<s>Spodaj podpisani/-a Viktorija Atlija, študent/-ka dodiplomskega študijskega programa Turizem Fakultete za turizem, Univerza v Mariboru, z vpisno številko T1000360, sem avtor/-ica diplomskeg dela z naslovom: Utjecaj korupcije na hrvatski turizam S svojim podpisom zagotavljam da:</s>
<s>diplomskega dela je predloženo delo rezultat izkljufno mojega lastnega raziskovalnega dela; sem poskrbel/a, da so dela in mnenja drugih avtorjev oz. avtoric, ki jih uporabljam v diplomskem delu, navedena oz. citirana v skladu z navodili Fakultete za turizem Univerze v Mariboru;</s>
<s>V Brežicah, dne 01.09.2016. sem poskrbel/a, da so vsa dela in mnenja drugih avtorjev oz. avtoric navedena v seznamu virov, ki je sestavni del diplomskega dela in je zapisan v skladu z navodili Fakultete za turizem Univerze v Mariboru; sem pridobil/a vsa dovoljenja za uporabo avtorskih del, ki so v celoti prenesena v diplomsko delo in sem to tudi jasno zapisal/a v diplomskem delu; se zavedam, da je plagiatorstvo – predstavljanje tujih del, bodisi v obliki citata, bodisi v obliki skoraj dobesednega parafraziranja, bodisi v grafifni obliki, s katerim so tuje misli oz. ideje predstavljene kot moje lastne – kaznivo po zakonu (Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah, Uradni list RS št.</s><s>21/95), prekršek pa podleže tudi ukrepom Fakultete za turizem Univerze v Mariboru v skladu z njenimi pravili; se zavedam posledic, ki jih dokazano plagiatorstvo lahko predstavlja za predloženo delo in za moj status na Fakulteti za turizem Univerze v Mariboru.</s>
<s>Zahvaljujem se svojem mentoru izr. prof. dr. Janezu Mekincu na stručnom i profesionalnom usmjeravanju i savjetima te strpljivosti.</s><s>Svoja iskustva i znanja prenosio je uz izuzetnu posvedenost i predanost svim studentima, ostavljajudi generaciju željnu novih znanja.</s><s>Zahvalila bih se i svojoj obitelji koja je uvijek bila uz mene, moj oslonac i podrška, bez obzira na sve...</s>
<s>U ovom diplomskom radu povezuju se turizam kao najbrže rastuda ekonomska grana, korupcija kao neiskorjeniva pojava društva koja utjefe na sve gospodarske sektore, te državne institucije, destrukturirajudi temelje pravne države, solidarnost i sigurnost građana.</s><s>Predmet analiza su koruptivna kaznena djela u poveznici s turizmom.</s><s>Jedinice promatranja jesu punoljetni pofinitelji kaznenih djela i pravne osobe kao pofinitelji kaznenih djela, a vrijeme promatranja jest kalendarska godina.</s><s>Korupcija nije zakonski određena, nema jedinstvene definicije niti je rijef o jednoznafno određenom pojmu.</s><s>U određivanju koruptivnih kaznenih djela, ponajprije se, u odnosu na pojedina kaznena djela s elementima korupcije, nastoji odrediti što je to korupcija u određenome pravnom sustavu.</s><s>Pri utvrđivanju metodoloških osnova za ovaj rad vodilo se rafuna o trima obilježjima: zakonskim definicijama kaznenih djela, određenju koruptivnih kaznenih djela u praksi i konvencijskim obvezama.</s><s>U odnosu na prethodno navedeno, za potrebe ovog rada u koruptivna kaznena djela ukljufeno je deset kaznenih djela: primanje mita, davanje mita, primanje mita u gospodarskom poslovanju, davanje mita u gospodarskom poslovanju, zlouporaba u postupku stefaja, zlouporaba obavljanja dužnosti državne vlasti, protuzakonito posredovanje, nelojalna konkurencija u vanjskotrgovinskom poslovanju, zlouporaba položaja i ovlasti te pranje novca.</s><s>Svi korišteni podaci su javno dostupni, temeljeni su prema novinarskim i strukovnim flancima oslanjajudi se na jedro Zakona primjenjivanih u Republici Hrvatskoj tijekom godina.</s>
<s>5.3 Osamostaljenje Hrvatske i korupcijske afere 5.4 Utjecaj ekonomske krize i recesije na turizam u hrvatskoj ULOGA TAJKUNA U HRVATSKOM GOSPODARSTVU</s>
<s>Slika 7 Sektori/institucije u kojima su prema percepcijama hrvatskih građana Slika 8 Nafini zlouporabe položaja koji se percipiraju kao festa ili vrlo festa pojava Slika 10 Prihvatljivost određenih praksi javnih djelatnika prema mišljenju hrvatskih Slika 3 Najproblematifniji faktori poslovanja prema percepciji gospodarstvenika za Kazalo Shema</s>
<s>GFK - Jedan od vodedih međunarodnih instituta za istraživanje tržišta.</s><s>Ukupno ima više od 115 podružnica u više od 90 zemalja, sa otprilike 8700 zaposlenika.</s><s>GFK Hrvatska zapofela je s radom u Hrvatskoj u jesen 1999. godine GRECO - Group of States against corruption HBOR - Hrvatska banka za obnovu i razvitak HDZ - Hrvatska demokratska zajednica - Hrvatska politifka stranka demokršdanske orijentacije osnovana 17. lipnja 1989., a njezin utemeljitelj je Franjo Tuđman, ujedno i prvi predsjednik Hrvatske.</s><s>HDZ je najmasovnija stranka u Hrvatskoj po broju flanova i uz Socijaldemokratsku partiju je i najjafa stranka s obzirom na broj zastupnika u Hrvatskom saboru.</s>
<s>HFP - Hrvatski fond za privatizaciju - Institucija koju je 1992. osnovala Republika Hrvatska radi provođenja postupka privatizacije imovine privremeno prenesene na Fond na temelju pretvorbe društvenih poduzeda i imovine u vlasništvu Republike Hrvatske.</s><s>Fond obavlja strufne upravne poslove u vezi s pretvorbom, privatizacijom, restrukturiranjem, kupnjom, prodajom i osnivanjem poduzeda te upravljanjem državnom imovinom i poduzedima u kojima ima vlasnifke udjele.</s><s>NN - Narodne Novine – Službeno glasilo Republike Hrvatske dostupne i u elektronskom obliku.</s><s>Prije nego što stupe na snagu zakoni i drugi propisi državnih tijela objavljuju se u Narodnim novinama.</s><s>Osim zakona i drugih akata Hrvatskog sabora, u Narodnim novinama objavljuju se uredbe i drugi akti Vlade Republike Hrvatske, pravilnici, naredbe, naputci koje donose nadležni ministri, presude Ustavnog suda Republike, imenovanja i razrješenja državnih dužnosnika, veleposlanika, te drugi akti državnih institucija.</s><s>Objavljuju se i međunarodni ugovori koje je sklopila Republika Hrvatska.</s><s>U njima se nalazi i oglasnik javne nabave.</s><s>Ved pedeset godina izdaje ih istoimeno nakladnifko, tiskarsko i trgovafko društvo, Narodne novine d.d.</s><s>OECD - Organizacija za ekonomsku suradnju i razvoj PACO - Program protiv korupcije i organiziranoga kriminaliteta SPOC Pakt stabilnosti o inicijativi protiv organiziranoga kriminaliteta PIF - Privatizacijski investicijski fondovi OECD - Organizacija za ekonomsku suradnju i razvoj PACO - Program protiv korupcije i organiziranoga kriminaliteta SPOC - Pakt stabilnosti o inicijativi protiv organiziranoga kriminaliteta USKOK - Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta ZKP - Zakon o kaznenom postupku</s>
<s>ZOPOKD - Zakon o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela ZUSKOK - Zakon o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta UVOD</s>
<s>Turizam kao najprofitabilnija industrija u svijetu te najbrže rastuda gospodarska grana, pruža mogudnosti za brz ekonomski razvoj odredišta.</s><s>Od turizma u svijetu, godišnji prihod iznosi oko 800 milijardi dolara i omoguduje zaposlenje za 200 milijuna ljudi (Klifek, 2008.).</s><s>Njaviše opdenitih informacija o pojmu turizma, te njegovim granama i utjecaju, nalazi se na internetskoj stranici Svjetske turistifke organizacije (UNWTO, 2015).</s>
<s>Turizam može biti rješenje za mnoge razlifite probleme u svijetu, poput razlika između bogatih i siromašnih zemalja svijeta, gdje utjefe na povedanje prihoda i razvoj odredišta, kako u infrastrukturi, tako i u obrazovanju, te ostalim sektorima.</s><s>Turizam također omoguduje i opstanak malih tvrtki; u Europi 95% hotela i restorana su upravo oni sa 9 ili manjim brojem zaposlenih (UNWTO,2015).</s><s>Turizam u Hrvatskoj najznafajnija je gospodarska grana sa oko 22%BDP-a i godišnjim prihodom od oko 7 milijardi eura (infotrend, 2015).</s><s>Turizam je disciplinarna grana gospodarstva jer su turisti potrošafi ostalih dobara i usluga.</s><s>U turizmu djeluje oko tridesetak drugih gospodarskih grana, poput kulture, sporta, poljoprivrede itd.</s><s>Hrvatski turizam je najznafajnija gospodarska grana i uz finacijski sektor i telekomunikacije, predstavlja okosnicu hrvatskog gospodarstva (Klifek; infotrend.hr, 2016 ).</s><s>Turisti u Hrvatskoj za osnovne usluge troše oko 87% svog ukupnog budžeta, od toga Dodatna potrošnja iznosi 13% iz ukupnog budžeta (što iznosi 845 milijuna eura), od toga na kupovinu u trgovinama odlazi 5% (325 milijuna), zatim kulturu i zabavu 6% (390 milijuna eura), a na ostali sadržaj odlazi oko 2% (Institut za turizam Zagreb, 2015).</s><s>S obzirom na kompleksnost odnosa i pojava u turizmu, pojavljuju se također i negativni aspekti koji su dugo vremena bili zanemareni, kao što su određene socijalnopatološke pojave, ekološke prijetnje, pomorski prekršaji, imovinski problemi, sigurnost turista, ali i zaposlenih u ovom sektoru.</s><s>Da bi određeno kazneno djelo postalo dio turizma, potrebno ga je napraviti na štetu turista, turistifkog odredišta, turistifke organizacije ili turistifkog djelatnika.</s>
<s>Važno je znati pravilno opredijeliti pojmove kaznenog djela i kriminalne radnje, kako bi mogli tofno uvidjeti njihov utjecaj i posljedice na turizam.</s><s>Tranzicija prema tržišnom gospodarstvu i prema novim, demokratskim institucijama te privatizacija društvenog vlasništva, stvorile su novo, plodno tlo za korupciju.</s><s>Problem korupcije predstavlja devijaciju temeljnih društvenih nafela, a njeno suzbijanje osnovni preduvjet za razvoj otvorenog i demokratskog društva.</s><s>Korupcija uništava odnos povjerenja u javnu vlast i politifare te mogudnost poštenih građanskih i poslovnih odnosa.</s><s>Ona ruši ono što je osnovno za demokraciju, a to je povjerenje građana u njihove izabrane predstavnike.</s><s>Uništava i ono što je prijeko potrebno u gospodarstvu, a to je povjerenje u poslovanju jer tko god kani pošteno proizvoditi, pružati usluge, trgovati i opdenito poslovati, brzo de se obeshrabriti i odustati od toga da se trudi i ulaže u zemlji u kojoj se ne poštuju zakoni i pravila poštenog poslovanja.</s><s>Uz sve to, korupcija je danas jedna od osnovnih poluga „organiziranog kriminala”, tj. razlifitih mafijaških skupina, bile one nacionalne ili transnacionalne (Šimac; Razgovori o korupciji i njenu suzbijanju, 2004.).</s>
<s>Zbog specififnosti teme diplomskog rada, na pofetku se suofavamo s problemom pridobivanja informacija o međuovisnosti korupcije i turizma, odnosno utjecaju i posljedicama korupcije na turizam.</s><s>Problem predstavljaju ogranifenost dostupnosti do podataka koji se nalaze u državnim institucijama kao što su Ministarstvo unutarnjih poslova, Državni inspektorat za turizam u Ministarstvu za turizam Republike Hrvatske te Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta tj. USKOK.</s>
<s>Predmet istraživanja ovog diplomskog rada bit de međuovisnost korupcije i turizma u Republici Hrvatskoj.</s><s>Prije svega, detaljno de se definirati pojam korupcije te njegova pojavljivanja u razlifitim gospodarskim sektorima i društvenim slojevima i komparirati njegovo pojavljivanje u sektoru turizma s ostalim gospodarskim granama.</s><s>Sukladno tome, pokušat de se doznati njegov utjecaj i posljedice na turizam kao gospodarski sektor, na turiste, te u konafnici i na samu turistifku sezonu.</s><s>Kroz istraživanje među državljanima RH, analizirat de se na koji se nafin korupcija sve pojavljuje u opdenitom smislu te na koji se nafin ona asimilira na podrufju turizma.</s><s>Tko su sudionici u koruptivnim radnjama, te kako se provode sankcije za ufesnike u nezakonitim radnjama.</s><s>Pažnja de se posvetiti i prevenciji i preventivnim mjerama koje se poduzimaju u slufaju turistifkog kriminaliteta te konkretno prevenciji korupcije u svijetu i Hrvatskoj, te ulozi našeg zakonodavstva i policije i preuzimanju odgovornosti.</s>
<s>Svrha ovog diplomskog rada je definirati pojam korupcije i turizma te utjecaj korupcije na hrvatski turizam.</s><s>Glavni cilj istraživanja je analizirati slufajeve korupcije u hrvatskom turizmu na temelju kojih smo formirali pitanja koje su okosnica ovog diplomskog rada.</s><s>Istraživafko pitanje mora biti oblikovano jasno i razgovjetno, jer pretstavlja temelj potpunog istraživafkog postupka, koji zapravo kroz svoj sadržaj daje odgovore na postavljena istraživafka pitanja.</s><s>Na odabir istraživafkog pitanja utjefu: usvojenost teorijskih znanja ufenika, aktualnost teme, interes, dostupnost literature, tiskane i izvorne građe dokumenti, pisma, fotografije, filmovi, novine, usmena svjedofanstva, osobna sjedanja pojedinaca, itd. (Jež; Pokušaj uvođenja ufenika u istraživafki postupak, Na temelju teorije i podataka dobivenih u istraživanjima na podrufju korupcije, oblikovala su se istraživafka pitanja :</s>
<s> Postoji li korupcija u hrvatskom turizmu?  Utjefu li politifke promjene vlasti na izmjene poslovanja turistifkih poduzeda?  Postoje li turistifka odredišta na kojima je korupcija razvijenija nego na ostalima  Utjefu li koruptivne radnje u određenim tvrtkama i na zaposlenike i goste?  Nacionalna tijela sustavno prikupljaju manje podataka o korupciji u turizmu za razliku od ostalih kaznenih i kriminalnih djela pofinjenih u turistifkom sektoru.</s>
<s>Nakon iznesenog problema, predmeta i istraživafkih pitanja, postavljaju se ciljevi istraživanja.</s><s>Glavni cilj istraživanja je analizirati slufajeve korupcije u hrvatskom turizmu na temelju kojih smo formirali gore navedena istraživafka pitanja.</s><s>Također, cilj je utvrditi i vezu između turistifkog kriminala i turizma, te koliko turistifki kriminal utjefe na turiste pri izboru odredišta.</s>
<s>Ostali pomodni ciljevi, koji proizlaze iz glavnog cilja:  Teorijski objasniti pojam korupcije u turizmu  Teorijski objasniti kako turist utjefe na kriminal u turistifkom odredištu  Teorijski obrazložiti vrste i oblike korupcije koje se ubrajaju u turistifki kriminal  Teorijski obrazložiti stopu korupcije i trend u svijetu  Analizirati korupciju u turizmu te utvrditi intezitet problema za turistifka odredišta u RH</s>
<s>U ovom diplomskom radu, koristiti de se više razlifitih metoda istraživanja, kako bi pridobili jasno definirane spoznaje važne za utvrđivanje postavljenih hipoteza.  Metoda diskripcije – postupak opisivanja pojava ili predmeta, odnosno postupak opisivanja izgleda i osobina predmeta ili razvoja određenih pojava.  Metoda komparacije – postupak uspoređivanja istih ili srodnih pojava, predmeta ili stvari, odnosno utvrđivanje slifnosti i razlika među njima.  Metoda analize i sinteze – međusobno su komplementarne; metoda analize rasflanjuje pojmove, pojave ili stvari, metoda sinteze razflanjene misaone tvorevine spaja u cjelinu.</s>
<s> Desk istraživanje – metoda u kojoj prikupljamo i koristimo ved postojede podatke koje dijelimo na interne (one koje ved posjedujemo) i eksterne (netko drugi ih je prikupio i javno su dostupni).  Analiza studije primjera – predstavlja opis istinitog događaja u nekom poduzedu ili industriji u nekom vremenskom periodu.</s>
<s>Turizam je najbrže rastuda gospodarska grana te jedna od najprofitabilnijih industrija u svijetu, uz bezbroj mogudnosti za daljnji ekonomski razvoj regija.</s><s>Povezuje se s putovanjem izvan mjesta prebivališta, unutar ili izvan granica zemlje.</s><s>Popularna je aktivnost vedine ljudi, te se bez obzira je li domadi ili međunarodni, u svakom primjeru implicira na gospodarstvo polazišne i odredišne zemlje.</s><s>Turizam je jedan od glavnih izvora prihoda u mnogim državama svijeta, što ga ujedno fini i najvažnijom gospodarskom granom (Sabor.hr; Održivi turizam, 2015).</s><s>Svjetska turistifka organizacija UNWTO turizam dijeli u nekoliko kategorija, a to su:  domadi turizam (domestic tourism) – odnosi se na turistifka putovanja i boravak domicilnog stanovništva (rezidenata) na razlifitim odredištima unutar granica vlastite zemlje (npr. putovanja državljana Republike Hrvatske u turistifka odredišta unutar Hrvatske)</s>
<s> receptivni turizam (inbound tourism) – odnosi se na turiste ne-rezidente koji borave u promatranoj zemlji (npr. turisti iz Austrije u Hrvatskoj)  emitivni turizam (outbound tourism) – odnosi se na turistifka putovanja rezidenata u druge zemlje (npr. turistifka putovanja hrvatskih državljana u destinacije u drugim zemljama)</s>
<s> interni ili unutrašnji turizam (internal tourism) – odnosi se na ukupnost domadeg i receptivnog turizma (prati se kompletan turistifki promet npr. svih hrvatskih i stranih državljana na podrufju Hrvatske)  nacionalni turizam – (national tourism) odnosi se na sva turistifka putovanja domicilnog stanovništva (rezidenata) u zemlji i inozemstvu (npr. putovanja građana Hrvatske u t uristifka odredišta unutar vlastite zemlje i sva turistifka putovanja u turistifka odredištaizvan zemlje)  međunarodni turizam – (international tourism) odnosi se na kombinaciju, ukupnost receptivnog i emitivnog turizma (na primjeru Hrvatske to bi znafilo da se pod međunarodnim turizmom podrazumijevaju sva putovanja inozemnih turista u Hrvatsku te sva putovanja hrvatskih građana u inozemstvo)  intraregionalni turizam – odnosi se na sva turistifka putovanja stanovnika jedne zemlje određene regije u drugu zemlju te iste regije (npr. turistifka putovanja Europljana unutar Europe)</s>
<s> interregionalni turizam – odnosi se na turistifka putovanja stanovnika jedne zemlje određene regije u drugu zemlju, ali izvan te regije (npr. turistifka putovanja Europljana izvan Europe)</s>
<s>Iako su devijacije u broju turista neminovne, festo prouzrokovane vanjskim uzrocima poput ratova, epidemija ili gospodarskih kriza, 2012. godine Svjetska turistifka organizacija, UNWTO, po prvi puta bilježi više od milijardu turista globalno.</s><s>Važnost turizma po prvi put je službeno prepoznata i društveno priznata na „Manilla Declaration on World Tourism of 1980“ te opisana kao aktivnost vitalna za život nacija zbog svog utjecaja na socijalni, obrazovni, kulturni i ekonomski sektor društva unutar države, kao i njihove međunarodne odnose (Centro Universitario Europeo per i Beni Culturali - Europski Sveufilišni studijski centar za kulturnu baštinu; Ravello, Italija).</s><s>Doprinosi od turizma najfešde su u obliku „robe i usluge“, odnosno materijalnog i nematerijalnog, što u konafnici iznosi 30% ukupne svjetske „potrošnje“ usluga te 6% robne prodaje.</s><s>Veliki ekonomski prihodi pružaju mogudnosti i za zapošljavanje u uslužnom sektoru koja se oslanja na turizam (Croatialink, 2015.).</s><s>Uz turizam su povezane brojne uslužne djelatnosti ukljufujudi prijevoz (zrakoplovne kompanije, brodski prijevoz, autobusi, taxi i dr.), smještaj (turistifka naselja, hoteli, kampovi), tematska odredišta (zabavni parkovi, koncerti, Nacionalni i parkovi prirode, kockarnice, trgovafki centri i dr.).</s><s>Usko je povezano s industrijskom proizvodnjom turistifkih artikala poput suvenira, razglednica ili poklona, ali i proizvodima za osnovne životne namjene na odredištu.</s>
<s>Pofeci putovanja iz razonode povezuju se s Industrijskom revolucijom u Velikoj Britaniji koja je promicala putovanja za razonodu u svrhu povedanja radno sposobnog stanovništva.</s><s>Tada se to odnosilo na vlasnike proizvodnih pogona, vlasnika tvornica i bogate trgovce.</s><s>Masovni se turizam razvio paralelno s napretkom u tehnologiji, što je omogudilo brži i jeftiniji transport velikog broja ljudi na turistifka odredišta.</s><s>Razvoj mjesta u turistifka odredišta, doveo je i do razvijanja turizma kao gospodarske grane što je uzrokovalo specijalizaciju turizma u više razlifitih podrufja interesa.</s><s>Tako razlikujemo neke od sljededih vrsta turizma:  Agroturizam</s>
<s>Bez obzira na devalvacije u turizmu uzrokovane nakon događaja 11. rujna 2001., svjetska turistifka organizacija UNWTO, procjenjuje daljnji rast broja turista i turistifkih putovanja zbog razvoja elektronske trgovine, što omoguduje širu dostupnost informacija do javnosti.</s><s>Također, u više izvora, pojavljuju se i tvrdnje kako je putovanje postala nužna potreba, te kako bi se održali socijalni kontakti u današnjem dobu socijalnih mreža.</s><s>Putovanja i turizam postaju neophodni, a ne stvar luksuza, što se također ofituje i u statistikama koja bilježe turistifka kretanja (Galifid i Laškarin, 2016.).</s>
<s>Kao i u ostalim zemljama svijeta koje od njega imaju prihoda, turizam je i u Europi znafajan za razvoj gospodarsko-ekonomskog stanja.</s><s>Europski turizam ima dugu tradiciju, razvijajudi se u nekoliko faza u razdoblju od dvije stotine godina.</s><s>U svakom od razdoblja mijenjale su se potrebe i zahtjevi stanovnika pojedinih zemalja Europe koje su pratile tempo i dinamiku ekonomskog, politifkog i kulturnog razvoja.</s><s>Zapravo se po važnosti radi o tredoj društveno-ekonomskoj djelatnosti Unije (Izvještaj Europskog Parlamenta na njihovim službenim stranicama).</s><s>Prema statistifkim podacima o dolascima stranih turista tredih zemalja te turista država flanica Europske unije, Europska unija je prvo turistifko odredište na svijetu.</s><s>S toga je jasna i finjenica da je politika koja se odnosi na turizam, važna također i za postizanje opdih ciljeva u pogledu zaposlenosti i politike rasta (Soave; Europski parlament, 2015. ).</s><s>Podaci ukazuju na to da više od polovine stanovništva Europske unije putuje, a svaki šesti stanovnik putuje unutar Unije.</s><s>To dovodi do finjenice kako se oko polovine izdataka za putovanja ostvaruje unutar Europske unije.</s><s>Razvijanjem unije i integracijskih procesa, dolazi do pojednostavljenja i pojeftinjenja putovanja (Vukovid, Turizam ima važnu ulogu u EU-u zbog svojega gospodarskog potencijala i potencijala za zapošljavanje te zbog utjecaja na društvo i okoliš.</s><s>Statistifki podaci u podrufju turizma upotrebljavaju se ne samo za pradenje politike turizma EU-a, ved i za pradenje njegove regionalne politike i politike održivog razvoja (Eurostat, 2015.).</s><s>Prema Eurostatu, u 2012. svako deseto poduzede u europskom nefinancijskom poslovnom gospodarstvu pripadalo je turistifkom sektoru.</s><s>U tih je 2,2 milijuna poduzeda bilo zaposleno otprilike 12,0 milijuna osoba.</s><s>Poduzeda u industrijama s djelatnostima povezanima s turizmom zapošljavala su 9,0 % osoba zaposlenih u cijelom nefinancijskom poslovnom gospodarstvu, a 21,9 % osoba bilo je zaposleno u sektoru usluga.</s><s>Udio turistifkog sektora u ukupnom prometu i dodanoj vrijednosti prema faktorskom trošku bio je relativno nizak, a turistifki sektor finio je 3,6 % prometa i 5,5 % dodane vrijednosti nefinancijskog poslovnoga gospodarstva (Eurostat; Statistika turizma; studeni 2015).</s>
<s>Rezidenti u dobi od 15 godina i više iz EU-28 ostvarili su 2014. procijenjenih 1,2 milijarde turistifkih putovanja, u privatne ili poslovne svrhe.</s><s>Kratka putovanja u trajanju od jedne do tri nodi finila su više od pola (57,4 %) ukupnog broja ostvarenih putovanja što je i prikazano u prvoj tablici u nastavku, pri femu su tri fetvrtine (74,9 %) svih putovanja finila putovanja na domada odredišta, a ostatak putovanja u inozemstvo.</s><s>Među državama flanicama EU-a mogu se uofiti velike razlike jer se ta stopa kretala od 25,1 % u Rumunjskoj (podaci za 2013.na Eurostat-u) do 88,5 % u Finskoj (Eurostat; Statistika turizma; studeni 2015).</s><s>Iz perspektive ponude, procjenjuje se da je 2014. u EU-28 na raspolaganju bilo nešto više od 570 tisuda turistifkih smještajnih objekata kojima se zajedno osigurao gotovo 31 milijun kreveta.</s><s>Gotovo jedna tredina, odnosno 32,2 % svih kreveta u EU-28 nalazila se u samo dvije države flanice EU-a; u Francuskoj, 5,1 milijun kreveta i Italiji, 4,8 milijuna kreveta, a nakon njih su slijedile Ujedinjena Kraljevina (podaci su za 2013.), Španjolska i Njemafka.</s><s>Tijekom 2014. broj nodenja u turistifkim smještajnim objektima u EU-28 dostigao je vrhunac od 2,7 milijardi nodenja, što je bilo povedanje od 1,8 % u odnosu na 2013 (Eurostat; Statistika turizma; studeni 2015).</s><s>Kada se uzme u obzir velifina zemlje u odnosu na broj stanovnika, Luksemburg je bio država flanica EU-a fiji su rezidenti ostvarili najvedi broj nodenja u inozemstvu po stanovniku što je u prosjeku 24,6 nodenja 2014. godine, a nakon njega slijedi Cipar sa 20,3.</s><s>S druge strane spektra nalaze se rezidenti Rumunjske, Bugarske i Grfke koji su 2014. u prosjeku u inozemstvu proveli manje od jedne nodi.</s><s>Španjolska je 2014. bila najfešde turistifko odredište u EU-u za nerezidente, odnosno ljude koji dolaze iz inozemstva, s ukupno ostvarenih 260 milijuna nodenja u turistifkim smještajnim objektima, što je 21,5 % ukupnog broja EU-28 .</s><s>Četiri najpopularnija odredišta za nerezidente u cijelom EU-u bila su Španjolska, Italija sa 187 milijuna nodenja, Francuska sa zabilježenim 131 milijunom nodenja i Ujedinjena Kraljevina sa 105 milijuna nodenja, (podaci za 2013.) u kojima je zajedno ostvareno više od polovine ukupnog broja nodenja nerezidenata u EU-28, odnosno prema statistici 56,6 %.</s><s>Najmanje popularna odredišta bila su Luksemburg i Latvija, no pri tumafenju tih vrijednosti treba uzeti u obzir velifinu tih država flanica (Eurostat; Statistika turizma; studeni 2015).</s>
<s>U nekim su državama flanicama Europske Unije poput Belgije, Slovenije, Luksemburga i Malte, više od polovine ukupnog broja turistifkih putovanja tijekom 2014. godine finila putovanja na odredišta u inozemstvo prema podacima Eurostata, za razliku od rezidenata Rumunjske, Španjolske i Portugala gdje su putovanja u inozemstvo finila Podaci prikazuju kako je od izuzetne važnosti također i velifina države flanice, te njen zemljopisni položaj, jer su manje i sjevernije zemlje zabilježile vedu sklonost svojih rezidenata putovanju u inozemstvo.</s><s>Broj nodenja rezidenata i nerezidenata može se staviti u perspektivu usporedbom s velifinom svake zemlje prema broju stanovnika, fime se dobiva pokazatelj intenziteta turizma.</s><s>Prema toj mjeri, najpopularnija turistifka odredišta u EU-28 bila su u 2014. sredozemna odredišta, Malta, Cipar i Hrvatska, te alpska i gradska odredišta u Austriji.</s><s>Crna Gora (podaci za 2012.) i Island također su bile popularna odredišta prema toj mjeri intenziteta turizma.</s>
<s>Hrvatska je tradicionalno orijentirana turistifka zemlja, stoga ne fudi finjenica rasta turistifkog proizvoda posljednjih godina.</s><s>Iako se po broju turistifkih dolazaka ne može mjeriti s turistifkim velesilama poput Francuske, Španjolske, Italije, Turske ili Grfke, Hrvatska se s 11,8 milijuna turistifkih dolazaka u 2012. i višegodišnjim trendom povedanja toga broja nedvojbeno ubraja među posjedenije zemlje Sredozemlja.</s><s>Upravo je to razlog što je Hrvatska na putu da turizam postane aktivni generator razvoja gospodarstva.</s><s>Njen razvoj i konkurentnost ostvarivi su jedino uz konstantno pradenje tržišta i suvremenih trendova u turizmu koji se manifestiraju kroz potražnju, tržišne prilike, infrastrukturne potrebe, te moguda ulaganja.</s><s>Zbog posjedovanja iznimnih prirodnih i kulturnih potencijala, uz osviještenosti o njihovu ofuvanju, mogud je dugorofni razvoj ove gospodarske grane (Čaldarovid; Konceptualizacija prirode kao vrijednosti javnog dobra i aspekti njezine valorizacije, 2006).</s><s>3.1 Podjela turizma u Hrvatskoj</s>
<s>Uspješan razvoj turistifkogospodarske djelatnosti u RH osnovica je, također, i za razvoj drugih gospodarskih djelatnosti u Hrvatskoj.</s><s>Zbog znafajnosti turizma u Hrvatskoj, važno je uvidjeti prednosti kojima zemlja raspolaže, te na temelju toga implicirati nekoliko globalnih strategija razvoja turizma na europskom tržištu, a neke od tih  Kontinentalna strategija</s>
<s>Turizam je nedvojbeno najunosnija djelatnost, osobito u primorskom dijelu tijekom ljeta (Vukovid i Hrvatin, Ekonomska misao i praksa, 1998, str. 136).</s><s>Ondje je, naime, opdeprihvadena podjela svih godišnjih aktivnosti na one »u sezoni« i »izvan sezone«.</s><s>Ljetna turistifka sezona, koja uglavnom traje od pofetka lipnja do kraja rujna, glavni je pokretaf razvoja tog turistifki najaktivnijeg podrufja, gdje je 2011. zabilježeno 56 milijuna turistifkih nodenja (94% ukupnog broja nodenja u Hrvatskoj).</s><s>Od ukupnog broja turistifkih nodenja 2012 (63 milijuna), 92% fine nodenja stranih gostiju.</s><s>Najviše je stranih nodenja (32%) ostvareno u Istarskoj županiji, koja je i u infrastrukturnom smislu turistifki najrazvijenija.</s><s>Slijede ostale primorske županije: Primorsko-goranska (19%), Splitsko-dalmatinska (17%), Zadarska (11%) te Dubrovafko-neretvanska, Šibenskokninska i Lifko-senjska (zajedno 17%).</s><s>Sve ostale, tj. kontinentalne županije ostvaruju 4% ukupnog broja nodenja.</s><s>U skladu s tim raspoređeni su i smještajni kapaciteti, uglavnom na Jadranskoj obali (Hrvatska turistifka zajednica, 2015).</s><s>Bududi da suvremeni turistifki trendovi ne potifu smještaj turista u velikim hotelima, kakvi su, primjerice, nastajali u socijalistifkom razdoblju, ved se teži individualizmu, najvedi broj postelja danas se nalazi u privatnom smještaju.</s><s>Stoga se i najviše nodenja ostvaruje u privatnom smještaju (34%), a potom u hotelima (26%).</s><s>Zbog slifnih su razloga napuštena ili prenamijenjena nekod vrlo popularna radnifka i djefja odmarališta, kao posebni oblici smještajnih kapaciteta (Hrvatska: zemlja i ljudi; Ministarstvo vanjskih i europskih poslova RH).</s><s>Tradicija organiziranog turizma u Hrvatskoj duga je oko 150 godina, iako su i prije toga, još pofetkom 19. st., postojale pojave slifne turizmu (poput odlaska na hodofašda ili lijefenje) pa su se u tu svrhu izgradila prva svratišta, prenodišta, hoteli i toplice (Daruvarske toplice, Stubifke toplice, Varaždinske toplice) (Hrvatska: zemlja i ljudi; Ministarstvo vanjskih i europskih poslova RH).</s><s>3.2 Povijesni pregled</s>
<s>Razdoblje od druge polovice 19. st. do Prvog svjetskog rata obilježeno je izgradnjom cestovnih i željeznifkih prometnica te uvođenjem parobrodskih linija na Jadranskom moru, kao preduvjeta za ozbiljno bavljenje turizmom.</s><s>Tada su se otvorili prvi hoteli, ponajprije u Opatiji (Villa Angiolina 1844. i Kvarner 1884), Zagrebu, Samoboru, Zadru, Crikvenici, Dubrovniku i dr., napisani su prvi turistifki vodifi (u Porefu i Puli ved 1845.), u Zagrebu su se 1892. pofela organizirati istraživafka putovanja na Velebit i jadransku obalu, a primorska su mjesta (poglavito ona na Kvarneru) postala središtima zdravstvenog turizma.</s><s>U njima su se tada osnovala prva turistifka društva (u Krku 1866. i na Hvaru 1868) (Hrvatska: zemlja i ljudi; Ministarstvo vanjskih i europskih poslova U međuratnom razdoblju turizam je u Hrvatskoj dobio snažan zamah s prosjefno milijun turistifkih dolazaka godišnje.</s><s>Uvedene su obavezne boravišne pristojbe, otvarane su mjenjafnice i izdavane turistifke revije te su uspostavljene domade i međunarodne zrakoplovne linije.</s>
<s>O turizmu kao o masovnom fenomenu može se govoriti unazad šezdesetak godina.</s><s>Nakon Drugog svjetskog rata najprije je došlo do obnavljanja turistifke infrastrukture uništene u ratnim razaranjima i njezine nacionalizacije, a istodobno su se pofeli osnivati nacionalni parkovi i parkovi prirode te dramski, filmski i glazbeni festivali (Dubrovafke ljetne igre, Splitsko ljeto, Pulski filmski festival i dr.).</s><s>Tijekom gospodarske ekspanzije 1960-ih pofeli su se graditi mnogobrojni turistifki objekti, hoteli, marine, kampovi, pa i cijela turistifka naselja, uglavnom na Jadranu, ali i u kontinentalnoj Hrvatskoj (toplice u Hrvatskom zagorju i Slavoniji, podrufja nacionalnih parkova u Lici i Gorskom kotaru).</s><s>Važna godina za turizam bila je i 1979, kad su na UNESCO-ovu listu svjetske baštine upisana prva tri podrufja (Dioklecijanova palafa u Splitu, Stari grad Dubrovnik i nacionalni park Plitvifka jezera) (Hrvatska: zemlja i ljudi; Ministarstvo vanjskih i europskih poslova RH).</s>
<s>Pofetkom 1990-ih pretvorbom i privatizacijom turistifkih poduzeda mijenja se vlasnifka struktura.</s><s>Tijekom Domovinskoga rata zbog ratne opasnosti i blokade prometnih veza prema primorskim krajevima turizam gotovo zamire, a u turistifkim se objektima smještaju mnogobrojni prognanici iz svih krajeva Hrvatske i izbjeglice iz susjedne BiH.</s><s>Do novoga zamaha došlo je nakon 1995., a poglavito nakon 2000., kad niz hrvatskih turistifkih mjesta bilježi snažan porast broja stranih turista, a sama se Hrvatska pozicionira u vrh svjetske turistifke potražnje (Hrvatska: zemlja i ljudi; Ministarstvo vanjskih i europskih poslova RH).</s><s>3.3 Promet i gosti</s>
<s>U posljednjih tridesetak godina turistifki promet obilježavaju tri bitno razlifite etape.</s><s>U drugoj polovici 1980-ih broj turistifkih dolazaka nastavio se kretati ujednafenim trendom povedanja te je prešao 10 milijuna dolazaka.</s><s>Potom je slijedila etapa Domovinskoga rata, u kojoj je, posve razumljivo, broj turistifkih dolazaka strelovito pao (1995. zabilježeno je manje od 2,5 milijuna turistifkih dolazaka).</s><s>U poslijeratnom razdoblju taj broj opet raste pa se u posljednjih nekoliko godina registrira više od 10 milijuna dolazaka, odnosno oko 60 milijuna turistifkih nodenja.</s><s>Od 1980. do danas udio stranih turista vedi je nego domadih, a tradicionalni su gosti iz Njemafke, Slovenije (prije domadi turisti), Austrije, Italije, Češke i Slovafke (nekadašnje Čehoslovafke).</s><s>U posljednjih je desetak godina povedan broj turista iz Francuske, Nizozemske, Poljske, ali i prekomorskih zemalja (Leksikografski zavod Miroslav Krleža).</s><s>Osim ved istaknute intenzivnije promidžbe, te puno ulaganja u nove i kvalitetnije reklamne kampanje hrvatske obale kao što je vidljivo na slici 1, zasigurno je utjecala na povedanje interesa za Hrvatsku u posljednjem desetljedu, na upotpunjivanje strukture turista po zemljama podrijetla novim turistima utjecalo je i uvođenje niskotarifnih zrakoplovnih linija i raznovrsnija ponuda jeftinijega smještaja za turiste nižih platnih mogudnosti.</s><s>S druge strane, razvojem krstarenja na pojedinim destinacijama, posebice u Dubrovniku, te otvaranjem i širenjem kapaciteta marina, Hrvatsku svake godine posjeduje sve više turista vede platne modi.</s><s>Prema nafinu dolaska i dalje prednjafe individualna nodenja (64%), a tek tredina u nekom obliku organiziranih aranžmana.</s><s>Prosjefno se turisti zadržavaju 6 dana, dulje ljeti, a krade tijekom ostalih godišnjih doba (Hrvatska: zemlja i ljudi; Ministarstvo vanjskih i europskih poslova RH).</s><s>Slika 1: Reklamna kampanja Hrvatske turistifke zajednice za 2016.</s>
<s>Fokus promotivnih aktivnosti Hrvatske turistifke zajednice su razdoblja pred i posezone, jer u tim razdobljima godine ima najviše prostora za rast i napredak.</s><s>Strateški cilj Hrvatske turistifke zajednice je svim potencijalnim turistima Hrvatsku približiti kao destinaciju sa kvalitetnom ponudom tijekom cijele godine.</s><s>Upravo zbog toga povedali su ulaganja u promociju za 2016. godinu za razdoblja pred i posezone.</s><s>Nova proljetna kampanja obuhvada aktivnosti oglašavanja na digitalnim kanalima, društvenim mrežama kao što su Facebook, Twitter, Instagram i Youtube, dok se na određenim tržištima provode oglašavanja i na TV kanalima poput ORF2, ATV, ATV2, PRO7, SAT1 na austrijskom tržištu, te na kanalima Eurosport i Discovery channel na ostalim tržištima (Ivifid, Poslovni Puls, 2016.).</s><s>Kako bi se osigurali što bolji rezultati kampanje provode se i dodatne PR aktivnosti, posebice one na društvenim mrežama s fokusom na PPS proizvode i događanja.</s><s>Konceptualno, te objave prate kampanju i tematski i vizualno.</s><s>Kampanja se podupire kroz aktivnosti po emitivnim tržištima s flash vijestima i foto prilozima putem tradicionalnih i društvenih medija (Poslovni Puls, 2016.).</s><s>Shema 1: Turistifka aktivnost u Hrvatskoj u 2010. godini TURISTIČKA AKTIVNOST U HRVATSKOJ</s>
<s>Izvor: Procjena Instituta za turizam na osnovi rezultata istraživanja Potrošnja inozemnih putnika u Hrvatskoj i Turistička aktivnost domadeg stanovništva, Hrvatska narodna banka, Državni zavod za statistiku i Institut za turizam.</s>
<s>Sukladno rezultatima Travel and Tourism Competitiveness Reporta, hrvatski je turizam u 2011. godini, prema svojoj međunarodnoj konkurentnosti, zauzeo 34. mjesto u svijetu.</s><s>Pritom je primjetno zaostajanje u odnosu na druge turistifki razvijene zemlje Mediterana poput Francuske, Španjolske, Italije, Grfke, Cipra i Malte.</s><s>Hrvatska je međunarodno najkonkurentnija u sferi broja hotelskih soba, bankomata i rent-a-car usluga po stanovniku (rang 4), odnosno u afinitetu prema turizmu (rang 20).</s><s>Prosjefnu konkurentnost Hrvatska je ostvarila i u sferi kvalitete/raspoloživosti kulturnih atrakcija (rang 30), kao i u kvaliteti zdravstvene zaštite (rang 32) i osobne sigurnosti (rang 33).</s><s>Povoljna je okolnost i to što je, prema pokazatelju cjenovne konkurentnosti, Hrvatska bolje rangirana od svih razvijenih zemalja Mediterana.</s><s>S druge strane, zabrinjava relativno loša ocjena konkurentnosti hrvatskog ljudskog potencijala (rang 83), osobito stoga što su sve turistifki razvijene zemlje Mediterana u ovom segmentu bolje rangirane. (Vlada Republike Hrvatske, 2013).</s><s>Hrvatska je loše ocijenjena u sferi konkurentnosti legislativnog okruženja, što se odnosi na zakonska rješenja i njihovu primjenu (rang 77).</s><s>Najvažnija receptivna podrufja hrvatskog konkurentskog kruga sjevernog Mediterana u 2011. godini su Italija i Španjolska, koje zajedno ostvaruju 77% ukupno registriranih nodenja u kolektivnim smještajnim kapacitetima.</s><s>Prema važnosti slijede Turska (9%) i Grfka (7%), dok je Hrvatska na petom mjestu (4%).</s><s>Najmanje tržišne udjele imaju Bugarska (2%) i Malta (1%).</s><s>Ovim dijelom analize nisu obuhvadene Francuska i Portugal, koje su svojim manjim dijelom mediteranske destinacije.</s><s>Udio Hrvatske bio bi znatno vedi kad bi se obuhvatila i nodenja u obiteljskom smještaju (kudanstvima) koja za sada nisu raspoloživa u službenim statistikama drugih zemalja (Vlada Republike Hrvatske; Strategija razvoja turizma republike hrvatske do 2020. godine; 2013).</s><s>U razdoblju od 2001. do 2011. godine najvedi rast potražnje bilježe Bugarska (99%) i Turska (89%).</s><s>Hrvatska je u tom razdoblju ostvarila 19%-tni rast, vedi od tradicionalno najznafajnijih receptivnih zemalja promatranog kruga, Španjolske i Italije.</s><s>Oko 74% ukupnog broja nodenja u kolektivnim smještajnim kapacitetima u konkurentskom krugu zemalja ostvaruje se u hotelima i njima slifnim kapacitetima, 11% u kampovima i 15% u ostalim kolektivnim smještajnim objektima.</s><s>Hrvatska u hotelima i slifnim kapacitetima ostvaruje 3% nodenja konkurentskog kruga zemalja, dok najvedi dio hotelske potražnje privlafe Španjolska (39%) i Italija (35%).</s><s>Znafajne udjele u ukupnoj potražnji imaju i Turska (11%) i Grfka (9%).</s><s>Najbrži rast nodenja u hotelima od 2001. do Hrvatska ostvaruje rast hotelske potražnje od 14% koji je, u odnosu na analizirani konkurentski krug zemalja, vedi samo od rasta nodenja u Italiji (9%) (Vlada Republike Hrvatske; Strategija razvoja turizma republike hrvatske do 2020. godine; 2013).</s><s>Slika 2 Nodenja u kolektivnim smještajnimkapacitetima; Tržišni udjeli 2011., u % Izvor: Eurostat; Turska i Hrvatska podaci nacionalnih institucija.</s><s>Napomena: razdoblje listopad-prosinac 2011. za Grčku procjena</s>
<s>Definiranje pojma korupcije, razlikuje se s razlifitih gledišta njenih tumafitelja.</s><s>U pravnom smislu, korupcija je kazneno djelo zlouporabe povjerenja ili dužnosti koja se obnaša u upravi, gospodarstvu, sudskoj vlasti, politici, kulturi, umjetnosti i školstvu, te također i u negospodarskim subjektima ili organizacijama radi osobnog bogadenja u svrhu stjecanja nezakonite privatne imovine.</s><s>Upravo je i ta definicija ona kojom se koristi i Svjetska banka (Orlovid; Gospodarski kriminalitet u Kaznenom zakonu - modus operandi, 2008).</s>
<s>Korupcija definira odnos između države i privatnog sektora te je prema tome vrlo jasno i definiranje korupcije u Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Hrvatske kao društveno neprihvatljive pojave koja izravno ugrožava ljudska prava, razara moral i ugrožava stabilnost i gospodarski napredak države.</s><s>Osim što je u suprotnosti s pozitivnim zakonskim propisima, ona predstavlja i devijaciju temeljnih društvenih nafela.</s><s>Stoga borba protiv korupcije predstavlja osnovni preduvjet za razvoj otvorenog i demokratskog društva (Ministarstvo Unutarnjih poslova RH; Nacionalni program borbe protiv korupcije).</s>
<s>Ukljufuje prijevaru, nezakonito bogadenje, kupovinu glasova birafa, nezakonite politifke radnje, iskorištavanje modi i ovlasti, iskorištavanje danog povjerenja ili protupravno prisvajanje javnih dobara i pronevjeru novca.</s><s>Upravo iz tog razloga, korupciju možemo okarakterizirati i kao moralnu pokvarenost jer se upravo tim radnjama krše državni zakoni koji se na sve građane odnose podjednako (Habazin;</s>
<s>Korupcija je prijetnja svakom društvu i međunarodni je problem.</s><s>Aktivnost korupcije posebno se bilježi u zemljama u kojima se ekonomsko tržište tek razvija i u kojima je tek postavljena demokracija kao politifko uređenje.</s><s>Iz toga proizlazi da je ona, i ekonomski i politifki problem jer uzrokuje neefikasnost i dovodi do nepravednosti u raspodjeli troškova i javnih dobara.</s><s>U zemljama s korumpiranim vladama smanjuju se ukupna ulaganja i ogranifavaju se strane direktne investicije, te se građani dodatno osiromašuju kako bi pladali za javne radove koji se financiraju iz prorafuna, a koji se opet financira iz poreza.</s><s>Naposlijetku, izvođenje tih radova karakterizira prekorafenje rokova te unaprijed određene cijene radova.</s><s>Možemo zakljufiti da što je vedi stupanj korupcije u nekoj zemlji, time su građani i zemlja siromašniji.</s><s>Njeno postojanje u zemlji pokazatelj je nemara politifkog sistema za opde i javne interese, što dovodi do gubitka politifkog legitimiteta politifkih elita (Petrifid D., Zagreb,2009, Hrvatska u mreži mafije, kriminala i korupcije).</s>
<s>Fenomen korupcije pojavljuje se još u Bibliji gdje piše: Ne primaj mita, jer mito zasljepljuje i one koji najjasnije gledaju i upropašduje pravo pravednika. (Biblija, Knjiga Izlaska; 23,8) S korupcijom se u praksi po prvi puta susredemo u IV stoljedu, gdje je nastao obifaj prema kojemu bi biskupi tražili isplatu novfanih iznosa od osoba koje su trebali zarediti za nove crkvene dužnosti.</s><s>Smatralo se to nafinom dobivanja Božje milosti, odnosno crkvenu prodaju oprosta.</s><s>Dokaz toga je i enormno povedanje broja dekadencije na papinskom dvoru za vrijeme Aleksandra VI , fime se zakljufuje da od korupcije nisu bili pošteđeni niti država, niti politika, ali niti crkva (Brioschi C. A., Zagreb, 2007, Kratka povijest korupcije).</s><s>4.1.1 Sudionici korupcije</s>
<s>U koruptivnom odnosu kazneni zakon razlifito tretira sudionike, ovisno o tome primaju li ili daju mito, te tako razlikujemo aktivnu i pasivnu korupciju (Kazneni zakon 2013, Profišdeni tekst zakona, NN 125/11, 144/12).</s><s>Aktivna strana je ona koja daje mito, a pasivna strana je ona koja prima mito.</s><s>Struktura zakona razlikuje se u razlifitim zemljama.</s><s>Tako se i kazneni zakon razlikuje prije svega, po sankcijama za aktivne i pasivne strane u korupciji.</s><s>U Republici Hrvatskoj su tako primatelj i davatelj mita izjednafeni, u drugim zemljama strože su sankcije za primatelje, a u tredima za davatelje mita.</s><s>Upravo takav nafin izvršenja zakonskih odredbi nikako ne pospješuje borbu protiv korupcije jer su onemogudene prijave podmidivanja.</s><s>Primjer toga nalazimo u lijefnifkim koruptivnim odnosima, gdje aktivna strana koja daje mito kako bi preko reda obavila (npr.) operaciju života vrijednu, jednako snosi sankcije kao i strana koja prima mito, te uz svoje redovne prihode dodatno zarađuje (Derenfevid; Mit(o) korupciji;2001.).</s>
<s>Prema tome, možemo redi da je fenomen korupcije na snazi kada se mod kupuje, jer korupcija treba prodavafe, tržište i kupca.</s><s>Prodavafi su vlast, dio sistema koji predstavljaju zakonodavstvo.</s><s>Kupci imaju novac s kojim kupuju privilegije i razne usluge.</s><s>Time je ugrožen rad državnih institucija i funkcije državnih struktura.</s><s>Sudionik korupcije koji se nađe na sudu zbog kriminalnih radnji bit de ušutkan od strane neprijatelja.</s><s>Taj je neprijatelj mreža korupcije, državnih službenika i politike (Derenfevid; Mit(o) korupciji;2001.).</s>
<s>Pohlepa nije jedini razlog korupcije.</s><s>Ona se javlja najfešde kad ljudsko bide ne može ispuniti svoje potrebe pa tako postaje meta za onoga tko mu može ponuditi što mu treba (Derenfevid; Mit(o) korupciji;2001.).</s><s>4.2 Klasifikacija korupcije</s>
<s>Korupcija je odnos između podmidivafa i države, vlade, ministarstva i drugih politifkih državnih i javnih institucija, koji je određen quid pro quo (lat. jedno za drugo) modelom kod kojeg se za svaku uslugu ili nagradu ofekuje adekvatna protuusluga ili materijalna korist.</s><s>Podmidivanje koje podrazumijeva eksplicitni quid pro quo odnos određuje tofan iznos nagrade, bilo kroz cijenu za konkretnu uslugu ili kao mito za kasniju realizaciju.</s><s>Prikriveno podmidivanje, gdje nema eksplicitnog quid pro quo ofekivanja, sastoji se od poklona, darova, donacija ili napojnica.</s><s>Onaj koji daruje pojedinca ili institucije, ne traži nikakvu materijalnu korist ili protuuslugu u startu, ali de se to podrazumijevati kroz određeno vrijeme (Petrifid D., 2009, Hrvatska u mreži mafije, kriminala i korupcije).</s><s>Neke tvrtke nede koristiti donacije kao sredstvo za postizanje naknadnih dobitaka, ali de doniranje pretvoriti u medijski događaj od fega de se kasnije ofekivati pozitivni medijski i komercijalni efekt.</s>
<s>Korupcija se u teoriji i praksi javlja kroznekoliko oblika:  Vanjska – davanje darova ili novca osobi od javnog autoriteta  Unutarnja – primanje mita smatra se izvršenje usluge podmidivafu  Individualna – međusobna diskrecija i povjerenje obiju strana ukljufenih u korupciju</s>
<s> Institucionalna – potkupljivost osoba u državnim institucijama  Novfana – najrašireniji oblik korupcije te najteži za otkrivanje  Politifka – povijesna finjenica</s>
<s> Fizifka korupcija – sklonost osobe korupciji  Municipalna – povoljnije cijene najma poslovnog prostora kao usluga gradskoj vlasti</s>
<s>Problem korupcije u turizmu pojavljuje se u svim oblicima, a zapofeo je razvojem demokratske politifke vlasti te prevorbom i privatizacijom (Petrifid, 2000.).</s><s>Brojni su slufajevi gdje se politika miješa u poslovanje banaka kako bi se dodijelili krediti onim osobama koje ga uopde ne namjeravaju vratiti.</s><s>Tako u literaturi pronalazim slufajeve, poput kenijskog iz 1992. godine gdje je tredina aktive banaka bila bezvrijedna kao rezultat politifkog uplitanja u poslovanje banaka (Rose Ackerman S., Zagreb, 2002, Korupcija i vlada).</s><s>Primjerice, u Koreji su se bankovni krediti odobravali tvrtkama s dobrim politifkim vezama.</s><s>U razdoblju od 1996. – 1997. u Pakistanu je vlada potrošila od 10 do 15% BDP-a kako bi rješila bankovnu krizu uzrokovanu nenaplativim zajmovima kojima su banke opskrbljivale prijatelje režima (Ackerman, Korupcija i vlada; 2002.).</s>
<s>Osnovni razlog širenja korupcije je propadanje moralnih vrijednosti u zemljama gdje se širi demokracija, nesposobnost vlade da se bori protiv nje, nemoralnost i nepoštenje, kao i neodgovornost državnih službenika.</s><s>Uz to jedan od važnih elemenata je također i neujednafenost donešenih zakona.</s><s>Korupcija je konflikt između javnih interesa i tržišta, ona je zlofin bez žrtava, te jedinstveni fenomen koji u potpunosti uništava demokratske principe.</s><s>Činjenica što je podmidivanje postalo regularno u društvu, dovodi do konafnog nepovjerenja u državne institucije, te nepovjerenja građana prema zakonima vlastite zemlje (Petrifid D., 2009.).</s><s>Uzrok korupcije u zemlji, njenog širenja ili konstante, također možemo promatrati i s povijesnog i kulturnog aspekta određenog naroda, kao finjenicu da se mito oduvijek davalo i da de se uvijek davati.</s><s>To nam, međutim, puno ne pomaže u njezinom suzbijanju, bududi da nije mogude promijeniti kulturalno određene stavove u nekoliko Korupcija je narofito opasna i za tržište ekonomije, jer prava nisu zajamfena, a obaveze nisu ispunjene.</s><s>Tamo gdje postoje nepotrebne prepreke - osobito ako državna uprava ima ogranifene kapacitete za njihovo nametanje i gdje je pridržavanje zakonskim odredbama skuplje od njihova zaobilaženja, dolazi do pojave korupcije .</s><s>Institucije bi trebale biti prepreka ljudskoj pohlepi i iskušenju korištenja modi kako bi se oslabjelo društvo.</s><s>Međutim, jednom kada se koruptivne radnje fvrsto ukorijene u institucije, šire se, te ih je teško zaustaviti (Petrifid D., 2000.).</s><s>Antikorupcijska strategija predviđa dva oblika djelovanja u cilju rješavanja tog problema.</s><s>Smanjenje administrativne regulacije gospodarske aktivnosti mogude je postidi ili smanjenjem broja regulativa ili pojednostavljenjem postupaka kojih se poduzeda moraju pridržavati.</s><s>Tako je, na primjer, u određenim slufajevima mogude u potpunosti ukinuti režim izdavanja dozvola, dok se u drugim slufajevima dozvole mogu izdavati putem izjave pred nekim državnim tijelom umjesto da je za njih potrebno pribaviti niz razlifitih dokumenata (Ministarstvo pravosuđa RH; Korupcija-uroci, posljedica, prevencija; 2011.) .</s>
<s>Iako bi u borbi protiv korupcije trebali sudjelovati svi građani neke zemlje, najveda je odgovornost na onima koji imaju politifku mod.</s><s>Borba protiv korupcije zapravo je osnovna zadada svake vlade, te bi ona trebala uspostaviti valjanu zakonsku regulativu za antikorupcijsko djelovanje i osigurati efikasnost institucija i ljudi koji znaju na koji nafin iskorijeniti korupciju.</s><s>Obaveza je svake osobe od javnog autoriteta i svakog vladina službenika, raditi u interesu društva, što znafi izbjedi osobne interese, te interese dobiti za svoju obitelj ili prijatelje.</s><s>Nositelji takvih funkcija trebaju biti politifki i objektivno odgovorni za svoj rad, instituciju za koju rade, te na koncu i rezultate toga rada.</s><s>Dužnost im nalaže da svojim radom služe kao pošteni i moralni uzor ostalim građanima.</s>
<s>Godine 2003. objavljeno je istraživanje agencije za proufavanje javnog mnijenja iz Trsta o korupciji, a obuhvadalo je razdoblje od 11 godina.</s><s>Na temelju upravo tog istraživanja, formirana je klasifikacija najkorumpiranijih sektora i pojedinaca u zemlji.</s><s>Rezultati se u velikoj mjeri podudaraju s hrvatskom korupcijskom praksom, iz koje proizlaze podaci da su najkorumpiranije osobe politifari, pa lokalni upravitelji, službenici i ravnatelji državne uprave, zatim carinski službenici, financijski službenici, lijefnici i zdravstveno osoblje, suci, poduzetnici, policija, gradski redarstvenici itd (Brioschi C. A., Zagreb, 2007, Kratka povijest korupcije).</s><s>Iako je radno mjesto državnog službenika neatraktivno i slabo pladeno u odnosu na privatni sektor, a festo tražena strufnost i kvalifikacija, ipak je vrlo traženo.</s><s>Rad u državnoj službi za djelatnike predstavlja minimalno poštivanje radnifkih prava, normalno radno vrijeme i ono najvažnije, sigurnost plade.</s><s>Zapošljavanje na takvom radnom mjestu podrazumijeva i mogudnost korupcije, uz što to radno mjesto postaje perspektivno za solidne prihode.</s><s>Nakon odlaska s tog radnog mjesta, festo se zapošljavaju u privatnom sektoru koji posluje s državom, u cilju iznude i crpljenja državnih sredstava.</s><s>Razlog tome je poznavanje funkcioniranja javnih natjefaja, te dobivanja velikih državnih poslova. (Zakon o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela, profišdeni tekst zakona, NN 151/03, 110/07, 45/11, 143/12) Istraživanje javnog mišljenja o mitu i korupciji provela je i GFK Hrvatska, a podaci su javno objavljeni 22.01.2004. godine.</s><s>Također, kao potvrdu u svome istraživafkom radu, rezultate GFK Hrvatska objavio je i diplomirani politolog Darko Petrifid u svojoj knjizi „Hrvatska u mreži mafije, organiziranog kriminala i korupcije“.</s><s>Koruptivne radnje kod visokih državnih dužnosnika su najzabrinjavajuda finjenica koja proizlazi iz istraživanja, upravo zato jer se uz njih vežu i veliki vladini projekti i programi Državni službenici mogu najmanje na tri nafina napladivati svoje usluge koje su vezane uz njihovo radno mjesto.</s><s>Prvo, mogu naplatiti svoju uslugu ukoliko za klijenta naprave nešto što nije njihov posao, poput ubrzanog rješavanja predmeta ili koristedi svoje veze među drugim državnim službenicima, radedi za stranku koja je to spremna platiti.</s><s>Drugi nafin je upravo suprotan, a to je neaktivnost.</s><s>Ukoliko službenik ne dobije novac, on je u mogudnosti zadržavanja predmeta u postupku i stopiranja napretka poslovanja, sve dok ne primi mito.</s><s>Tredi nafin zarade u državnoj službi je možda i „najprljaviji“, a to je sabotaža.</s><s>Odnosno, službenik de za određenu novfanu svotu zagubiti spis ili de iz njega izvudi ili ubaciti važne dokumente (Primorac, Filipovid, Peronja; 2012.).</s><s>U hrvatskom slufaju navedeni modeli odgovaraju poslovanju tvrtki bivšeg ministra graditeljstva u projektu izgradnje državnih stanova i kupnje hotela Art u Senju, zbog fega je osnovano saborsko povjerenstvo koje je trebalo utvrditi njegov sukob interesa i pogodovanje svojim tvrtkama kod dobivanja državnih poslova (Petrifid D., 2000.).</s><s>Koruptivni ugovori visokih iznosa uglavnom su povezani s velikim poduzedima i visokim državnim dužnosnicima.</s>
<s>Ukoliko je postignut sporazum između tih dviju strana, u pravilu prethodi nekoliko predfaza.</s><s>Poduzede de prvo platiti uslugu kako bi moglo biti uvršteno na listu najkvalitetnijih ponuđafa, primjerice turistifkih usluga ili resorta.</s><s>Nakon toga slijedi transakcija vezana uz kupovanje povjerljivih informacija vezanih za parametre ponude kako bi se dobio posao, a mogu se i kupiti informacije o tome kako sastaviti ponudu koja de jedina ispunjavati sve zadane kriterije.</s><s>Poduzede može platiti uslugu kako bi bilo izabrano između ostalih ponuđafa ili može kupiti naklonost nadzornog organa kako bi se kod izvedbe projekta koristili jeftiniji materijali i radilo nekvalitetno.</s><s>Primjerice, u Italiji su cijene građevinskih projekata drastifno pale nakon što je pokrenuta antikorupcijska istraga.</s><s>Tako je cijena izgradnje milanske podzemne željeznice pala s 227 milijuna dolara po kilometru 1991. godine, na 97 milijuna dolara (Brioschi C. A., Zagreb, 2007, Kratka povijest korupcije).</s><s>4.5 Kleptokracija</s>
<s>Po prvi puta u povijesti, termin kleptokrat upotrijebio je 1968. godine autor Stanislav Andreski, a termin se odnosi na vladara ili najvišeg dužnosnika fiji je osnovni cilj osobno bogadenje (Brioschi C. A., Zagreb, 2007, Kratka povijest korupcije).</s><s>Kleptokrat de provoditi svoj plan dok god ima mogudnost obavljati svoju dužnost.</s><s>Pošto je iz državnih tvrtki teško izvlafiti novac, u teoriji je objašnjeno kako de kleptokrat biti skloniji komuniciranju s privatnim poduzedima koja de ga permanentno financirati dok održavaju gospodarsku aktivnost.</s><s>On de u zamjenu za njih ufiniti nužne ustupke koji de omoguditi poslovanje.</s><s>Iz toga proizlazi zakljufak kako de korumpirani vladari podržavati politike koje im omoguduju akumuliranje osobnog bogatstva, bez obzira što de posljedica takve kleptomanske strategije rezultirati smanjenjem ukupnog društvenog bogatstva.</s>
<s>Rezultati privatizacije za širu društvenu zajednicu bit de porazni ukoliko kleptokrat odlufi rukovoditi i upravljati procesom privatizacije.</s><s>U tom de slufaju privatizacija biti organizirana tako da de se poduzeda prodavati njemu osobno ili njegovoj obitelji, te prijateljima, po cijenama koje de biti znatno niže od tržišnih.</s><s>Smatram kako je važno napomenuti da u upravljanju državom, također pored privatizacije može provoditi i nacionalizacije, a zarađivat de preko obje transakcije.</s><s>Apsurd toga je da de privatizaciju pojedinih perspektivnih državnih poduzeda provoditi po niskim cijenama, međutim, neefikasna privatna poduzeda nacionalizirat de po enormno visokim cijenama (Petrifid Za primjer jednog od takvih slufajeva istife se slufaj gdje Zagrebafki Holding na felu s gradonafelnikom grada Zagreba, provodi nacionalizacije poduzeda koje je ukljufio u sustav.</s><s>Uz gradske tvrtke koje su bile ukljufene u Holdingu, našla su se i pojedina privatna poduzeda, a na koncu kupljeni su bili i zagrebafki kinematografi koji su ionako ved bili gradski.</s><s>Time je završio proces privatizacije, odnosno, opustošena poduzeda ponovno se vradaju državi ili paradržavnim tijelima (Petrifid D.; 2000.).</s><s>Stavovi kleptokrata o privatizacijama ovisit de o tome je li zaprimio zadovoljavajudu kolifinu novca, te de na temelju toga odobriti prodaju novim vlasnicima.</s><s>Državno poduzede može se, također, koristiti i za prodaju radnih mjesta, davanjem prednosti kod sklapanja poslovnih ugovora, posebnim tretmanom kupca, te još mnogo drugih radnji.</s><s>Upravo je to razlog zbog kojega kleptokratima odgovara neefikasna i slaba država bez dovoljno strufnog kadra i konstruktivnog plana za borbu protiv korupcije i organiziranog kriminala.</s><s>Javna obmana je zagovaranje borbe protiv korupcije, dok de se istovremeno onemogudavati rad kontrolnih državnih institucija koje bi mogle prekinuti ili uvelike smanjiti korupcijsku mrežu u zemlji (Petrifid D.; 2000.).</s><s>4.6 Korupcija kod privatizacije</s>
<s>Zbog nedostatka kvalitetnih i intenzivnih kontrola i institucija jedinstvene su prilike za korupcijske intervencije transformacija državnih poduzeda i koncerna u privatna poduzeda.</s><s>Ukoliko postoji jedan ured ili kljufna osoba koja provodi privatizaciju, postoji velika vjerojatnost za koruptivne radnje, jer se slufaj odvija bez puno svjedoka.</s><s>U tom slufaju prodavatelj u ime države, sa kupcem utvrđuje kupoprodajnu cijenu nižu od tržišne, a razliku zarađuje prodavaf.</s><s>Ono što može stvarati prepreku je to da korumpirano poduzede može uskratiti neke obedane isplate državnim službenicima, poput osiguranja da de dogovor biti proveden, sve dok država ne plati privatnoj tvrtki.</s><s>U Hrvatskoj su takvi sporazumi bili karatakteristifni prilikom prodaja državnih hotela i turistifkih tvrtki (Petrifid D.; 2000.).</s><s>4.7 Troškovi korupcije</s>
<s>Kolika je cijena i koliki su troškovi korupcije nije mogude tofno definirati, upravo iz razloga što se takvi slufajevi ne evidentiraju.</s><s>Mjerenje korupcije u pravilu je iznimno složeno.</s><s>Ukljufene strane ne žale se na korupciju jer im ona olakšava obavljanje određene transakcije.</s><s>Zato je krajnje teško izravno mjeriti razinu korupcije.</s>
<s>Međutim, Susan Rose u svojoj knjizi (Korupcija i vlada, 2002) pradenje korupcijskih troškova predstavlja na sljededi nafin; ukoliko se pretpostavi da se zbog korupcije izgubilo 20% sredstva nekog fonda, potrebno je pronadi kanale kojima su ta sredstva preusmjerena nekamo drugdje.</s><s>Upravo se ti gubitci nikada ne prikazuju kao mito, ved kao inflacijski troškovi nastali kroz ugovore, poput gubitka opreme, neplanirane gubitke i slifno.</s><s>Prema tako posloženom modelu, za primjer, projekt vrijedan 100 milijuna dolara, bez korupcije koštao bi 80 milijuna.</s><s>Kako bi ta investicija bila opravdana, projekt bi trebao imati godišnji povrat od 10%.</s><s>Nekorumpirani projekt trebao bi u tom slufaju generirati korist od 88 milijuna, dok korumpirani projekt treba 110 milijuna, što predstavlja razliku od 22 milijuna.</s><s>Dakle, projekt vrijedan 80 milijuna, uz troškove korupcije trebao bi imati povrat od 110 milijuna da bi bio isplativ.</s><s>Stopa profitabilnosti produktivno iskorištenih sredstava je u tom slufaju 37,5%, što je teško za ostvariti fak i u razvijenijim zemljama (Rose S.; Ukoliko je u 20% urafunato mito za državne službenike koji odobravaju projekte, onda de oni uz nagradu odobravati samo pogrešne, korumpirane projekte na kojima mogu U drugom primjeru za izgradnju dionice ceste natjefe se nekoliko građevinskih tvrtki.</s><s>Ponude su razlifitih cijenovnih vrijednosti, te je tako jednoj cijena 100 milijuna dolara, drugoj 120 i tredoj je cijena 140 milijuna dolara.</s><s>Posao dobiva ona s najnižom ponudom, od 100 milijuna dolara, a ostale ispadaju iz natjefaja.</s><s>Izabrana tvrtka koja se prijavila s najnižom cijenom, nakon pofetka gradnje prijavljuje neplanirane troškove od 40 milijuna dolara.</s><s>Bududi da je u tih 40 mil. dolara urafunato mito za državne dužnosnike koji su odobrili posao građevinskoj tvrtki, odobrava se prekorafenje troškova jer de taj novac ionako pripasti njima.</s><s>Da bi se projekt zatvorio kao isplativ i bez gubitaka, novonastali se troškovi napladuju u povedanim iznosima cestarina, porezu na automobile i cijenu goriva (Petrifid D.; 2000.).</s><s>Troškove korupcije, prema tome, pladaju građani kroz poreze kojima se puni državni prorafun i krajnji korisnici, odnosno, troškove korupcije državnih dužnosnika pladaju porezni obveznici i krajnji korisnici koji se siromaše da bi se koruptivni državni službenici i podmifivadki poduzetnici mogli bogatiti.</s><s>4.8 Institucije odgovorne za prevenciju korupcije Kao što smo to ved nekoliko puta napomenuli, te i statistifki dokazali u istraživanju u nastavku, nositelj borbe protiv korupcije trebao bi biti državnih vrh i njegova upravna tijela, a to su: policija, državno tužilaštvo i sudstvo, prije svega.</s><s>Uz to važnu ulogu ima financijska policija te, državni inspektorati i revizorske tvrtke (GFK Hrvatska; 2004.).</s><s>Prema tome, zakonodavna tijela koja se deklariraju za rad u borbi protiv korupcije, rade malo ili gotovo ništa, a provedbu borbe protiv korupcije prenose na izvršnu vlast.</s><s>Problem nastaje što zakonodavna tijela samoinicijativno izrađuju prijedloge zakona koji imaju za svrhu ogranifiti kontrolu nad provedbom borbe protiv korupcije.  Policija – kao državna institucija u direktnoj vezi s građanima, uz adekvatne i ufinkovite metode i tehnike, moraju prikupljati neophodne podatke kako bi ih pravovremeno i tofno prenijeli daljnjim institucijama koje se direktno suofavaju s problemima korupcije.</s>
<s> Državno tužilaštvo – od izuzetne važnosti je prije svega nezavisnost i profesionalnost ureda državnog tužitelja, koji mora, kako bi izbjegao potencijalni negativni dojam u javnosti, biti apolitifki, te nesumnjivo inzistirati na odgovornosti i kredibilitetu.</s>
<s> Sudstvo – Poput i državnog tužilaštva, jedna od važnijih karakteristika trebala bi biti apolitifnost i nezavisnost, autonomnost i naravno ufinkovitost.</s><s>Po visokim moralnim i etifkim rješenjima, sud mora savjesno i pošteno inzistirati na bržem rješavanju sudskih procesa, uz suradnju s policijom kroz osiguranja zaštite svjedoka protiv korupcije, ali i kriminala (Petrifid D.; 2009.).</s><s>Najvažniju ulogu u borbi protiv korupcije u svrhu poticanja javnog interesa je sloboda tiska i medija, bar bi trebala biti.</s><s>Uloga medija je da budu nezavisni, bez politifkog utjecaja, slobodni od cenzure, a podaci koje objavljuju moraju biti bez predrasuda, tofni i relevantni.</s>
<s>Organizirani kriminal u nekim je zemljama festo povezan s legalnim društvenim strukturama poput predstavnika politifkih stranaka na vlasti i istaknutih poslovnih ljudi.</s><s>Organizirani kriminal profitira iz zlofina, a novac iz te djelatnosti je ilegalno stvoren (Kurtovid Mišid; Suzbijanje organiiranog kriminaliteta; 2016.).</s><s>Kao što sam u poglavlju „5.4.</s><s>Korupcija kod državnih službenika i odnos visoke politike i turistifkog poduzeda“ ved objasnila nafine protuzakonitih djelovanja i mogudnosti zarade državnih službenika, važno je još napomenuti da kada je novac jednom ispladen, više nije mogude provoditi nikakav zakonski proces protiv takvih tvrtki, jer vlasnik uvijek može otkriti kako je i kome u državnoj instituciji isplatio novac (The United Nations Convention aggainst corruption and its impact on international companies; Antonio Argandona; IESE Business School, University of Navarra; October 2006).</s><s>Grupe organiziranog kriminala de protuzakonito stefen novac „investirati“ u državne službenike ili de ga uložiti u zakonita poslovanja.</s><s>Najfešde ulaganje takvog novca odnosi se upravo na izgradnju ili kupnju turistifkih objekata, koji sa sigurnošdu, na legalan nafin, vradaju uloženi novac.</s><s>To se posebno odnosi na hrvatsko tržište u kojem godišnji prihod od turizma iznosi 8 milijardi eura.</s><s>4.10 Borba protiv korupcije u svijetu</s>
<s>Za probleme korupcije, podmidivanja, pranja novca i organiziranog kriminala, može se redi da su međunarodni problemi.</s><s>Bez obzira na to, vlade mnogih zemalja nisu još razvile efikasne strategije za borbu protiv korupcije, a financijske transakcije nisu regulirane i kontrolirane na međunarodnoj razini (Transparency International; 2015.).</s><s>Transparency International objavio je izvješde, kako je u skandinavskim zemljama, ukljufujudi i Dansku, najmanji stupanj korupcije u svijetu.</s><s>Međutim, upravo u Danskoj nailazimo na paradoks po pitanju korupcije, kada su krajem 1997. godine zapofele rasprave o izmjenama poreznog zakona u kojem se podmidivanje stranih službenika od strane danskih državljana prestaje tretirati kao porezna olakšica.</s><s>Taj zakon trebalo je zamijeniti tako da se mito kao porezni dobitak pofne tretirati kao kazneno djelo Primjer danskog slufaja pokazuje da, ukoliko se mito legalizira, onda u zemlji, formalno, nema ni korupcije.</s><s>Odnosno, ukoliko se u nekoj zemlji zlofin legalizira, tada u toj zemlji nede biti crne statistike.</s>
<s>Vedina svih velikih svjetskih organizacija poput Ujedinjenih naroda, Vijeda Europe, Svjetske banke ili Međunarodnog monetarnog fonda, imaju kao jedan od svojih temeljnih ciljeva borbu protiv korupcije.</s><s>UN-ova generalna skupština je 1996. godine prihvatila rezoluciju i deklaraciju o korupciji u kojoj se zahtijeva sljedede:  efikasna i konkretna akcija u borbi protiv svih oblika korupcije, mita i srodnih nezakonitih radnji u međunarodnim trgovafkim transakcijama  potaknuti efikasno provođenje postojedih zakona o korupciji i u skladu s tim potaknuti usvajanje zakona u te svrhe, tamo gdje ih nema  potaknuti javna i privatna poduzeda da unapređuju ciljeve deklaracije  kriminalizirati mito u državnim službama  efikasan i pravedan pravosudni sistem važan za svaku državu, kao i slobodni i neovisni mediji</s>
<s> otkrivanje izvora bogadenja javnih službenika i državnih dužnosnika  osnivanje posebnih antikorupcijskih tijela  mjere koje osiguravaju slobodnu konkurenciju na tržištu  mjere koje bi onemogudile nezakonito bogadenje  mjere koje bi osigurale nadzor javnosti u korupcijskim djelatnostima  kontrola financiranja politifkih stranaka i kampanja  jamstvo slobode tiska i prava na informaciju  utvrđivanje eifkih kodova za neke profesije (Council of Europe,1999.) Europska Unija je svoje znafajno i prijelazno razdoblje u borbi protiv korupcije imala 1999. usvajajudi u Strasbourgu građansko-pravnu konvenciju o korupciji.</s><s>Grupa zemalja potpisnica nazvana je GRECO, a iz konvencije koju su potpisali važno je izdvojiti dva flanka.</s><s>Prvo, flanak broj 5 o odgovornosti države u kojemu između ostalog stoji da de svaka zemlja u svom domadem pravu omoguditi odgovarajudi postupak da osobe koje su pretrpjele štetu, kao rezultat akta korupcije, ostvare pravo na naknadu štete od države.</s><s>U 9. flanku o zaštiti zaposlenih piše: „Sve Strane de u svom domadem pravu predvidjeti odgovarajudu zaštitu protiv bilo kakve neopravdane sankcije za zaposlene koji imaju osnovu za sumnju na korupciju i koji su prijavili u dobroj vjeri svoju sumnju odgovornim licima ili vlastima.“ (Council of Europe, Civil Law Convention On Corruption; Strasbourg, 4.11.1999; ETS 174.).</s><s>Iako je Hrvatska potpisnica ove konvencije, brojni domadi slufajevi sa zviždafima, odnosno osobama koje ukazuju na korupciju, govore da se naša zemlja ne pridržava njezinih odredbi.</s>
<s>4.11.1 Deklaracije Republike Hrvatske protiv korupcije Transparentnost sustava potife društvenu odgovornost i smanjuje korupciju.</s><s>Rješavanje korupcije kao sistemskog problema hrvatskog društva mora biti imperativ svih politifkih aktera, bez obzira nalazili se oni na vlasti ili u oporbi, jer na njima leži najvedi teret odgovornosti.</s><s>Društvo bez korupcije građanima bi omogudilo ostvarivanje prava i obaveza bez izloženosti koruptivnim radnjama.</s><s>Drugo, tako bi se štitio javni interes RH na nafin da on ne bude ugrožen od koruptivnog postupanja i trede, institucije bi bile zaštidene od razarajudih ufinaka koje korupcija proizvodi. (Transparency International Hrvatska; Parlamentarni izbori 2015).</s><s>Antikorupcijsko izvješde Europske Unije (veljafa 2014) ukazalo je na to da korupcija predstavlja ozbiljan problem za mnoge države EU ukljufujudi i Hrvatsku.</s><s>U cilju stvarne borbe protiv korupcije u Hrvatskoj Transparency international Hrvatska uputio je poziv politifkim strankama i nezavisnim listama, koje de sudjelovati na parlamentarnim izborima, da potpišu Deklaraciju protiv korupcije.</s><s>Tom je prilikom predstavljeno istraživanje prema kojem:</s>
<s> 94% građana Hrvatske smatra korupciju raširenom pojavom  6% građana Hrvatske je tijekom 2013. godine moralo dati mito ili je na neki nafin svjedofilo korupciji</s>
<s> 81% hrvatskih tvrtki smatra da im korupcija stara prepreke u poslovanju (Transparency International; Antikorupcijsko izviješde EU; 2014.) Deklaracijom protiv korupcije se budude parlamentarne stranke i nezavisni pojedinci obvezuju da de se boriti protiv korupcije, te da de promicati transparentnost, odgovornost, integritet i poštenje u institucijama, politikama i zakonodavstvu Hrvatske (Transparency International; Deklaracija protiv korupcije; 2015.).</s>
<s> Upravljanje i zakonodavni proces u Hrvatskoj postat de model transparentnosti, odgovornosti, integriteta i poštenja, postavljajudi najviše standarde.  Hrvatska de promicati vedi integritet, poštenje i transparentnost u u potrošnji javnih sredstava.</s>
<s> Hrvatska de poticati inicijative i zakonodavstvo koje promife ufinkovitu zaštitu prijavitelja nepravilnosti (zviždafa) u javnom, privatnom i neprofitnom sektoru. (Transparency International Hrvatska; Deklaracije protiv korupcije - Parlamentarni izbori 2015.)</s>
<s>Prema knjizi Emila Heršaka, „Hrvati: od gusarske države do samostalnosti“, pofeci kriminala i korupcije na prostoru hrvatske države datiraju još od ilirskih vremena, odnosno još iz III stoljeda prije Krista.</s><s>Prostor istofne obale Jadrana bio je izuzetno pogodan za gusarenje s obzirom na brojnost otoka i uvala koji su korišteni kao skloništa.</s><s>Papa Ivan VII obratio se hrvatskom knezu Domagoju kako bi ga upozorio na gusarske akcije, te da ga u slufaju incidenta smatra odgovornim (Emil Heršak; Hrvati: od gusarske države do samostalnosti; Kratka povijest korupcije, Mate, Zagreb, 2007).</s><s>Je li uistinu gusarstvo u to vrijeme bio nemoralan, društveno neprihvatljiv i uz to, također protupravni fin, teško je dokufiti, no sigurno je to bio izvor prihoda za pljafkaše i njihove obitelji uz relativno prihvatljive rizike.</s><s>Što su na moru bili gusari, to su na kopnu bili razbojnici ili hajduci (Heršak E.; 2007.).</s><s>5.1 Potkupljivanje u hrvatskoj povijesti U praslavenskom jeziku, rijef mito posuđenica je iz germanskih jezika, a u crkvenoslavenskom jeziku odnosila se na carinske i slifne poslove, tako se mjesto gdje se pladao ulazak u grad nazivao mitnica.</s><s>Zakonodavci srednjega vijeka rano su postali svijesni opasnosti potkupljivanja i davanja mita, te su u gradske statute pofeli uvrštavati prve antikorupcijske elemente (Heršak E.; 2007.).</s><s>Od povijesnog znafaja u borbi protiv korupcije istaknula sam neke od sljededih događaja iz XIV stoljeda, kada su gradski statuti u Dalmaciji zabranjivali obifaje prorafunatog darivanja</s>
<s> U splitskom statutu iz 1312. stoji kako knez i njegovi dužnosnici pod prisegom obedavaju da nede primati nikakve darove od opdinstva ili pojedinaca.  Skradinski statut iz istog razdoblja zabranjuje sucima primanje darova, osim boce vina, ako joj vrijednost ne prelazi pet soldina  U Dubrovafkoj Republici, nakon 1477., poduzimane su posebne mjere protiv mita i korupcije, poput one da se dubrovafki knez birao na vrlo kratak mandat od samo mjesec dana kako ne bi mogao zloupotrijebiti svoj položaj s obzirom na važnu tržišnu poziciju grada (Heršak E.; 2007.).</s><s>Pored toga, na kneževu dvoru stajao je važan podsjetnik svim kneževima, ali i današnjim politifarima: Obliti privatorum, publica curate. („Zaboravite vlastite probitke, skrbite za zajednifko dobro“) (Emil Heršak; Hrvati: od gusarske države do samostalnosti; Kratka povijest korupcije, Zagreb, 2007).</s><s>Trinaesto stoljede u Hrvatskoj i Europi bilo je pofetak progona vještica temeljem inicijative pape Inocenta VII, a prve zabilješke o spaljivanju vještica na teritoriju Hrvatske pojavljuju se u Korfulanskom statutu iz 1214. godine i Vinodolskom zakonu iz 1288. godine.</s><s>Žena uhvadena u vrafanju morala je platiti kaznu u iznosu od sto libara, a ukoliko se kazna ne bi platila, ženu bi spalili.</s><s>Prvi povijesno zabilježeni slufaj podmidivanja datira iz 1743. iz Zagreba, gdje je pod zakletvom osumnjifena vještica Barica Jurkovid opisala kako je za svoju slobodu, gradski bilježnik od nje tražio 200 forinti kako bi je oslobodio optužbe.</s><s>Iako sa današnjeg aspekta navedeni slufaj ne smatram reprezentativnim primjerom moderne korupcije, on se navodi kao prvi koji je 5.2 Utjecaj Osmanlija na početke korupcije Duboki trag na Balkanu ostavio je dolazak i dulje zadržavanje Turaka, zbog nepokorenosti od Osmanskog carstva.</s><s>Iako su Osmanlije zaustavljeni na hrvatskoj granici, nastavili su se pohodi Turaka i pljafke na pokorenim teritorijima, gdje su nametali svoja prava i zakone.</s><s>Jedan od takvih bio je i šerijatski zakon prema kojem se primanje darova nije tretiralo kao prekršaj.</s><s>Takav obifaj pomogao je ekspanziji korupcije za vrijeme Turaka i nakon njihovog povlafenja.</s><s>Mito je tako postalo sastavni dio sudskih procesa, prijema kod visokih dužnosnika u državne službe ili za dobivanje ili zadržavanje javnih funkcija (Heršak E.; 2007.).</s><s>5.3 Osamostaljenje Hrvatske i korupcijske afere U vrijeme raspada Jugoslavije došlo je do osamostaljivanja Hrvatske 1991., a sa korupcijske tofke gledišta, upravo su ratne okolnosti koje su nastajale, determinirale društvene odnose u novoj državi.</s><s>Tijekom priprema oružanog otpora i etnifkih sukoba na podrufju bivše države, politifari se okredu kriminalcima, bivšim pripadnicima tajnih službi i mafijašima, kako bi im pomogli oko nabave oružja i zbog predvođenja ratne logistike.</s><s>U nastalom kaosu, kriminalci su stekli kontrolu nad ekonomijom, vladom i ratnim događanjima.</s><s>Zbog institucionalne anarhije uzrokovane nastalim ratnim neprilikama, u Hrvatskoj su ufinjene mnoge povrede zakona, propisa, uredbi i ljudskih prava.</s><s>Zakonske nedorefenosti u vedini slufajeva namjerne nepreciznosti, pogodovale su uskom sloju ljudi, što je kasnije dovelo do gubitka povjerenja građana u pravni poredak i pravnu državu (Heršak E.; 2007.).</s><s>Deset godina nakon osnivanja države, formiran je USKOK radi borbe protiv korupcije.</s><s>Njegova primarna uloga bila je baviti se naknadnim, a ne prethodnim korupcijskim disidentima.</s>
<s>5.4 Utjecaj ekonomske krize i recesije na turizam u hrvatskoj Recesija i ekonomska kriza negativno se odražavaju na sve gospodarske djelatnosti pa tako i na turizam.</s><s>Smanjenje dohotka u turistifkim emitivnim zemljama utjefe na smanjenje obujma turistifke potražnje, te u konafnici i na pad turistifke potrošnje na turistifkim destinacijama (Čavlek, Bartoluci, Kesar, Čižmar, Hendija; Prilog novim odrednicama turistifke politike u hrvatskoj, 2010., str.2).</s><s>Utjecaj ekonomske krize ved se izravno osjetio u turizmu u Hrvatskoj u 2009. godini kada je zbog globalne ekonomske krize i recesije došlo do pada turistifkog prometa i prihoda od međunarodnog turizma.</s><s>Time je narušen trend laganog povedanja turistifkog prometa u Hrvatskoj zapofet 2000. godine otkada se napokon stabiliziraju kretanja u našem poratnom turizmu (Bartoluci, Hendija, Budimski, 2010., str.233).</s><s>Utjecaj krize i recesije u svijetu samo je jedan od uzroka krize u hrvatskom gospodarstvu pa i u turizmu.</s><s>Brojni su drugi uzroci krize hrvatskog gospodarstva, posebno u podrufjima tefajne, monetarne i fiskalne politike (porezne politike, politike javnih rashoda), te posebno javnog duga.</s>
<s>Strufnjaci su se usuglasili da je ekonomska kriza i recesija u Hrvatskoj samo jednim dijelom uzrokovana svjetskom krizom, a ostali uzroci su rezultat neadekvatne ekonomske politike i nedostatak odgovarajude strategije razvoja.</s><s>Poseban problem predstavlja prezaduženost hrvatske države i ekonomskih subjekata, koja dovodi do smanjenja proizvodnje gotovo u svim djelatnostima, smanjenja izvoza i zaposlenosti, što se izravno odražava i na turizam.</s><s>Stabilnost tefaja i cijena ne može se ostvariti dugorofno uz minimalni ili nulti rast BDP-a kakav se u Hrvatskoj ostvaruje posljednjih godina.</s><s>Sve to izravno utjefe na turizam u Hrvatskoj što se negativno manifestira na pripremu sezone, zaposlenost, investicije, održavanje objekata, promocijske aktivnosti i dr. Tome treba dodati i određene naslijeđene probleme u hrvatskom turizmu iz prethodnog desetljeda uslijed posljedica rata kao što su: desetgodišnji niski turistifki promet, izrazita sezonalnost hrvatskog turizma, problemi vlasništva turistifkog zemljišta i objekata, siva ekonomija, visoka zaduženost poduzeda, nelikvidnost, nedostatak novih investicija i dr. Svi navedeni uzroci i problemi pod utjecajem ekonomske krize i recesije još se više povedavaju i negativno utjefu na rezultate turizma u Hrvatskoj (Čavlek, Bartoluci, Kesar, Čižmar, Hendija, 2010., str.3).</s>
<s>Stavovi građana i percepcija o određenim fenomenima ishod su obrađenih informacija koje su im dane.</s><s>Vrsta informacije koja je građanima dostupna, te nafin na koji je ta informacija prezentirana uvelike utjefe na njihov stav.</s><s>Mediji imaju veliku ulogu u oblikovanju javnog mijenja usmjeravajudi pažnju na određene slufajeve, dok se pojedini zanemaruju.</s><s>Također, istu informaciju koju prenose mediji razlifiti ljudi razlifito interpretiraju, ovisno o njihovim moralnim vrijednostima, kulturnom nasljeđu, socio-ekonomskom statusu, obrazovanju i drugim varijablama (Petrifid D.; 2009.).</s><s>Percepcije o korupciji stoga, ne mjere samu korupciju, nego i psihološki ufinak korupcije na populaciju.</s><s>Anketno istraživanje u nastavku koje su napravili flanovi odjela za statistiku i istraživanje (SASS) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) i Ekonomski institut, Zagreb 2011. godine, fokusirano je na stvarna iskustva sa sitnom korupcijom, ali za procjenu vjerojatnosti odvijanja korupcijskih praksi važno je razumjeti kako korupciju percipiraju građani: što je veda percepcija o prisutnosti korupcije, veda je i vjerojatnost da de se određene prakse održati i razviti dalje.</s><s>Ukoliko postoji pretpostavka da je potrebno dati mito da se nešto postigne, veda je vjerojatnost da de mito doista biti zatraženo ili ponuđeno.</s><s>Korupcijske prakse, ukljufujudi podmidivanje, potifu percepcije o korupciji, a te percepcije, zauzvrat, potifu korupciju (Odjel za statistiku i istraživanje; Ujedinjeni Narodi; 2011.).</s><s>Anketa je provedena u srpnju i kolovozu 2010. osobnim intervjuima s nasumifno odabranim ispitanicima.</s><s>Ciljana populacija bili su odrasli građani Hrvatske u dobi od 18 do 64 godine.</s><s>Za odabir uzorka korištena je metoda dvostruke stratifikacije; u prvoj je fazi izvršena stratifikacija ukupne populacije u šest regija i fetiri vrste naselja kategoriziranih prema velifini stanovništva na temelju popisa stanovništva 2001., te su odabrana polazišta nasumifnih posjeta kudanstvima.</s><s>U drugoj su fazi kudanstva odabrana nasumifnim posjetima u naseljima ukljufenima u uzorak.</s><s>Unutar odabranih kudanstava ispitanici koji su finile osobe između 18 i 64 godina starosti, birani su uz pomod tzv. rođendanskog kljufa, odnosno, prvog sljededeg rođendana.</s><s>Stopa odaziva svih kontakata ostvarenih na terenu bila je 50,2 posto, fime je dobivena konafna velifina uzorka od 3.005 ispitanika (Odjel za statistiku i istraživanje; Ujedinjeni Narodi; Kako je ved ranije navedeno, prema saznanjima dobivenima iz provedene ankete, građani Republike Hrvatske smatraju da je korupcija jedan od najvedih problema s kojima je država suofena u tom trenutku: prema njihovom mišljenju korupcija je tredi po važnosti problem kojega treba rješavati na nacionalnoj razini, odmah iza nezaposlenosti i rada Vlade.</s><s>Nezaposlenost se razumljivo smatra najvedim problemom, ali korupcija se na toj ljestvici fak nalazi ispred problema poput siromaštva ili kriminala i premda je rad Vlade procijenjen kao nešto vedi problem od korupcije, može se raditi o slifnim problemima.</s>
<s>Slika 3 Glavni problemi u državi prema mišljenju hrvatskih građana (2010.) Izvor: Odjel za statistiku i istraživanje (SASS) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) i Ekonomski institut, Zagreb 2011. godine</s>
<s>Na lokalnoj razini percepcija građana o tome koliki problem korupcija predstavlja varira ovisno o njihovim percepcijama ostalih socio-ekonomskih pitanja.</s><s>U fetiri od šest hrvatskih regija korupciju zapravo smatraju drugim najvedim problemom s kojim je država danas suofena.</s><s>Također, Važno je napomenuti kako se percepcija građana uvelike mijenja ovisno o informacijama koje mediji u određenom trenutku eksploatiraju u javnost.</s>
<s>Glavni problemi u državi prema mišljenju hrvatskih građana Slika 4 Glavni problemi u državi prema mišljenju hrvatskih građana, po regijama (2010).</s><s>Izvor: Odjel za statistiku i istraživanje (SASS) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) i Ekonomski institut, Zagreb 2011. godine</s>
<s>Treba također uzeti u obzir percepcije građana o tome smanjuje li se ili raste korupcija s vremenom.</s><s>Kako pokazuje idudi graf, gotovo polovica hrvatskih građana smatra da je korupcija u državi u porastu, iako se mora i ovdje naglasiti da se percepcije o trendovima u korupciji tijekom vremena razlikuju od stvarnih iskustava građana što je vidljivo iz prethodnih poglavlja i od stavova o korupciji u usporedbi s drugim temama.</s><s>Pri tome se zamjeduju male razlike među regijama.</s><s>Slika 5 Percepcije o porastu odnosno smanjenju korupcije u Hrvatskoj u posljednje tri godine, po regijama (2010.)</s>
<s>Glavni problemi u državi prema mišljenju hrvatskih građana, po regijama (2010.) Statistika je prema rezultatima pokazala kako među hrvatskim građanima prevladava percepcija da je u pojedinim institucijama ili sektorima korupcija raširena u velikoj mjeri.</s><s>Idudi graf pokazuje da znafajan, iako varijabilan udio građana vjeruje da su korupcijske prakse festa ili vrlo festa pojava u navedenim institucijama, pri femu su vojska i nevladine organizacije među onim institucijama koje ispitanici smatraju imunijima na korupciju.</s>
<s>Slika 6 Sektori/institucije u kojima su prema percepcijama hrvatskih građana korupcijske prakse festa ili vrlo festa pojava (2010.) Izvor: Odjel za statistiku i istraživanje (SASS) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) i Ekonomski institut, Zagreb 2011. godine</s>
<s>Prema statistifkim podatcima odjela za statistiku i istraživanje (SASS) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) i Ekonomskog instituta u Zagrebu iz 2011. godine prikazani su sljededi podaci kako je zlouporaba položaja, poput zapošljavanja prijatelja i rodbine te dodjeljivanja ugovora sebi bliskim tvrtkama, percipirana je kao jednako festa pojava među izabranim predstavnicima vlasti i Lokalna samouprava</s>
<s>Sektori/institucije u kojima su prema percepcijama hrvatskih građana korupcijske prakse česta ili vrlo česta pojava (2010.) djelatnicima u javnoj službi koji ne prolaze kroz proces javnih izbora.</s><s>Veliki udio odrasle populacije u Hrvatskoj smatra da se takve zlouporabe položaja događaju na redovitoj bazi.</s><s>Korištenje javnih sredstava ili imovine u privatne svrhe smatra se najuobifajenijim oblikom zlouporabe položaja kod izabranih predstavnika vlasti.</s><s>Pored toga, više od 50 posto građana smatra da se festo ili vrlo festo manipulira izbornim rezultatima.</s><s>Premda se ovi podaci odnose samo na percepcije, svejedno je znakovito da tako veliki dio populacije vjeruje da su takve prakse zaista toliko raširene.</s><s>Slika 7 i 9 Nafini zlouporabe položaja koji se percipiraju kao festa ili vrlo festa pojava među javnim djelatnicima i izabranim predstavnicima vlasti u Hrvatskoj (2010.) Načini zlouporabe položaja koji se percipiraju kao česta ili vrlo česta pojava među javnim djelatnicima i izabranim predstavnicima vlasti u Hrvatskoj (2010.) Djelatnici u javnim službama</s>
<s>Također, važno je znati smatraju li građani takve prakse prihvatljivima u određenoj mjeri, jer kao rezultat ufestalosti određenih praksi mogude je da ih ljudi pofnu smatrati prihvatljivima.</s><s>Podaci predstavljeni u idudem grafu pokazuju da vedina građana navedene radnje smatra neprihvatljivima, premda postoje određene nijanse i fini se da su neki oblici ponašanja prihvatljiviji od drugih.</s><s>Naime, situacija u kojoj građanin sam ponudi novac ili poklon javnom službeniku obifno se više tolerira nego situacija u kojoj javni službenik zatraži mito.</s>
<s>Slika 9 Prihvatljivost određenih praksi javnih djelatnika prema mišljenju hrvatskih Izvor: Odjel za statistiku i istraživanje (SASS) Ureda Ujedinjenih naroda za droge i kriminal (UNODC) i Ekonomski institut, Zagreb 2011. godine</s>
<s>Svi podaci koji se u statistikama navode kao podaci javne službe, predstavljaju ujedno i podatke vezane i uz društvene i gospodarske djelatnosti koje su zakonom proglašene kao djelatnosti od interesa za Republiku Hrvatsku.</s><s>U tu statistiku ubrojena su i sve turistifke djelatnosti kao dio javne djelatnosti.</s>
<s>Prije svega važno je razjasniti sam pojam „tajkuna“, te zašto se toliko interesa i znafaja pridodaje određenim pojedincima o kojima se zna vrlo malo ili gotovo ništa.</s><s>Oni su poduzetnici iz razlifitih gospodarskih djelatnosti, građevinari, mešetari zemljištem, brokeri, vlasnici propalih tvrtki, ljudi koje je Državno odvjetništvo u Republici Hrvatskoj gonilo za gospodarske malverzacije, hotelijeri, bankari i još mnogo više.</s><s>Sama rijef tajkun proizlazi iz japanske rijefi tai-kun, a oznafavala je „velikog gospodara“ ili „vrhovnog komandanta“.</s><s>Prema knjizi Željane Giljanovid (izdaje Profil; 2011.)tajkun, prema istoimenom nazivu knjige, u zemljama zapada ne izražava određenu konotaciju izuzev materijalne, dok znafenje u vedini bivših socijalistifkih država ima negativnu konotaciju, a ona ih predstavlja kao klasu novih bogataša, gramzivih, okrutnih, neprosvijedenih i nepristojnih.</s><s>U Hrvatskom enciklopedijskom „tajkun“ definira kao kapitalistifki magnat, bogat i modan poduzetnik s velikim utjecajem u društvenom i politifkom životu, novopefeni bogataš koji se obogatio naglo i uglavnom na rafun osiromašenih radnika i potrošafa svojih proizvoda i usluga.</s><s>U Hrvatskoj smo, nakon iscrpnog istraživanja teme o tajkunima, ustvrdili kako su im, bez obzira na djelatnosti kojima se bave, zajednifke tri stvari, a to su:  enormna dugovanja prema državi</s>
<s> u javnosti su predstavljeni kao uspješni poduzetnici Prema flanku tjednika 24sata „Express“ iz 2015. godine (Mlafak, Pandžid, Cvok, Madunid;2015.) ukoliko uzmemo u obzir i dužnike od milijun do 10 milijuna kuna, dolazimo do podatka da 2750 osoba duguje 18,5 milijardi kuna bez kamata, dok za usporedbu svih 318.000 blokiranih građana u to vrijeme, dugovalo je 12 milijardi kuna.</s><s>Iznošenje tih podataka ukazuje nam kako se utjecaj visokopozicioniranih pojedinaca odražava i na hrvatsko gospodarstvo, stanje pojedinih sektora, te prikazuje ulogu RH u borbi protiv korupcije.</s>
<s>Miriam Kervatin, predsjednica udruge Blokirani, za navedeni flanak „Express-a“ izjavljuje: "Uvjerena sam da je sustav duboko korumpiran i štiti velike.</s><s>Ustav kaže da bi trebao štititi slabije.</s><s>Ovršni zakon ne pravi razliku između nekoga tko leži u bolnici i ima 800 kuna na mjesec od tajkuna.</s><s>On je duboko nepravedan i loš".</s><s>Analiza odvjetnika koji su strufnjaci i za trgovafko pravo, nastale dugove uglednih poduzetnika objašnjavaju na sljedede nafine, a to je kako su kupovali zemljišta i nekretnine na svoje ime i dizali kredite za njihovu kupovinu.</s><s>Također, navode još dvije mogudnosti; jamfili su za svoje tvrtke ili su tvrtku založili za svoje osobne poslove, a kada je tvrtka naišla na financijske probleme, dug se prebacio i na njih osobno.</s><s>Vedina ih je bila povezana s politikom ili visokim državnim službenicima, preko kojih su ostvarili brojne pogodnosti, poput izdavanja kredita bez pokrida.</s><s>Problemi su nastali sa dolaskom krize i velikim brojem uhidenja po Hrvatskoj nakon pada Ive Sanadera i raspletanjem korupcijske hobotnice.</s>
<s>Jedan od tajkuna s vrha liste dužnika je i hotelijer iz Šibenika, vlasnik šibenske Rivijere u sastavu koje posluju Hotel Jadran Šibenik, Hotel Imperijal Vodice, Hotel Miran Pirovac i Autokamp Imperijal Vodice.</s><s>Prema istraživanju 24sata njegovo ime nalazi se na 17. mjestu liste najvedih dužnika bankama u Hrvatskoj, s ukupnim dugom od 72,5 milijuna kuna iz 2015. godine, zbog fega je njegova tvrtka i dalje u blokadi.</s><s>Taj dug smanjio je sa iznosa od 169 milijuna kuna iz 2013. godine, kada je bio na samom vrhu liste dužnika, od fega 87 milijuna švicarskoj banci, a preostalih 82 milijuna kuna poduzedu iz Zagreba, prema flanku iz Jutarnjeg lista (Huljev, Novak;2013).</s><s>Slufaj šibenskog hotelijera, kao i vedine ostalih poduzetnika, odnosno tajkuna, možemo povezati s nelegalnim poslovanjem banaka, izdavanja kredita bez utvrđenih podataka o prethodnom poslovanju i odobrenja ostaih dionifara, kao što smo naveli i prethodno objašnjavajudi na koji se nafin dolazi do kredita banaka.</s><s>„Doznajemo kako je šibenskom tajkunu Hrvatska banka za obnovu i razvoj u kolovozu 2004. odobrila 12,7 milijuna kuna kredita, a u srpnju 2007. podigao je hipoteku na autokamp i hotel Imperijal i od HBOR-a dobio još 5,4 milijuna eura kredita.</s><s>U lipnju 2010., prema našim izvorima, hotelijer je opteretio hotel Miran u Pirovcu u Jadranskoj banci za novih 7,27 milijuna kuna kredita, a u listopadu 2009. u istoj je banci podigao kredit od 950 tisuda eura.“ (Huljev, Novak; 2013)Od podizanja kredita u HBOR-u iz 2004. do danas, u periodu duljem od deset godina, Šibenfanin nije pokrenuo poslovanje Rivijere, što dokazuje i blokada tvrtke.</s><s>Istražitelji Jutarnjeg lista doznaju kako je u travnju 2010. od švicarske filijale Nove Ljubljanske Banke, NLB Interfinanz AG-a, podigao kredit od desetak milijuna eura, bez znanja ostalih dionifara Rivijere, temeljem založnog prava nad hotelom Miran u Pirovcu, a novac je privremeno uplatio na svoj privatni rafun u istoj banci, te s njime djelomifno otkupio dionice od nekoliko flanova dionifkog društva Rivijera.</s><s>Otplatu kreditnih anuiteta prebacio je na tekude poslovanje tvrtke.</s><s>Apsurd koji proizlazi iz ovog slufaja je i finjenica kako je 2012. godine, unatof brojnim sumnjivim poslovima u svojoj karijeri, dobitnik gospodarskog priznanja „Zlatna kuna“ koje se dodjeljuje najuspješnijim poduzetnicima koji su doprinijeli hrvatskom gospodarstvu, a izglasavalo ga je Gospodarsko vijede Županijske komore grada Politifke veze ujecale su i na brojne druge ustanove poput Hrvatske poštanske banke koja je oštedena u milijunskim malverzacijama, te ju je Trgovafki sud u Zagrebu blokirao krajem 2013. godine u jeku njene privatizacije, pod zahtjevom jednog od optuženika DORH-a iz afere Bankomat.</s>
<s>Prema izvještaju novinara 24sata u tjedniku „Express“ objavljeno je kako je Državno odvjetništvo ustanovilo da je banka u vlasništvu države, također i pod potpunom kontrolom HDZ-a služila kao bankomat podobnim poduzetnicima.</s><s>Tadašnji direktor HPB-a, koji je došao iz redova HDZ-a na to direktorsko mjesto, nanio štetu vedu od 600 milijuna kuna.</s><s>Krediti su tako izdani i optuženicima afere „bankomat“ u iznosu od 57,6 milijuna kuna koji su sredinom 2000. godine najavljivali izgradnju najvedeg zabavnog parka u Samoboru pod nazivom „Fantasyland“ na prostoru bivših toplica Schmidhen.</s><s>Na fak 27 hektara trebao je biti izgrađen vodeni park, dva luksuzna hotela, zabavni i sportski park, a investicija se procjenjivala na fak 170 milijuna eura.</s><s>Plan je bio kako de vodeni park i hoteli u Samoboru biti srce kontinentalnog turizma.</s><s>Schmidhen je bio porušen, a od projekta se nije ostvarilo ništa iako im je odobren kredit za kupnju zemljišta i investicije od Hrvatske poštanske banke.</s><s>Za neprovedbu plana izgradnje jedan od dvojice glavnih aktera afere, te pokretafa projekta „Fantasyland“ krivio je Hrvatski fond za privatizaciju koji je navodno onemogudavao kupnju zemljišta, te nedostatak investitora.</s><s>Njegove tvrtke Fantazija projekt, Fantazija vodeni park, Fantazija hoteli, Fantazija zabavni park, te Inter Media Public (IMP) podnijeli su 2013. tužbe protiv HPB-a tražedi od te banke 658,8 milijuna kuna odštete.</s><s>Prema medijskim napisima sa portala index.hr (Hina, 2016.), u tužbi se navodi da je banka prekršila nagodbu prema kojoj nisu smjeli prodavati nekretnine koje je on dao kao zalog za kredite, a banka je to ipak ufinila.</s><s>Optuženi je tada od suda i zatražio da se njegova tražbina osigura tako što de sud staviti privremenu mjeru blokade na imovinu banke, odnosno upravnu zgradu HPB-a u Zagrebu.</s>
<s>Trenutno se dva sudska procesa vode paralelno, države protiv optuženika u slufaju Bankomat i optuženikovih kompanija protiv HPB-a, a blokada upravne zgrade otvara pitanje opstruiranja prodaje Hrvatske poštanske banke i to upravo iz razloga što je šteta koju potražuju optuženikove tvrtke gotovo istovjetna prodajnoj cijeni banke.</s><s>Zanimljivost do koje smo došli istražujudi tematiku je i djelovanje ovršnog zakona na štednju.</s><s>Naime, do prije nekoliko godina u Hrvatskoj je štednja bila zaštidena od ovrhe, odnosno ukoliko ste dugovali milijune, a u banci ste fuvali fak i stotine milijuna, oni su bili zaštideni i nisu se mogli ovršiti (Pandžid , Madunid , Cvok , Mlafak, 2015.).</s><s>Blokirani poduzetnici koji su na vrijeme prebacili novac u banku, bez ustrufavanja su nastavili sa svojim poslovanjima i životom visokih standarda.</s><s>Banke koje su im preko kredita dale milijune za loše projekte, sada se ne mogu naplatiti.</s><s>Primjer slifnog poslovanja nalazimo i u primjeru poznate Umaške poduzetnice koja je bliska suradnica jednog slovenskog poduzetnika, a poznata je po realizaciji velikih investicija u Savudriji, izgradnji luksuznog hotela Kempinski Adriatic i prvog istarskog golf igrališta.</s><s>Nalazi se na listi dužnika Porezne uprave Ministarstva financija.</s><s>Protiv nje i njenih nekoliko suradnika je Pulsko tužiteljstvo pred Županijskim sudom u Puli 2014. godine podiglo optužnicu zbog više kaznenih djela vezanih uz zloporabu povjerenja u gospodarskom poslovanju.</s><s>Tereti je se za kriminal u poslovanju tvrtke Rezidencija Skiper, fiji je osnivaf Hypo Alpe Adria Bank, sa sjedištem u Alberima pokraj Savudrije gdje je od prosinca 2004. do kraja lipnja 2006. kupovala nekretnine u vrijednosti od 12,5 milijuna kuna, a zatim ih prodavala za iznos od 34,2 milijuna kuna, fime je sebi i okrivljenom trgovafkom društvu pribavila protupravnu imovinsku korist od 21,8 milijuna kuna.</s><s>Također, tereti je se i za prodaju poslovnog udjela jednog trgovafkog društva ukupne vrijednosti od 31,7 milijuna kuna za cijenu od 80,8 milijuna kuna drugom trgovafkom društvu fime je ponovno pribavila protupravnu imovinsku korist u iznosu od 49,1 milijun kuna. (Merdanovid, 2015) Sporne su i malverzacije vezane uz Hypo banku koja je od nje i slovenskog poduzetnika bez objašnjenja tražila povrat od oko 90 milijuna eura kreditne glavnice.</s><s>Samo nekoliko godina kasnije, donirali su ukupno tri milijuna kuna za predizbornu kampanju HDZ-a 2007. godine.</s><s>Nakon toga, 2012. godine, umaška poduzetnica je pokušala svotu od 1,2 milijuna eura prebaciti na inozemni rafun, međutim transakciju je zaustavio Ured za sprjefavanje pranja novca. (Nezirovid; 2013.) U Godišnjem izvješdu Ureda za sprjefavanje pranja novca iz 2012. godine pod objašnjenjem postupanja Ureda stoji: „Analitifkom obradom je utvrđeno da je klijentica banke izvršila prijevremeni raskid orofenja u iznosu od 1,2 milijuna eura i ista transferirala na rafun supružnika koji je ta sredstva orofio.</s><s>Nakon nekoliko dana od strane FINA-e izvršena je blokada rafuna klijentice banke temeljem sudske odluke.</s><s>Nakon blokade rafuna klijentice, a ved sljededeg dana njezin suprug je pokušao prijevremeno raskinuti tek ugovoreno orofenje i sredstva transferirati na rafun u inozemstvu.</s><s>Ured je sukladno zakonskim ovlastima (fl.</s><s>60.</s><s>Zakona), banci izdao nalog za privremeno zaustavljanje izvršenja sumnjive transakcije u iznosu od 1,2 milijuna eura kako bi poduzeo hitne radnje radi provjere podataka o sumnjivoj transakciji i osobama.</s><s>Nalog Ureda za privremeno zaustavljanje izvršenja sumnjive transakcije potvrđen je rješenjem nadležnog suda o privremenoj obustavi izvršenja transakcije sukladno odredbama Zakona o kaznenom postupku.“ (Ministarstvo financija RH; Ured za sprjefavanje pranja novca, 2013., str.79) Ured je potom obavijestio nadležno Državno odvjetništvo Republike Hrvatske, radi daljnjeg postupanja i procesuiranja postupka.</s>
<s>Korupcija je pojava koja je svakako postojala u tranzicijskim zemljama i prije nego je proces tranzicije zapofet, međutim, tranzicijski uvjeti znafajno su pogodovali procvatu korupcije i to zahvaljujudi trima fimbenicima, a to su promjene zakonske regulative, znafajnom obujmu redistribucije imovine iz javnog u privatni sektor (proces privatizacije) i nedostatku institucionalne kontrole nad korupcijom u državi (Worldbank, 2014).</s><s>Promjene politifke situacije imale su znafajan doprinos u kretanju korupcijske stope u tranzicijskim zemljama.</s><s>„Istraživanje institucionalnog naslijeđa pokazuje da se korupcija u tranzicijskim zemljama ukorijenila zahvaljujudi nedjelotvornosti javnih institucija kao i zbog politike koja je podrivala slobodnu trgovinu i konkurenciju na slobodnom tržištu“ (Worldbank, 2014).</s><s>Dugogodišnjim pradenjem kretanja stope korupcije, pokazala se najviše razvijenom u tranzicijskim zemljama u kojima je ekonomska i politifka mod tijekom tranzicije dospjela u ruke malog broja modnika, odnosno politifke i ekonomske elite, dakle u zemljama s visokim stupnjem koncentracije ekonomske i politifke vlasti.</s><s>U situacijama kada korupcija i ekonomski rast koegzistiraju, koruptivne aktivnosti stvaraju dodatne transakcijske troškove te distorziju u funkcioniranju tržišta i države.</s><s>U korumpiranim sustavima gospodarski faktori kojima se upravlja bez poštivanja osnovnih moralnih nafela i zakona imaju komparativnu prednost.</s><s>Tom prilikom dolazi do osiromašenja zemlje, te je upitan njezin bududi ekonomski rast i društvenoekonomski razvoj jer se u slufaju visokog stupnja tolerancije na korupciju, pri femu ona predstavlja prihvatljiv nafin djelovanja, obeshrabruju legitimne ekonomske aktivnosti (Worldbank, 2014).</s><s>Korupcija se festo pojavljuje u poslovima javne nabave i natjefaja, pri pladanju poreza, carina i kazni, kod dodjeljivanja razlifitih prava, dozvola ili povlastica, pri zapošljavanju, pružanju zdravstvenih usluga.</s><s>Analizirajudi percepciju korupcije među hrvatskim gospodarstvenicima dolazimo do zakljufaka da se kriteriji pri donošenju odluka o mjerama gospodarske politike i dodjeli državnih ugovora pojedinim poduzedima, u nemalo slufajeva, formiraju temeljem osobnih poznanstava s vladinim dužnosnicima pri femu kod malih poduzeda, za razliku od velikih, dolazi do znatno vede zabrinutosti zbog korupcije prilikom ugovaranja javnih investicija te zbog utjecaja korupcijskih aktivnosti na zakone i mjere gospodarske politike.</s><s>Po sektorima, korupcija je najprisutnija u građevinarstvu, u djelatnostima pružanja usluga smještaja i pripremanja i usluživanja hrane, potom u prerađivafkoj industriji, opskrbi vodom, elektrifnom energijom i plinom, u prijevozu i skladištenju te u najmanjoj mjeri trgovini na veliko i Razlike u prisutnosti korupcije među sektorima i nisu toliko velike da bi građevinski sektor prikazale kao najkorumpiraniji, ved se unutar tog sektora najviše traže razne dozvole i najviše su izložene neefikasnosti sustava.</s><s>Prema statistikama, najviše slufajeva podmidivanja javnih službenika od strane poslovnih subjekata odnosi se na službenike ureda za katastar, opdinske, gradske i županijske te policijske službenike.</s><s>Nadležnim se tijelima korupcija prijavljuje u veoma malom postotku iz prostog razloga što se korupcijom ostvaruje svojevrsna korist za poslovne subjekte (Mr. sc. Zoran Malenica, mr. sc. Ranka Jeknid: Percepcija korupcije i borba protiv korupcije u RH; Zbornik radova Pravnog fakulteta u Splitu, god. 47, 4/2010., str. 837.-859.).</s><s>Korupcija je treda po važnosti od 15 prepreka poslovanju, odmah iza nestabilne politike i niske ufinkovitosti javne uprave kao što je prikazano i na idudem grafu.</s><s>Slika 10 Najproblematifniji faktori poslovanja prema percepciji gospodarstvenika za 2014.godinu</s>
<s>POKUŠAJI OBRAČUNA S KORUPCIJOM U HRVATSKOJ U suzbijanju organiziranog kriminala, borbi protiv korupcije, otkrivanju kaznenih djela i njihovih pofinitelja, te provođenju kriminalistifkih obrada, najvede ovlasti u Hrvatskoj ima USKOK i kriminalistifka policija Ministarstva unutarnjih poslova.</s><s>U svom radu surađuju s kriminalistifkom policijom iz drugih zemalja, te s Interpolom (Europska Bitna prijelomnica u borbi protiv korupcije u Republici Hrvatskoj dogodila se sredinom 2009. godine kada je dotadašnji predsjednik Vlade Republike Hrvatske podnio ostavku i povukao se iz politike.</s><s>Nova predsjednica Vlade borbu protiv korupcije istaknula je kao jedan od glavnih ciljeva njenog djelovanja.</s><s>Nakon toga, a posebno od rujna 2009. godine došlo je do hapšenja nekoliko skupina rukovodedih ljudi u javnim poduzedima i ministarstvima koji su bili osumnjifeni za koruptivno djelovanje ili za zloupotrebu položaja i ovlasti i slifna protuzakonita (ne)djela.</s><s>Najprije je pritvoreno nekoliko flanova Uprave prehrambene kompanije Podravka, u kojoj je i država suvlasnik, zbog sumnje da su mimo znanja Nadzornog odbora, pokušali postati vlasnicima dijela Podravkinih dionica.</s><s>Petnaestog srpnja 2009. godine pritvoreni su bivši direktor Hrvatskih željeznica (HŽ) koji je bio smIjenjen u veljafi iste godine, bivša direktorica Agencije za integralni transport (AGIT) i komercijalni direktor AGIT-a i osumnjifeni za kazneno djelo zloporabe položaja i ovlasti te udruživanja radi pofinjenja kaznenog djela pranja novca.</s><s>Ovo troje se tereti da su od 2003. do 2008. godine na temelju fiktivnih faktura, zajedno s bivšim zaposlenikom Željeznica Srbije, prebacili oko tri milijuna eura na rafune svojih off-shore kompanija.</s><s>Krajem studenoga iste godine uhapšena su fetiri flana uprave Hrvatskih auto-cesta (HAC) i vlasnik građevinske firme Skladgradnja zbog sumnje da su sklopili ugovor o bojenju dvaju tunela na autocesti Zagreb – Split po nerealno visokim cijenama zbog kojih je HAC ošteden za oko 20 milijuna kuna.</s><s>Osim toga, HAC su ved ranije imale sklopljen ugovor s tvrtkama Viadukt, Strabag i Hidroelektra prema kojemu su, u sklopu opremanja druge cijevi tunela Kapela i Sveti Rok, trebali obaviti i završno bojenje. (Mr. sc. Malenica, mr. U Republici Hrvatskoj postoji razmjerno opsežan zakonodavni okvir za borbu protiv korupcije.</s><s>Osim nacionalnog zakonodavstva, one međunarodne konvencije i ugovori koje je Republika Hrvatska potpisala i ratificirala također sadrže okvir za borbu protiv korupcije u Republici Hrvatskoj zbog ustavne odredbe koja međunarodnim konvencijama i ugovorima daje snagu iznad zakona.</s><s>Ti međunarodni standardi, u skladu s obvezama preuzetima potpisivanjem i ratificiranjem konvencija i ugovora, moraju biti provedeni (ugrađeni) u pravni sustav i praksu Republike Hrvatske.</s><s>Cijeli niz zakona barem djelomifno sadržava protukorupcijske okvire.</s><s>Osim zakona, postoje i mnogobrojni podzakonski propisi, npr. razni kodeksi. (Državni zavod za statistiku RH; Mrfela, Novosel, Rogid-Hadžalid; 2012) Zakon o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta (NN, br. 88/01., posebnoga državnog odvjetništva nadležnoga za sprefavanje, progon te suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta.</s><s>Zakon sadržava i posebne kaznenoprocesne odredbe prilagođene borbi protiv korupcije i organiziranog kriminaliteta. i 58/02., ispravak NN, br. 143/02. i 115/06.) sadrži više odredaba koje omoguduju lakše otkrivanje i dokazivanje koruptivnih kaznenih djela (npr. posebne izvidne mjere).</s><s>Posebno valja naglasiti da je donesen i novi Zakon o kaznenom postupku (NN, br. 152/08., 76/09. i 80/11.), koji donosi brojne novine i u odnosu na protukorupcijski okvir.</s><s>Odredbe novog Zakona o kaznenom postupku za kaznena djela iz nadležnosti Ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta stupile su na snagu 1. srpnja Zakon o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela (NN, br. 151/03. i 110/07.) u nas je uveo kaznenopravnu odgovornost pravnih osoba za kaznena djela.</s><s>To je fak i više nego što je obveza iz CLC-a, a zakonska rješenja u skladu su sa zahtjevima navedene Konvencije.</s>
<s>Zakon o postupku oduzimanja imovinske koristi ostvarene kaznenim djelom i prekršajem (NN, br. 145/10.) propisuje privremene mjere kojima se osigurava oduzimanje imovinske koristi u prekršajnom i kaznenom postupku.</s><s>Zakon o zaštiti svjedoka (NN, br. 163/03. i 18/11.) uređuje mjere zaštite osoba koje pružaju informacije i svjedofe o organiziranom kriminalitetu i drugim teškim i koruptivnim kaznenim djelima.</s><s>Program zaštite osigurava i tjelesnu zaštitu svjedoka.</s><s>Taj zakon ne odnosi se na osobe koje unutar svog mjesta zaposlenja prijavljuju koruptivna ponašanja, tzv. zviždafi.</s><s>Za njih je, u skladu CLC-om, također potrebno ustanoviti zaštitu posebnim propisom, mogude zakonom koja u Republici Hrvatskoj još ne postoji.</s>
<s>Zakon o pravu na pristup informacijama (NN, br.172/03. i 77/11.) omoguduje ostvarivanje prava na pristup informacija o djelovanju tijela javne vlasti.</s><s>To je riješeno pravom ovlaštenika na traženje informacija i obvezu tijela javne vlasti da omogudi pristup traženoj informaciji.</s><s>Također postoji obveza objavljivanja informacije kada je to previđeno zakonom ili drugim opdim propisom i ako ne postoji poseban zahtjev.</s><s>Zakon o sprjefavanju sukoba interesa (NN, br.26/11.) jest protukorupcijska mjera u politici.</s><s>Zakon rješava sukobe interesa u situacijama kada javni dužnosnici imaju privatne interese koji utjefu ili bi mogli utjecati na pravilnost, nepristranost i zakonitost u obnašanju javnih dužnosti.</s><s>Zakon bi trebao sprijefiti nezakonito bogadenje javnih službenika i rad državne uprave ufiniti javnim i prozirnim.</s><s>Zakon o međunarodnoj pravnoj pomodi u kaznenim stvarima (NN, br. 178/04.) sadržava niz odredaba o međunarodnoj suradnji pravosudnih tijela koje mogu biti korisne kao protukorupcijska mjera.</s>
<s>Zakon o sprjefavanju pranja novca i financiranju terorizma (NN, br. 87/08.) i Pravilnik o provedbi Zakona o sprjefavanju pranja novca (NN, br.189/03.) i propisuju mjere i radnje te nafine njihova poduzimanja u bankarskom, novfarskom i drugom poslovanju radi otkrivanja sumnjivih transakcija kojima se prikriva pravi izvor novca i imovine ili prava za koje postoji sumnja da su pribavljena na nezakonit nafin u zemlji ili inozemstvu.</s><s>Protukorupcijske mjere prema tom zakonu i pravilniku provodi Ured za sprjefavanje pranja novca.</s>
<s>84/05., 71/06., 110/07. i 152/08.) sadržava niz inkriminacija koruptivnih kaznenih djela.</s><s>Izmjenama iz 2006. povedane su kazne za neka koruptivna kaznena djela koje predstavljaju usuglašavanje Kaznenog zakona s flankom 19.</s><s>CLC-a, koji traži da kazne budu ufinkovite, razmjerne i odvradajude.</s><s>ULOGA BANAKA U PROTUZAKONITIM PRETVORBENIM AKTIVNOSTIMA</s>
<s>Od ustanovljenja Republike Hrvatske i opdeg kaosa koji je vladao pofetkom 90-ih godina u sektoru hrvatskog gospodarstva, događale su se brojne protuzakonite privatizacije i pretvorbe gospodarskih i turistifkih društvenih poduzeda.</s><s>Velik broj sumnjivih pretvorbi bez pravne osnove rezultirao je dolaskom novih ljudi koji su do tada bili uglavnom nepoznati i kao kapitalisti i kao poduzetnici, a najfešde su izvršene na dva najuobifajena nafina:</s>
<s> Otplatom dionica sredstvima poduzeda u pretvorbi (Petrifid D., 2000.) Oba slufaja predviđena su u zakonima o pretvorbi i privatizaciji, stoga primjena zakonskih odluka kod sankcioniranja zloupotreba ne bi trebala biti sporna.</s><s>Donošenju Zakona o pretvorbi društvenih poduzeda prethodilo je nekoliko skupova domadih ekonomskih i pravnih strufnjaka.</s><s>U prvom donešenom Zakonu o pretvorbi društvenih poduzeda iz 1991. u flanku 8 (NN Klasa O11-O1/91-O1/26, Ur.br.</s><s>71-91-1) navodi se kako poduzede ne može kreditirati kupnju dionica niti jamfiti za kredite koji se uzimaju u tu svrhu, a to se odnosi na dva slufaja:</s>
<s>2. Kada se poduzede u procesu pretvorbe koristilo kao jamac i opteredivalo hipotekom kako bi njegov vlasnik kupovao druga poduzeda u pretvorbi.</s><s>Postavljamo pitanje, je li krivac za protuzakonite djelatnosti poduzetnik koj je davao u zalog nešto što mu ne pripada ili banke koje su odobravale takve kredite?</s><s>U Zakonu o privatizaciji iz 1996. godine (NN 21-392/1996, Ur.br.</s><s>01-96-536/1) managerskim kreditima posvedena su dva flanka.</s><s>Članak broj 2 blokira kupnju dionica sredstvima poduzeda jer se navodi kako se kupnja dionica ili udjela pravne osobe ne može pladati, kreditirati niti jamfiti imovinom te pravne osobe.</s><s>Članak 43. propisuje kazne od 500.000 do 1.000.000 kuna za osobe koje kao kupac, flan uprave ili tijela pravne osobe pladaju dionice sredstvima poduzeda u procesu privatizacije.</s><s>Primjenom ova tri flanka rješila bi se vedina sumnjivih transformacija, ali i otkrila aktivna uloga banaka u protuzakonitim pretvorbenim aktivnostima.</s><s>10.1 Modeli preuzimanja poduzeda</s>
<s>Poduzetnik traži kredit od banke za preuzimanje određenog društvenog poduzeda, a njegovo odobrenje ovisi o „podobnosti“ preuzimatelja ili o politifkoj direktivi.</s><s>Ukoliko se svi potrebni elementi poklope, banka odobrava kredit poduzetniku koji u zalog daje poduzede za koje mu je kredit odobren.</s><s>Poduzetnik je fomalni vlasnik i upravlja svim vlasnifkim pravima.</s><s>Otplata takvog kredita vrši se direktno iz poslovanja poduzeda Shema 2 - Managerski krediti (I)</s>
<s>1. Poduzetnik banci izražava želju za preuzimanjem poduzeda 2. Banka odobrava kredit uz sugestiju nadređenih 3. Pretvoreno poduzede vrada kredit iz poslovanja 10.1.2 Managerski krediti (II)</s>
<s>Banka kao i u prvom primjeru odobrava kredit za preuzimanje poduzeda pod jednakim uvjetima, odnosno, poduzede je pod hipotekom do vradanja kredita.</s><s>Nakon preuzimanja, poduzede tijekom svog poslovanja ne plada dobavljafe, ne ispladuje plade zaposlenicima, te ne plada doprinose.</s><s>Poduzetnik sva sredstva zadržava za sebe ili ih izvlafi preko svojih privatnih poduzeda, preko kojih posluje sa preuzetom tvrtkom.</s><s>Dobavljafi potom blokiraju isporuku dobara, poslovanje se prekida, a radnici završavaju na burzi rada.</s><s>Nakon podmirenja najosnovnijih obaveza, poduzetnik prodaje poduzede, vrada banci kredit, a razliku zadržava.</s><s>Upravo na taj nafin poduzetnik je zaradio dvostruko, na izvlafenju novca iz poduzeda i na prodaji preuzete tvrtke. ukoliko dođe do stefaja poduzeda, prvo se iz stefajne mase namiruje banka ako je upisana hipoteka, a zatim i ostali vjerovnici.</s>
<s>Prema Institutu za hrvatski jezik i jezikoslovlje, studija slufaja (eng. case study) je kvalitativna metoda kojom se proufava određeni slufaj.</s><s>Osnovni postupak u studiji slufaja sastoji se u sagledavanju svih važnijih aspekata jedne pojave ili situacije, uzimajudi kao jedinicu analize pojedinafni subjekt, obitelj, organizaciju, lokalnu zajednicu ili fitavu kulturu.</s><s>Svaka od tih jedinica analize smatra se zasebnom cjelinom ili entitetom koja može ili ne mora biti u relaciji s drugim entitetima (Struna; 2005.).</s><s>Izrada studije slufaja, neophodna je u ovom radu kako bi se pojasnilo i prikazalo na koji nafin i zašto dolazi do propusta u vladajudem sustavu koji na neizravan nafin potife razvoj korupcije, te također, kako se isti bore protiv nje same.</s><s>Kako bi što kvalitetnije predstavili studiju slufaja, koristili smo metodu diskripcije uz desk istraživanje, što znafi da smo prikupljali i koristili podatke koji su javno dostupni i pomno zbirani, a za kasniju analizu studije slufaja koristili smo se metodama komparacije, te metodom analize i sinteze.</s>
<s>Predstavljena su tri slufaja koja de nam prikazati na koji nafin se korupcija aplicira u gospodarskom sektoru turizma, a koja su imala izuzetan odjek u hrvatskoj javnosti, uz negativne aspekte stranih gosti i ulagafa.</s><s>Podatci koje smo pridobili o informiranju o slufajevima javno su dostupni iz dnevnih i tjednih tiskovina koje se bave temama politike, gospodarstva i ekonomije u državi, ali i aktualnim kaznenim ili kriminalnim slufajevima vezanih uz iste.</s><s>Slufajeve smo potkrijepili također, oslanjajudi se na jedro zakona Republike Hrvatske koji su u tom vremenskom periodu bili aktualni.</s><s>Sva tri slufaja opservirali smo dijeledi ih na pet fimbenika, fokusirajudi se na finjenice vezane uz malverzacije.</s><s>Primijetili smo da se u sva tri slufaja pojavljuju jednake ili vrlo slifne aktivnosti – osoba ili više njih sa utjecajnog položaja, banke, pravni propusti, enormna dugovanja, te upitno vlasnifko stanje.</s><s>Također, sva tri slufaja i danas imaju neriješenih pravnih pitanja vezanih uz poslovanje.</s><s>11.1 Hotel Palace</s>
<s>Slufaj hotela Palace primjer je neuvažavanja prava vlasnika nad nekretninama otuđenim nacionalizacijom, te snažnog hercegovafkog lobija.</s>
<s>Od hotela koji je bio u neupitnom 100 postotnom privatnom vlasništvu, stjecajem okolnosti kroz reustroj države, našao se u nepremostivim problemima nepravomodnih presuda zbog nepoštivanja odluka hrvatskog Ustavnog suda.</s><s>Hotel Palace nacionalizacijom je preuzet od strane novih „vlasnika“ koji su izuzetno neadekvatnim poslovanjem oštetili pravu vlasnicu hotela, te državni prorafun RH koji je ostao uskraden za pripadajudi porez na dobit.</s>
<s>Danas oštedeni vlasnici kroz nacionalizaciju, a sada i kroz denacionalizaciju, nastavljaju pritisak uz pomod međunarodnih pravnih i politifkih institucija.</s>
<s>Prava vlasnica hotela postala je gospođa, fiji su roditelji bili 100 postotni vlasnici hotela, koji je nakon Drugog svjetskog rata nacionaliziran.</s><s>Status hotela nije mijenjan do 1993. kada je Agencija za restrukturiranje i razvoj donijela rješenje o pretvorbi hotela u dionifko društvo, fija je glavnica procijenjena na 12,67 milijuna DEM, od fega je 45,20% rezerviran za vlasnike, a ostatak je mogao u pretvorbu. u veljafi 1994.</s><s>Fond provodi reviziju pretvorbe u kojoj utvrđuje kako je u rezervaciji za vlasnike ostavljen preveliki iznos, pa se rezervacija smanjuje na 30,80% od procijenjene vrijednosti Hotela.</s><s>Odmah u ožujku 1994. gđa. vlasnica podnosi Agenciji zahtjev za poništenjem pretvorbe, jer smatra da su narušena njena vlasnifka prava.</s><s>Iz Agencije nije dobila odgovor na poništenje uz objašnjenje kako gospođa nije stranka u postupku (Zakon o turistifkom i ostalom građevinskom zamljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije, NN Na kraju je Ustavni sud poništio pretvorbu (USRH; Odluka ustavnog suda Republike Hrvatske broj U-III-1056/1994. od 22. ožujka 1995.;</s>
<s>Bez obzira na takvu odluku Ustavnog suda, u vlasnifkoj strukturi Hotela ništa se nije promijenilo, a pogreške u pretvorbi ni nakon 5 godina nisu ispravljene.</s>
<s>Zagrebafka banka je temeljem odobrenog kredita novom, odnosno, bududem vlasniku, od 5.studenog 1998. svoje novfano potraživanje osigurala pravom vlasništva na dionice hotela u nominalnom iznosu od 6.336.900 DEM.</s><s>Preuzimanjem dionica Zagrebafka banka trebala bi postati suvlasnikom hotela.</s><s>Istovremeno u tom procesu dogovaranja kredita, obje su stranke znale za odluku Ustavnog i Vrhovnog suda o faktifkom poništenju pretvorbe hotela Palace, na femu je inzistirala njegova vlasnica međutim ta odluka je ignorirana.</s><s>U Narodnim Novinama s pofetka 1999., javni bilježnik na temelju Ovršnog zakona (Ovršni zakon, prestao važiti, NN 57/96, 29/99, 42/00, javnobilježnifkog osiguranja prijenosom prava vlasništva na dionicama.</s><s>Predlagatelj osiguranja je Zagrebafka banka, dok je protivnik osiguranja Hotel Esplanade, Palace Hotel Zagreb, novi Vlasnik i poduzede Domorad iz Zagreba.</s>
<s>Novi vlasnik je stavljajudi pod hipoteku hotel koji nije njegov, uzimao kredite od Zagrebafke i Hypo banke bez obzira na nejasne vlasnifke okolnosti, da bi nakon toga Zagrebafka banka postala vlasnikom nacionalizirane imovine koja bi se prema Zakonu o denacionalizaciji trebala vratiti stvarnim vlasnicima ili njihovim nasljednicima. (Slobodna Dalmacija: Novcem "Slobodne Dalmacije" kupljeni su hoteli "Palace" i Reakcije na</s>
<s>Mali dionifari ukazivali su nadležnim institucijama i odgovornim osobama na propuste i kriminalne radnje vezane uz pretvorbu hotela Palace, te upozoravali na svjesno devastiranje hotela, za što bi odgovornost trebala snositi njegova Uprava koja se pojavila iz pretvorbe.</s><s>Tako je utvrđeno da Hotel ne plada rafune dobavljafa preko godinu dana, a istovremeno se sva kunska i devizna sredstva prenose na rafune hotela Esplanade i građevinskog poduzeda „Domorad“ (Državni Ured za Reviziju RH; izvješde o obavljenoj reviziji Pretvorbe i privatizacije hotela Esplanade; Klasa: 041-03/01-01/873 Urbroj: 61301-02-03-11).</s><s>U tijeku poslovanja zaposleni i mali dionifari primijetili su kako je Hypo banka, pored kredita Zagrebafke banke, odobrila novi kredit hotelu Palace u iznosu od 10 milijuna DEM za adaptaciju hotela, ali ta sredstva nikada nisu upotrijebljena u hotelu.</s><s>Upravo ovaj slufaj predstavlja primjer nezakonitog djelovanja banke i izdavanje managerskog kredita kojeg smo ved ranije objasnili.</s><s>Prema tvrdnjama blagajnika hotela, novi direktor uzima gotova sredstva iz blagajne, što se može tretirati kao kriminalna radnja.</s>
<s>Uzimanjem kredita kod spomenutih banaka hotel Palace se zadužio dvostruko u odnosu na njegovu procjenjenu vrijednost, a sredstva je novi direktor iskoristio u svoje privatne poslove.</s><s>Iako je vlasnici priznato barem 30ak posto vlasništva cijelog hotela, otkako je je hotel proveo pretvorbu, nije primila niti jedne kune dividende.</s>
<s>Slufaj ACI marina samo je još jedan u nizu koji je stjecajem razlifitih okolnosti, lošeg upravljanja nestrufnog kadra, politike, malverzacije i korupcije postao nakaradnost hrvatskog pretvorbenog modela na uštrb hrvatskog turizma i nautike u Hrvatskoj.</s><s>Lanac pristaništa koji je u pretvorbi brojio 19 marina sa više od 5000 vezova postao je žrtva u kojem su svoj položaj iskoristili visoki državni dužnosnici, radedi kontraproduktivno uz enormne gubitke i zaduženja.</s>
<s>Idejni zafetnik izgradnje sistema marina duž Jadranske obale je gospodin koji je bio poznavatelj nautifkog turizma koji je je prijateljstvo s nekadašnjim jugoslavenskim premijerom iskoristio za izgradnju lanca jadranskih marina, izgrađujudi svjetski poznato ime u svijetu nautike: ACY – Adriatic Club Yugoslavia.</s><s>Službeno je po prvi put promovirano u Splitu 1.7.1983., a ved se do kraja godine krenulo sa izgradnjom projekta.</s><s>Nakon izgradnje prvih šest pristaništa planira se izgradnja i drugih za što su trebala nova financijska sredstva, zbog fega ACY potpisuje ugovor o zajednifkom ulaganju sa tvrtkom „Grasseto“ koja ulaže 28.447.000 DEM.</s><s>Do kraja 1990.</s><s>Godine lanac broji 19 marina.</s><s>Prve promjene dogodile su se 1991. kada je Adriatic Club Yugoslavia preimenovan u Adriatic Yacht Club kako bi se izbjeglo ime Jugoslavije, a zadržala kratica ACY.</s><s>Iste godine na mjesto direktora dolazi nova osoba koja je imala za ulogu obnoviti kontakte sa kljufnim institucijama zbog promjene ustroja države, a prvi vlasnik i idejni zafetnik projekta postaje predsjednikom poslovnog odbora i iz sjene posao nastavlja dobro funkcionirati.</s><s>Zbog pada poslovanja i zarade s pofetka ratnih godina, te visokih troškova za obnovu ratno oštedenih marina, ACY ulazi u pretvorbu, a HFP izdaje rješenje.</s><s>Adriatic Yacht Club postaje Adriatic Croatia International Club d.d.</s><s>Opatija.</s>
<s>U pretvorbi je ACY procijenjen na 106 milijuna DEM, a među znafajnim se dionifarima pojavljuju INA i HFP koji zadržavaju dionice vrijedne oko 2 milijuna DEM zbog neprovedene denacionalizacije, jer su neke marine izgrađene na privatnim zemljištima.</s><s>Mali dionifari i zaposlenici držali su 11% dionica, a INA u pretvorbi stjefe pravo na dva paketa dionica fime postaje vedinski vlasnik.</s><s>Pored INE najvedi suvlasnik ACY-ja bila je strana kompanija „Grasseto Nederland B.V.“ iz Amsterdama, koja pristaje svoju investiciju iz 1988. pretvoriti u dionice ACI-ja d.d..</s><s>HFP je izdao rješenje o pretvorbi ACI-ja 30.12.1993., a samo dan ranije INA i „Grasseto“ potpisuju pismo namjere.</s><s>INU zastupa pomodnik generalnog direktora, koji je inafe i brat vlasnika hotela iz prvog slufaja, koji je na neobjašnjiv nafin postao vedinski vlasnik dvaju najstarijih zagrebafkih hotela „Esplanade“ i „Palacea“.</s><s>Iako se u pismu namjere spominjala odredba da budude dionifko društvo nede otpuštati zaposlene, prva žrtva sporazuma bio je sam idejni zafetnik i prvi direktor ACY marina, koji je uklonjen s mjesta direktora, a nakon toga je slifna sudbina zadesila i stotinjak drugih zaposlenika.</s><s>U travnju 1994. za ponovno je izabran novi direktor kojeg se povezuje sa spornim poslovanjem pri kupnji farter flote koja je bila prepladena, a navodno ostvarena zbog osuvremenjivanja flote.</s><s>Nakon njega iznenadno u jesen 1995. godine na felno mjesto dolazi Austrijanac kojeg su mediji povezivali s prijateljstvom obitelji prvog hrvatskog predsjednika.</s><s>Kasnije je i utvrđeno kako je na to radno mjesto postavljen ilegalno (u NO nije zadobio vedinu), ali ga je bez obzira na to Trgovafki sud u Rijeci upisao u sudski registar tvrtke.</s><s>Poslovanje ACI-ja u nabavci robe i rezervnih dijelova usmjerava preko svojih privatnih tvrtki.</s><s>Prvi vedi financijski skandal bila je prodaja flote koju je prethodno kupio bivši direktor, plativši 23 plovila oko 8 milijuna DEM.</s><s>Novi austrijski direktor je flotu prodao ved idude godine, bez natjefaja, u pola cijene, preko slovenske brokerske tvrtke.</s><s>ACI je takvom prodajom ošteden za više od 3 milijuna DEM.</s><s>Za ACI je 1995. godina završila s ogromnim gubitkom od 317 milijuna DEM, stoga INA sa svojim sredstvima ispladuje talijanskog vlasnika „Grasseta“, te tako postaje apsolutni vlasnik.</s><s>Hrvatski mediji izvještavali su kako je INA lažnim ugovorima i fiktivnom dokapitalizacijom postala vlasnikom ACI-ja koji je bio u vedinskom državnom vlasništvu.</s>
<s>Za vrijeme dok je direktor bio Austijanac, za Hrvatsku turistifku organizaciju i sve ljubitelje nautike na ovim prostorima razvoja nije bilo, a nautifki turizam bio je u katastrofalnom padu.</s><s>Na opde razofaranje svih ACI se nije pojavljivao na hrvatskim i talijanskim nautifkim sajmovima.</s><s>Neprofesionalizam ACI-ja prepoznale su i brojne strane yacht revije oštro napadajudi i kritizirajudi stanje u hrvatskim marinama i odnos prema stranim nautifarima.</s>
<s>ACI se danas nalazi u vedinskom državnom vlasništvu (79%), "drži" oko 35% udjela na hrvatskom nautifkom tržištu koje na godišnjoj razini prihoduje oko 650 milijuna kuna bez PDV-a, te uz odmorišni, poslovni, zdravstveni, sportski i kulturni turizam fini šestu karijatidu hrvatskog turistifkog proizvoda, a ujedno je i njegov najperspektivniji i najprofitabilniji segment.</s>
<s>ACI u 21 marini od Umaga do Dubrovnika raspolaže sa 6.078 vezova od fega 5. 227 u moru i zapošljava nešto manje od 400 ljudi.</s><s>Bilanca stanja tvrtke više je nego "uzorna", s obzirom da aktiva ACI-ja (568 milijuna kuna), svega 22% svojih izvora ima u kreditnim obavezama društva.</s><s>ACI bi danas vrijedio svega 60-ak milijuna eura. (Istarski.hr/Jutarnji list; Ivan Herak: Najvedi problem ACI-ja je njegova vlasnifka struktura; 04.10.2014)</s>
<s>izgradnja megazabavišta Stubifkih toplica, kupališta koje bi kontinentalnu turistifku sezonu produžilo na svih 12 mjeseci, kao odgovor uspješnim slovenskim</s>
<s>„Matija Gubec“ iz Stubifkih toplica HFP je odobrio njegovom idejnom zafetniku.</s><s>Projekt je zamišljen dugorofno, a zarada i povrat investicija temeljila se na masovnosti.</s><s>Plan je bio da se razvojem toplica posredno razvija i samo mjesto u kojem bi se izgradili sekundarni sadržaji vezani uz turistifku ponudu.</s>
<s>Nosilac i autor ovog kupališnog projekta bio je povratnik iz inozemstva iza kojeg su bili znafajni poslovni uspjesi, te dobre poslovne i financijske veze sa bivšim partnerima, što je bilo neophodno za uspješnu realizaciju ambicioznih planova.</s><s>Ta osoba svu je svoju imovinu i bogatstvo stekla prije pretvorbe.</s><s>Investiciju su financijski uz njega kao idejnog zafetnika trebale pratiti domade i inozemne banke s povoljnim kreditima, a planiralo se u pet godina u Stubifke toplice uložiti preko 66milijuna kuna.</s>
<s>Temeljem ugovora o ulaganju i dokapitalizaciji iz 1996., kao dokapitalizator, nosioc projekta postaje i predsjednik Uprave poduzeda.</s><s>Ugovorom je bilo predviđeno da postane vlasnik hotela proporcionalno postotku njegovih ulaganja, do postizanja vedinskog vlasništva.</s><s>Zatefeno stanje u HTP-u Matija Gubec bilo je teško zbog dugovanja prema varaždinskom „Coningu“, tvrtki utjecajnog hrvatskog politifara s pofetka 90-ih koje je iznosilo oko 24 milijuna DEM, dok je za usporedbu u to vrijeme temeljni kapital toplica iznosio oko 5,5 milijuna DEM.</s><s>Dio dugovanja hotela Coningu plada poduzede „HDD Domovina“ u vlasniku sina prvog hrvatskog predsjednika, koje se temeljem toga upisuje kao hipotekarni vjerovnik.</s><s>HFP nakon toga odobrava velika sredstva zafetniku projekta, za ulaganje u hotel koji je ionako optereden hipotekama.</s><s>Bez obzira na sve otežavajude okolnosti u poslovanju, on je do 1998. uložio u poduzede više od 5 milijuna kuna, te su se planovi razvijali u željenom smjeru.</s>
<s>Ugovor o dokapitalizaciji prvo krši Mirovinski fond, a potom HFP jer svoj vedinski paket prodaje PIFu.</s><s>Mirovinski fond paket dionica „HTP Matija Gubec“ prodaje osobi kriminalne prošlosti, varaždinskom poduzetniku i tajkunu, koji zapofinje akciju preuzimanja poduzeda, pa je među ostalim donešena i nelegalna odluka o sazivanju Skupštine društva, sazvane od strane neovlaštenih osoba, na kojoj nisu prisustvovali ni flanovi Nadzornog niti Upravnog odbora, što je u suprotnosti sa odredbama Zakona o trgovafkim društvima (Zakon o trgovafkim društvima; profišdeni tekst zakona; NN 111/93, 34/99, 111/12, 68/13, 110/15).</s><s>Na toj „skupštini“ autoru projekta se poništava dokapitalizacija, a odluke koje je falsificirao javni bilježnik na „glavnoj skupštini“ upudene su Trgovafkom sudu u Zagrebu, te se upisuju kao pravovaljana uz upis novih flanova Uprave i flanova Nadzornog odbora.</s><s>Varaždinski poduzetnik tada izbacuje samog autora projekta iz hotela na nasilan i agresivan nafin, zauzimajudi sve ulaze i izlaze iz hotela, oduzimajudi mu kljufeve.</s><s>Time mu je blokiran novac kojeg je investirao u hotel, a vrijednost investicija na kraju je iznosila preko 6 milijuna kuna.</s>
<s>Nakon toga dolazi do nezaustavljive devastacije kupališnog kompleksa, gdje život gubi petogodišnja djevojfica zbog nestrufnog izvršavanja radova.</s><s>Kod opskrbe hotela uvjetovana je kupnja prehrambenih proizvoda iskljufivo iz njegove tvrtke „Varaždinke“, fime zaokružuje svoje poslovanje.</s><s>Roba koju narufuje od „Varaždinke“ hotel plada po dvostruko skupljoj maloprodajnoj cijeni, fime se isisava novac iz poduzeda.</s>
<s>Varaždinskog poduzetnika tereti se za zlouporabu povjerenja u gospodarskom poslovanju, povredu obveze vođenja trgovafkih i poslovnih knjiga i povredu dužnosti u slufaju gubitka, prezaduženosti ili nesposobnosti za pladanje.</s><s>Kao direktor „Varaždinke“, u prijavi poreza na dodanu vrijednost za 2008. godinu nije ukljufio niti iskazao obvezu poreza na dodanu vrijednost s osnova manjkova zaliha društva u visini vedoj od 7 milijuna kuna.</s><s>Time je društvo izbjegavanjem pladanja poreza na dodanu vrijednost vedeg od 1,5 milijun kuna, nepripadno okoristilo na štetu prorafuna Republike Hrvatske. (Za portal evarazdin.hr piše Ivan Tomaškovid; „Zbog nepokretnosti I. H. odgođeno pripremno rofište u slufaju Varaždinka“; 9.3.2016.) Također, tereti ga se i za nepodmirene obaveze u iznosu vedim od 3,5 milijuna kuna.</s><s>U ožujku 2016. godine, varaždinski tajkun preminuo je u 83. godini života, a rofište je odgođeno.</s>
<s>Iako su događaji i situacije iz navedenih primjera razlifiti, jedro koje ih povezuje upravo je sama struktura na koju smo iste te primjere i rasflanili.</s><s>Podjela primjera iz prakse na pet jednostavnih međusobnih poveznica, prikazuje koje elemente možemo povezati među njima, kakvi se problemi pojavljuju u svakom od njih, kada je došlo do prvih reakcija na propuste, te posljedice koje su ishodile iz događaja.</s><s>Informacije o spomenutim slufajevima, dostupne su iz hrvatskih medija, te dnevnih i tjednih tiskovina koje se bave temom politike, afera, korupcije, malverzacija i slifno.</s><s>Prije svega, sama poveznica među slufajevima su upravo afere koje su u izravnoj vezi sa turistifkim objektom ili poduzedima koje se bave prodajom turistifkih usluga.</s><s>Turizam kao gospodarstvo koje uz sebe veže masovnost ljudi, predstavlja i potencijal za velike zarade uz dobro promišljena ulaganja.</s><s>Kako bi se novac u potencijalno turistifko odredište uložio, važnu ulogu imaju banke koje su na razne nafine odobravale kredite svojim klijentima, bez obzira što određeni potražioci nisu za njega imali osnove.</s>
<s>Još jedna od izuzetno važnih finjenica koje se pojavljuju u navedenim slufajevima u kojima je predstavljeno nepravilno upravljanje poduzedem, je vremensko razdoblje u kojem se slufaj odvija.</s><s>Naime, države u tranziciji poput Republike Hrvatske u određenom periodu, podložne su porastu kaznenih djela zbog neusklađenosti zakona, zastare, te dolazi do masovnih postupaka nacionalizacije, odnosno, privatizacije pojedinih objekata, u našem slufaju turistifkih.</s><s>Upravo te promjene uzrokuju zastoj u razvitku gospodarstva uz nepovoljne društvene strukture, prespori dotok stranog kapitala, što također za posljedicu ima i porast nezaposlenosti.</s><s>Karakteristike tranzicijskih zemalja, koje se pojavljuju i u slufajevima RH, pogodne su za širenje mita i korupcije na svim podrufjima rada, pa tako i u turizmu, zbog nevladavine prava i nepoštivanja vlasnifkih prava.</s><s>Pokretaf korupcije, kao i potraživanje rente uzrokovan je klijentelizmom, posljedicom desetljedima provedenih u planskoj ekonomiji.</s><s>Tranzicijsko razdoblje bilo je, također i plodno tlo za razvoj oligarhije, nakon fega su brojni visoki državni dužnosnici bivše države, zapofeli posao bespravno stefenim kapitalom.</s>
<s>Tako u prvom primjeru slufaja hotela Palace koji je nacionalizacijom preuzet u novo vlasništvo, izuzetno neadekvatnim poslovanjem oštedena je ne samo prava vlasnica hotela, ved i državni prorafun, koji je ostao uskreden za pripadajudi porez na dobit.</s><s>Veliku ulogu imala je jedna od banki koja je izdala kredit novom, odnosno bududem vlasniku, uz potraživanje dionica hotela u izdanom nominalnom iznosu, bez obzira na odluku Ustavnog i Vrhovnog suda o poništenju pretvorbe hotela Palace u korist njegove prve sto postotne vlasnice.</s><s>Na propuste su ukazivali mali dionifari, a odgovornost je trebala snositi Uprava hotela.</s><s>Utvrđeno je da Hotel ne plada rafune dobavljafa preko godinu dana, a istovremeno se sva kunska i devizna sredstva prenose na rafune drugog hotela, te poduzeda koje je od istog vlasnika kao i hotel Palace.</s><s>U tijeku poslovanja zaposleni i mali dionifari primijetili su kako je nova banka, pored kredita prve banke, odobrila novi kredit hotelu Palace u iznosu od 10 milijuna DEM za adaptaciju hotela, ali ta sredstva nikada nisu upotrijebljena u hotelu.</s><s>Upravo ovaj slufaj predstavlja primjer nezakonitog djelovanja banke i izdavanje managerskog kredita kojeg smo ved ranije objasnili.</s><s>Uzimanjem kredita kod spomenutih banaka hotel Palace se zadužio dvostruko u odnosu na njegovu procjenjenu vrijednost, a sredstva je novi direktor iskoristio u svoje privatne poslove.</s><s>Idudi slufaj korupcije u turistifkom poduzedu predstavljen je slufaj ACI marina koji je stjecajem razlifitih okolnosti, lošeg upravljanja nestrufnog kadra, politike, malverzacije i korupcije postao nakaradnost hrvatskog pretvorbenog modela na uštrb hrvatskog turizma i nautike u Hrvatskoj.</s><s>Lanac pristaništa ACI marina, u pretvorbi je brojio 19 marina sa više od 5000 vezova, a postao je žrtva u kojem su svoj položaj iskoristili brojni visoki državni dužnosnici, radedi kontraproduktivno uz enormne gubitke i zaduženja.</s><s>Tvrtku su obilježile brojne promjene u strukturi Uprave, te ulaganje strane kompanije iz Amsterdama koja je uz ostale dionifare postala jednim od najvedih suvlasnika, izbacujudi iz ACI marina samog idejnog zafetnika i prvog direktora.</s><s>Nakon razdoblja nacionalizacije za Hrvatsku turistifku organizaciju i sve ljubitelje nautike na ovim prostorima razvoja nije bilo, a nautifki turizam bio je u katastrofalnom padu.</s><s>Na opde razofaranje svih ACI se nije pojavljivao na hrvatskim i talijanskim nautifkim sajmovima.</s><s>Neprofesionalizam ACI-ja prepoznale su i brojne strane yacht revije oštro napadajudi i kritizirajudi stanje u hrvatskim marinama i odnos prema stranim nautifarima.</s>
<s>U posljednjem slufaju predstavljene su malverzacije u izvedbi projekta Stubifkih toplica koje su trebale produžiti kontinentalnu turistifku sezonu na cijelu godinu.</s><s>Ugovorom je bilo predviđeno da nosioc projekta postane vlasnik hotela proporcionalno postotku njegovih ulaganja, do postizanja vedinskog vlasništva, međutim zatefeno stanje bilo je teško zbog velikih dugovanja, te je dio dugova platilo poduzede sina prvog hrvatskog predsjednika, koje se temeljem toga upisuje kao hipotekarni vjerovnik.</s><s>Hrvatski fond za privatizaciju nakon toga odobrava velika sredstva zafetniku projekta, za ulaganje u hotel koji je ionako optereden hipotekama.</s><s>Nakon toga dolazi do kršenja ugovora gdje se paket dionica prodaje poduzetniku kriminalne prošlosti, te se zpofinje proces preuzimanja poduzeda.</s><s>Kao posljedica brojnih malverzacija, dolazi do oštedenja prorafuna Republike Hrvatske.</s>
<s>Unatof raznolikosti među slufajevima, može se uofiti kako je jedan od najvedih fimbenika koji su utjecali na razvoj događaja upravo vremenski period kojeg smo ved ranije spomenuli.</s><s>Bilo kakve promjene u državnom ustroju i politifke odluke, stvaraju potencijalne prilike za malverzacije, nova kaznena ili fak i kriminalna djela.</s><s>Zbog vremenskog perioda izmjenu zakona fije se pomanjkljivosti festo naglašuju, plodno su tlo za razvoj korupcije u zemlji.</s>
<s>Na ljestvici najstarijih profesija na svijetu na prvom mjestu je, naravno, prostitucija, na drugom špijuniranje, dok literatura na trede mjesto stavlja bavljenje korupcijom, zarađivanje za život pomodu korupcije.</s><s>Ta je aktivnost stara koliko i ljudski rod, bolje refeno, koliko i politifka i ekonomska organizacija društva.</s><s>Korupcija znafi razlifite stvari razlifitim ljudima, međutim za mnoge, ona je poput sablasti fija se štetna prisutnost može osjetiti, ali joj je sastav neopipljiv i neodređen.</s><s>S druge strane, jedna od najjafih gospodarskih grana koja pridonosi ekonomskoj stabilnosti turistifkog odredišta.</s><s>Turizam potife razvoje u svim segmentima na prostoru u kojem djeluje.</s><s>Potife zapošljavanja, ulaganja u infrastrukturu, ulaganja u logistiku, razvoj sadržaja za sve dobne skupine, razvoj kompletnog lokalnog podrufja u kojem djeluje, potifudi suradnju s lokalnim stanovništvom.</s><s>Ukratko, zahtijeva razmišljanja izvan okvira.</s><s>Kreativno razmišljanje kvalificiranih i sposobnih strufnjaka dovodi do razvoja kvalitetnih strategija koje u konafnici, jafaju ekonomiju i gospodarstvo zemlje.</s>
<s>Upravo je korupcija taj snažni faktor koji negativno utjefe ne samo na gospodarstvo i ekonomiju, ved kompletni demokratski i pravni sustav države, crpedi i iskorištavajudi povjerenje njenih građana, te njihov novac.</s><s>Korupcija stoga, utjefe na povedanje dohodovne nejednakosti što uzrokuje porast siromaštva u zemlji, povedanje sive ekonomije, te smanjenju prorafunskih prihoda zbog fega dolazi do manjka sredstava za prorafunsko financiranje, te fiskalni deficit.</s><s>Brojni potencijalni projekti koji bi osnažili pojedinu destinaciju, tako ostanu dovršeni, a novac koji mu je bio namijenjen, bespravno podignut iz državne blagajne.</s><s>Banka daje kredite, ali novac se ne ulaže, ved se bilježi povedan transfer novca na inozemne rafune.</s><s>Zlouporaba se događa na redovitoj bazi tijekom obavljanju dužnosti i zadataka javnih službenika u Hrvatskoj, ali fini se da su neki sektori podložniji praksama podmidivanja od drugih.</s><s>To dakako ovisi o samoj prirodi pruženih usluga, ali izgleda da su određene prakse ustaljenije u određenim sektorima.</s><s>Pitanje koje izazva zabrinutost je vrlo mali dio davatelja mita koji prijave slufaj nadležnim tijelima.</s><s>Opdenito gledano, hrvatski građani ne prihvadaju korupciju, te su izrazili veliku zabrinutost zbog nje u anketi, međutim fini se da se podmidivanje tolerira kao alat kojim se postižu stvari ili osigurava bolji tretman.</s><s>Mogla bi se razmotriti mogudnost daljnjeg proufavanja osviještenosti javnosti o korupciji i razvijanja inicijativa s ciljem boljeg informiranja onih koji ne smatraju da je podmidivanje na istoj razini kao „prava“ kriminalna djela, kao i povedanja razumijevanja o štetnim ufincima davanja i primanja mita na pravilnu isporuku javnih usluga.</s>
<s>Iako ne postoji konkretno rješenje sa kojim bi se korupcije u potpunosti iskorijenila u hrvatskoj ili opdenito u svijetu, svakako se može radti na podizanju svijesti svih građana, a prije svega na nafin da se poboljša dotok informacija koje moraju biti istovjetne i istinite.</s><s>Također, jedan od kljufnih elemenata održivog razvoja je i jafanje integriteta institucija.</s><s>Ljudi shvadaju znafaj uvođenja etifnosti i upravljanja integritetom.</s>
<s>On javnim službama omoguduje da one zaiste i služe društvu, te budu oslonac pouzdanosti i zakonitosti.</s><s>Vlada RH odlufna je u svojim nastojanjima da iskorijeni korupciju iz društva.</s><s>Sprjefavanje korupcije na svim razinama kljuf je uspješne antikorupcijske politike, ali i obveza RH koja proizlazi iz Konvencije UN-a protiv korupcije, te relevantnih dokumenata Vijeda Europe i Europske unije.</s><s>U procesu gospodarskog preustroja bivših socijalistifkih država, koje su razvijale gospodarski sustav utemeljen na neufinkovitoj planskoj privredi i državnom. tj društvenom vlasništvu, jedna je od kljufnih reformskih zadada rješavanje pitanja vlasnifke strukture kroz postupke pretvorbe društvenog vlasništva i privatizacije.</s><s>Upravo se u tim procesima pokazala sva pogubnost "uvezanosti" politike i gospodarstva, i to tako da je ekonomsku logiku poslovanja zamijenila "logika politifke modi" (Kregar, 2010:12), što je bilo vidljivo i u ufestaloj praksi politifkih imenovanja u upravne i nadzorne odbore javnih poduzeda od strateške važnosti.</s>
<s>Nije dovoljno izdavati zakone da bi ljudi postali pošteni.</s><s>Hrvatska je izgradila zadovoljavajuüi zakonski okvir, te društvenu svijest o potrebi suzbijanja korupcije, ali u borbi protiv korupcije nedostaje ufinkovitija implementacija mjera antikorupcijske politike.</s><s>U tu borbu treba udi energifnije i tako dati do znanja da nulta tolerancija na korupciju nije tek fraza, nego odluþan stav cijelog društva.</s>
<s>Misterioznu poduzetnicu terete da je pronevjerila milijune eura; dostupno na: http://www.24sata.hr/news/misterioznu-poduzetnicu-terete-da-je-pronevjerilamilijune-eura-441043</s>
<s>dobiveno http://www.jutarnji.hr/vijesti/crna-kronika/kako-jerekorder-s-liste-duznika-ostetio-rivijeru-i-drzavu-za-cak-60-milijuna-otkrivenenevjerojatne-malverzacije-dobitnika-zlatne-kune/33277/, 17.03.2016.</s><s>Jutarnji list. (2013.).</s><s>Tajanstvena menadžerica osumnjičena za pronevjeru 1,2 milijuna Vanja</s>
<s>dostupno https://vlada.gov.hr/vijesti/nacionalni-programsuzbijanja-korupcije-2006-2008/6048, 12.03.2016.</s><s>Ministarstvo financija RH. (2013.).</s><s>Godišnje izvješde o radu ureda za 2012. godinu; Ured za sprjefavanje pranja novca. str.79.</s>
<s>Poslovni dnevnik. (2013.).</s><s>I posljednji radnici hotela koji je zatvoren od travnja dali otkaz.</s><s>Sve tri Hudoletnjakove tvrtke imaju blokirane račune; piše: Biserka Ranogajec.</s><s>Dostupno na: http://www.poslovni.hr/hrvatska/ma-kakav-stecajimamo-toliko-novca-da-mozemo-kupiti-jos-jedne-toplice-256390, 11.03.2016. ovlasti/povjerenja u gospodarskom poslovanju (u športu) te uloga sudskih vještaka knjigovodstvenofinancijske struke u tim kaznenim postupcima.</s><s>Zbornik radova Pravnog fakulteta u Splitu, god. 49, 4/2012., str. 769.-785.</s><s>Slobodna Dalmacija. (2001.).</s><s>Novcem "Slobodne Dalmacije" kupljeni su hoteli "Palace" i Šibenik</s>
<s>Vukovid, I. (2006.).</s><s>Suvremeni trendovi u razvoju turizma u Europskoj uniji i implikacije na Hrvatsku.</s><s>Sveufilište u Rijeci.</s><s>Faculty of Tourism and Hospitality Management in Opatija.</s><s>Opatija.</s>
<s>ZSE – The Zagreb Stock Exchange. (2007.).</s><s>Skradeni prospekt uvrštenja dionica Palace Hotela Zagreb d.d. u kotaciju javnih dioničkih društava.</s><s>Dobiveno na: Zakona o državnoj reviziji (Narodne novine 49/03 - profišdeni tekst) Zakon o pretvorbi društvenih poduzeda (Narodne novine 19/91, 45/92, 83/92, 16/93, Zakon o gradnji, NN 153/13, na snazi od 01.01.2014., Pridobljeno 8.5.2014. na http://www.zakon.hr/z/690/Zakon-o-gradnji Zakon o kaznenom postupku, profišdeni tekst zakona koji je bio na snazi do Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/714/zzz-Zakon-o-kaznenompostupku-2008-2013</s>
<s>Zakon o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela, profišdeni tekst zakona, NN http://www.zakon.hr/z/110/Zakon-o-odgovornosti-pravnih-osoba-za-kaznenadjela</s>
<s>Zakon o porezu na promet nekretnina, prestao važiti 31.12.2014., NN 69/97, 26/00, http://www.zakon.hr/z/753/zzz-Zakon-o-porezu-na-promet-nekretnina-20112014</s>
<s>Zakon o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama, profišdeni tekst zakona, NN 86/12, 143/13, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/486/Zakon-opostupanju-s-nezakonito-izgra%C4%91enim-zgradama Zakon o postupanju i uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja, profišdeni tekst zakona, http://www.zakon.hr/z/184/Zakon-o-postupanju-i-uvjetima-gradnje-radipoticanja-ulaganja</s>
<s>Zakon o postupku oduzimanja imovinske koristi ostvarene kaznenim djelom i prekršajem, NN 145/10, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/435/Zakon-o-postupku-oduzimanja-imovinske-koristiostvarene-kaznenim-djelom-i-prekr%C5%A1ajem Zakon o pravu na pristup informacijama, NN 25/13, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/126/Zakon-o-pravu-na-pristup-informacijama Zakon o provedbi ovrhe na novfanim sredstvima, profišdeni tekst zakona, NN 91/10, 112/12, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/346/Zakon-o-provedbiovrhe-na-nov%C4%8Danim-sredstvima</s>
<s>Zakon o pružanju usluga u turizmu, profišdeni tekst zakona, NN 68/07, 88/10, 30/14, http://www.zakon.hr/z/343/Zakon-o-pru%C5%BEanju-usluga-u-turizmu Zakon o radu, NN 93/14, na snazi od 07.08.2014., Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/307/Zakon-o-radu</s>
<s>Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije (Narodne novine 44/01 i 143/02) Zakon o sprjefavanju pranja novca i financiranja terorizma, profišdeni tekst zakona, NN 87/08, 25/12, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/117/Zakon-osprje%C4%8Davanju-pranja-novca-i-financiranju-terorizma Zakon o tajnosti podataka, profišdeni tekst zakona, NN 79/07, 86/12, na snazi od 07.08.2007., Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/217/Zakon-otajnosti-podataka</s>
<s>Zakon o trgovafkim društvima; profišdeni tekst zakona; NN 111/93, 34/99, 121/99, Zakon o tržištu kapitala, profišdeni tekst zakona, NN 88/08, 146/08, 74/09, 54/13, http://www.zakon.hr/z/171/Zakon-o-tr%C5%BEi%C5%A1tu-kapitala Zakon o turistifkim zajednicama i promicanju hrvatskog turizma, NN 152/08, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/342/Zakon-oturisti%C4%8Dkim-zajednicama-i-promicanju-hrvatskog-turizma Zakon o turistifkoj inspekciji, NN 19/14, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/711/Zakon-o-turisti%C4%8Dkoj-inspekciji Zakon o turistifkom i ostalom građevinskom zamljištu neprocijenjenom u postupku pretvorbe i privatizacije, NN 92/10, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/350/Zakon-o-turisti%C4%8Dkom-i-ostalomgra%C4%91evinskom-zemlji%C5%A1tu-neprocijenjenom-u-postupku-pretvorbei-privatizacije</s>
<s>Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, profišdeni tekst zakona, NN 91/96, http://www.zakon.hr/z/241/Zakon-o-vlasni%C5%A1tvu-i-drugim-stvarnimpravima</s>
<s>Zakon o zaštiti osobnih podataka, profišdeni tekst zakona, NN 103/03, 118/06, 41/08, 130/11, 106/12, Pridobljeno 8.5.2015. na http://www.zakon.hr/z/220/Zakon-oza%C5%A1titi-osobnih-podataka</s>
<s>Turizem, kot najbolj donosna industrija na svetu - ter najhitreje rastofa gospodarska panoga, omogofa hitri razvoj ekonomske destinacije.</s><s>Lahko je rešitev za veliko razlifnih problemov v svetu, kot so razlike med bogatimi in revnimi državami, ker vpliva na povefanje prihodkov in razvoj destinacije, tako v infrastrukturi kot tudi izobraževanju in ostalih sektorjih.</s><s>Glede na komplekstnost odnosov in pojavov v turizmu, pojavljavljajo se tudi negativni aspekti, ki so bili dolgo fasa zanemarjeni, kot so dolofeni socialnopatološki pojavi, ekološke grožnje, pomorski prekrški, lastninski problemi, varnost turistov ali pa zaposlenih v tem sektorju.</s><s>Da bi kaznivo dejanje postalo del turizma ga je potrebno narediti v škodo turista, turistifne destinacije, turistifne organizacije ali turistifnega delavca.</s><s>Tranzicija proti tržnem gospodarstvu in proti novim, demokratifnim inštitucijam, ter lastninjenje družbenega lastništva so pripravile novo, plodno podlago za korupcijo.</s><s>Problem korupcije predstavlja devijacijo temeljnih družbenih nafel, boj s korupcijo pa osnovni predpogoj za razvoj odprte in demokratifne družbe.</s><s>Korupcija unifuje zaupanje v oblast in politiko, ter možnost za poštene medsebojne poslovne odnose.</s><s>Ruši vse osnove demokracije, kot so zaupanje ljudi v izbrane predstavnike.</s><s>Prepotrebno zaupanje v medsebojnem poslovanju pa je resno ogroženo, ker vsakdo, ki želi vlagati in poslovati v državi, kjer se ne spoštujejo zakoni in pravila poštenega poslovanja hitro odneha.</s><s>Ob vsem tem, korupcija je danes ena od glavnih gonilnih sil „organiziranega kriminala“, to je razlifnih mafijskih skupin, nacionalnih ali transnacionalnih.</s>
<s>V tej diplomski nalogi raziskujemo medsebojne odvisnosti korupcije in turizma v Republiki Hrvaški, predvsem z definicijami, ter spremljanjem pojava korupcije v rezlifnih druženih slojih.</s><s>Z raziskovanjem med državljani smo analizirali na kakšen nafin se korupcija pojavlja in na kakšen nafin se asimilira na podrofju turizma, kdo pri tem sodeluje in kako se kaznujejo ugotovljeni prekrški.</s><s>Posvetili smo se preventivi in nafinom uporabe preventivnih postopkov na podrofju turistifnega kriminala, konkretno preventivi korupcije v svetu in Hrvaški.</s><s>Nismo spregledali niti bistvene vloge bank v korupcijskih aferah in smo pojasnili na kakšen nafin so banke izdajale kredite in na kakšen nafin so prihajali do nelegalnih finanfnih sredstev.</s><s>Tako smo tudi naredili sheme, ki prikazujejo modele prevzemanja podjetij in pridobivanja menagerskih kreditov iz bank.</s><s>Vlogo v teh malverzacijah so v nekaterih primerih imele tudi tuje banke z nakazili na rafune v tujini.</s><s>Da bi jasno in konkretno prikazali kaj je pravzaprav korupcija v turizmu in na kakšen nafin se odraža v gospodarstvu ter s kakšnimi posledicami, smo vzeli za primer nekaj slufajev, katere smo detaljno razflenili na dejanje, temeljno lastništvo, malverzacije in posledice.</s><s>Vsi podatki so javno dostopni v dnevnih ali tednih fasopisih, ki so izhajali na Hrvaškem, v primerih so navedeni tudi takratni zakoni po katerih so sprejete posamezne odlofitve.</s>
<s>Iz številnih afer izhajajo tudi tajkuni, podjetniki iz razlifnih gospodarskih panog, gradbinci, nepremifninski mešetarji, brokerji, lastniki propadlih podjetij, ljudje s kazenskimi ovadbami za gospodarki kriminal, hotelirji, bankirji in še veliko vef jih je.</s><s>Po obsežni raziskavi na temo tajkuni smo ugotovili, da ne glede na dejavnost s katero se ukvarjajo, imajo skupne tri stvari – to pa so enormni dolgovi do države, blokirani transakcijski rafuni, ter predstavljanje v javnosti kot uspešni podjetniki.</s><s>Z odkritjem podatka o višini njihovih dolgov do države ugotavljamo, da se vpliv visokopizicioniranih posameznikov odraža tudi na hrvaško gospodarstvo, stanje posameznih sektorjev in prikazuje vlogo RH v borbi proti korupciji.</s><s>Bistvena prelomnica v boju proti korupciji v Republiki Hrvaški se je zgodila v letu 2009, ko je dotedanji predsednik hvaške vlade odstopil in se umaknil iz politike.</s><s>Nova predsednica vlade pa je povdarila, da je boj proti korupciji eden od glavnih ciljev njenega delovanja.</s><s>Kasneje istega leta, še posebej od septembra 2009 se je zgodilo vef aretacij vodilnih ljudi v državnih podjetjih in funkcijonarjev v ministrstvih, ki so bili obtoženi za korupcijo, zlorabo položaja in pooblastil, ter podobna nezakonita dejanja.</s><s>V Republiki Hrvaški obstaja relativno obsežen zakonodajni okvir za boj proti korupciji.</s><s>Razen nacionalne zakonodaje, mednarodne konvencije in pogodbe katere je Hrvaška podpisala in ratificirala, tudi vsebujejo okvir za boj proti korupciji, zaradi ustavne odredbe, katera mednarodnim konvencijam in pogodbam daje mof nad zakonom.</s><s>Te mednarodni standardi, v skladu z obvezami prevzetimi s podpisom in ratifikacijo konvencij in pogodb morajo biti sprovedeni (vgrajeni) v pravni sistem in prakso Republike Hrvaške.</s>