-eu, kao najpouzdanija metoda u cilju vještačenja tragova vatrenog oružja.</s><s>Ova metoda predstavlja korak više ispred svih dosada primjenjivanih metoda za identifikaciju strijelca iz vatrenog oružja.</s><s>GSR čestice koje se detektuju metodom SEM/EDX, mogu nastati samo prilikom opaljenja metka iz vatrenog oružja i nikako drugačije.</s><s>Dosadašnja istraživanja su pokazala da kod osoba koja nijesu pucala iz vatrenog oružja, nikada nijesu nađene GSR čestice.</s>
<s>Međutim iako u svijetu najsavremenija metoda, metoda SEM/EDX u nekim slučajevima ne daje apsolutno pouzdane rezultate u cilju identifikacije mogućeg strijelca.</s><s>Tako su naprimjer istraživanja forenzičara, laboratorije El Segundo u Kaliforniji, pokazala da je efikasnost ove metode 79%.</s><s>Kod slučajeva samoubistava izvršenih vatrenim oružjem, ovaj procenat ide i do 90%, iako bi trebalo da bude 100%.</s><s>U zemljama koje su nastale raspadom bivše SFRJ, ako što je ranije navedeno, metoda SEM/EDX se primjenjuje jedino u policijskoj praksi Slovenije.</s><s>Pa je u Sloveniji, posmatrano za vremenski period od sedam godina, procenat otkrivanja GSR čestica na šakama lica koja su pucala iz vatrenog oružja 40%.</s><s>Taj procenat je mnogo veći u slučajevima kada se radi o samobistvima iz vatrenog oružja i on iznosi 80%.</s><s>Baveći se dugo i intenzivno na poslova identifikacije tragova vatrenog oružja, mišljenja sam da ovi pokazatelji mogu i moraju biti bolji (u pravcu pouzdanosti i efikasnosti) nego što to pokazuje statistika.</s><s>Prvenstveno se mora sagledati problematika uzorkovanja GSR čestica sa šaka osumnjičenog.</s><s>Uzorkovanje GSR čestica sa šaka osumnjičenog se vrši, lepljivom trakom koja je fiksirana na aluminijumskom nosaču.</s><s>Prikaz uzorkovanja GSR čestica sa šaka, možemo vidjeti na slici broj 6. Slika broj 6. Prikaz uzorkovanja GSR čestica sa ljuske šake.</s><s>Uzorkovanje se obično vrši sa jednom lepljivom trakom i to na nadlanici u predjelu palca, kažiprsta i dijela koji se nalazi između palca i kažiprsta.</s><s>To je dio šake na kojem se najviše zadržavaju GSR čestice, nakon opaljenja metka iz vatrenog oružja.</s><s>Međutim može da se desi u nakim slučajevima da se prikom opaljenja iz vatrenog oružja pištolj (ili revolver), drži drugačije nego obično i da se GSR čestice ne nađu na uzorkovanom mjestu nego na nekom drugom mjestu na šaci.</s><s>Iz tog razloga je Aleksandar Ivanović</s>
<s>se na dva segmenta: potrebno, da se uzorkovanje izvrši na cijeloj površini šake i to na sledeći način: jedna lepljiva traka se skine sa dlana šake, a tri sa nadlanice i to jedana sa palca i kažiprsta, druga sa ostala tri prsta, a treća sa površine nadlanice.</s><s>Logično bi bilo da se sa cijele površine šake, uzorkovanje izvrši sa jednom lepljivom trakom, ali je to neizvodljivo što nakon jednog dijela uzorkovanja lepljiva traka izgubi svoja lepljiva svojstva, pa bi nakon određene površine sa koje se prikupljaju eventaulne GSR čestice, bilo nemoguće uzorkovanje sa jednom lepljivom trakom.</s><s>Kao i kod vještačenja metodom "parafinske rukavice", AAS metodom i NAA metodom, tako se i kod primjene SEM/EDX metode, pojavljuje problem detektovanja GSR čestica u slučajevima kada lice koje je je pucalo iz vatrenog oružja nakon toga opere ruke vodom.</s><s>Stručnjaci-istraživači iz ove oblasti, stalno vrše istraživanja ovog problema, pasu poslije pranja ruku pod mlazomvode i brisanjem frotirnim ubrusom, nalažene rijetke GSR čestice promjera ispod 3 µm.</s><s>Druga su istraživanja pokazala da se u uslovima kada je lice koje pucalo iz vatrenog oružja, opralo ruke vodom i sapunom GSR čestice nijesu nađene, mada su su nađene čestice koje su pokazivale prisustvo samo jednog metla, najčešće olova, tipičnog za GSR.</s><s>Iz pomenutog izgleda da pranje ruku nakon opaljenja iz vatrenog oružja efikasno uklanja GSR čestice, mada najnovija istraživanja ukazuju da se GSR čestice, mogu dokazati i nakon dvostrukog pranja ruku (Andrasco J., Maehly AC.; Detection of ganshoat residue on hands by use of the scanning electron microscopy.</s><s>J. Forensic Sci 1977;22; 279-87;).</s><s>Često se dešava da prilikom izvršenog krivičnog djela iz vatrenog oružja, kada se na šakama osumnjičenog nađu GSR čestice, isti i prizna da je pucao iz vatrenog oružja, ali nekom drugom predhodnom prilikom, koja je naravno manje kažnjiva ili nekažnjiva.</s><s>Naprimjer, osumnjičeni izjavljuje da je prije privođenja i skidanja uzoraka sa njegovih šaka, stvarno ipucao, ali u nekoj streljanji, u lovu ili nekom drugom prilikom.</s><s>Tada su istražni organi nemoćni da odrede da li je to stvarno tako kao što izjavljuje osumnjičeni.</s><s>U tim slučajevima treba uraditi sledeće: kada se na lici mjjesta krivičnog djela nađu čaure od met(a)ka vatrenog oružja, iz koga je izvršeno isto, metodom SEM/EDX se odredi precizan hemijski sastav tih čaura.</s><s>Nakon toga se taj hemijski sastav uporedi sa hemijskim sastavom GSR čestica nađenih na šakama osumnjičenog.</s><s>Ukoliko je taj hemijski sastav isti apsolutno je sigurno da je osumnjičeni pucao baš prilikom izvršenja krivičnog djela.</s><s>U slučajevima kada se radi o krivičnim djelima, koja su izvršena iz revolvera, kada najčešće na licu mjesta, nema čaura, treba uraditi sledeće: sa ulaznog oštećenja od projektila na odjevnom predmetu oštećenog, izvršiti uzorkovanje GSR čestica (na ovaj način se može odrediti daljina i ugao ispaljenja).</s><s>Odredi se precizan hemijski sastav GSR čestica sa mjesta ulaska od projektila i onda se komparacijom sa GSR česticama sa šaka osumnjičenog utvrdi da li je isti počinilac krivičnod djela ili nije.</s><s>Kada bi postojala baza podataka, koja bi sadržavala hemijski sastav GSR čestica koje nastaju kod opaljenja metka različitih proizvođača i različitih kalibara, moglo bi se iz GSR čestica, detektovanih na nečijim šakama, odrediti kojim je oružjem i kojom municijom isti rukovao.</s><s>Na slici broj 7. je prikazan hemijski sastav pojedinih vrsta municije. kriminalistično-tehnična sekcija</s>
<s>Osim ovih podataka, koji sadrže hemijski sastav karakterističnih i pratećih elemenata, savremeni SEM/EDX uređaji, su u mogućnosti da pruže i kvalitativni i kvantitativni hemijski sastav GSR čestice.</s><s>Radi se SEM/EDX uređajima koji posjeduju automatsko pretraživanje uzorka, pa se nemože desiti (kao kod manuelnog pretraživanja), da se neka čestica netretira ili da se jedna ista čestica tretira ovom metodom dva puta.</s><s>Po završetku analize, uređaj da pregled svih hemijskim elemenata detektovanih na zadatom uzorku.</s><s>Jedan takav primjer prikazan je na slici broj 8., a radi se o uređaju marke OXFORD.</s>
<s>Primjena novih tehnologija u kriminalističko-tehničkim vještačenjima je naročito izražena kod vještačenja tragova ručnog vatrenog oružja.</s><s>Tako je najnoviji trend kod kriminalističko-tehničkih vještačenja tragova, koji nastaju nakon opaljenja metka iz vatrenog oružja, primjena skenirajuće elektromokroskopije sa energetskim disperzivnim dodatkom sa X zracima (SEM/EDX).</s><s>Ova metoda je najpouzdanija do sada primjenjivana metoda u pravcu identifikacije lica koja su pucala iz vatrenog oružja.</s><s>Međutim i ova najsavremenija metoda nemože da pruži pouzdan odgovor na pitanje: da li je zaista osumnjičeni pucao prilikom krivičnog djela za koje se optužuje.</s><s>Iz razloga što je SEM/EDX metoda veoma skupa, odnosno sami uređaj košta oko milion njemačkih maraka (približno 500000 €), to treba vršiti stalna istraživanja u pravcu apsolutne pouzdanosti ove metode.</s><s>Ta istraživanja treba da budu usmjerena na sledeće:</s>
<s>1. Naći način dokazivanja produkata, koji nastaju kod opaljenja metka iz vatrenog oružja i deponuju se na šakama lica koje vrši to opaljenje, a isti nakon toga opere ruke vodom.</s><s>Stručnjaci-istraživači iz ove oblasti, su do sada uspjeli u nekim slučajevima i da nakon pranja ruku vodom nađu GSR čestice, na istim.</s>
<s>2. Potrebno je primijeniti uzorkovanje sa cijele površine šake osumnjičenog, a ne samo sa jednog dijela.</s><s>To iz razloga što u nekim slučajevima se opaljenje ne vrši na standardan način, pa usled toga se GSR čestice ne deponuju na dijelu šake, gdje se obično iste nalaze nakon opaljenja metka iz vatrenog oružja.</s>
<s>3. Potrebno bi bilo da se formira baza podataka, hemijskog sastava municije različitih proizvođača, kalibara i namjene.</s><s>To iz razloga što bi detektovanjem GSR čestica, na nečijim šakama mogli odrediti iz koje je municije isti izvršio opaljenje.</s><s>4. Iako nije to bio predmet ovog rada, važno je pomenuti da SEM/EDX metoda, može da posluži za vještačenje daljine i ugla ispaljenja.</s>
<s>3. Dolinšek F. (2000.); Uporaba vrstične slektronske mikroskopije pri forenzinih preiskavah; Revija za kriminalistiko in kriminologijo 51/2000/4;Ljubljana. kriminalistično-tehnična sekcija</s>
<s>Ivanović Aleksandar, diplomirani inžinjer tehnologije, zaposlen u MUP-u Crne Gore, kao vještak hemijske struke.</s><s>Već duži niz godina, vrži istraživanja u pravcu iznalaženja što pouzdanije metode za vještačenje tragova ručnog vatrenog oružja.</s><s>Kao rezultat tog rada i objavljivanja preko dvadeset saopštenja iz ove oblasti, nedavo se pojavila u naučno-stručnoj javnosti i njegova knjiga "Kriminalističko-hemijsko vještačenje tragova vatrenog oružja", jedinstvena takve vrste na prostorima bivše SFRJ i šire.</s>


Uticaj deterdženata i različitih tekstilnih podloga na mogućnost određivanja krvne grupe iz ispitivanih tragova humane krvi u sudsko - medicinskim vještačenjima i kriminalističkim ekspertizama

<s>Federalno ministarstvo unutarnjih poslova BiH U središtu navedenog rada prati se uticaj različitih deterdženata i različitih tekstilnih podloga na mogućnost određivanja krvnih grupa ABO sustava iz ispitivanih tragova humane krvi.</s><s>Autor prati osam različitih deterdženata (sa različitim pH vrijednostima), te deset različitih tekstilnih podloga u čiji sastav ulaze vlakna vještačkog i prirodnog porijekla.</s><s>Dobijeni rezultati su vrlo interesantni i znanstveno karakteristični.</s><s>Naime, rezultati provedenih istraživanja govore o karakterističnom uticaju deterdženata, čija pH vrijednost prevazilazi zakonom dozvoljene vrijednosti, a sve to korelira i prati u odnosu na sastav tekstilnih materijala koji su služili kao podloga tragovima humane krvi, odnosno, posebno kroz jedno njihovo svojstvo, mogućnost otapanja tragova čovječije krvi.</s>
<s>Sa prvim pojavama organiziranog društva javljaju se i pojave krivičnih djela koje to društvo otkriva i suzbija metodama i postupcima u skladu sa tadašnjim stepenom razvitka.</s><s>Tada nastaju i korijeni nauke koja će u 19.vijeku dobiti naziv kriminalistika.</s><s>Prilikom vršenja, ili u vezi sa vršenjem krivičnih djela, nastaju materijalne promjene koje nazivamo tragovima.</s><s>Materijalne promjene mogu nastati na licu mjesta, sredstvu izvršenja, oštečenom i učiniocu.</s><s>U praksi se mora voditi računa da se tragovi oforme u dokaze, koji objektivno utvrđuju istinitost ili neistinitost spornih činjenica.</s><s>Prilikom izvršenja krivičnih djela mogu se pojaviti raznovrsni tragovi.</s>
<s>Značaj tragova je u tome što nam pomažu u rasvjetljavanju krivičnih djela i događaja, utvrđivanju materijalne istine i u identifikaciji učinioca.</s><s>Među najčešće prisutne tragove kod svih krivičnih djela spadaju biološki tragovi.</s><s>U ovoj kategoriji najzastupljeniji su tragovi krvi, što i nije neočekivano jer u čovječijem tijelu količina krvi iznosi oko 1/13 tjelesne težine.</s><s>U aktivnostima organiziranog zločina konstantno se odvija proces uništenja ili prikrivanja određene kategorije tragova kako bi izvršioci određenih krivičnih djela pokušali izbjeći njihovo otkrivanje.</s><s>Ovaj rad upravo se i bavi jednom od vrlo često prisutnih kriminogenih postupaka različitih zločinaca, koji će u svojim aktivnostima pokušati oprati ili uništiti tragove krvi prisutne na njihovoj odjeći, ili drugim tekstilnim predmetima.</s><s>Iako se danas nove tehnologije oslanjaju na DNA analize, čini se da se ni po koju cijenu ne smiju zanemariti i klasična ispitivanja.</s>
<s>Kao podloge u navedenom eksperimentu su korišteni: bijela pamučna plahta (100% pamuk), farmerice od teksas platna (100% pamuk), bijele zavjese (100% sintetika), bijele zavjese (100% pamuk), stare jakne od plavog šuškavca (50% najlon – 50% sintetika), bijela jambolija (100% vuna), stare košulje (88% pamuk – 12% sintetika), siva postava (100% sintetika), bijeli sportski dresovi (65% kriminalistično-tehnična sekcija</s>
<s>Nakon toga tragovi krvi nanošeni su prskanjem i natapanjem, a zatim se pristupalo njihovom sušenju na sobnoj temperaturi.</s><s>Poslije 48 časovnog sušenja slijedilo je pranje navedenih tragova sa određenih predmeta (podloga).</s><s>Sušenje se odvijalo na sobnoj temperaturi.</s><s>Pranje je vršeno uz korištenje odgovarajućeg deterdženta u hladnoj i blago toploj vodi uz detaljno trljanje ribačom četkom.</s><s>Navedeni način pranja činio se nekako najpraktičniji.</s><s>Predmeti nisu prani u cjelosti nego su izrezivani dijelovi određene veličine (10 x 10 cm), tako da su za dijeliće iste veličine korištene uvijek iste količine deterdženta (oko 50 grama).</s><s>Za svaki dijelić tekstilnog materijala korištena je ista količina vode (po jedan litar hladne i mlake vode).</s><s>Pranje je vršeno do onog nivoa za koji je već ranije iskustveno utvrđeno da predstavlja najmanju moguću količinu iz koje je moguće dobiti pozitivan rezultat.</s><s>Ovako pripremljeni uzorci su detaljno ispirani vodom (opet ista količina – 5 litara), a nakon toga su podvrgnuti sušenju.</s><s>Tek nakon toga slijedila je odgovarajuća analiza.</s>
<s>“Fax helizim II” predstavlja deterdžent koji se pojavio na tržištu Bosne i Hercegovine, a za koji je utvrđeno da se radi o ilegalnom proizvodu, čija je vanjska ambalaža samo neznatno (neprimjetno, nešto svjetlija plava boja i neznatna razlika u slovima) odudarala od originala.</s><s>Za određivanje krvne grupe iz svježe krvi korišteni su: anti – A (test serum B), anti – B (test istih proizvođača korišteni su i prilikom određivanja krvnih grupa iz sasušenih tragova krvi.</s><s>Bovine albumin serum proizvela je firma “Dia Med”, a za određivanje podgrupe A1 korišten je anti – A1 serum proizveden u Imunološkom zavodu u Zagrebu.</s><s>Nakon izvršenih ispitivanja izvršena je odgovarajuća statistička obrada, prvenstveno putem t% testa statističke značajnosti.</s>
<s>Pripremanje testova za određivanje krvnih grupa Za određivanje krvne grupe iz sasušenih tragova krvi korištene su tri tehnike: apsorpciono inhibiciona tehnika po Holzeru, modificirana apsorpciono inhibiciona tehnika na staklima s udubljenjem i apsorpciono – eluciona tehnika.</s><s>Apsorpciono – inhibiciona tehnika po Holzeru Uzorci za ovu tehniku isjecani su zajedno s podlogom i bili su prosječne veličine 2 x 3 mm.</s>
<s>1. Ispitivani uzorak stavi se u epruvetu (8 x 1 cm) i na njega se doda pripremljen rastvor fiziološke otopine i anti – A,B serum (odnos se određuje na osnovu prethodno određenog titra anti – A,B seruma) u količini od pet kapi (5 x 20 mikrolitara).</s><s>2. Navedeni sadržaj macerira se staklenim štapićem i ostavlja se 24 sata u hladnjak na temperaturi 4 Mladen Milosavljević</s>
<s>3. U stalcima se za svaki ispitivani trag pripreme dva reda od po šest malih epruveta (4,5 x 0,8 cm), a u svaku epruvetu se stavlja po 20 mikrolitara fiziološkog rastvora.</s><s>4. Nakon toga se u prve epruvete oba reda dodaje po 20 mikrolitara ispitivanog ekstrakta (koji je prethodno centrifugiran 3 minute na 3000 okretaja).</s><s>5. Pristupa se miješanju sadržaja u prvoj epruveti prvog reda (mikropipetom s plastičnim nastavkom se vrši naizmjenično uvlačenje i izbacivanje sadržaja), a nakon toga se iz tako izmješanog sadržaja prenosi 20 mikrolitara u slijedeću epruvetu istog reda.</s><s>6. U ovoj epruveti se opet vrši miješanje sadržaja, a nakon toga se iz tako izmješanog sadržaja prenosi 20 mikrolitara u slijedeću epruvetu istog reda.</s><s>Isti postupak se ponavlja do krajnje epruvete istog reda.</s><s>Identičan postupak se ponavlja i u drugom redu epruveta.</s><s>7. U svaku epruvetu gornjeg reda stavlja se po 20 mikrolitara 1 – 2% suspenzije test eritrocita krvne grupe A (A1), a u svaku epruvetu donjeg reda stavlja se ista količina isto postotne suspenzije test eritrocita krvne grupe B.</s>
<s>8. Ovako pripremljeni uzorci treba da stoje na sobnoj temperaturi dva časa.</s><s>Poželjno je da dio tog vremena uzorci odstoje na šejkeru (kinetoru).</s><s>9. Nakon toga epruvete se centrifugiraju (tri minute na 3000 okretaja) i nakon toga slijedi očitavanje rezultata (koje se vrši na osnovu prisustva ili odsustva aglutinacije u paru epruveta nakon njihovog trešenja).</s>
<s>Modificirana apsorpciono – inhibiciona tehnika na staklima s udubljenjem Priprema uzorka vršena je na isti način kao i za apsorpciono inhibicionu tehniku po Holzeru.</s>
<s>1. Ispitivani uzorak stavi se u epruvetu (8 x 1 cm) i na njega se doda pet kapi pripremljenog rastvora (uzima se pet mililitara fiziološke otopine i tri kapi anti – A,B seruma).</s><s>2. Navedeni sadržaj macerira se staklenim štapićem i ostavlja 24 časa na temperaturi od 4 0C u hladnjaku.</s>
<s>3. Nakon toga se istim staklenim štapićem odstrani čvrsti sadržaj (ostavlja se samo tečni dio) i preostali ekstrakt se centrifugira (3 minute na 3000 okretaja).</s><s>4. Na dva mikroskopska stakla s udubljenjem dodaje se po jedna kap (20 mikrolitara) ispitivanog sadržaja.</s>
<s>5. Na jednu ispitivanu kap ekstrakta dodaje se 20 mikrolitara 1 – 2% suspenzije test eritrocita krvne grupe A, a na drugu ista količina istopostotne suspenzije test eritrocita krvne grupe B. 6. Uzorci se zatim stavljaju na kinetor i ostavljaju 15 minuta.</s><s>7. Nakon toga pristupa se očitavanju rezultata (očitavanje rezultata vrši se na osnovu postojanja ili odsustva aglutinacije u ispitivanim uzorcima).</s>
<s>2. Navedeni sadržaj se macerira staklenim štapićem i ostavlja 24 sata na četiri stepena (C).</s><s>Preporučuje se nekoliko maceriranja u tom periodu.</s><s>3. Nakon toga dva mikroskopska stakla sa udubljenjima premažu se tankim slojem ranije pripremljene smjese bjelanceta i glicerina (omjer 1 : 1).</s><s>4. Stakla se zatim suše nad plamenikom.</s>
<s>5. Zatim se stakla ostavljaju da se hlade (nekoliko minuta), a nakon toga se u svako udubljenje prenosi po 20 mikrolitara ispitivanog sadržaja (sadržaj se raspoređuje u više manjih grupacija).</s><s>6. Uzorci se zatim stavljaju u sušnicu na 420C u trajanju od 30 minuta. kriminalistično-tehnična sekcija</s>
<s>7. Nakon toga se na jedan preparat (s tragom) stavlja 1 – 2 kapi (kapaljkom) anti – A seruma, a na drugi preparat se stavlja 1 – 2 kapi anti – B seruma.</s><s>Potrebno je izvršiti obilježavanja brojevima i slovima zbog moguiće zamjene uzoraka (posebno kod većeg broja tragova).</s><s>8. Ovako pripremljeni preparati ostavlljaju se dva sata na sobnoj temperaturi u vlažnoj komori (plastična kada na čijem je dnu nakvašeni filter papir i koja se prekrije staklenom pločom).</s><s>9. Uzorci se zatim ostavljaju u hladnjak na 4 0C u trajanju od dva časa (uzorci su u vlažnoj komori).</s><s>10.</s><s>Pristupa se ispiranju preparata hladnom fiziološkom otopinom.stakla se mogu stavljati u odgovarajuće staklene okvire i onda ispirati.</s><s>Kutije s preparatima se stavljaju u hladnjak na navedenu temperaturu u trajanju od 10 minuta.</s><s>Nakon toga se kutije vade iz hladnjaka, prosipa se “stara” fiziološka otpina i dodaje “nova”..</s><s>Postupak se ponavlja pet puta.</s><s>11.</s><s>Preparati se suše vazduhom pod pritiskom.</s><s>12.</s><s>Na preparat gdje je bio dodan anti – A serum dodaju se dvije kapi (kapaljkom) 1 – 2% suspenzije test eritrocita krvne grupe A (A1), a na drugi preparat gdje je bio dodan anti – B serum dodaju se dvije kapi istopostotne suspenzije test eritrocita krvne grupe B. Prije stavljanja suspenzija test eritocita u njih se stavlja po jedna kap bovine albumin seruma.</s><s>13.</s><s>Ovako pripremljeni uzorci stavljaju se 15 minuta u vodeno kupatilo na temperaturu od 54 0C. 14.</s><s>Pristupa se očitavanju rezultata pod mikroskopom.</s><s>Poželjno je da uzorci prije očitavanja rezultata odstoje nekoliko minuta na sobnoj temperaturi (očitavanje rezultata se bazira na prisutnosti ili odsutnosti aglutinacije).</s>
<s>Analiza rezultata uticaja različitih vrsta deterdženata i različitih tekstilnih podloga na mogućnost određivanja krvne grupe iz ispitivanih tragova humane krvi pokazuje određene specifičnosti.</s><s>Visoko statistički značajne razlike (0,01>p>0,001) pokazivale su određene pravilnosti.</s><s>Naime, visoko statistički značajne razlike (0,01>p>0,001) sa svim korištenim deterdžentima pokazale su se u svim situacijama kada su kao podloge korišteni: zavjesa – (100% sintetika), postava – (100% sintetika), odnosno jakna od šuškavca – (50% najlon i 50% sintetika).</s><s>Za navedene tekstilne materijale još ranije je utvrđeno da imaju lošije svojstvo otapanja.</s><s>Visoko statistički značajne razlike (0,01>p>0,001) pojavile su se i kada je kao podloga korišten sportski dres (65% sintetika i 35% pamuk).</s><s>Navedena razlika zabilježena je skoro sa svim deterdžentima.</s><s>Pojedinačni izuzetak visoko statistički značajne razlike (0,01>p>0,001) zabilježen je kada je kao podloga korištena košulja (88% pamuk i 12% sintetika) i to samo u dva slučaja kada su korišteni deterdženti “Ava super” i “ Boy matic” (opet se radi o podlozi s relativno lošijim svojstvom otapanja).</s><s>Navedena situacija odnosi se na testiranje sa apsorpciono – inhibicionom tehnikom po Holzeru i modificiranom apsorpciono – inhibicionom tehnikom na staklima s udubljenjem.</s><s>Kada je u pitanju apsorpciono – eluciona tehnika nije zabilježena niti jedna situacija sa visoko statistički značajnom razlikom.</s><s>Kada se navedenoj analizi dodaju i rezultati (razlike) koje se ubrajaju u statistički značajne razlike (0,05>p>0,01) onda se primjećuje da su iste zabilježene skoro u svim situacijama kada su kao podloge korišteni: sportski dres (65% sintetika i 35% pamuk) i košulja (88% pamuk i 12% sintetika), a tamo gdje nisu zabilježene visoko statistički značajne razlike (0,01>p>0,001).</s><s>I ovdje osim sastava vlakana iz kojih su izrađeni odgovarajući tekstilni materijali treba imati u vidu lošije svojstvo otapanja navedenih podloga.</s><s>Ovi podaci, također, važe za apsorpciono – inhibicionu i modificiranu apsorpciono – inhibicionu tehniku.</s><s>Osim navedenih situacija kod apsorpciono inhibicione tehnike zabilježene su u dva slučaja statistički značajne razlike kada je kao podloga korišteno teksas platno (farmerice) i to sa deterdžentom “Boy matic” i “Clean”.</s><s>Za modificiranu apsorpciono – inhibicionu tehniku ista situacija je zabilježena na istoj podlozi sa deterdžentom “Panda”.</s><s>I u ovim situacijama radi se o podlozi s lošijim svojstvom otapanja.</s><s>Za deterdžent “Fax helizim II” vezana je najveća specifičnost ovih analiza.</s><s>Naime, u situacijama sa svim podlogama (kada su testiranja vršena s apsorpciono – inhibicionom i modificiranom apsorpciono – inhibicionom tehnikom) koje su testirane sa navedenim deterdžentima zabilježene su visoko statistički značajne razlike (0,01>p>0,001).</s><s>Ono što treba ovdje svakako istaći je podatak da je pH vrijednost ovoga deterdženta iznosila 11,18 i iznad je gornje granice dozvoljene standardom propisane granice.</s><s>Kod testiranja s apsorpciono – elucionom tehnikom (istim deterdžentom) kada su Mladen Milosavljević</s>
<s>REZULTATI I DISKUSIJA kao podloga korišteni: jakna od šuškavca (50% najlon i 50% sintetika), odnosno košulja (88% pamuk i 12% sintetika) zabilježene su statistički značajne razlike.</s><s>Opet, osim sastava vlakana koja ulaze u sastav navedenih materijala, radi se o podlogama sa generalno lošijim svojstvom otapanja.</s><s>Tabela 2. Određivanje* krvne grupe iz tragova humane krvi na različitim tekstilnim podlogama i tretiranih različitim deterdžentima</s>
<s>Ako navedenoj analizi dodamo i rezultate (razlike) koje spadaju unutar granica statističke značajnosti vidjećemo da se najveći broj ovih razlika dešava kada su kao podloge korištene farmerice od teksas platna (100% pamuk) i pantalone (70% vuna i 30% sintetika).</s><s>Navedeni podaci se odnose na testiranja sa apsorpciono – inhibicionom i modificiranom apsorpciono – inhibicionom tehnikom.</s><s>Kod modificirane tehnike zabilježene su razlike unutar raspona graničnih vrijednosti i kod većine deterdženata kada je kao podloga korištena pamučna plahta.</s><s>Moguće objašnjenje navedenih uzroka može se potražiti u činjenici da su za ove situacije korištene plahte koje su bile u dugogodišnjoj upotrebi, tretirane različitim načinima pranja, različitim deterdžentima, različitim tretmanima, i dugogodišnjem uticaju različitih nečistoća (s obzirom da se radi o graničnim vrijednostima koje nisu statistički bitne, to na ove situacije i ne treba obraćati previše pažnje).</s><s>U još nekim (pojedinačnim) situacijama došlo je do rezultata (razlika) koje bi spadale u navedenu kategoriju, ali ih zbog statističke nevažnosti dalje nećemo obrazlagati.</s>
<s>Kada je u pitanju apsorpciono – eluciona tehnika razlike unutar raspona graničnih vrijednosti zabilježene su u po nekoliko slučajeva kada su kao podloga korišteni zavjesa (100% sintetika), jakna od šuškavca (50% najlon i 50% sintetika), postava (100% sintetika), odnosno sportski dres (65% sintetika i 35% pamuk).</s><s>Za ove podloge je ranije utvrđena osobina lošijeg svojstva otapanja.</s><s>Posmatrano sa aspekta dozvoljenih (dogovorenih) grešaka za navedene tehnike (između 3 i 5%) vidljivo je da one otprilike u potpunosti odgovaraju slici koju daju visoko statistički značajne razlike Mladen Milosavljević</s>
<s>Tako npr. Lukić i Pejaković (1975.), te Outeridge (u Gaensslen i sar.</s><s>1985) navode da deterdženti mogu da daju negativne rezultate kada se određuje krvna grupa iz tragova krvi.</s><s>Outeridge (u Gaensslen i sar.</s><s>1985) daje i nešto precizniju formulaciju navodeći da se to odnosi na apsorpcione tehnike.</s>
<s>Navedene tvrdnje poklapaju se s dobijenim rezultatima kada se uzmu u obzir rezultati dobiveni prilikom korištenja deterdženta “Fax helizim II” i svih testiranih podloga.</s><s>Poklapaju se također, i kada su u pitanju svi drugi korišteni deterdženti, a kada su kao podloge korišteni tekstilni materijali izrađeni samo od vještačkih (sintetskih) vlakana (zavjesa i postava – 100% sintetika), mješavine vještačkih vlakana (jakna od šuškavca 50% najlon i 50% sintetika), mješavine prirodnih i vještačkih vlakana (sportski dres 65% sintetika i 35% pamuk, košulja 88% pamuk i 12% sintetika), a za koje je utvrđeno da loše (ili lošije) otapaju tragove krvi, (a time i smanjuju količinu reagujućeg materijala).</s><s>Uz par izuzetaka i to kada je u pitanju teksas platno (za koje je također, utvrđeno da imaju lošije svojstvo otapanja) za ostale situacije se ne bi mogle prihvatiti navedene literaturne tvrdnje.</s><s>Završna napomena: Potrebno je voditi računa o tome da je autor sam određivao nivo pranja odgovarajućeg traga (odnosno najmanju moguću reagujuću količinu) te se ne smije isključiti ni mogućnost određene subjektivnosti.</s>
<s>1. Deterdženti čija pH vrijednost ne prelazi standardom dozvoljene granice, ne utiču na određivanje krvne grupe iz ispitivanih tragova humane krvi, ako su kao podloge korišteni materijali sa dobrim svojstvom otapanja.</s>
<s>2. Deterdženti čija pH vrijednost prelazi 11,18 utiču na mogućnost određivanja krvne grupe iz ispitivanih tragova humane krvi, bez obzira na tekstilnu podlogu i njeno svojstvo otapanja.</s><s>3. Po stepenu osjetljivosti, najosjetljivijom se pokazala apsorpciono – eluciona tehnika, a najneosjetljivijom modificirana apsorpciono – inhibiciona tehnika na staklima s udubljenjem. kriminalistično-tehnična sekcija</s>
<s>Dr. Mladen Milosavljević je doktor bioloških nauka (oblast kriminalistike), i izabrani docent Prirodno matematičkog fakulteta u Sarajevu.</s><s>Zaposlen je u Federalnom ministarstvu unutarnjih poslova BiH na poslovima šefa odsjeka za mikrotragove i biološka vještačenja.</s><s>Autor je pet knjiga iz oblasti kriminalistike, te više od 6o stručnih i naučnih radova.</s><s>Oblast njegovog istraživanja su kriminalistička tehnika, kriminalistika i kriminologija.</s><s>Predstavnik je Bosne i Hercegovine u SECI Centru u Bukureštu, član mnogih domaćih i međunarodnih ekspertnih radnih grupa za spriječavanje različitih vidova kriminala.</s><s>Saradnik je Fakulteta kriminalističkih nauka u Sarajevu i stalni sudski vještak za oblast kriminalistike.</s>


Novi model profesionalnog treninga policijskih službenika temeljne policije Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske

<s>Na temelju vlastitih znanstveno - istraživačkih radova iz područja policijske kineziologije prišlo se izradi novog kineziološkog modela profesionalnog treninga policijskih službenika u Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Hrvatske.</s><s>Model je temeljen na zakonitostima planiranja i provedbe transformacijskih postupaka u području kineziologije, ali i šire.</s><s>Prije svega, modelom su definirani metodologijski postupci kojima je moguće pratiti razvoj i/ili očuvanje vrijednosti bitnih motoričkih i funkcionalnih sposobnosti kao i kinezioloških znanja policijskih službenika koja su značajna za provedbu profesionalne djelatnosti te stabilitet općeg zdravstvenog i psihosocijalnog statusa.</s>
<s>Novim kineziološkim modelom nastoje se pratiti različiti motivi aktiviteta policijskih službenika prema kineziološkim programima, bitnih za njihov izbor kao i perzistenciju (ustrajnost) u provedbi programa te ocjena mogućnosti provedbe programa (primjenom funkcionalne dijagnostike) o čemu ovise željeni transformacijski učinci programa.</s>
<s>Programi su strukturirani u dvije kategorije i to: temeljni transformacijski programi (interventni kinezilooški program, program monostrukturalnih aktivnosti, program kompleksnih aktivnosti, program polikinezioloških aktivnosti i individualni kineziološki program) te kineziološki programi policijske struke (program gađanja vatrenim oružjem i program polistrukturalnih aktivnosti (borilaštvo) sa naglaskom na sintetičko povezivanje usvojenih elemenata bitnih za učinkovito i zakonito rješavanje urgentnih situacija u policijskoj praksi.</s>
<s>Novim modelom kinezioloških programa potencira se i specijalizacija policijskih službenika u usvajanju različitih kinezioloških znanja, kao: učitelji plivanja, skijanja isl. kako bi isti mogli biti angažirani u provedbi tzv. obiteljskih kinezioloških programa za policijske službenike i članove njihovih obitelji, kao i angažiranost policijskih službenika u provedbi različitih kinezioloških programa za građanstvo s ciljem popularizacije policijske i kineziološke djelatnosti.</s><s>Modelom se predviđa i osposobljavanje pomoćnog kineziološkog kadra, potrebnih za realizaciju ukupnih metodičkih postupaka, posebno u onim policijskim postajama koje su dislocirane od policijskih upravnih centara.</s><s>Konačno, za sveukupnu provedbu novog modela potrebno je osigurati i adekvatnu financijsku podršku te ostvariti tzv. savjetodavni nadzor nad planiranjem i provedbom kinezioloških programa.</s>
<s>U gotovo svim istraživačkim projektima iz područja policijske kineziologije (učinjenih od 1995. do danas) utvrđeno je da je sve prisutniji negativni utjecaj tzv. morbogenog trijasa na organizam policijskih službenika, s brojnim posljedicama kao: hipertrofija, adipozitet, koronarne insuficijencije s ili bez infarkta, deformacije lokomotornog aparata, smanjenje funkcionalnih i motoričkih sposobnosti, promjena kvalitete obiteljskog života itd.</s><s>Navedeno svakako mijenja sliku željenog stabilnog radnog, zdravstvenog, socijalnog i obiteljskog statusa policijskih službenika.</s><s>S druge strane, rezultati istraživačkog rada članova Collegiuma za kineziološka istraživanja u policiji govore i o sve većem broju policijskih službenika koji žele približavanje načina organizacije i provedbe programa vježbanja njihovim imteresima.</s><s>Ne samo prema različitim kineziološkim programima nego već i ukupnom radnom i obiteljskom načinu života.</s><s>Na taj način vježbanje se nebi pretvorilo samo u formalnu obvezu policijskih službenika prema zahtjevima institucije u kojoj rade u provedbi kinezioloških programa.</s>
<s>Polazeći od ciljeva projekta, autori rada prikazuju razvojni kineziološki model te iskazuju neke specifičnosti u njegovoj pripremi i provedbi (slika 1).</s>
<s>1. Zbog potrebe adekvatnog planiranja, programiranja i provedbe kinezioloških programa, za utvrđivanje početnog (inicijalnog) stanja predlaže se korištenje dvije skupine mjernih instrumenata za procjenu motiva aktiviteta, izbora i perzistencije (ustrajnosti) u kineziološkim programima polistrukturirani anketni upitnik;</s>
<s>Davorin-Josip Rubeša, Davor Zidar za procjenu aktualnog stanja psihosomatskog statusa različiti instrumenti koji definiraju funkcionalnu dijagnostiku (opći podaci: ime i prezime, spol, kronološka dob, mjesto rada; biosomatometrijski podaci: tjelesna visina, tjelesna težina, opseg trbuha; podaci dišnog i srčanožilnog sustava: plućni kapacitet, vrijeme apnoe inspiracija i ekspiracija, integralna procjena aerobne sposobnosti organizma; podaci lokomotornog sustava: procjena postotka spuštenosti stopala; podaci o vrijednostima motoričkih sposobnosti: integralni test za procjenu brzine kretanja u zadanom prostoru, eksplozivne snage, ritmičke koordinacije, agilnosti, gibljivosti i specifične motoričke izdržljivosti).</s><s>2. Struktura programa koji bi se provodili u policijskoj praksi: Interventni kineziološki program, kao zadani program za one policijske službenike koji su zbog zdravstvenih i drugih razloga duže vrijeme izvan procesa vježbanja, te bi im bio potreban kratkotrajni i intenzivniji kineziološki proces u restrukturiranju motoričkih i funkcionalnih sposobnosti te obnavljanju borilačkih znanja i vještina, kako bi se mogli uključiti u redovitu provedbu programa</s>
<s>Program monostrukturalnih aktivnosti, kao izborni program za one policijske službenike koji preferiraju cikličke oblike kretanja kao: plivanje, vožnju biciklom, trčanje, veslanje, kuglanje, dizanje utega, planinarstvo i alpinizam isl.</s><s>Program kompleksnih aktivnosti, kao izborni program za one policijske službenike koji preferiraju ekipne sportske igre kao: nogomet, odbojka, košarka, vaterpolo, ragbi i sl.</s><s>Program polikinezioloških aktivnosti, kao izborni program za one policijske službenike koji preferiraju različite aktivnosti kao: stolni tenis, vožnja biciklom, nogomet, badminton, kuglanje, planinarstvo, pikado isl., i u koje bi se mogli uključiti i članovi obitelji policijskih službenika</s>
<s>Individualni kineziološki program, kao izborni program za one policijske službenike koji provode jednu ili više izabranih aktivnosti u svoje slobodno vrijeme (kao: tenis, stolni tenis, trčanje isl), izvan ili u specijaliziranim institucijama sporta (društva za sportsku rekreaciju, fitnnes centri, sportski klubovi isl.).</s>
<s>Program polistrukturalnih aktivnosti (borilačka znanja i vještine) i program gađanja, kao dva zadana kineziološka programa za sve policijske službenike, pri čemu se program borilačkih znanja predlaže usvajati primjenom sintetičke metode rada, čime bi se policijske službenike bolje pripremilo za njihovu situacijsku primjenu u praksi, a program gađanja povećanjem broja izvršenja gađanja (4 precizna i 2 situacijska).</s><s>Programi popularizacije policijske i kineziološke prakse kao: programi za policijske umirovljenike, susreti invalida Domovinskog rata, prigodni susreti obitelji policijskih službenika, programi za domicilno stanovništvo isl., u koje bi se policijski službenici mogli uključiti i kao organizatori i kao sudionici programa, čime bi se stvarao snažan osjećaj pripadnosti, ne samo prema svim kineziološkim programima već i instituciji u kojoj rade.</s><s>3. Realizacija programa, svakako, ovisi o dva faktora.</s><s>S jedne strane to su planirana financijska sredstva koja će se staviti na raspolaganje policijskim upravama za provedbu programa.</s><s>S druge strane, to je osposobljavanje vlastitog pomoćnog kineziološkog kadra kao voditelja kinezioloških programa (s obzirom na veliki broj policijskih službenika i drugih djelatnika u policijskim upravama, veći broj različitih programa koji se često provode izvan domicilne sredine i u slobodnim prostorima, dislociranost policijskih postaja od upravnog centra i dr.), čime bi se znatno povećala obuhvaćenost sudionika u provedbi izabranih kinezioloških programa u policijskim upravama.</s>
<s>4. Ukoliko se žele dobiti očekivani kineziološki rezultati, neophodno je osigurati adekvatan nadzor.</s><s>Isti bi se mogao učiniti u dva smjera.</s><s>Prvi, stalnim kontaktom Odjela za osposobljavanje i usavršavanje pri Policijskoj akademiji i policijskih službenika za usavršavanje u policijskim upravama, kako u svim fazama planiranja, programiranja i provedbe programa tako i u analizi segmentarnih učinaka rada.</s><s>Drugi, stalnim kontaktom policijskih službenika za usavršavanje u policiji sa svojim voditeljima kinezioloških programa, kako bi im se pružila puna podrška u provedbi dijelova i/ili pojedinih programa u cijelosti.</s><s>Konačno, učinkovitost kineziološkog procesa sasvim sigurno ovisi o redovitom praćenju i valorizaciji rada njegovih sudionika.</s><s>Zbog toga se predlaže da se kontrolna mjerenja provode svaka četiri mjeseca, primijenjujući mjerne instrumente iz utvrđivanja inicijalnog stanja.</s><s>Naravno, ukupnoj godišnjoj ocjeni rada je moguće pridodati i rezultate ostvarenih sintetičkih seminara borilačkihh znanja i vještina (koji bi se također trebali održavati svaka četiri mjeseca i u trajanju od 2-3 dana) te rezultati gađanja.</s><s>4 ZAKLJUČAK</s>
<s>Nekoliko je bitnih faza implementacije razvojnog modela u policijsku praksu.</s><s>Prvo, neophodno je donijeti odgovarajuće odluke kojima se prije svega valorizira cijeli model, a onda i njegovi segmenti (financiranje programa, edukacija voditelja kinezioloških programa itd).</s><s>Svakako, moguće je opisani razvojni model provjeriti u praksi (izborom manje policijske uprave), čiji bi rezultati potvrdili postojanost modela za njegovo proširenje na druge uprave.</s><s>Za očekivati je (u konačnici) da bi razvojni model mogao biti onaj koji će odgovoriti na sve veću zahtjevnost policijskih službenika da punim sudjelovanjem u programima pruže i instituciji u kojoj rade željene rezultate, dakle, veću tjelesnu a time i profesionalnu učinkovitost.</s>
<s>1. Rubeša, D.J., Zidar, D. (1997.) Doživljavanje rada i pojava umora kod djelatnika temeljne policije te potreba njegovog uklanjanja provedbom različitih kinezioloških programa.</s><s>Policija i sigurnost.</s><s>2. Rubeša, D.J., Zidar, D., Vukosav, J. (1998.) Provjera vrijednosti jednog hipotetičkog modala kineziološkog tretmana ovlaštenih službenih osoba MUP-a RH (interventni kineziološki program).</s><s>Policija i sigurnost.</s><s>1-2. Zagreb: MUP RH posla na kvalitetu obiteljskog života policijskih službenika.</s><s>Policija i sigurnost.</s><s>Zagreb: Policijska akademija</s>
<s>4. Rubeša, D.J., Zidar, D., Vukosav, J. (2000.) Utjecaj različite tjedne učestalosti trčanja na promjenu funkcionalnih sposobnosti policajaca.</s><s>Policija i sigurnost.</s><s>Zagreb: Policijska akademija metodom skupnog rangiranja rezultata nekih tipičnih somatskih obilježja i kinezioloških znanja policajaca.</s><s>Istraživački dan.</s><s>Zagreb: Visoka policijska škola kadrovska osnova odmarališta MUP-a RH u Valbandonu za provedbu zdravstveno - preventivnih, sportskih, sportsko - rekreacijskih i drugih kinezioloških programa za potrebe policijskih službenika.</s><s>Razvojni projekt.</s><s>Zagreb: MUP RH 7. Rubeša, D.J., Zidar, D. (2002.) Pes planus (ravno stopalo) kao jedan od ograničavajućih faktora stabilnosti lokomotornog statusa policijskih službenika.</s><s>Policija i sigurnost.</s><s>Zagreb: Policijska akademija</s>
<s>8. Zidar, D., Ribičić, G. (2002.) Swimming workshop u policijskim postajama.</s><s>7. hrvatsko savjetovanje o obuci neplivača.</s><s>Split: Hrvatski savez sportske rekreacije "Sport za sve".</s>
<s>O AUTORIMA prof.dr.sc.Davorin-Josip Rubeša, znanstveni savjetnik za razvoj kinezioloških programa i voditelj Collegiuma za kineziološka istraživanja u policiji, Policijska akademija u Zagrebu Davor Zidar, prof., predavač na Visokoj policijskoj školi u Zagrebu i stalni član Collegiuma za kineziološka istraživanja u policiji</s>


Plivanje kao jedno od monostrukturalnih kinezioloških znanja u funkciji obavljanja profesionalnog posla policijskih službenika

<s>Na uzorku od 107 ispitanika, policijskih službenika uposlenih u Policijskoj upravi sisačko moslavačka, provedena je procjena znanja plivanja.</s><s>Procjena znanja izvršena je slobodnim plivanjem u bazenu olimpijskih dimenzija.</s><s>Znanje plivanja ocijenile su i verificirale osobe iz područja kineziologije, u standardnim uvjetima mjerenja.</s><s>Ocjena znanja plivanja je prvenstveno kategorizirana u pet vrijednosnih kategorija (neplivač, plutač, poluplivač, plivač početnik i plivač), nakon čega su rezultati (prema funkcijskim kriterijima za potrebe policijskog djelovanja u posebnim uvjetima ) grupirani u tri vrijednosne kategorije i to: neplivač, nesiguran plivač i siguran plivač.</s><s>Rezultati pokazuju da je u uzorku ispitanika: 13.1 % neplivača, 72.9 % nesigurnih plivača te samo 14.0 % sigurnih plivača.</s><s>To znači da večina ispitanika nema onu razinu plivačkog znanja koja bi bila dovoljna za djelovanje u otežanim uvjetima rada (voda), posebno ukoliko se radi o samospašavanju i/ili spašavanju drugih osoba od utapanja.</s><s>Rezultati upučuju na zaključak da bi se, ne samo u ovoj već i drugim policijskim upravama trebao realizirati doedukacijski program usvajanja znanja plivanja, tim više što su policijski službenici javno izloženi kritičkom nadzoru i očekivanom povjerenju javnosti u skladu s slikom policajca kao zaštitnikom društvene zajednice.</s><s>Svaki rad, bez obzira kojem području djelatnosti pripada ima svoju prepoznatljivost.</s><s>Za područje policijske djelatnosti to su specifični poslovi i zadaće vezani uz zaštitu života, osobne sigurnosti ljudi i imovine, pronalaženje i uhićenje počinitelja kaznenih djela i njihovo privođenje nadležnim tijelima, održavanje javnog reda i mira i drugih karakterističnih aktivnosti iskazanih Zakonom o policiji Republike Hrvatske.</s>
<s>Iz kineziološkog aspekta gledano, učinkovitost u provođenju takvih aktivnosti sigurno ovisi (između ostalog) i o stabilnosti psihosomatskog statusa organizma te različitim usvojenim kineziološkim znanjima.</s><s>Jedno od takvih je i znanje plivanja.</s><s>Naime, različite su situacije u kojima se može nači policijski službenik, pri čemu (ne)znanje plivanja može biti presudno za (ne)uspješno okončanje akcije.</s><s>Veliki je broj primjera za to: prirodne nepogode, sportsko-rekreacijske aktivnosti građana, vodeni promet, turizam isl.</s><s>Svakako, u takvim situacijama policijski službenici bi trebali djelovati urgentno.</s><s>Ipak, postavlja se pitanje: mogu li djelovati i uspješno ?</s>
<s>Autori ovog rada (kao članovi Collegiuma za kineziološka istraživanja u policiji) pošli su od pretpostavke da znanje plivanja policijskih službenika nije ograničavajući faktor njihovog djelovanja u posebnim situacijama.</s><s>Postavljanjem osnovne ali i alternativne hipoteze (nedovoljno znanje plivanja) prišlo se planiranju i provedbi ispitivanja, čijim će se rezultatima moći prihvatiti ili odbaciti postavljene hipoteze.</s><s>Time je definiran opći pristup u provedbi ispitivanja i analize dobivenih podataka.</s>
<s>Cilj rada je bio utvrditi: procjenu znanja plivanja policijskih službenika, kako bi se mogla predvidjeti uspješnost njihovog djelovanja u otežanim uvjetima rada (voda), posebno ukoliko se radi o samospašavanju i/ili spašavanju drugih osoba od utapanja</s>
<s>1.2.</s><s>Karakteristika uzorka ispitanika, način prikupljanja i obrade podataka Populacija, iz koje je izabran uzorak ispitanika, definira se kao populacija policijskih službenika, sa statusom ovlaštenih službenih osoba, uposlenih u jednoj od policijskih uprava Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske.</s><s>Za provedbu ispitivanja izabrana je Policijska uprava sisačko - moslavačka, budući su prethodno utvrđeni postojani uvjeti za provedbu istraživačkog projekta (olimpijski bazen sa grijanom vodom).</s>
<s>Primjenom tablice slučajnih brojeva izabran je, prije svega, širi a nakon primjene tzv. eliminacijskih kriterija (zapovjedni kadar, RVI, osobe starosne dobi 45 i više godina, osobe ženskog spola, redovni i/ili izvanredni studenti policijskog obrazovanja kao i one osobe koje su u danima planiranja provedbe istraživačkog projekta bile određene na poslovima izvan policijske uprave) i stvarni uzorak od 107 ispitanika.</s>
<s>Dakle, dobivenim podacima moguće je iskazati osnovnu sliku ispitanika.</s><s>Radi se o policijskim službenicima, u pravilu, srednje životne dobi, aktivnog policijskog statusa te u strukturi okončanog policijskog obrazovanja sa završenim tečajem za provedbu policijskih poslova.</s><s>Prikupljanje podataka izvršena je procjenom znanja plivanja u bazenu olimpijskih dimenzija, osobnim izborom ispitanika o načinu ulaska u vodu kao i izbora tehnike preplivavanja zadane dionice.</s><s>Ocjenivanje znanja temeljilo se na prethodno definiranim funkcijskim kriterijima procjene znanja plivanja za potrebe policijskog djelovanja u posebnim uvjetima (voda).</s><s>Time su definirane tri vrijednosne kategorije znanja plivanja, i to: neplivač, nesiguran plivač, siguran plivač.</s><s>Ispitivanje je provedeno tijekom mjeseca svibnja 1999. godine na Olimpijskom bazenu u Sisku.</s><s>Obrada podataka izvršena je strukturiranjem dobivenih podataka u tablicu vrijednosnih kategorija, nakon čega je na ukupnom broju podataka izračunata postotna zastupljenost pojedinih stratuma.</s>
<s>Pregledom tablice 2, prije svega je moguće zapaziti da je izuzetno veliki broj onih ispitanika (72.9 %) koji su strukturirani u kategoriju nesigurnih plivača.</s><s>Naime, radi se o onim ispitanicima koji su tijekom provjere pokazali različite stupnjeve početnog znanja plivanja kao: plutač, poluplivač, plivač početnik - bez obzira na njihovu starosnu dob.</s><s>Gotovo je sa sigurnošću moguće zaključiti da ta skupina ispitanika nije u mogućnosti djelovati učinkovito u posebnim i otežanim uvjetima rada (voda), bilo da se radi o samospašavanju ili spašavanju drugih osoba od utapanja.</s><s>To iz razloga, što se neadekvatnom znanju plivanja mora pridodati više remetećih faktora koje bilježi praksa.</s><s>U večini slučajeva (osim brzaca, nemirne površine vode itd.) samospašavanje i/ili spašavanje drugih osoba od utapanja izvodi se plivanjem u policijskoj odori sa pripadajućim obilježjima (remeni, lisice, pištolj idr), što ukupno otežava aktivnost u opisanim situacijama.</s><s>Iako Zakon o policiji Republike Hrvatske djelovanje policijskih službenika u navedenim okolnostima pojašnjava tek u blagim naznakama, autori istraživanja su mišljenja da bi u policijskim upravama ovoj problematici trebalo posvetiti maksimalnu pažnju.</s><s>Tim više što je (ne)djelovanje policijskih službenika u opisanim okolnostima izloženo "kritici javnosti", čiji (ne)uspjeh može biti temelj stvaranja pozitivnog ili negativnog mišljenja o općoj policijskoj učinkovitosti u urgentnim situacijama.</s>
<s>Iz tog razloga, a zbog povećanja motiva aktiviteta policijskih službenika prema usvajanju plivanja ovladanjem svih plivačkih tehnika, autori rada iskazuju neke bitnosti u okviru ove problematike.</s>
<s>Prije svega, poznato je da je (ne)zadovoljavajući stupanj znanja plivanja jedan od presudnih čimbenika za (ne)uspješnost djelovanja policajca u takvim okolnostima.</s><s>Bez obzira, radi li se o samospašavanju i/ili spašavanju drugih osoba od utapanja.</s><s>Nadalje, preživljavanje utopljenika ovisi o vremenu kojeg nastradali preživi ispod vode i brzini spašavanja tj. o vremenu koje je prošlo od početka utapanja do početka umjetnog oživljavanja.</s><s>Zbog toga je tzv. izgubljeno vrijeme od bitnog značaja.</s><s>Pregledom znanstvene i stručne literature veći broj autora razlikuje primarno (submerzija) i sekundarno (hidrokucija) utapanje.</s>
<s>Primarno utapanjei (cit 1) ... se u večini slučajeva događa kod neplivača ili slabijih plivača.</s><s>Svjesna ili obrambena reakcija u takvoj situaciji dovodi do povećanog "fizičkog rada" utopljenika te brzog iscrpljenja organizma.</s><s>Posljedica toga je brzo propadanje tijela u vodu uslijed čega dolazi do opstrukcije dišnih puteva.</s><s>Sekundarno utapanje događa se kako neplivačima tako i plivačima.</s><s>Razlog može biti pojava hidroalergije, emotivni šok ili trauma, pri čemu je osnovni uzrok utapanja gubljenje svijesti.</s><s>No, bez obzira na uzroke ili okolnosti koji dovode do utapanja, sam tijek se može opisati u slijedećim fazama.</s><s>Kada utopljeniku potone glava, dolazi do odsutnosti refleksne apnee, što dovodi do nagomilavanja ugljičnog dioksida u krvi (hiperkapnija), anoksije mozga i gubljenja svijesti.</s><s>Posljedica toga je ubrzano anarhično disanje, uz to tekućina zalije dišne puteve i alveole, ritam srca se povaćava i dolazi do povećanja arterijsko-venskog pritiska.</s><s>Nakon kratkog perioda asfiktične apnee nastupa kratkotrajno akonalno disanje.</s><s>Nakon toga disanje se prekida, krvni pritisak pada i srce zastaje".</s><s>Izložena problematika, svakako upućuje na donošenje određenih preventivnih mjera u Policijskoj upravi sisačko - moslavačka.</s><s>Prvenstveno se to odnosi na organizaciju i provedbu programa povećanja znanja plivanja (gotovo) svih policijskih službenika, već i usvajanje osnovnih znanja vezanih uz način spašavanja utopljenika kao i davanja prve pomoći unesrećenima u takvim okolnostima.</s><s>Iako je navedena problematika tretirana samo u jednoj policijskoj upravi Ministarstva unutarnjih poslova, autori istraživanja si dopuštaju mišljenje da se rezultati istraživanja mogu odnositi i na druge policijske uprave.</s><s>Tim više, što je i u drugim policijskim upravama najveći broj uposlenih policijskih policijska sekcija</s>
<s>Na uzorku od 107 ispitanika, policijskih službenika uposlenih u Policijskoj upravi sisačko moslavačka, provedena je procjena znanja plivanja.</s><s>Dobivenim rezultatima te strukturiranjem ispitanika u tri skupine (neplivači, nesigurni plivači, sigurni plivači) prišlo se predviđanju uspješnosti ili neuspješnosti rješavanja različitih situacija ispitanika u otežanim uvjetima rada (voda) koju prepoznaje policijska djelatnost.</s>
<s>1. Izrazito je veliki broj ispitanika (72.9 %) koji su tijekom procjene znanja plivanja pokazali početna znanja plivanja.</s><s>To istovremeno znači da taj broj ispitanika, najvjerojatnije nebi bio u mogućnosti djelovati učinkovito u posebnim okolnostima (voda), bilo da se radi o samospašavanju i/ili spašavanju od utapljanja drugih osoba.</s>
<s>2. Dobiveni rezultati upućuju na potrebu planiranja i provedbe doedukacijskog programa u PU sisačko - moslavačka, a po mišljenju autora istraživanja, i u drugim upravama.</s><s>Čini se da se to odnosi na gotovo sve uposlene policijske službenike, kako zbog provedbe aktivnosti samospašavanja i/ili spašavanja drugih osoba od utapanja tako i korištenja plivanja i drugih aktivnosti u vodi za potrebu održavanja svog osobnog psihosomatskog i zdravstvenog statusa te povećanja njihovog obiteljskog homogeniteta.</s>
<s>1. Grupa autora (1995.) Stanje i pravci daljnjeg razvoja obuke plivanja u Hrvatskoj.</s><s>Zbornik radova 2. hrvatskog savjetovanja o obuci neplivača.</s><s>Rijeka: Udruženje pedagoga tjelesne kulture 2. Findak, V. i suradnici. (1980.) Modeli obuke neplivača.</s><s>Zagreb: Savez za sportsku rekreaciju 3. Ribičić, G. (2002.) Prijedlog 20 - satnog programa obuke neplivača - studenata Visoke policijske škole.</s><s>7. hrvatsko savjetovanje o obuci neplivača.</s><s>Split: Hrvatski savez sportske rekreacije "Sport 4. Rubeša, D.J. (1997.) Policijska kineziologija - znanost i praksa.</s><s>Zagreb: MUP RH kadrovska osnova odmarališta MUP RH u Valbandonu za provedbu zdravstveno-preventivnih, sportskih, sportsko-rekreacijskih i drugih kinezioloških programa za potrebe policijskih službenika.</s>
<s>Razvojni projekt.</s><s>Zagreb: MUP RH mr. Goran Ribičić, prof., predavač kinezioloških znanja i vještina policijske struke (borilaštvo) na Visokoj policijskoj školi u Zagrebu i stalni član Collegiuma za kineziološka istraživanja u policiji Republike Hrvatske</s>
<s>Davor Zidar, prof., predavač kinezioloških znanja i vještina policijske struke (borilaštvo) na Visokoj policijskoj školi u Zagrebu i stalni član Collegiuma za kineziološka istraživanja u policiji Republike Hrvatske</s>