Poboljšanje mobilistike u gradu Varaždinu

mesto Varaždin;inovacije za reševanje težav ranljivih skupin;mobilistika;ranljive skupine;city of Varaždin;innovations for solving the problems of the vulnerable groups;mobility;vulnerable groups

<s>Prvobitno se zahvaljujem svojoj mentorici izr. prof. dr. Darji Topolšek koja me stručno vodila kroz istraživački rad i puno mi pomogla.</s><s>Zahvaljujem se sljedećim udrugama koje su mi ustupile u pomoć i uputile me osobama s invaliditetom: Udruga invalida rada grada Varaždina, Udruga slijepih varaždinske županije, te Društvo distrofičara, invalida cerebralne i dječje paralize i ostalih tjelesnih invalida grada Varaždina (DDICDP).</s><s>Također se zahvaljujem svim ljudima koji su odvojili svoje slobodno vrijeme za intervju.</s>
<s>Isto tako se zahvaljujem kolegicama Ines, Ivani i Alex koje su mi dopustile da naš zajednički rad unaprijedim u istraživanje fokusirano na mobilistiku u gradu Varaždinu.</s><s>Na kraju se zahvaljujem prof. Janić koja je pristala na lektoriranje ovog rada i svojem najboljem prijatelju Robertu koji je svoje slobodno vrijeme izdvojio da bi fotografirao trenutno stanje mobilistike u Varaždinu te izradio 3D model autobusnog kolodvora.</s>
<s>• da je predloženo delo rezultat izključno mojega lastnega raziskovalnega dela; • sem poskrbel/-a, da so dela in mnenja drugih avtorjev oz. avtoric, ki jih uporabljam v zaključnem delu, navedena oz. citirana v skladu z navodili Fakultete za logistiko Univerze v Mariboru;</s>
<s>• sem poskrbel/-a, da so vsa dela in mnenja drugih avtorjev oz. avtoric navedena v seznamu virov, ki je sestavni del zaključnega dela in je zapisan v skladu z navodili Fakultete za logistiko Univerze v Mariboru; • sem pridobil/-a vsa dovoljenja za uporabo avtorskih del, ki so v celoti prenesena v zaključno delo in sem to tudi jasno zapisala v zaključnem delu; • se zavedam, da je plagiatorstvo – predstavljanje tujih del, bodisi v obliki citata bodisi v obliki skoraj dobesednega parafraziranja bodisi v grafični obliki, s katerim so tuje misli oz. ideje predstavljene kot moje lastne – kaznivo po zakonu (Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah), prekršek pa podleže tudi ukrepom Fakultete za logistiko Univerze v Mariboru v skladu z njenimi pravili; • se zavedam posledic, ki jih dokazano plagiatorstvo lahko predstavlja za predloženo delo in za moj status na Fakulteti za logistiko Univerze v Mariboru; zaključno</s>
<s>Izboljšanje mobilistike v mestu Varaždin Mestna mobilistika je v današnjemu moderniziranemu času zelo pomembna, zaradi česar mesta zagotavljajo različne specializirane storitve za povečanje mobilnosti ranljivih skupin.</s><s>V ranljive skupine sodijo: starši z otroškimi vozički, starejše osebe in osebe z invalidnostjo, slepi in slabovidni, gluhi ter naglušni ter invalidi, ki za gibanje uporabljajo invalidske vozičke.</s><s>Zaradi nekaterih omejitev dostopa do storitev mestnega prevoza ter težav, povezanih z mobilnostjo, s katerimi se srečujejo ranljive skupine, se zmanjšuje njihova neodvisnost, kar posledično vodi do izoliranja teh ljudi od želenih družbenih aktivnosti.</s><s>Za omejevanje tega in povečanje vključenosti ranljivih skupin v vse želene aktivnosti je potrebno uvesti različne inovacije, s katerimi bi se izboljšala mobilnost teh ljudi.</s>
<s>Problem raziskave je neustrezna in slaba kakovost zagotavljanja mobilnosti ranljivih skupin v Varaždinu, kar izhaja iz naslednjih dejstev: • V letu 2016 je bilo rojenih 1,562 otrok; • V Varaždinu živi 12.000 upokojencev, kar predstavlja 25% celotnega prebivalstva mesta;</s>
<s>Projekt povečanja mobilnosti ranljivih skupin podpira tudi Evropska unija, ki spodbuja dejavno vključevanje in polno udeležbo invalidov v družbi, kar spodbuja tudi Društvo distrofičara, invalida cerebralne i dječje paralize i ostalih tjelesnih invalida Grada Varaždina v predstavljenem strateškem načrtu 2016-2018.</s><s>Uporabljene metode v magistrskem delu so: kompilacija, deskripcija, analiza, sinteza ter metoda anketiranja.</s><s>Namen magistrskega dela je predlagati izboljšave mobilnost ranljivih skupin v mestu Varaždin.</s><s>Glavni cilj dela je preučiti različne rešitve za izboljšanje mobilnosti ranljivih skupin in predlagati uvedbo najprimernejših v mestu Varaždin.</s><s>Hipoteze magistrskega dela so naslednje: • Uvedba ukrepov za izboljšanje mobilnosti (rampe za lažji vhod in izhod starejših in invalidnih oseb iz vozil) bi izboljšala kakovost življenja za prebivalce, tj. bi olajšala njihovo potovanje javnimi prevozom v mestu in okolici; • Uvedba teh sprememb bo povzročila »dober glas« o mestu, kar vodi do modernizacije mesta na ravni Evropske unije.</s><s>Ranljive skupine se srečujejo z različnimi problemi, ki jih je mogoče rešiti s prepoznavanjem in uvedbo dobrih inovacij.</s><s>Starši z otroci imajo težave zaradi dostopa do (in v) vozil javnega potniškega prometa, in to zaradi neustrezne izvedbe infrastrukture kakor tudi izvedbe (nadgradnje) vozil, pogosto pa naletijo tudi na diskriminacijo s strani voznikov in potnikov.</s><s>Starejše osebe (ali gibalno ovirane osebe) se srečujejo tudi s problemom, kot je čas zelenega vala na semaforju za pešce (prečkanje ceste), saj v kratkem času ne uspejo prehoditi križišča.</s><s>Slepe in slabovidne osebe sicer že zaznavajo določene prednosti sistemov, kot so avdio informacije v javnem prevozu ter sozvočni signali na semaforjih.</s><s>Za gluhe in naglušne osebe so pomembne vizualne informacije, zato je pomembno, da so znaki dovolj opazni, da ne izgubijo orientacije med hojo po mestu.</s><s>Za osebe v invalidskih vozičkih je pomembno, da je mesto primerno urejeno in da je zagotovljen kakovosten tlak (pločniki, območja za gibanje), ter da so vozila javnega potniškega prometa prilagojena za lažji vstop in izstop teh oseb.</s>
<s>Mesto Varaždin trenutno ponuja malo alternativ za dobro mobilnost ranljivih skupin, saj ima trenutno le zvočne semaforje na določenih lokacijah.</s><s>Glavni problemi v mestu so slaba kakovost ploščic na pločnikih, prav tako niso spuščeni vsi robniki v mestu, nepravilno parkiranje avtomobilov je še posebej moteče za ranljive skupine, zaznati pa je mogoče tudi splošno pomanjkanje storitev za olajšanje gibanja ranljivih skupin v mestu.</s><s>Kar zadeva javni potniški promet v mestu Varaždin avtobusna postaja ponuja oglasno desko in glasovne informacije.</s><s>Mesto uporablja nizkopodne mestne minibuse, vendar nimajo dodatnih storitev za ranljive skupine, medtem ko primestni (medkrajevni) avtobusi niso prilagojeni ranljivim skupinam, saj imajo pet stopnic in zelo ozek prostor med sedeži, kar otežuje dostop otroških in invalidskih vozičkov.</s><s>Taksi prevoz v mestu Varaždin je zelo priljubljena modaliteta predvsem zaradi nizkih cen storitev, vendar pa ne ponuja nobenih posebnih storitev, prilagojenih ranljivim skupinam.</s><s>Železniška postaja v mestu ni prilagojena osebam iz ranljivih skupin.</s><s>Zaradi omenjenih problemov je potrebno izboljšati trenutno stanje mobilnosti ranljivih skupin v mestu Varaždin in tako tem osebam zagotoviti enakovredne možnosti dostopnosti do različnih družbenih aktivnosti.</s>
<s>Da bi opredelili ustrezne in optimalne inovacije, namenjene izboljšanju mobilnosti ranljivih skupin v mestu Varaždin, je potrebno preučiti različne dobre prakse, uvedene v drugih državah.</s><s>Ugotovljene novosti so bile opisane in preučevane, zato je bilo potrebno raziskati prednosti, ceno uvajanja in vpliv na mesto Varaždin.</s><s>Za pridobitev neposrednega vpogleda v težave ranljivih skupin in za opredelitev želenih novosti je bilo potrebno preučiti mnenja in želje ranljivih skupin in tako ugotoviti potrebo po ukrepih, ki bodo reševali problem mobilnosti v mestu.</s><s>Opravljenih je bilo več intervjujev s predstavniki ranljivih skupin, ki so opozorili na pomanjkljivosti mobilnosti in nas usmerili v želene inovacije.</s><s>Intervjuvane osebe so bile: dve materi z otrokom, ki sta vozili otroški voziček, dve starejši osebi, dve slepi osebi, dve gluhi osebi, ena slabovidna oseba in dve osebi na invalidskem vozičku.</s><s>Vprašanja, ki so bila zastavljena v ustni obliki, so bila:</s>
<s>• Ste zadovoljni z obstoječim stanjem storitev v javnem prevozu, namenjenim za Vašo ranjivo skupino v Varaždinu?</s><s>Pojasnite svoj odgovor. • Ste zadovoljni z obstoječim stanjem storitev v mestni mobilnosti (gibanje po mestu), namenjenim za Vašo ranljivo skupino v Varaždinu?</s><s>Pojasnite svoj odgovor. • Ste imeli kakšne neprijetne izkušnje v javnem prevozu ali pri gibanju po mestu v povezavi z Vašimi posebnimi omejitvami glede ranljive skupine?</s><s>Če je tako, pojasnite, kje in kaj je bil vzrok za to? • Mislite da so potrebne inovacije v mestni mobilnosti za izboljšanje življenja Vaše ranljive skupine?</s><s>Če je tako, kateri?</s>
<s>• Na koncu mi povejte, koliko ste stari in v katero ranljivo skupino spadate!</s><s>Rezultati intervjujev oseb ranljivih skupin so pokazali, da ranljive skupine izpostavljajo problem v storitvah javnega avtobusnega prevoza.</s><s>Ni avtobusov z nizkimi podi, ki staršem z otroškimi vozički in osebam na invalidskih vozičkih omogočajo vstop v/iz avtobusa, le redki so avtobusi, ki to omogočajo.</s><s>Mobilnost v mestu je prav tako neprimerna: avtomobili so parkirani na pločnikih, slaba cestna infrastruktura in predolgi rdeči signal na semaforju za pešce.</s><s>Kot dobre inovacije za vse ranljive skupine omenjajo uvedbo mestnih minibusov, saj je to rešitev, ki bi jim pomagala pri gibanju in dostopnosti do pomembnih objektov.</s><s>Kot druge inovacije pa starši z vozički navajajo rampe za lažji dostop do javnih objektov in strožje sankcije voznikov, ki nepravilno parkirajo.</s><s>Starejše osebe pa njim prilagojene sekvence zelenih signalov na semaforjih na prehodih za pešce, slepe osebe pa želijo Braillove plošče na različnih lokacijah za lažjo usmeritev, ali pa vodilne trakove/pasove, ki vodijo do platforme na avtobusni postaji.</s><s>Slabovidne osebe želijo kontrastne pločnike, gluhi ljudje želijo brezplačen javni prevoz ali popust pri plačilu vozovnice ter brezplačno parkiranje za gluhe.</s><s>Osebe v invalidskih vozičkih želijo rampe na vstopih v stavbe.</s><s>Združevanje raziskav o dobrih inovacijah in dobrih praksah ter intervjuji z ranljivimi skupinami podajajo vpogled v optimalne inovacije za odpravo problemov mobilnosti teh skupin v mestu Varaždin.</s><s>Te so: uvajanje mestnih minibusov in specializiranih taksi vozil ter popolno izboljšanje in prilagajanje infrastrukture v Varaždinu in odprava »šibkih« točk.</s><s>Minibusi, ki jih je potrebno uvesti in ki so prilagojeni ranljivim skupinam, so Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus.</s><s>Minibus je nizkopoden, ponuja popolnoma nadzorovan sistem poda, ima vgrajeno zvočno signalizacijo, zagotavlja hitro odstranljive zadnje sedeže za namestitev do šestih invalidskih vozičkov, prav tako pa ima vozilo dvigalo na zadnjih vratih, kar omogoča enostaven vstop in izstop oseb v invalidskih vozičkih.</s><s>Potrebovali bi jih vsaj šest, eden bi bil namenjen mestnemu prometu, ostalih pet za prevoz do večjih mest in občin v okrožju Varaždina.</s><s>Položaj teh minibusov bi bil na severozahodni strani avtobusne postaje, kjer trenutno ne vstopajo/izstopajo potniki, temveč so tam le parkirana vozila.</s><s>Primerna Taksi vozila so TX4 EURO 6, saj je to najčistejši, najbolj okoljsko primeren in najučinkovitejši taksi do danes.</s><s>Kar se tiče razpoložljivosti pa ta taksi nudi zavarovan sistem zadrževanja invalidskih vozičkov in integrirano zložljivo rampo, edinstven vrtljivi sedež in preprost distančnik, ki pomaga pri vstopu in izstopu osebam z omejeno mobilnostjo.</s><s>Na voljo so tudi kontrastni zvočniki in robovi sedežev z visoko vidljivostjo.</s><s>Zelo pomembna rešitev za ranljive skupine je izboljšanje obstoječe infrastrukture v Varaždinu.</s><s>Pomembno je zamenjati stare nestandardne ploščice na pločnikih, da se tako odstranijo vdolbine in izbokline, pomembno je spustiti robnike na mestih, kjer tega ni, potrebno je opremiti vse semaforje z zvočno signalizacijo in enakomerno porazdeliti trajanje zelene in rdeče svetlobe.</s><s>Dodatne inovacije za izboljšanje kakovosti življenja ranljivih skupin so kaznovanje voznikov nepravilno parkiranih vozil ter ozaveščanje vseh udeležencev v prometu.</s>
<s>Skupna pričakovana cena minibusov, taksijev in preureditev cestnih prometnic znaša od 397.587,98 do 424.916,48 evrov, odvisno od načina plačila (v gotovini ali obrokih).</s><s>Sofinanciranje potrebnih inovacij je mogoče preko Evropskega sklada za regionalni razvoj, katerega namen je okrepiti regijo z vrsto inovacij in raziskav, ki se osredotočajo na trajnostni razvoj mest.</s>
<s>Vpliv zgoraj omenjenih inovacij na mesto bo imel velike pozitivne spremembe.</s><s>Varaždin bo v medijih predstavljen kot dobro razvito mesto, ki ponuja visoko kakovost storitev za različne skupine ljudi, kar vpliva tudi na povečanje turizma.</s><s>Tudi ranljive skupine bodo dosegle želeno raven kakovosti posebnih storitev, ki bodo olajšale njihovo vsakodnevno mobilnost in ne bodo motile drugih oseb.</s><s>Mesto se bo razvilo in bo na ravni Evropske unije zagotavljalo storitve vsem ljudem, ne glede na njihovo duševno ali fizično sposobnost.</s>
<s>Prva hipoteza je bila potrjena z uvedbo ene rešitve, ki bo rešila probleme vseh oseb ranljivih skupin.</s><s>Druga hipoteza je potrjena, ker bodo opisane novosti pozitivno vplivale na prebivalce Varaždina in drugih mest, mesto pa se bo razvilo in bo na ravni Evropske unije.</s>
<s>Mobilistika je vrlo važan problem u današnjem moderniziranom vremenu, a posebice za gradove.</s><s>Za većinu stanovnika mobilnost ne predstavlja preveliku prepreku, međutim u težem položaju su ranjive skupine poput roditelja s djecom, invalida i starijih osoba kojima su potrebne razne usluge za lakšu mobilnost unutar grada.</s><s>Važno je da grad ima dobro organiziran prijevoz putnika sa širokom ponudom posebnih usluga s kojima bi pomogao pri prevoženju, ukrcaju i iskrcaju putnika kojima su potrebne posebne usluge prilikom transporta.</s><s>Isto tako je potrebno da grad pruži pomoć ljudima koji imaju otežanu svakodnevnu mobilnost (slijepi, slabovidni, gluhi, nagluhi, ljudi u kolicima i slično).</s><s>Tome trebaju težiti svi gradovi kako bi olakšali svakodnevni život svih svojih građana te kako bi bili na razini Europske unije i samim time imali »dobar glas« kojim će privući ljude iz drugih gradova ili čak država što je dobro za turizam.</s>
<s>Problem istraživanja je neadekvatna i nekvalitetna mobilnost građana u gradu Varaždinu, a posebice za ljude s posebnim potrebama prilikom kretanja s jednog mjesta na drugo (osobe s invaliditetom, stariji ljudi, roditelji s djecom).</s><s>Potrebno je uvesti razne inovacije u autobusnom, željezničkom i taksi gradskom prijevozu putnika koji spadaju u ranjive skupine, te isto tako uvesti razne inovacije za pomoć u svakodnevnoj mobilnosti.</s><s>Problem proizlazi iz sljedećih činjenica: • Pomoću podataka koji su prikupljeni putem upitnika kojeg su ispunjavala rodilišta u Varaždinskoj županiji, u 2016. godini broj rođene djece bio je 1.562 (»Info o • Trend starenja stanovništva zabilježen je u cijeloj Hrvatskoj, no grad Varaždin iznad je državnog prosjeka što se tiče zastupljenosti starije populacije u stanovništvu.</s><s>Čak 12.000 umirovljenika čini 25% ukupnog stanovništva grada Varaždina.</s><s>Prema tim brojkama, Varaždin spada u grad starih ljudi (»Grad starih ljudi: 12 tisuća umirovljenika živi u Varaždinu« ŠeVaraždin.hrĆ, 2014). • U Varaždinskoj županiji, prema podacima iz 2013. godine, živi 21.277 osoba s invaliditetom što čini 12,1% ukupnog stanovništva županije.</s><s>Broj osoba koje imaju oštećenje lokomotornog sustava je 7.790 (što čini 36,6% od ukupnog broja invalidnih osoba), broj osoba s oštećenjem sluha je 809 (3,8% ukupnog broja invalida), broj osoba s oštećenjem vida je 651 (3,1% ukupnog broja invalida), te broj osoba koja imaju višestruka oštećenja 7.452 (35% ukupnog broja invalida).</s><s>Ostalih 21,5% (točnije 4.575) osoba s invaliditetom imaju vrste oštećenja koje nisu relevantne za ovaj projekt (Benjak, 2013).</s><s>Prema zadnjem popisu stanovništva, izvršenog 2011. godine, broj stanovnika u gradu Varaždinu je 46.946.</s><s>Iako je broj stanovnika značajno pao u odnosu na 2001. godinu (49.075), potreba za boljom mobilnošću je neupitna.</s><s>Zbog velikog broja male djece, potrebno je uvesti rješenja za poboljšanje mobilnosti roditelja pri putovanju u gradskom i javnom prijevozu.</s><s>Što se tiče starijih osoba, 25% stanovništva nije lako zanemariv broj i poboljšanje mobilnosti starijih osoba u Varaždinu je izrazito potrebna.</s><s>Isto tako 12,1% stanovnika, koji čine osobe s invaliditetom, je izrazito velika i sama ta činjenica dokazuje potrebu novih inovacija za poboljšanje mobilistike te skupine Grad Varaždin, prema klasifikaciji Hrvatskih gradova po veličini, spada u veće srednje gradove.</s><s>Veći srednji gradovi su ona urbana područja koja imaju više od 30.000 stanovnika (»Gradovi i naselja s gradskim obilježjima« ŠMinistarstvo graditeljstva i prostornog uređenjaĆ, 2005).</s>
<s>Ima mnogo gradova u svijetu koji nemaju dostupan transport i nude vrlo malo ili ništa alternativnih izvora mobilnosti.</s><s>U Iranu, Armeniji i Gruziji nema nikakve opskrbe osoba s invaliditetom u javnom transportu.</s><s>U Iranu postoji privatni specijalni transport, međutim 50% ljudi s invaliditetom je nezaposleno, dok je u Armeniji čak 92%.</s><s>Stoga, postoji bliska veza između nepokretnosti i siromaštva.</s><s>Međutim, čak i u dobro razvijenim gradovima s dostupnim transportom mrežom, problemi transporta mogu biti ključna barijera k zaposlenosti.</s><s>Podaci iz Londona ukazuju da su 23% ljudi s invaliditetom koji traže posao morali odbiti poslovnu ponudu, te čak 23% njih intervju za posao zbog nedostupnog transporta.</s><s>U razvijenim zemljama, nemogućnost kompatibilnosti karata između različitih načina transporta čine prijevoz kompliciranim.</s><s>Također, nedostatak podučavanja vozača je velika barijera za korištenje javnog transporta općenito, posebice za buseve i taksi vozila.</s><s>Kako je Varaždin klasificiran u veće srednje gradove u Republici Hrvatskoj, potrebno je da se pruži kvalitetna usluga ranjivim skupinama kako bi se izbjegli ovi problemi s kojima se susreću druge države, neovisno o njihovoj razvijenosti (Frye, 2013).</s><s>Prije početka istraživanja rada, potrebno je opisati pretpostavke i ograničenja na koje možemo naići kako bismo bili pripremljeni na određene situacije i potencijalne blokade istraživanja.</s><s>Pretpostavke koje se predviđaju su sljedeće: • Mobilistika za ranjive skupine u gradu Varaždinu je praktički nepostojeća i potrebno je unaprjeđenje usluga.</s>
<s>S druge strane, ograničenja prilikom izrade projekta su sljedeće: • Dostupnost podataka što se tiče cijena uvođenja inovacija. • Problemi prilikom sufinanciranja projekta zbog teškog pronalaska sponzora. • Potencijalno odbijanje projekta od strane grada.</s><s>Na osnovi prethodno prikazanih podataka, može se utvrditi da je problem u gradu Varaždinu preveliki broj osoba koje spadaju u ranjive skupine.</s><s>Zbog tog broja su potrebne inovacije u njihovoj mobilnosti pružene u gradu, međutim u Varaždinu nema potrebnih posebnih inovacija u javnom gradskom prijevozu ili u gradskoj mobilnosti.</s><s>Za roditelje, koji imaju malu djecu u dječjim kolicima i koriste usluge javnog gradskog prijevoza, važno je da mogu s lakoćom ući i izaći iz vozila te im je potrebno mjesto u javnom prijevozu gdje mogu ostaviti dječja kolica.</s><s>Kod starijih osoba je važna kvalitetna gradska mobilnost te isto tako i dobre usluge javnog gradskog prijevoza za one koji nisu u stanju hodati na daleke rute.</s><s>Drugim rječima, potrebno je da na semaforima zeleno svjetlo traje dovoljno dugo da ga mogu starije osobe prijeći bez žurbe.</s><s>Te osobe često trebaju pomoć od drugih osoba pri ulasku/izlasku iz vozila.</s><s>Kod osoba s invaliditetom je vrlo važno prilagoditi posebne potrebe prema vrsti invaliditeta.</s><s>Za osobe u invalidskim kolicima su potrebne rampe i/ili dizala na javnom gradskom transportu, te dobra kvaliteta pločnika kako bi se mogli s lakoćom, i po mogućnosti samostalno, kretati po gradu.</s><s>Za slijepe i slabovidne osobe je važno da imaju dostupne zvučne informacije, dok je za gluhe i nagluhe važno da imaju vizualne informacije kako bi se mogli kretati bez ograničenja.</s><s>Od svih navedenih potreba koje su važne za kvalitetan život ranjivih skupina, grad Varaždin nudi jedino za slijepe osobe zvučne informacije za obavještavanje zelenog svjetla te za informiranje o nadolazećim vozilima na autobusnom i željezničkom kolodvoru.</s><s>Zbog te nedostupnosti posebnih usluga, smatram da je potrebno unaprjeđenje mobilistike za ranjive skupine u Varaždinu.</s><s>1 TEORIJSKE OSNOVE</s>
<s>Kako bi se magistarski rad napravio kvalitetno i kako bi se pomoću njega mogle uvesti dobre inovacije za poboljšanje mobilistike u gradu Varaždinu, potrebno je istražiti primjere dobrih inovacija koje su uvedene u nekim gradovima drugih država.</s><s>Te inovacije će se istražiti na raznim člancima i knjigama koje su dostupne u fizičkoj kopiji ili na internetskim stranicama.</s><s>Također je potrebno istražiti razne potpore projekta od drugih strana kako bi bilo moguće uvađanje projekta u grad Varaždin.</s><s>1.1 Potpora projekta od strane strategija razvoja Kako uvođenje novih inovacija za ranjive skupine u grad Varaždin ne bi bilo promašeno, potrebno je proučiti razne projekte i strategije razvoja koje opravdavaju i podupiru istraživački rad.</s>
<s>Uvođenje inovacija za poboljšanje mobilnosti je podržano od strane EU.</s><s>Europska unija promovira aktivno uključenje i potpuno sudjelovanje invalidnih osoba u društvo.</s><s>Ovaj pristup je jezgra UN konvencije o pravima ljudi s invaliditetom (u nadaljevanju UNCRPD) gdje je EU član.</s><s>Europska komisija Europske invalidne strategije 2010-2020, prihvaćena 2010. godine, gradi se na UNCRPD.</s><s>Ciljevi Europske invalidne strategije 2010-2020 su potaknuti pomoću kretanja u osam glavnih područja, a to su (»Persons with disabilities« ŠEuropean CommissionĆ, b. d.): • dostupnost (stvaranje proizvoda i usluga koje bi bile dostupne ljudima s invaliditetom i promocija tržišta pomoćnih uređaja); • uključivanje (osiguravanje da invalidni ljudi uživaju u svim prednostima EU državljanstva);</s>
<s>• zaposlenost (značajni porast podjele invalidnih osoba koje rade u otvorenom tržištu rada; invalidi predstavljaju šestinu sveukupne radno sposobne populacije EU, međutim njihova stopa zaposlenosti je niska); • edukacija i trening (promocija uključive edukacije i cjeloživotnog učenja za učenike i studente s invaliditetom; jednaki dostup do kvalitetne edukacije i cjeloživotnog učenja omogućuje invalidnim osobama potpuno uključenje u društvo i unaprjeđenje njihove kvalitete života);</s>
<s>• zdravlje (promocija jednake dostupnosti zdravstvenih usluga i srodnih objekata); • vanjske usluge (promocija prava ljudi s invaliditetom u proširenju EU i međunarodne razvojne programe).</s>
<s>Loše je stanje javnog prijevoza za invalide istaknuto u strateškom planu 2016-2018 od strane Društva distrofičara, invalida cerebralne i dječje paralize i ostalih tjelesnih invalida Grada Varaždina.</s><s>Društvo je humanitarna, nestranačka i neprofitabilna udruga za promicanje zdravstvenih, odgojnih, obrazovnih, kulturnih, socijalnih, informacijskih, sportsko-rekreacijskih i drugih interesa radi unapređenja kvalitete življenja i integracije osoba s tjelesnim invaliditetom i njihovu što svestraniju društvenu afirmaciju u skladu s općim interesima društva.</s><s>Udruga okuplja i zastupa osobe oboljele od mišićne distrofije i srodnih mišićnih i neuromišićnih oboljenja, osobe oboljele od cerebralne i dječje paralize, osobe s plegijama te ostale tjelesno invalidne osobe s invaliditetom od najmanje 30%.</s><s>U strateškom planu se navodi kako nedostatak kvalitetno organiziranog javnog prijevoza na području Varaždinske županije predstavlja poseban problem osobama s invaliditetom (u nadaljevanju OSI) i u velikoj mjeri utječe na smanjenje kvalitete života OSI i u pitanju participacije u aktivnostima vezanim uz kulturu, zabavu i sport.</s><s>Zahvaljujući kontinuiranom radu i nastojanju da se javnost, a posebice upravljačka struktura Grada Varaždina upozna s problemima OSI, značajno je poboljšana pristupačnost mnogih javnih ustanova i površina, ali je u drugim središtima Županije te u manjim jedinicama lokalne samouprave problem arhitektonskih barijera još uvijek prisutan u znatnoj mjeri.</s><s>Iako se zahvaljujući programima Grada Varaždina te volonterima (vozač volonter) kombi se prijevoz još uvijek odvija i bitno doprinosi kvaliteti življenja članova udruge s najtežim invaliditetom.</s><s>Smatram da je potrebno unaprijediti javni prijevoz kako bi ga OSI mogle koristiti kada nisu u mogućnosti ili trebaju prijevoz do lokacija gdje ih kombi vozilo ne može odvesti (»Strateški plan 2016. - 2018.« ŠDruštvo distrofičara, invalida cerebralne i dječje paralize i ostalih tjelesnih invalida Grada VaraždinaĆ, 2016).</s>
<s>Kako bi se mogli prikupiti primjeri dobrih inovacija koji su uvedeni u cijelom svijetu za poboljšanje mobilistike ranjivih skupina, prvobitno je potrebno istražiti i opisati činjenice i posebne potrebe o ranjivim skupinama u koje spadaju: roditelji s djecom, starije osobe te osobe s invaliditetom.</s><s>Vrlo je važno razlikovati potrebe pojedinih ranjivih skupina kako bi se mogle uvesti one otimalne namijenjene specifično za njihove posebne potrebe.</s>
<s>Zbog njihove mladosti, djeca često putuju s drugima, međutim teret transportiranja djece nije jednako raspoređen kod roditelja s malom djecom.</s><s>Žene putuju čak pet puta više sa svojom djecom od očeva.</s><s>Transport djece i kolica za djecu su veliki problem već nekoliko desetljeća.</s><s>Godine 1921.</s><s>Edith Cowan je bila prva žena u Australijskom parlamentu koja je spomenula problem žena i djece u transportu tijekom svog govora.</s><s>Ona je uputila na probleme koje ima žena s djecom (točnije ukrcaj kolica u vlakove i autobuse), te je pozvala ministra željezničkih pruga da »paradira ulicama... cijelo podne s teškim dojenčetom u jednoj ruci i vrećom namirnica u drugoj«.</s><s>Taj problem je ponovno osvanuo s kontraverznom pričom od Anite Flowers iz Australije 2010. godine.</s><s>Ona tvrdi da je bila diskriminirana na javnom transportu kao žena s kolicima, točnije dva puta iz autobusa i jednom iz vlaka na putu na posao oko sedam sati ujutro.</s><s>Zbog njenog neugodnog iskustva, gospođa Flowers je pokrenula online peticiju namijenjenu vladi da pokrenu pram-friendly transport u vlakovima.</s><s>Drugi roditelji koji su potpisali peticiju su rekli da su iskusili slične situacije diskriminacije i neki su čak priznali da troše po tisuće dolara svake godine zato što preferiraju parkiranje u gradu prije nego putovanje vlakom zbog diskriminacije koju iskuse u javnom prijevozu kada putuju s djetetom.</s><s>Na slici 1 je prikazana poteškoća s kojom se roditelj mora suočiti prilikom ulaženja u visokopodni autobus (Grant-Smith, 2012).</s><s>Slika 1: Ukrcaj žene s djetetom i kolicima Izvor: »Mother struggles to get baby pram children on Bus« ŠAlamyĆ, 2003 Djecom se smatraju sve one osobe koje imaju do 18 godina starosti, međutim potrebe transporta i nezadovoljeni zahtjevi transporta unutar svake od ovih grupa se uveliko razlikuju, što se može i uočiti iz tabele 1 (Grant-Smith, 2012).</s><s>Tabela 1: Kategorije djece i njihove transportne potrebe i karakteristike Kategorija</s>
<s>Ne putuju sami.</s><s>Često putuju sa skrbnicima.</s><s>Trebaju nošnju ili putovanje u kolicima većinu vremena.</s><s>Trebaju visoku razinu dostupnosti javnoga transporta i dobru pješačku okolinu.</s>
<s>Mogu se kretati neovisno (ne trebaju kolica), ali ne putuju sami i često putuju sa skrbnicima.</s><s>Trebaju visoku razinu dostupnosti javnoga transporta i dobru pješačku zonu gdje je potrebno pješačiti.</s><s>Velika pažnja je skrenuta na sigurnost na tranzitne situacije jer se djeca te dobi mogu ponašati nepredvidivo.</s>
<s>Osnovna škola.</s><s>Neka putovanja su bez nadzora (npr. školski transport gdje mogu putovati s ostalom djecom, ali se ukrcavaju/iskrcavaju na mjestima gdje su odrasli), ali većina putovanja je s roditeljima, njegovateljima i drugim obiteljskim članovima.</s>
<s>Početak srednje škole.</s><s>Mnogo dnevnih putovanja (pješačenje, bicikliranje i javni transport) su bez nadzora.</s>
<s>Srednja škola ili strukovni trening.</s><s>Počinju se kretati samostalno unutar zajednice.</s><s>Mogu imati vozačku dozvolu i pristup automobilu u kasnijim godinama.</s><s>Važno je obratiti pažnju na mobilnost djece u velikim gradovima kako bi se bolje razumjele potrebe mobilnosti za njih.</s><s>Studije su pokazale da je mobilnost djece u gradovima smanjena, uglavnom zbog straha roditelja od prometa.</s><s>U kanadskom gradu Victoriji, provedeno je istraživanje o mobilnosti djece.</s><s>Rezultati su pokazali da oko 43% djece u školu putuje automobilom, tok je autobus glavno prijevozno stredstvo do škole djeci iz ruralnih područja, odnosno okolice grada (Carver, b. d.).</s><s>Studije u gradu Turku (Finska) provedene su kako bi se bolje razumjela mobilnost djece te kako bi se roditeljima omogućio uvid u mjesta po kojima se njihova djeca kreću.</s><s>Nekoliko djece sudjelovalo je u istraživanju, te su im dani GPS uređaji i dobili su zadatak da svakog dana bilježe dnevnik mobilnosti.</s><s>Djeca su bilježila kamo polaze, u kojem vremenu, način transporta, s kime i što su ondje radili.</s><s>Prikupljeni podaci kasnije su ubačeni u geografski informacijski sistem (GIS) te su se rezultati istraživanja prikazali na karti grada Turku.</s><s>Kombinacija objektivnog GPS praćenja i dnevnika mobilnosti doprinijela je boljem razumijevanju mobilnosti djece, te se primjenjivala u daljnjim istraživanjima (Fagerholm & Broberg, 2011).</s><s>1.2.2 Starije osobe</s>
<s>Od vremena kada smo dovoljno stari da napravimo sami prve korake, mi žudimo za samostalnošću koju nam mobilnost pruža.</s><s>Ta žudnja se ne istroši kako starimo, samostalnost je velik doprinos prema uspješnom starenju.</s><s>Kod Amerikanaca od 65 godina i starijima, imati mogućnost za samostalno obavljanje stvari je bitnije (kod njih čak 95% je reklo izrazito bitno) nego bilo koji drugi aspekt života, osim zdravlja.</s><s>Mobilnost je ključ naše samostalnosti i utječe na sve aspekte blagostanja za ljude svih godina, zato što utječe na našu sposobnost zbližavanja s drugim ljudima, mjestima i aktivnostima koja su potrebna i obogaćuju naše živote.</s><s>Stariji ljudi se suočavaju s posebnim izazovima mobilnosti zbog slabosti, slabljenja sluha i vida i drugih aspekta fizičkog pogoršanja koji otežavaju korištenje mnogih transportnih usluga, poput vožnje u javnom prijevozu, samostalna vožnja i hodanje.</s><s>Zbog globalnog povećanja starije populacije, potrebni su inovativni pristupi za razumijevanje i izradu rješenja za njihove transportne potrebe (»Age-friendly urban mobility« ŠAgeless voiceĆ, 2012).</s><s>Javna briga o starijim vozačima u SAD-u su veliki problem zbog čestih prometnih nesreća.</s><s>Te nesreće često uključuju starijeg vozača koji nenamjerno stisne gas pedalu umjesto kočnice, te su time u opasnosti ne samo taj vozač, već grupa pješaka koji se mogu dovesti u smrtni slučaj.</s><s>Također je razlog nesrećama slabi vid, sporija reakcija na neočekivane situacije u prometu te oslabljeni sluh.</s><s>Zbog takvih situacija, potrebno je natjerati starije ljude da prestanu koristiti automobile, i dovesti ih do boljeg i uspješnijeg javnog transporta namijenjenog specijalno za njihove posebne potrebe Podaci Ujedinjenih naroda (v nadaljevanju UN-a) o demografskim trendovima pokazuju • 11% svjetske populacije čine stariji od 60 godina; • broj ljudi starijih od 80 godina raste za 4% godišnje; • tempo starenja stanovništa je brži u zemljama u razvoju nego u razvijenim zemljama;</s>
<s>• 64% starijih ljudi trenutno živi u zemljama u razvoju, a do 2050. ta brojka će se • do 2050. godine 3,5 milijuna ljudi biti će starije od 100 godina, a više od polovice će živjeti u Aziji.</s>
<s>Stope starenja razlikuju se od zemlje do zemlje te je jasno da postoji korelacija između • oko 10% svjetske populacije ima neku vrstu invaliditeta; • otprilike jedna trećina starijih ima invaliditet, dok se u nekim zemljama ta brojka popela na dvije trećine starijeg stanovništva; • od 500 milijuna osoba s nekom vrstom invaliditeta, 80% njih živi u zemljama u razvoju.</s>
<s>Vrlo je važno razlikovati ograničenja s kojima su ljudi s invaliditetom (i samim time s poteškoćom normalnog kretanja unutar grada) suočeni.</s><s>Poteškoće kretanja se mogu dogoditi zbog različitih razloga i kroz vrijeme ponavljajući poremećaj kretanja se definira kao invalidnost.</s><s>Postoji više različitih grupa invalida gdje je kod svake grupe potrebna posebna odluka u uslugama javnog putničkog prijevoza.</s><s>U tabeli 2 su prikazane posebne potrebe ljudi s invaliditetom prilikom korištenja transportnih usluga.</s><s>Iz tabele 2 se može vidjeti da se najviše prilagodbi odnosi na ljude s fizičkim i vizualnim oštećenjima.</s><s>Ta prilagodba je najkompleksnija zbog visokih potrebnih ulaganja i te odluke mogu biti napravljene samo od legalnih mjera ili visoke razine svjesnosti ljudi koji rade odluke na operacijskoj razini (Verseckienė, Meškauskas & Batarlienė, 2015).</s>
<s>Fizička niskopodna vozila, rampe, signali, manevarski prostor, oprema za popravljanje invalidskih kolica, dostupni putevi Osjetilna:</s>
<s>ravnoteže površinski, osvjetljenje, znakovi – podignuta slova ili simboli za korištenje Brailleovog pisma, kontrastni natpisi, veličina i format ispisa, sistem slušanja</s>
<s>poremećaj lako razumljive informacije, jednostavno plaćanje karata, posebni treninzi vozača, signalni uređaji za prijenose koji stanu po zahtjevu</s>
<s>Izvor: Verseckienė, Meškauskas & Batarlienė, str. 49, 2015 Kako bi se te posebne potrebe bolje razumjele i mogle kvalitetno uvesti u grad na korištenje, potrebno je slijediti određene korake koji pomažu u adaptaciji potreba za korisnike i ljude koji se susreću s invalidnim osobama, poput vozača i slično.</s><s>Prve radnje koje je potrebno napraviti su sljedeće (Verseckienė, Meškauskas & Batarlienė, • strateško planiranje iz najdublje razine; • usvajanje više linija;</s>
<s>• bolja oprema vozila s vizualnim i auditivnim sistemima; • edukacija vozača o potrebama invalidnih osoba; • treniranje putovanja;</s>
<s>Osobe s invaliditetom, te starije osobe će najvjerojatnije hodati značajnu udaljenost iako imaju poteškoće u tome.</s><s>Oba imaju nedostatak pristupačnosti i troškovi pogoršavaju ovaj problem.</s><s>Preporučena maksimalna hodajuća udaljenost je osobito ograničena za one koji hodaju s pomoćnim sredstvom, poput štapa kojeg koriste slijepe osobe.</s><s>Tabela 3 prikazuje vrstu invaliditeta te preporučenu udaljenost hodanja bez stajanja.</s><s>Brojke u tabeli su prosječne; postoji značajna varijacija između sposobnosti individualca.</s><s>Također, faktori poput nagiba i vremenskih uvjeta će također utjecati na udaljenost koju ljudi mogu hodati.</s>
<s>Kod osoba s invaliditetom je važno razlikovati vrstu invaliditeta, te će se ovaj rad fokusirati na osobe koje imaju: vizualna oštećenja (slijepi i slabovidni), auditivna oštećenja (gluhi i nagluhi), te fizička oštećenja (osobe u kolicima).</s><s>Ljudi koji spadaju u skupinu oštećenja vida su one osobe kod kojih vid nije više moguće popraviti naočalama, kontaktnim lećama, operacijama ili drugim medicinskim metodama.</s><s>Slabovidne osobe imaju manje od 30% od uobičajene vidne sposobnosti.</s><s>Poteškoće slabovidnih su različite i ovise o njihovom oštećenju vida.</s><s>Neki vide maglovito i nejasno te raspoznaju stvari samo nekoliko metara ispred sebe.</s><s>Mogu imati potpunu ili djelomičnu sljepoću na boje, neki imaju problema s dubinskim vidom i slično.</s><s>Također postoje oštećenja vidnog polja gdje ti ljudi ne vide samo zamagljeno nego i u manjem opsegu.</s><s>Nekima je slabi centralni vid i tako ne raspoznaju stvari koje se nalaze u sredini vidnoga polja, dok je drugima slabi periferni vid na rubu vidnog polja.</s><s>U drugu ruku, slijepe osobe su one koje zbog oštećenja vida ne mogu raspoznati dovoljno informacija iz okoline koje bi im omogućile kvalitetnu orijentaciju.</s><s>Slijepi s ostatkom vida ili vrlo uskim vidnim poljem, koji se naziva tunelski vid, pridobe samo djelomične informacije iz okoline.</s><s>Zbog visokog stupnja oštećenja vida imaju poteškoće s komunikacijom, orijentacijom i kretanjem.</s><s>Za slabovidne osobe su važne vizualane informacije koje su im dostupne samo ako su dobro izražene, dok se slijepe osobe u prostoru najviše orijentiraju pomoću opipa i zvuka.</s><s>Zbog razlike u kretanju slijepih i slabovidnih osoba, potrebno je uvesti dobre inovacije koje će riješiti problem mobilistike za obje skupine (Albreht, Zapušek Černe, Krištof & Černe, 2016).</s><s>Za osobe koje nisu u stanju čuti toliko dobro koliko osobe s normalnim sluhom (prag sluha od 25 decibela ili bolje na oba uha) kaže se da imaju oštećeni sluh.</s><s>Oštećenje sluha može biti blago, srednje, ozbiljno ili duboko.</s><s>Može utjecati jedno uho ili oba i to vodi k poteškoćama u slušanju govornog jezika ili glasnih zvukova.</s><s>Nagluhe osobe su one koje imaju gubitak sluha koji se rangira između blagog i ozbiljnog.</s><s>Nagluhe osobe obično komuniciraju kroz govorni jezik i mogu imati uspjeha od slušnih aparata, kohlearnih implantata i drugih pomoćnih aparata.</s><s>Ljudi sa značajnim gubitkom sluha mogu izrazito beneficirati od kohlearnog implantata.</s><s>Gluhe osobe su one koje imaju duboko oštećenje sluha, što znači da imaju vrlo slab ili nikakav osjet sluha.</s><s>Oni se najčešće koriste znakovnim jezikom za komuniciranje.</s><s>Za gluhe i nagluhe osobe od najvećeg značaja u gradskoj mobilnosti su vizualni znakovi i informacije, te je potrebno pronaći inovacije koje se baziraju na vizualnom osjetu (»Deafness and hearing loss« ŠWorld Health OrganizationĆ, 2017).</s>
<s>Osobe koje koriste invalidska kolica različitih su fizičkih mogućnosti.</s><s>Neke osobe koje rabe kolica kreću se uz pomoć druge osobe ili psa vodiča, dok neke mogu samostalno ali samo na kraće udaljenosti.</s><s>Oni koriste kolica jer im ona pomažu u očuvanju snage i omogućuju efikasnije kretanje.</s><s>Invalidska kolica se rabe kao pomoć osobama u prilagodbi ili za kompenzaciju kod oštećenja organa za kretanje, a koja mogu nastati i bez pojave zaraznih bolesti.</s><s>Neki od uzroka mogu biti na primjer: oštećenje leđne moždine, moždani udar, amputacija, mišićna distrofija, cerebralna paraliza, skleroza multipleks, dječja paraliza, bolesti srca, i slično.</s><s>U njihovoj gradskoj mobilnosti najznačajniji je kvalitetan pločnik bez udubina i izbočina radi fluidnog kretanja, te su od velikog značaja rampe i dizala za ulaz u inače nepristupačna mjesta.</s><s>To se odnosi i na javni prijevoz u kojem su potrebna posebno specijalizirana vozila koja bi omogućila ulaz i izlaz osobama u kolicima, kao na primjer niskopodna vozila ili razna pomagala na stajalištima za lakši ulaz poput rampa (»Kako pristupiti osobi s invaliditetom« ŠZaklada 1.2.4 Zaključak o ograničenjima ranjivih skupina Po prijašnjim opisanim činjenicama, može se zaključiti da je za osobe koje spadaju u ranjive skupine izrazito bitna uvedba raznih inovacija za poboljšanje u gradskoj mobilnost.</s><s>Roditelji s djecom imaju problema prilikom ulaženja i izlaženja iz javnih vozila zbog neadekvatne suprastrukture (autobusi nisu niskopodni, u vozilima nema mjesta gdje se mogu staviti dječja kolica itd.).</s><s>Isto tako se problem javlja prilikom diskriminacija koje susreću od strane vozača i putnika kada žele putovati javnim prijevozom.</s><s>U drugu ruku, starije osobe se susreću s fizičkim pogoršanjem nastalim zbog starenja i zbog toga nisu u mogućnosti samostalno voziti osobno vozilo, te se okreću prema javnom prijevozu.</s><s>Ovdje dolazi do problema kod pješačenja zbog slabije mobilnosti i to može biti problem ako starije osobe nemaju dovoljno vremena za prijeći cestu ili ako nisu u mogućnosti doći na željeno mjesto zbog prevelike udaljenosti.</s><s>Ovdje pomaže javni gradski prijevoz, međutim potrebne su razne inovacije koje će se opisati u nastavku rada.</s><s>Za slijepe i slabovidne osobe su od velikog značaja zvučne informacije, koje mogu biti u javnom prijevozu za dobivanje informacija o nadolazećoj stanici ili prilikom pješačenja na semaforu za informacije o crvenom i zelenom svjetlu, tj. kada je sigurno prijeći cestu a kada nije.</s><s>Isto tako je poželjna uvedba Brailleovog pisma na javnim mjestima, međutim njega najviše koriste osobe koje su rođene slijepe i to nije sto postotno rješenje za cijelu ranjivu skupinu.</s><s>Za gluhe i nagluhe osobe su važne vizualne informacije, te je važno da znakovi nisu previše upadljivi u oko (poput jarko svjetlećih znakova) kako ne bi izgubili orijentaciju prilikom hodanja gradom.</s><s>Za osobe u invalidskim kolicima je važno da grad ima kvalitetan pločnik koji nije reljefan kako bi se moglo lako putovati po njemu, te je važno da javni prijevoz nudi razne inovacije (rampe, dizala) prilikom ulaženja i izlaženja iz javnih vozila.</s><s>2 METODOLOGIJA ISTRAŽIVANJA</s>
<s>Metode koje će se prilikom izrade rada koristiti su sljedeće: • metoda kompilacije, pomoću koje će se sakupiti svi relevantni znanstveni članci vezani uz mobilistiku ranjivih skupina;</s>
<s>• metoda deskripcije, s kojom će se opisati općeniti podaci o ranjivim skupinama, te trenutno stanje mobilistike ranjivih skupina u gradu Varaždinu; • metoda analize, s kojom će se proučiti svi sakupljeni znanstveni članci vezani uz ranjive skupine i istražit će se trenutni podaci o trenutnom stanju mobilistike u Varaždinu;</s>
<s>• metoda sinteze, s kojom će se odrediti one inovacije optimalne za grad Varaždin do kojih smo došli pomoću prikupljenih podataka istraženih u metodi analize; • metoda anketiranja, pomoću koje će se odabrati željena skupina ljudi (ljudi koji spadaju u ranjive skupine) i postavit će im se pitanja vezana uz zadovoljstvo s trenutnim stanjem mobilistike u Varaždinu te mogući potrebni savjeti i želje s kojima će se poboljšati isti.</s>
<s>Magistarski rad će biti napravljen po IMRAD organizacijskoj strukturi i biti će podijeljen na četiri dijela.</s><s>U Prvom djelu rada (uvod) će biti opisan problem te je potrebno pomoću literature objasniti sve podatke i činjenice koje se vežu na problem.</s><s>U drugom djelu (metoda) je potrebno opisati sve detalje vezane za problem istraživanja.</s><s>Potrebno je opisati relevantne teorijske osnove, treba se opisati trenutno stanje problema, razna ograničenja te je važno objasniti svrhu, ciljeve i hipoteze rada kako bi se problem mogao efikasno i efektivno riješiti.</s><s>Treći dio rada će sadržavati rezultate, tj. potrebno je sve opisane inovacije rješavanja problema primijeniti na grad Varaždin.</s><s>Za to je potrebno istražiti važnost i utjecaj raznih inovacija, trebaju se istražiti cijene i potencijalna sufinanciranja i potrebno je istražiti učinak inovacija na grad i građane.</s><s>U zadnjem djelu rada je potrebno prokomentirati cijeli rad i napisati sveukupni zaključak dobiven istraživanjem da li su zadovoljeni svrha, ciljevi i hipoteze koji su bili opisani u prvom djelu.</s>
<s>Kako bi se problem istraživanja mogao riješiti učinkovito i djelotvorno, potrebno je odretiti svrhu, ciljeve i hipoteze istraživanja.</s><s>Svrha rada je poboljšati svakodnevnu mobilistiku ranjivih skupina kako bi se one mogle lakše kretati unutar grada Varaždina.</s><s>Glavni cilj rada je proučiti razna rješenja poboljšanja mobilistike za ranjive skupine, te ih probati uvesti u grad Varaždin.</s><s>Kako bismo došli do glavnog cilja, potrebno je proučiti razne faktore koji se nadovezuju na glavni cilj i oni su sljedeći: • Koliko je ljudi, kategoriziranih u ranjive skupine, nezadovoljno s trenutnim stanjem posebnih usluga mobilnosti u gradu Varaždinu? • U kakvom je stanju trenutna paleta usluga mobilistike za ranjive skupine? • Da li je razvoj mobilistike uključen unutar strukture razvoja regije? • Koje će inovacije biti od najvećeg značaja ako se uvedu u grad Varaždin? • Koliko će financijskih sredstava biti potrebno za realiziranje projekta? • Da li će projekt biti sufinanciran od strane EU ili od drugih raznih sponzora?</s>
<s>• Uvođenje raznih rješenja za poboljšanje mobilnosti (poput rampa za lakši ulaz i izlaz starijih i nepokretnih osoba iz vozila) će poboljšati kvalitetu života za građane, tj. olakšat će im se putovanje javnim prijevozom unutar grada i okolice. • Uvođenje tih promjena će uzrokovati »dobar glas« o gradu i te će promjene dovesti do modernizacije grada na razini Europske unije.</s><s>3 TRENUTNO STANJE MOBILISTIKE U VARAŽDINU Grad Varaždin se klasificira po veličini u veće srednje gradove, te je zbog toga potreba za uvođenjem različitih inovacija za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina neupitna, što pokazuju prethodno prikazani podaci o postotku starijih i invalidnih osoba, te velikom broju rođene djece.</s><s>Gradska mobilnost je vrlo važna za sve ljude, pa tako i za ranjive skupine i vrlo je bitno da grad pruži svojim građanima posebne usluge koje će olakšati svakodnevnu gradsku mobilnost.</s>
<s>3.1 Svakodnevna mobilnost za ranjive skupine Grad Varaždin nudi vrlo malo posebnih usluga s kojima bi pomogao ranjivim skupinama u svakodnevnom kretanju gradom.</s><s>U ulicama koje se nalaze u centru grada, zabranjena je vožnja automobilima osim ako nisu dostavna vozila ili su osobna vozila od stanara koji žive u centru grada.</s><s>Iako je grad Varaždin imenovan gradom bicikala, po cijelom središtu grada je zabranjena vožnja biciklom.</s><s>Zbog tih zabrana vožnji bicikala i automobila po središtu grada, lakše se može staviti fokus na unaprjeđenje mobilistike za ranjive skupine jer zabranjena vozila nemaju poseban put po kojem se voze i samim time ima više mjesta za uvođenje dobrih inovacija po gradu.</s><s>U gradu se također nalazi mnogo starih pločica na pločniku koje su izrazito reljefne, te smetaju invalidskim kolicima te dječjim kolicima prilikom vožnje.</s><s>Isto tako takve pločice mogu zasmetati slijepom čovjeku koji se može lako spotaknuti na njih jer ne očekuje razliku u reljefu pločnika.</s><s>Kako bi se olakšala mobilnost ranjivim skupinama, poželjno je da se promjene pločice i stave novije koje nisu toliko reljefne.</s><s>Većina semafora u Varaždinu ima ugrađen poseban uređaj koji pomoću zvuka šalje poruku slijepom čovjeku kada je crveno, a kada zeleno svjetlo i tako se on može lakše orijentirati u prostoru.</s><s>Također, na vrhu tog uređaja je iscrtana strelica koju slijepa osoba može opipati i tako sazna u kojem smjeru se može prijeći cesta i primjer takvog uređaja koji se nalazi u gradu Varaždinu je prikazan na slici 2.</s>
<s>Slika 3 prikazuje drugu vrstu semafora koji se nalazi u Varaždinu.</s><s>Ovaj semafor također ima zvučni signal i reljefnu strelicu na vrhu s kojima orijentira slijepu osobu u prostoru.</s><s>Međutim, jedinstveno kod ovog semafora je to što ima tipku koja se može pritisnuti, te kada se pritisne, upali se zeleno svjetlo.</s><s>Svjetlo se može upaliti samo onda kada nema prometa na raskrižju, što znači da pritisak tipke ne poremeti tok prometa vozila.</s><s>To je izrazito korisno starijim osobama koje ne mogu dugo stajati na jednom mjestu zbog svoje slabosti.</s><s>Isto tako je to vrlo korisno za ljude, neovisno da li spadaju u ranjive skupine ili ne, kojima se žuri i nemaju vremena čekati zeleno svjetlo.</s>
<s>Slika 4 prikazuje nepravilno parkiranje automobila na polovici nogostupa.</s><s>To može izrazito smetati u svakodnevnoj mobilnosti roditelja s dječjim kolicima i osobama u invalidskim kolicima jer je sada nogostup preuzak da se hoda po njemu, pa moraju te osobe ići na cestu da zaobiđu vozilo što je vrlo opasno.</s><s>Također takvo parkiranje automobila može smetati i slijepim osobama.</s><s>Oni znaju da hodaju po nogostupu i ne očekuju ovdje parkirano vozilo, te zbog toga posljedica može biti sudar u automobil i potencijalna ozljeda slijepe osobe ili uoštećenje vozila.</s><s>Slika 4: Nepravilno parkiranje automobila Izvor: Osobni izvor</s>
<s>Slika 5 prikazuje prelazak ceste gdje se nalaze taktilne oznake za slijepe ljude.</s><s>Međutim, te taktilne oznake su nepravilno postavljene zato što slijepa osoba ne zna da može ovdje po rebrima (koji su namijenjeni za usmjeravanje slijepe osobe) proći sa slijepim štapom, te doći do čepova koji predstavljaju upozorenje koje je u ovom slučaju prometna cesta.</s><s>Drugim riječima, taktile oznake su loše postavljene zato što je preveliki prostor pri prelasku ceste i slijepa osoba ne može bez pomoći druge osobe namjestiti štap po rebrima kako bi znao gdje može sigurno proći cestu.</s><s>Da situacija bude još i gora, s druge strane ceste nema tih taktilnih linija, te to dokazuje nepotrebnost tih taktilnih oznaka.</s><s>Ovdje je potrebno produžiti ta rebra u sve strane po Kapucinskom trgu (koji se nalazi s ove strane ceste gdje su taktilne oznake), te je potrebno njih izgraditi i s druge strane ceste kako bi se olakšala gradska mobilnost slijepih osoba u gradu.</s>
<s>Slika 6 prikazuje Kapucinski trg koji se izgradio nedavne 2012. godine te se nalazi odmah pokraj prethodno prikazanih loših taktilnih oznaka.</s><s>Trg ima vrlo kvalitetne pločice koje ne smetaju invalidskim i dječjim kolicima prilikom vožnje.</s><s>Vrlo je širok, i ovdje bi se lako mogle postaviti taktilne oznake koje bi usmjeravale slijepe osobe i ne bi smetale drugim ljudima prilikom kretanja.</s><s>Slika 6: Prikaz kvalitetnih pločica u Varaždinu Izvor: Osobni izvor</s>
<s>Slika 7 prikazuje razliku u reljefu pločica, tj. uzvišenje predstavlja pješačku zonu, dok je sniženi dio namijenjen za automobile.</s><s>Kako se prikazan pločnik nalazi u centru grada, odvajanje za automobile je nepotrebno zato što je zabranjena vožnja istih osim ako nemaju dozvolu.</s><s>Ovdje se može tako napraviti posebna zona za invalidska i dječja kolica na povišenom djelu zato što takva vrsta pločnika ne smeta za kotače.</s><s>Sniženi dio će biti namijenjen za pješake koji nemaju poteškoće prilikom hodanja i mogle bi se napraviti taktilne oznake za slijepe i to neće smetati automobilima zato što vrlo mali broj njih vozi središtem grada.</s>
<s>Slika 8 prikazuje dio grada koji ima vrlo nekvalitetne pločice koji smetaju u vožnji dječjih i invalidskih kolica zato što su vrlo male i reljefne.</s><s>Može se također vidjeti da se na slici nalazi i onakva vrsta pločica koje su ravne i ne smetaju kolicima te bi bilo u interesu ranjivih skupina da se taj cijeli dio napravi tako da ne smeta prilikom vožnje kolica.</s>
<s>Slika 9 prikazuje glavni trg, tj. središte grada Varaždina.</s><s>Ovdje su pločice ravne i ne smetaju prilikom vožnje dječjih i invalidskih kolica.</s><s>Ovdje se nalazi mnogo kafića i trgovina, te je to vrlo čuvani prostor u gradu.</s><s>Smatram da ovdje neće biti dopušteno uvođenje inovacija za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina, međutim u okolnim ulicama je moguća promjena pločica u one ravne koje ne smetaju invalidskim i dječjim kolicima, te je moguće uvađanje taktilnih oznaka za slijepe osobe.</s>
<s>Javni gradski putnički prijevoz putnika koji nudi grad Varaždin su autobusni, željeznički, te taksi prijevoz.</s><s>Za autobusni putnički prijevoz unutar cijele Varaždinske županije, grad nudi iste autobuse koji se koriste i za prijevoz do drugih gradova i drugih država.</s><s>Posebni mali autobusi koji su bili namijenjeni za gradski prijevoz više ne voze, te jedini posebni manji autobusi se koriste za vožnju do obližnjih trgovačkih centara.</s><s>Željeznički prijevoz se ne koristi za vožnju unutar grada i nalazi se na periferiji.</s><s>Taksi prijevoz putnika je jedini koji nudi prijevoz po cijelom gradu i vrlo je popularan zbog svoje niske cijene, pristupačnosti i mogućnosti prijevoza od vrata do vrata.</s><s>3.2.1 Autobusni kolodvor</s>
<s>Autobusni kolodvor se nalazi vrlo blizu središtu grada, tj. 350 metara (pet minuta hoda).</s><s>Autobusna stanica ima 29 perona.</s><s>Na autobusnoj stanici se nalazi pekara, dva kioska, te dva kafića gdje putnici mogu nešto popiti i pojesti kada čekaju autobus.</s><s>Autobusni kolodvor ima i WC, te ured za prodaju karata.</s><s>S druge strane kolodvora nalazi se glavna stanica za taksi vozila, te je ovdje stanica za mini autobuse namijenjene za gradski prijevoz.</s><s>Iz Varaždina voze autobusi prema svim većim gradovima Hrvatske, te se također mogu kupiti i inozemne karte za prijevoz u druge države poput: Švicarske, Italije, Njemačke, Slovenije i Srbije (»Varaždin« ŠAutotransĆ, b. d.).</s><s>Grad Varaždin nudi gradski prijevoz minibusevima koji se ponovno uveo u korištenje 1. listopada 2016. godine.</s><s>Vrlo je popularan zato što je cijena karta samo 0,40 eura.</s><s>Gradsko i prigradsko područje ima pet linija, a svaka linija ima deset polazaka radnim danom, četiri subotom i dva polaska nedjeljom.</s><s>Osim što je pojedinačna karta 0,40 eura, također je dostupna i mjesečna karta od 22,84 eura.</s><s>Koriste se minibusevi, marke Volkswagen, model Crafter, koji imaju od 16 do 23 sjedećih mjesta.</s><s>Slika 10 prikazuje stajalište tih minibuseva, koji se nalazi na stražnoj strani autobusnog kolodvora, tj. preko puta taksi stajališta (Štimec, 2016).</s><s>Slika 10: Prikaz stajališta gradskih minibusa Izvor: Osobni izvor</s>
<s>Slike 11, 12 i 13 prikazuju različite strane autobusnog kolodvora.</s><s>Na slici 11 je prikazano središte autobusnog kolodvora i ovdje se nalaze peroni brojeva od 1 do 13.</s><s>Ovdje dolaze autobusi za sve glavne destinacije, tj. za one gdje najviše putnika putuje (veliki gradovi Hrvatske, obližnja sela, te u druge države).</s><s>Na slici 12 je prikazana jugoistočna strana autobusnog kolodvora i ovdje se nalaze peroni brojeva od 14 do 20.</s><s>Tamo se na jednom dijelu parkiraju autobusi, autobusi ovdje iskrcavaju putnike nakon dugih putovanja, te ovdje dolaze autobusi koji voze u obližnji trgovački centar.</s><s>Ovaj dio se rijetko koristi za ukrcavanje putnika.</s><s>Na slici 13 je prikazana sjeverozapadna strana autobusnog kolodvora, te se nalaze peroni brojeva od 21 do 29.</s><s>Ova strana autobusnog kolodvora se ne koristi za ukrcaj i iskrcaj putnika već se ovdje parkiraju autobusi kada nemaju vozne linije.</s><s>Također se na ovim peronima često parkiraju osobni automobili iako ne smiju, i to se može uočiti na slici.</s>
<s>Što se tiče posebnih usluga koje su namijenjene za pomoć pri prijevozu ranjivih skupina u autobusnim vozilima, grad Varaždin trenutno nudi vrlo malo.</s><s>Na oglasnoj ploči se nalaze informacije o autobusima koji putuju na stalnim linijama.</s><s>Autobusni kolodvor nudi glasovne informacije o vremenu dolaska autobusa, na kojem će peronu stati te obavještava potencijalno kašnjenje autobusa.</s><s>Što se tiče opremljenosti autobusa, voze niskopodni gradski minibusi, međutim nema nikakvih posebnih usluga kojima bi se pomoglo ranjivim skupinama pri ulazu/izlazu iz vozila, te nema nikakvih rampa koje bi pomogle roditeljima s kolicima ili osobi u invalidskim kolicima prilikom ukrcaja/iskrcaja.</s><s>Pošto su autobusi namijenjeni na duže relacije visoki, imaju pet stepenica prilikom ulaženja u autobus te prolaz između sjedala je vrlo uzak, osobe u invalidskim kolicima uopće nisu u mogućnosti koristiti javni autobusni prijevoz.</s><s>To može biti veliki problem ako je na željenu lokaciju moguće pristupiti jedino pomoću autobusnog vozila.</s><s>3.2.2 Željeznički kolodvor</s>
<s>Željeznički kolodvor se nalazi na drugom dijelu grada od autobusnog kolodvora i lociran je u periferiji grada.</s><s>Od središta grada je, isto kao i autobusni kolodvor, udaljen pet minuta hoda.</s><s>Ne koristi se prilikom gradskog prijevoza zato što je Varaždin mali grad i nema niti jedne druge željezničke postaje gdje bi se putnici mogli iskrcati.</s><s>U željezničkom kolodvoru se nalazi ured koji služi za informacije o rasporedu vožnje te prodaji karata.</s><s>Također se ovdje nalaze trgovina i kiosk.</s><s>Željeznički kolodvor ima sedam kolosijeka i svi su u upotrebi.</s><s>Željeznički kolodvor koristi vizualno oglašavanje na televizijskom zaslonu gdje su prikazane informacije o dolasku i odlasku svih vlakova.</s><s>Isto tako kolodvor koristi glasovno oglašavanje prilikom dolaska vlaka te informira putnike kamo putuje pridošli vlak.</s>
<s>Slika 14 prikazuje prednju stranu željezničkog kolodvora i ovdje se nalazi ulaz u ured gdje se prodaju karte i daju informacije o voznom redu vlakova, te se u ovoj ustanovi može koristiti javni WC za korisnike kolodvora.</s>
<s>Slika 15 prikazuje klupice, s druge strane prethodno prikazanog ulaza, gdje putnici mogu čekati željeni vlak.</s><s>Ovdje putnici mogu čuti glasovne informacije o pridošlom vlaku (mjesto putovanja vlaka).</s>
<s>Osim vizualnog i auditivnog oglašavanja o putovanju vlakova, željeznički kolodvor ne nudi nikakve druge posebne usluge za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina.</s><s>Najjednostavnije rješenje koje se može lako uvesti je izgradnja rampe pomoću koje se invalidne osobe ukrcavaju i iskrcavaju u vlakove kada koriste javni željeznički prijevoz.</s><s>3.2.3 Taksi prijevoz putnika</s>
<s>Taksi prijevoz putnika u gradu Varaždinu je izrazito popularno zbog svoje pristupačne cijene te mogućnosti prijevoza od vrata do vrata, za razliku od javnog autobusnog i željezničkog transporta.</s><s>Dostupna je usluga telefonske narudžbe vozila s kojom naručeno vozilo dođe na dogovorenu lokaciju, te pokupi korisnika usluge.</s><s>U gradu Varaždinu i unutar okolice Varaždinske županije je bilo mnogo poduzeća koja su nudila usluge taksi prijevoza.</s><s>Trenutno jedina poduzeća koja nude usluge taksi prijevoza su Taxi Cammeo i Taxi iNova, te su oni najpoznatiji zbog svoje velike palete usluga i niske cijene i zbog toga su druga manja poduzeća koja su radila u okolici Varaždina propala.</s><s>Grad Varaždin je dodjelio taksi vozilima stajališta, gdje se mogu vozači odmarati kada nemaju prijevoza i može se osobno doći ako korisnik treba uslugu prijevoza.</s><s>Ta stajališta se nalaze na frekventnim mjestima i to kod željezničkog kolodvora, na autobusnom kolodvoru, te kod Hotela Turist koji se nalazi u blizini autobusnog kolodvora.</s>
<s>Slika 17 prikazuje taksi stajalište u Varaždinu koje se nalazi na autobusnom kolodvoru.</s><s>Ovdje mogu putnici osobno doći kada žele putovati taksi vozilom, iako je moguća telefonska narudžba vozila o dolasku na korisnikovu lokaciju.</s><s>Ovdje se parkiraju taksi vozila kada nemaju prometa.</s>
<s>Licencu za nuđenje taksi prijevoza može dobiti svaka fizička osoba koja je za to zainteresirana te zadovolji određene kvalifikacije.</s><s>Postoji mogućnost korištenja osobnog vozila za prijevoz putnika, za razliku od službenih taksi vozila.</s><s>Zbog toga što neki taksisti koriste osobno vozilo pri prijevozu putnika, često su prtljažnici puni osobnih stvari i zbog toga roditelji s kolicima, kao i osobe u invalidskim kolicima ne mogu nigdje staviti svoja kolica kada koriste javni taksi prijevoz.</s><s>To može biti veliki problem za ranjive skupine ako žele stići na željenu destinaciju na vrijeme.</s><s>Trenutno prije navedena dva poduzeća nemaju nikakve posebne usluge s kojima bi pomogle ranjivim skupinama pri prijevozu.</s>
<s>Kako bi gradske vlasti znale uvesti adekvatne i optimalne inovacije namijenjene za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina u grad Varaždin, potrebno je proučiti razne inovacije koje su uvedene u drugim državama kako bi dobili bolji uvid u prednosti svake od pronađene.</s><s>Pomoću raznih čimbenika, (poput cijene uvođenja inovacije, kvalitete te utjecaja inovacije na grad i građane) važno je da se usporede s gradom u kojem se nalaze i s gradom Varaždinom kako bi saznali da li je moguća uvedba inovacije.</s><s>Na primjer, uvedba nekih inovacija nije moguća jer zbog premalog broja stanovnika ne bi bila osigurana isplativost projekta.</s>
<s>Potrebno je proučiti primjere dobrih inovacija za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina.</s><s>Primjeri dobrih inovacija će se podijeliti na sljedeće kategorije: roditelji s dječjim kolicima, starije osobe i osobe s invaliditetom.</s><s>OSI će se dalje podijeliti na slijepe i slabovidne, gluhe i nagluhe, te osobe u invalidskim kolicima.</s><s>Vrlo dobar primjer koji obuhvaća posebne potrebe svih ranjivih skupina prilikom željezničkog putničkog prijevoza se nalazi u Italiji.</s><s>U Italiji su talijanske željeznice (Treni Italia) uspostavile Centar za pomoć osobama kojima su potrebne dodatne usluge prilikom putovanja »Disabled Assistance Center by Treni Italia to serve travel needs«.</s><s>Centri su raspoređeni na 255 željezničkih postaja rasprostranjenih po cijeloj državi.</s>
<s>• osobama u invalidskim kolicima kojima je razlog bolest ili invalidnost; • osobama s problemom hodanja i oštećenjem kralježnice; • starijim osobama;</s>
<s>Korisnicima su na raspolaganju tako zvane Sale blu, posebni šalteri gdje putnici dogovaraju potrebne pomoći prilikom putovanja vlakom i ona je prikazana na slici 18.</s>
<s>Za pomoć pri ukrcaju i iskrcaju iz vlaka putnici se mogu dogovoriti na šalteru bar jedan sat prije putovanja.</s><s>Pomoć sadrži dovoz do perona i dostup u/iz vlaka s posebnim dizalom koje je prikazano na slici 19.</s>
<s>Izvor: »Disability in treno« ŠSociale.itĆ, 2014 Na manjim postajama je potrebna najava bar jedan dan prije putovanja.</s><s>Na vlakovima koji voze na srednjim i dugim udaljenostima potrebno je rezervirati dva putnička mjesta, koji su posebno priređeni za putnike u invalidskim kolicima.</s><s>Talijanski građani, koji spadaju u ranjive skupine, imaju dostupne karte po polovičnoj cijeni te je za neke građane potpuno besplatna (»Assistance to persons with disabilities or reduced 4.1.1 Poboljšanje mobilnosti za roditelje s djecom Stockholm je glavni grad Švedske i ima više od 2 milijuna stanovnika i stanovništvo raste u prosjeku od 30.000 do 40.000 stanovnika svake godine.</s><s>Zbog sve većeg porasta stanovništva u Stockholmu, grad je investirao u mnoga inovativna rješenja koja uvelike pomažu u rješavanju problema javnog transporta roditelja s kolicima.</s><s>Postoje dvije vrste autobusne usluge, jedan koji je više orijentiran na putnike, prevozeći ljude između vanjskih općina i centra grada i drugi tip autobusa koji prevozi ljude unutar općine.</s><s>Transport orjentiran na putnike većinom koristi visokopodne autobuse sa stepenicama i bez sposobnosti »klečanja«, te tako otežava pristup roditeljima s kolicima.</s><s>Gradski transport većinom koristi nove MAN Lion's City autobuse s niskim podom i mogućnosti »klečanja« te tako omogućuje ukrcaj roditelja s kolicima (GrantNa slici 20 su prikazana dva autobusa koji transportiraju putnike u gradu Stockholmu.</s><s>Lijevo je prikaz starog putničkog autobusa bez mogućnosti klečanja i s uskim ulaznim i izlaznim vratima.</s><s>Također, autobus ima dvije do tri stepenice te tako dodatno otežavaju ulazak kolica.</s><s>Desno je prikaz novog gradskog autobusa koji je niskopodan, ima mogućnost klečanja i ima dupla izlazna vrata za omogućavanje lakšeg prijevoza kolica.</s>
<s>Stockholm je također uveo brojna poboljšanja na autobusne operacije i politike kako bi osigurao lakši transport roditelja s kolicima u autobusu unutar grada.</s><s>Ta poboljšanja uključuju stražnji ili srednji ulaz, velika konstruirana mjesta za »parkiranje« kolica, mogućnost osiguranja kolica i politike plaćanja.</s><s>Ti autobusi omogućuju konstruirana »parkiranja« kolica na početku i u sredini vozila.</s><s>Parkiranje kolica se nalazi direktno suprotno i/ili susjedno stražnjem ili srednjem izlaznu (ovisno o modelu autobusa).</s><s>Za lakši ulaz, srednji ili stražni izlaz ima gumb za otvaranje vrata na vanjskom dijelu autobusa kako bi roditelji s kolicima mogli otvoriti vrata (kada nitko ne izlazi iz autobusa) i direktno ući u autobus kako bi parkirali svoja kolica na već za to predviđeno mjesto.</s><s>Dodatno svojstvo koje omogućava roditeljima s kolicima da uđu u autobus kroz srednja ili stražnja izlazna vrata je to da imaju mnogo veću šansu da će biti prostor slobodan za njih.</s><s>Na slici 21 je prikazan gumb koji se nalazi na vanjskoj strani autobusa pokraj srednjih izlaznih vrata koja omogućuju roditeljima s dječjim kolicima i ljudima u invalidskim kolicima da lako uđu u autobus (Grant-Smith, 2012).</s><s>Slika 21: Gumb na vanjskoj strani autobusa Izvor: Grant-Smith, str. 16, 2012</s>
<s>Isto tako se primjer dobre prakse nalazi u državi California.</s><s>Pružatelj lokalnog javnog prijevoza Tri Delta Transit je odlučio iz autobusa ukloniti dva sjedala kako bi se oslobodilo mjesto za majke koje se ukrcavaju s dječjim kolicima, što je prikazano na slici 22.</s><s>Mjesto je označeno naljepnicom koja prikazuje dječja kolica, a s obzirom na zadovoljstvo i ostalih putnika, mjesto za kolica je i dalje u upotrebi, a apliciran je i poseban gumb za zaustavljanje kako bi vozač stao te upotrijebio poseban lift za iskrcavanje kolica (Goldman & Murray, 2011).</s><s>Slika 22: Područje namijenjeno za dječja kolica 4.1.2 Poboljšanje mobilnosti za starije osobe U SAD-u, gdje se većina populacije oslanja na vožnju kao primarni način transporta (i gdje opcije javnog transportiranja nisu spremno dostupne u mnogim područjima), veliki izazov u mnogim regijama unutar zemlje je kako osigurati mobilnost za starije ljude kada se moraju odreći svojih automobilskih ključeva.</s><s>Tijekom svakog dana, više od polovice nevozača starijih od 65 godina ostaju doma zato što nemaju potreban transport.</s><s>Zbog navedenih razloga, privatne i neprofitne organizacije i grupe rade na izradi različitih rješenja i usluga kako bi izmijenili osiguranje na samostalnu vožnju.</s><s>Jedna takva organizacija je ITNAmerica, čija misija je pružiti dostojanstveni i isplativi transport starijih ljudi omogućavajući vožnju u privatnim automobilima koristeći mješavinu volontera i plaćenih vozača.</s><s>Vožnje su na raspolaganju 24/7/365 za bilo koju svrhu unutar određenog područja usluge.</s><s>Poslovni model neprofitne organizacije ITNAmerice je dizajniran da spoji zajedno društvene organizacije, pružatelje zdravstvenih zaštita, lokalnih poslova i obitelji kako bi stvorili snažnu mrežu društvene podrške za omogućavanje mobilnosti starijih ljudi (»Age-friendly urban mobility« ŠAgeless voiceĆ, 2012).</s>
<s>U Singaporu, Land Transport Authority (u nadaljevanju LTA) je napravio vrlo inovativno rješenje za starije ljude.</s><s>Green Man Plus kartica je dizajnirana za unaprjeđenje pješačkog iskustva za starije ljude.</s><s>Stariji pješak može pritisnutni specijalnu »senior« koncesiju ili Green Man Plus karticu na čitač instaliran na nekim pješačkim stupovima kako bi si osigurali dodatno vrijeme za prijelaz ulice.</s><s>Kako se opcija za duže zeleno svjetlo na semaforu omogućuje samo za one kojima je to potrebno, protok prometa nije usporen na svako zeleno svjetlo na pješačkim prijelazima.</s><s>Plan LTA poduzeća je da uključi mnoge druge odredbe za poboljšanje fizičke dostupnosti svih načina transporta u Singaporu.</s><s>Plan govori »kako naša populacija stari, zbog toga moramo osigurati da naš transportni sistem pruža usluge potrebama starijih ljudi isto kao i manje mobilnim građanima, kako bi ostali aktivni i uključeni u društvu«.</s><s>Na slici 23 je prikazan stup koji ima opciju čitanja kartice za duže vrijeme prelaza preko zebre, namijenjen je primarno starijim ljudima (»Age-friendly urban mobility« ŠAgeless voiceĆ, 2012).</s>
<s>Izvor: Age-friendly urban mobility, 2012 Grupa buduće urbane mobilnosti u Singaporu koja surađuje s MIT-om radi na izradi inovativnih rješenja mobilnosti za ljude svake dobi.</s><s>Ta rješenja su moguća za ostvarenje u sljedećim desetljećima za udovoljavanje potreba urbane mobilnosti starijih ljudi.</s><s>Posebna područja fokusiranja uključuju (»Age-friendly urban mobility« ŠAgeless voiceĆ, 2012):</s>
<s>• Inovativni pregled pristupa koristeći pametne telefone i digitalne tehnologije za bolje osiguravanje sakupljanja bogato detaljiziranih podataka putovanja i aktivnosti starijih osoba koji mogu imati otežano pamćenje ili aktivno bilježenje detalja putovanja;</s>
<s>• Tehonološki baziran pristup za rješavanje last-mile problema za starije, npr. koristeći informacije i komunikacijske tehnologije za omogućavanje efikasnijeg dijeljenja vozila (ride-sharing) i drugih usluga; • Razvoj putnički centriranih javnih usluga transportiranja za udovoljavanje potrebe mobilnosti u stvarnom vremenu.</s>
<s>Sljedeći primjer dobre prakse je grad Göteborg, Švedska, u kojem starije osobe mogu zatražiti pomoć od drugih osoba kako bi im pomogle pri premještanju na glavnim čvorovima.</s><s>Pomoć kod putovanja također može biti i u obliku pružanja informacija te orijentacije na postajama.</s><s>Slika 24 prikazuje stariju osobu i asistenta koji pomaže prilikom putovanja te ukrcaja i iskrcaja u autobus (Fiedler, 2007).</s><s>Slika 24: Asistent za starije osobe prilikom putovanja U Skandinaviji stariji ljudi još uvijek najviše koriste osobni prijevoz, a kao pomoć pri snalaženju predlažu se tehnički sustavi za podršku, obično nazivani informacijski i komunikacijski sustavi u vozilu (IVIS) i napredni sustavi za pomoć vozaču (ADAS).</s><s>Na temelju funkcionalnih ograničenja povezanih sa starenjem i prometnih situacija gdje stariji vozači predstavljaju veći rizik za nastanak prometne nesreće, zaključeno je kako ovakvi sustavi mogu biti veoma korisni za starije vozače zato što: • pomažu vozaču da bude svjestan približavanju prometa; • upozoravaju vozača na druge sudionike u prometu, odnosno objekte koji se nalaze u vozačevu mrtvom kutu;</s>
<s>• usmjeravaju vozačevu pažnju na relevantne informacije; • pružaju informacije o nadolazećim opasnostima u prometu.</s><s>Dodatni primjeri sistema za pomoć u vožnji, koji su dostupni na skandinavskom tržištu • sustavi za pomoć pri parkiranju (parking assistance systems) koji pomažu vozačima pri parkiranju i upozorava ih na prepreke; • sustavi za pomoć pri noćnoj vožnji (night-vision enhancement systems) koji pomažu da se pri noćnoj vožnji prepreke na cesti lakše opaze; • adaptivna prednja svjetla koja aktivno prate zakrivljenost ceste (ne svjetle samo ravno, već i u smjeru zakrivljenosti ceste); • razni navigacijski sistemi koji pomažu vozaču pri pronalaženju optimalne rute.</s><s>Švedska također ima dobro razvijen javni prijevoz koji je dostupan osobama s ograničenjima, te on uključuje:</s>
<s>• 12 metarne niskopodne autobuse, prilagođene osobama s fizičkim ograničenjima; • manje niskopodne autobuse na trasama blizu stambenih područja, servisnih centara i zdravstvenih ustanova, te takva vrsta vozila obično služi osobama s ograničenjima koji imaju problema s korištenjem tradicionalnih ruta prijevoza; • specijalne transportne usluge (u nadaljevanju STS) te su to specijalne usluge za pomoć pri mobilnosti osobama sa 100% invaliditetom.</s><s>Obično služe za prijevoz od vrata do vrata i osobnu pomoć.</s><s>STS uglavnom radi s taksi vozilima i višenjamjenskim vozilima.</s>
<s>Od 1975. godine švedski zakon primorao je sve švedske općine na uvođnje STS-a.</s><s>Tijekom posljednjih godina, neke su općine pokušavale zamijeniti STS tradicionalnim vrstama javnog prijevoza, poboljšavajući i prilagođavajući vozila osobama s ograničenjima te uvodeći tzv. fleksi rute koje servisiraju minibusi bez fiksne rute.</s><s>Putnici imaju mogućnost telefonskog poziva i vozilo će stići na njihova vrata kako bi ih prevezli.</s><s>Rješenje je bilo testirano u nekoliko urbanih područja, a putnici su većinom bili ljudi kojima je potrebno STS.</s><s>Pokazalo se da su troškovi uvođenja fleksi ruta veći nego kod običnih ruta javnog prijevoza, ali su još uvijek jeftiniji od korištenja STS taksi službe (Levin, Ulleberg, Siren & Hjorthol, 2012).</s><s>4.1.3 Poboljšanje mobilnosti za osobe s invaliditetom Primjeri dobrih inovacija za osobe s invaliditetom je mnogo i važno je razlikovati kategorije invaliditeta kako bi se moglo fokusirati na određene tipove invaliditeta i samim time će se lakše riješiti problemi mobilistike.</s><s>Zbog toga su primjeri dobre prakse poboljšanja mobilnosti za OSI podijeljeni na sljedeće tri podjele: slijepi i slabovidni, gluhi i nagluhi te ljudi u invalidskim kolicima.</s><s>4.1.3.1 Slijepi i slabovidni</s>
<s>Slijepi ljudi te oni sa slabijim vidom ponekad trebaju primjereno navođenje prilikom pješačenja, pogotovo ako je križanje pješačke staze otvorenije i veće, gdje obično navođenje pomoću ruba nogostupa nije dostupno ili kad pješaci trebaju vođenje kako bi zaobišli razne prepreke.</s><s>Takvo navođenje omogućuje kontinuirani taktilni put navođenja (eng. Continuous tactile guideway) u smjeru kretanja pješaka koji je drugačije teksture od ostatka pješačke staze.</s><s>Slijepi ljudi se mogu lakše kretati pomoću štapova za vođenje zbog različite teksture navedene staze, a pod nogama ju lakše uoče i ljudi sa slabijim vidom.</s><s>Istraživanja su pokazala da je visina povišenog dijela površine od oko pet milimetara dovoljno uočljiva za sve osobe koje imaju probleme s vidom, a ne izaziva smetnje i neugodnosti za ostale pješake.</s><s>Taktilni putevi ili staze za navođenje mogu biti i u obliku ravnih montažnih blokova u kontrastnim bojama.</s><s>To se može uočiti na slici 25 koja prikazuje korištenje taktilne staze koja je u kontrastu sa sivom bojom pločnika i nalazi se u Kini.</s><s>U gradu Mexico City i Buenos Airesu primjer takvih staza nalazimo u stanici podzemne željeznice kod koje su staze dizajnirane na način da su izrezani utori na podu, što je u praksi rijetko (Maunder, Rickert, Sentinella, Venkatesh Slika 25: Taktilna staza sa kontrastnom bojom Na mjestima gdje pješačka staza vodi do potencijalnih opasnih situacija, na primjer križanje ulice, koriste se taktilna upozorenja čija je svrha upozoriti osobe sa slabijim vidom na takve situacije.</s><s>Popločavanje se vrši pomoću betonskih mjehurića ili mjehurić blokova, a koriste se kod prelaska betonskog nogostupa na ulice koje se križaju na cestovnim rubnik rampama.</s><s>Slika 26 prikazuje ta taktilna upozorenja na cestovnoj rampi u Južnoj Africi (Maunder et al., 2004).</s><s>Slika 26: Taktilna upozorenja na cestovnoj rampi 4.1.3.2 Gluhi i nagluhi</s>
<s>Većina gradova nije dizajnirana za gluhe i nagluhe osobe.</s><s>Pločnici su često previše uski ili prepuni kako bi se gluhe osobe mogle upustiti u razgovor koji zahtijeva tako zvani »prostor za pokazivanje znakova« (eng. signing space).</s><s>Javne klupe su često u nizu ili kvadratu, što ograničuje sposobnost gluhih da naprave »komunikacijski krug« i otvorene vizualne linije koje su im potrebne.</s><s>Urbani pejzaži su vrlo vizualno stimulirani tako da ometaju komunikaciju između ljudi koji se oslanjaju na vizualne znakove.</s><s>Isto tako svjetleće instalacije znaju biti previše mutne ili sjaje direktno u oči gledaoca.</s><s>Te stvari ne čine samo život gluhe osobe kompliciranijim; oni im mogu napraviti život opasnijim.</s><s>U siječnju, troje gluhih osoba je udarilo vozilo i bili su ozbiljno ozlijeđeni u gradu Olathu, Kansasu kada su izlazili iz gluhog kulturnog događaja.</s><s>Ista takva situacija se dogodila i jednoj gluhoj osobi u Sacramentu 2011. godine.</s><s>Zbog tih incidenata, Gallaudetovo sveučilište u Washingtonu D.C., vodeća institucija u zemlji za gluhe i nagluhe osobe, je proizvela set tako zvanih DeafSpace Guidelines koji adresiraju te aspekte urbane okoline koja sprječava komunikaciju i mobilnost između onih koji komuniciraju pomoću ruku.</s><s>Na taj način, arhitekti i istraživači projekta su koristili tehnologiju za sakupljanje informacija o tome kako gluhe osobe koriste javne prostore i izmijenili ih kako bi se postigle željene potrebe.</s><s>Kroz niz sveučilišnih studija, Hansel Bauman (direktor dizajniranja i planiranja kampusa u Gallaudetu) je radio s Gallaudet fakultetom, studentima, osobljem i drugima kako bi istražio i otkrio kako gluhi i nagluhi ljudi koriste javne prostore.</s><s>Rezultati dokumenta pokazuje pet glavnih elemenata uključenih u interakciji gluhih osoba s izgrađenim okolišem, uključujući prostor i proksemiku (proučavanje upotrebe i percepcije socijalnog i osobnog prostora), osjetilni doseg, mobilnost i proksemiku, svjetlost i boju, te akustiku i elektromagnetsku interferenciju.</s><s>U jednom eksperimentu, tim dizajnera je analizirao snimke video kamera kako bi doznali kako studenti koriste blagavaonicu kampusa.</s><s>Oni su uskoro doznali da bi stolice u ustanovi trebale biti lakše kako bi ih studenti mogli lako micati kada žele napraviti komunikacijski krug, te bi stolice trebale biti bez naslona za ruke kako bi omogućile ljudima opsežan prostor lakta za pokazivanje.</s><s>Gallaudet fakultet je već primijenio DeafSpace Guidelines u novim zgradama u kampusu, uključujući u Sorenson Language and Communication Center, dizajniran od strane SmithGroup (D.C. bazirana arhitetska firma) te on uključuje duge, otvorene linije vidljivosti, vidljivost između katova, nježno zakrivljeni kutove te velike prozore i sve to opisano pomaže gluhim osobama u lakšem kretanju.</s><s>Društvena upletenost ovog projekta je duboka.</s><s>Te inovacije se mogu dizajnirati na javnom transportnom sistemu koji će se bazirati na promociji i podršci vizualnog kontakta i interakcije između ljudi (O'Connel, 2012).</s><s>4.1.3.3 Osobe u invalidskim kolicima</s>
<s>Cestovne rubnik rampe trebale bi se koristiti na mjestima na kojima nogostup prelazi kroz cestu, pločnik ili bilo koju drugu povišenu površinu.</s><s>Njihova širina trebala bi biti minimalno 1.200 mm ili u nekim slučajevima 900 mm kako bi se olakšalo kretanje invalida sa invalidskim kolicima.</s><s>Na križanjima bi trebale biti široke koliko i mjesto križanja, odnosno minimalno 2.400 mm.</s><s>Na mjestima gdje je moguće, dno rampi bi trebalo biti u jednakoj ravnini s kolnikom jer već i mali rub od šest milimetara može uzrokovati pomicanje prvih kotača invalidskih kolica što bi dovelo do pomicanja kolica na strmi rub a potom i na opasan kolnik.</s><s>Mjesto silaska s rubnik rampe trebalo bi biti široko od 1.200 do 1.500 mm.</s><s>Sam nagib rampe trebao bi biti od osam do devet posto Slika 27 prikazuje korištenje cestovnih rubnik rampi u gradu Mazaputa, afričke države Mozambik, gdje su rampe postavljene na pješačkim stazama ispred bolnice kako bi se olakšalo kretanje starijim i nemoćnim osobama te osobama sa invaliditetom.</s>
<s>Kako bi se osobe koje se teže kreću lakše ukrcale u autobuse, na većim autobusnim stanicama u gradu Maputo, Mozambik, koriste se male rubne platforme (eng. Small kerbs platforms).</s><s>S visinom od 30 cm, platforme su smanjile visinu prve stepenice autobusa za više od pola.</s><s>U afričkoj državi Mozambik 20% starijih te osoba sa invaliditetom preferiraju ukrcavanje na autobus pomoću takve platforme.</s><s>Efikasnost takvih platformi najviše ovisi o želji i mogućnosti vozača da stane pored navedenih platformi što često predstavlja problem u gradu Maputo.</s><s>Primjer dobre prakse nalazimo kod grada Pune u Indiji, prikazano na slici 28 (Maunder et al., 2004).</s>
<s>Lakše ukrcavanje osoba koja su u invalidskim kolicima omogućuju i povišene platforme (eng. bus wayside platforms) smještene na autobusnim stanicama konstruirane s one strane na kojoj se nalaze vrata nadolazećeg autobusa, a s ciljem da se izbjegne upotreba stepenica autobusa kroz koje se osobe u invalidskim kolicima ionako ne mogu ukrcati.</s><s>I u ovome primjeru je od velikog značaja dobra obuka vozača da stanu ispravno kako bi se osobe sa smanjenom pokretljivošću lakše ukrcale.</s><s>Slika 29 prikazuje upravo takvu povišenu platformu za autobuse u gradu Pretoria, Južna Afrika (Maunder Slika 29: Prikaz upotrebe platformi za autobuse Pojedini gradovi kao na primjer Mexico City i Pretoria, Južnoafrička Republika, koriste autobuse koji sadrže lift koji ima mogućnost uvlačenja.</s><s>To se može vidjeti na slici 30 i lijevo je prikazana upotreba autobusa s liftom u gradu Pretoriji, te desno u gradu Slika 30: Primjer upotrebe autobusa sa liftom Primjer dobre prakse nalazimo i u gradu Dresdenu, Njemačka gdje su uvedene interaktivne mape i gradski vodiči kako bi ljudi sa poteškoćama u kretanju mogli uvijek biti obaviješteni.</s><s>Osobe dobivaju informacije o dostupnim putevima namijenjenim za invalidska kolica, transportnim stanicama, toaletima, parkiralištima kao i informacije o stupnju dostupnosti javnih ustanova.</s><s>Gradski vodič i interaktivna mapa dostupni su od 2006. godine, a informacije sustava nadograđuju se svake dvije godine te su dostupne putem interneta.</s><s>Također, osobe slabijeg vida te ostale osobe koje se teže kreću mogu koristiti usluge javnog prijevoza grada Dresdena sa podrškom od strane informacijskog sistema za slijepe.</s><s>Pomoću malog ručnog odašiljača putnici mogu zatražiti audio najavu linije i destinaciju autobusa ili tramvaja preko vanjskog zvučnika, te obavijestiti vozača gdje žele da ih se pokupi i gdje žele izaći.</s><s>Sustav je uveden od strane češke kompanije, a već se koristi i u Pragu.</s><s>Sustav se u gradu Dresdenu uspješno primjenjuje od 2010. godine i to je vidljivo iz slike 31 koja prikazuje osobu u invalidskim kolicima koja koristi dobrobiti gradskog online vodiča (»Access City Award 2014« ŠEuropean CommissionĆ, Slika 31: Korištenje gradskog online vodiča Izvor: »Access City Award 2014« ŠEuropean CommissionĆ, 2014 Primjer dobre prakse nalazimo u gradu Brno, Češka.</s><s>S obzirom da je u gradu bio dostupan premali broj niskopodnih autobusa namijenjenih za osobe koje imaju problem sa mobilnošću, grad je kroz projekt Civitas uveo pet specijalnih minibusa dizajniranih prvenstveno za ljude sa smanjenjom pokretljivošću te za kretanje kroz centar grada.</s><s>Minibusi imaju mogućnost prijevoza najmanje šest invalidskih kolica odjednom, a zahvaljujući sklopivim sjedalima, minibusi se mogu koristiti i u standardne svrhe, odnosno u prijevozu osoba koje ne koriste invalidska kolica.</s><s>Preduvjet je bio i da su minibusi opremljeni sa suvremenim informacijskim sistemom i rampom za ukrcavanje.</s><s>Minibusi su vozili uglavnom dvjema specijalnim linijama za osobe sa smanjenom mobilnošću.</s><s>Linije su prolazile kroz cijeli grad povezujući bolnice, glavne institucije i ustanove.</s><s>Linije su se susrele kod mjesta razmjene gdje su čekala tri minibusa svaka dva sata kako bi svaki putnik došao na željeno odredište.</s><s>Unatoč činjenici da su uvedene dvije linije prilagođene potrebama osoba sa smanjenom pokretljivošću, lako ih mogu koristiti svi putnici.</s><s>Usluga je besplatna za sve osobe sa smanjenom mobilnošću.</s><s>Takav način prijevoza u gradu Brno pokazao se izuzetno uspješnim na opće zadovoljstvo korisnika te se uspješno primjenjuje i danas.</s><s>Slika 32 prikazuje korištenje tih specijalnih minibusa u koje stane više invalidskih kolica (Civitas, Slika 32: Unutrašnjost specijalnog minibusa Što se tiče javnog gradskog prijevoza, SBS Tranzit autobus operateri iz Singapura od 2006. koriste niskopodne autobuse s pristupom invalidskim kolicima.</s><s>Više od polovice voznog parka je promijenjeno, a plan je da se do 2023. godine cijela flota autobusa zamijeni s onima koji imaju dostup za invalidska kolica.</s><s>U meksičkom gradu Projimu, od strane lokalnog stanovništva su izgrađene rampe pomoću kojih invalidi lakše ulaze u autobuse, a u gradu Sofiji su lokalne vlasti radile na razvoju zvučnih informacija za slijepe na stanicama javnog prijevoza.</s><s>Na slici 33 su prikazane zvučne i vizualne informacije u stvarnom vremenu na stanicama javnog prijevoza u Sofiji, Rumunjska Slika 33: Zvučne i vizualne informacije</s>
<s>Dobro rješenje predstavlja tzv. Bus Rapid Tranzit (u nadaljevanju BRT) koji je uveden u New Dehliju te drugim gradovima širom svijeta te predstavlja dobro rješenje za osobe s invaliditetom (Frye, 2013).</s><s>BRT koji je uveden u Bankoku, prikazan je na slici 34.</s>
<s>Izvor: »BRT bus test run next month« ŠTHE NATIONĆ, 2010 Niskopodni autobus s rampom za lakši ulazak starijih osoba i invalida prikazan je na slici Slika 35: Autobus s rampom</s>
<s>Izvor: »Bankok Bus and BRT News 2004-2010« Š2BANKOK.</s><s>COMĆ, 2010 U New Dehliju je razvijen sličan pristup na temelju BRT-a na željeznicama, a uključuje pristup postajama pomoću rampa i dizala, brojače karata te širok ulaz u vagone prilagođen za osobe u invalidskim kolicima.</s><s>Isto tako, Ujedinjeno Kraljevstvo zahtijevalo je da svi licencirani taksiji imaju dostup invalidskim kolicima, te da sadrže druge značajke za pomoć starijima i nemoćnima, poput okretnih sjedala, dodatnih rukohvata i indukcijskih petlji.</s><s>Australija, Dubai i Kina su u narednim godinama slijedile primjer Ujedinjenog Kraljevstva (Frye, 2013).</s><s>2015. godine francuski zakon propisao je zahtjev da se javni prijevoz prilagodi osobama s invaliditetom.</s><s>Grad Grenoble je već četiri godine prije zahtjeva tražio da njihov javni gradski prijevoz bude zakonom propisan prema prilagodbi takvim osobama.</s><s>Sve redovite linije gradske prometne mreže, tramvaja i autobusa proglašene su dostupnim osobama s invaliditetom.</s><s>Već 1979. godine, jedinica gradskog prijevoza (SMTC) stvorila je usluge prijevoza za osobe sa smanjenom pokretljivošću.</s><s>1987.</s><s>Grenoble je bio drugi grad u Francuskoj s modernim tramvajima te je tvrtka Alstom zamoljena da ih prilagodi invalidima.</s><s>Od 1995. pokrenut je program pristupačnosti svim autobusima sa svih autobusnih stajališta, koja nije ograničena samo na fizički onemogućene ljude.</s><s>Slijepci su vođeni taktilnim pločnicima na prolazima i mjestima zaustavljanja autobusa, te zvučnim signalima.</s><s>Jedan takav taktilni pročnik prikazan je na slici 36 (Canters, 2014).</s>
<s>Izvor: »Lozenge Tactile Flag Paving« ŠMarshallsĆ, b. d. Gluhi ljudi koriste se uređajima za vizualne dinamičke informacije.</s><s>Kao rezultat toga, 400 osoba u invalidskim kolicima svakoga dana koristi javni gradski prijevoz (Canters, Studije su pokazale da minibusevi i taksiji koji se koriste u Južnoj Africi, Mozambiku i Meksiku zbog svoje manje veličine i mogućnosti vožnje do mjesta nedostupnih većim vozilima, pružaju bolji fizički pristup osobama s invaliditetom.</s><s>Također, mnoga novija vozila javnog prijevoza koja se koriste u Mexico City-u imaju šire ulaze, dodatne rukohvate, prioritetna sjedala odmah iza vozača, stube obojene u boje visokog kontrasta, te veća slova na površini vozila.</s><s>Neki južnoafrički gradovi zbog lošeg stanja na cestama koriste visokopodne autobuse, opremljene dizalima i rampama za lakši ulaz osoba s invaliditetom i starijih osoba, što se i može vidjeti na slici 37 (Venter et al., Slika 37: Dizalo u autobusu</s>
<s>Izvor: »Wheelchair Lift Installations« ŠComplete Coach Works Experience SuccessĆ, b. d. Slika 38 prikazuje kliznu rampu koja se može izvaditi po pritisku gumba na vozačevom mjestu.</s><s>Nije potrebna manualna manipulacija i lijeva slika prikazuje kako izgleda kada se ta rampa izvadi, a desno kada je sklopljena.</s><s>Kako se rampa vadi samo po potrebi, ne smeta ljudima kojiima nisu potrebne posebne usluge prilikom ulaska i izlaza iz autobusa.</s>
<s>Slika 38: Prikaz klizne rampe u autobusu Greater Edmonton je poduzeće koje nudi taksi usluge prijevoza u Kanadi.</s><s>Oni su predani tome da pruže najbolje moguće usluge svim svojim putnicima bez obzira na njihovu tjelesnu sposobnost i slično.</s><s>Nude najmoderniju dostupnost prijevoza osobama u invalidskim kolicima.</s><s>Primjer taksi vozila za invalide koje koristi poduzeće Edmonton nalazi se na slici 39, i prikazano vozilo ima mogućnost spuštanja rampe koja se nalazi u stražnjem dijelu auta.</s><s>Koristeći tu rampu lako se može osoba u invalidskim kolicima, pomoću vozača taksija, ukrcati i iskrcati iz vozila kada dođe na željenu destinaciju (»Disabilities« Šedmtaxi.comĆ, b. d.).</s>
<s>Izvor: »Disabilities« Šedmtaxi.comĆ, b. d. Brazilsko mjesto Curitiba je jedinstveni primjer u Braziliji i isto tako u svijetu što se tiče uređenja grada za ljude s posebnim potrebama.</s><s>U mjestu su poslušali civilne inicijative, uskladitili političke odluke i gradski urbanizam te tako omogućili bolju okolinu za ranjive skupine stanovništva koji su pri dizajniranju zgrada i gradske infrastrukture prečesto pregledane.</s><s>U Cuturibi su pri gradskom dizajniranju uzeli u obzir iskustva, mišljenja te želje ljudi s posebnim potrebama.</s><s>Do prijeloma pri urbanističkom dizajniranju je došlo, kako su gradske vlasti prepoznale, da je većina odluka u vezi s javnim uslugama i radovima omeđena na tehničke strukovne kadrove koji nemaju posebna ograničenja kretanja i zato ne razumiju poteškoće s kojima se osobe s poteškoćama kretanja svakodnevno susreću.</s><s>U mjestu Cuturiba živi 1,4 milijuna stanovnika i od toga je 35.000 ljudi koji imaju poteškoće kretanja ili drugih smetnji.</s><s>Ljudi u invalidskim kolicima sadrže 2,5% cjelokupne populacije dok drugi imaju ili poteškoće kretanja ili imaju smetnje vida i sluha.</s><s>U ostalim brazilskim gradovima je stanje alarmantnije jer su zbog većeg siromaštva invalidi još bolje zanemareni.</s><s>U Cuturibi je 2013. bilo 81% autobusnih postaja opremljeno s dovoznim rampama ili dizalima za lakši dostup ljudi u invalidskim kolicima.</s><s>Putnici tako ulaze preko posebnih ploča namiještenim na autobuse koji se pri dolasku smanje i tako omoguće ulazak putnika u invalidskim kolicima, starijim i ostalim osobama s poteškoćama kretanja.</s><s>Većina stajališta ima posebne dovozne rampe, po kojima invalidi pristupaju do stajališta te se mogu ukrcati u autobus i prikaz takve rampe je na slici 40.</s><s>Pored javnog putničkog prijevoza, u Cuturibi je široko razvijena transportna mreža koja povezuje sve domove s javnim prevoznim linijama.</s><s>Broj putovanja invalidnih osoba se je zbog toga povećao na približno 1.000 putovanja dnevno (King, 2013).</s>
<s>Izvor: »Accessibilitiy for all« ŠEMBARQĆ, b. d. Godine 1995. su u gradu Joensuu, Finska završili gradnju predgrađa Marjala.</s><s>U Marjali su svi putevi, ceste, dostupi do zgrada i parkova konstruirani tako da omoguće pristup osobama u invalidskim kolicima, starijim osobama i obiteljima s djecom.</s><s>U predgrađu tako nema niti jedne barijere (visokih pločnika, stepenica itd.) koji bi onemogućili dostup ranjivim skupinama.</s><s>Isto tako su kuće, tj. domovi konstruirani tako da stanovnicima omogućaju dostup invalidskim kolicima i samim time i do kuća u kojima žive.</s><s>U kućama je prilagođena širina vanjskih i unutarnjih vrata, unutarnji hodnici su širi i omogućavaju glatku vožnju te okretanje invalidskih kolica i isto tako su na katovima ugrađena dizala.</s><s>U svakoj je kući moguće prilagoditi posebne potrebe po željama individualnog stanovnika.</s><s>Na slici 41 je prikazan dostup do dnevnog centra u predgrađu Marjala.</s><s>Dnevni centar je namijenjen djeci, starijima te invalidima (A city for all-A barrier free environment Finland ŠMOSTĆ, b. d.).</s>
<s>U Australiji su svi vlakovi opremljeni s posebnim dizalima koja omogućavaju putnicima u invalidskim kolicima ulazak i izlazak iz vlaka.</s><s>Jedan vagon u svakom vlaku ima toaletne prostore prilagođene invalidnim osobama.</s><s>Putnici se mogu pri kupovanju karte dogovoriti za rezervaciju sjedala u tom vagonu.</s><s>Za invalidne osobe je moguća dostava hrane do sjedišta.</s><s>U Austriji poduzeće OBB nudi svu pomoć pri putovanju invalidnih osoba, što uključuje informacije o stajalištima i dostupu do perona, rezervaciju karte i pomoć pri ukrcaju/iskrcaju iz vlaka.</s><s>Putnici koji žele tu vrstu pomoći se moraju najaviti posebnoj službi bar tri dana prije putovanja.</s><s>U Belgiji je u vlakovima Eurostar, TGC i Thalys u prvom razredu dostupno više mjesta za invalidska kolica, koji se nalaze pokraj toaletnog prostora.</s><s>Rezervacija takvog prostora obavezna je prilikom kupnje karte.</s><s>Putnici u invalidskim kolicima mogu putovati u prvom razredu za cijenu karte drugog razreda.</s><s>U Finskoj su vlakovi Intercity i Intercity2 konstruirani tako da omogućaju samostalno putovanje putnika u invalidskim kolicima, što i prikazuje slika 42 (»Travelers with disabilities« ŠItalia RailĆ, b. d.).</s>
<s>Izvor: »VR Calls tenders for double deck inter-city fleet« ŠRailway GazetteĆ, 2014 Pratitelji invalidnih i slijepih osoba imaju omogućeno besplatno putovanje.</s><s>U Grčkoj, fizički nesposobni putnici imaju pravo do 50% popusta prilikom kupovanja bilo koje karte.</s><s>U primjeru telefonske rezervacije, putnici u području Atice koji putuju s vlakovima Inter City te Inter City Express imaju besplatnu dostavu karte na kućnu adresu.</s><s>U Irskoj je potrebna 24 satna najava prije putovanja u primjeru kada invalidni putnik treba pomoć osoblja.</s><s>U Norveškoj je najava potrebna bar do devet sati navečer prije dnevnog putovanja.</s><s>Švedske željeznice nude dostup s dizalom u većini svojih vlakova.</s><s>U vlakovima su posebna mjesta za invalidska vozila koji uključuju ovdje i stol, sjedala, tj. prostori koji se uvijek nalaze u blizini toaletnog prostora.</s><s>U prvom razredu nema ponuda posebnih sjedišta za putnike u invalidskim kolicima.</s><s>Putnik si može izabrati putovanje u drugom razredu, međutim on ima pravo obroka i ostalih pogodnosti koje imaju i putnici prvog razreda.</s><s>U noćnim vlakovima imaju poseban spavajući kupe, koji ima prostor za invalidska kolica i zasebne toaletne prostore s tušem koji ima sjedala.</s><s>U Švedskoj imaju sve veće i srednje željezničke postaje dovoze do ulaza, automatska vrata, prodajne pulte prilagođne po visini i putniku je ovdje dostupna pomoć osoblja.</s><s>Većina europskih vlakova omogućava putovanje osoba s invalidskim kolicima i oni imaju prilagođene toaletne prostore.</s><s>Dostup s dizalom i pomoć osoblja je moguća na svim većim postajama, međutim pomoć je potrebno najaviti bar tri do šest dana prije putovanja.</s><s>Pomoć osoblja je pod tim uvjetom moguća na srednjim postajama (»Travelers with disabilities« ŠItalia RailĆ, b. d.) 5 UVOĐENJE INOVACIJA U VARAŽDIN</s>
<s>Kako bi znali koje inovacije za ranjive skupine su najpotrebnije u gradu Varaždinu, izrazito je bitno napraviti upitnik s unaprijed određenim pitanjima namijenjenih za ranjive skupine.</s><s>Cilj je napraviti intervju s barem jednom osobom od svake ranjive skupine kako bi se dobio uvid iz njihove perspektive, tj. koje su inovacije za njih najpotrebnije.</s><s>Kada se završe intervjui, potrebno se odlučiti za najbolje inovacije koje će pomoći ranjivim skupinama, te je poželjno uvesti one koje mogu pomoći istovremeno osobama koje spadaju u različite ranjive skupine.</s><s>Te je inovacije potrebno opisati, pronaći cijene uvedbe istih i potencijalna sufinanciranja, te opisati utjecaj koje će one imati na grad kada se uvedu.</s>
<s>Kako bi mogli odrediti najbolje inovacije za ranjive skupine, potrebno je postaviti usmena pitanja barem jednom roditelju s dječjim kolicima, jednoj starijoj osobi, jednoj slijepoj osobi, jednoj gluhoj osobi te jednoj osobi u invalidskim kolicima.</s><s>Poželjno bi bilo da se pronađu dvije osobe od svake od prije navedenih ranjivih skupina kako bi se dobio bolje objektivni uvid u problem mobilistike u Varaždinu.</s><s>Intervju se sastojao od više pitanja na koja su odgovarale prije navedene ranjive skupine.</s><s>Intervju je sadržavao sljedeća pitanja:</s>
<s>• Da li ste zadovoljni s trenutnim stanjem usluga javnog prijevoza namijenjenim za Vašu ranjivu skupinu u gradu Varaždinu?</s><s>Obrazložite svoj odgovor. • Da li ste zadovoljni s trenutnim stanjem usluga u gradskoj mobilnosti (kretanje gradom) namijenjenim za Vašu ranjivu skupinu u gradu Varaždinu?</s><s>Obrazložite svoj odgovor.</s>
<s>• Jeste li imali kakva neugodna iskustva prilikom javnog prijevoza ili prilikom kretanja gradom koja su povezana s Vašim posebnim uslugama ranjive skupine?</s><s>Ako jeste, objasnite gdje i koji je bio uzrok toga? • Mislite li da su potrebne inovacije u gradskoj mobilnosti za poboljšanje života namijenjene Vašoj ranjivoj skupini?</s><s>Ako da, koje? • Za kraj mi recite koliko imate godina i u koju ranjivu skupinu pripadate!</s><s>Prva osoba koja je bila intervjuirana je bila majka s malim djetetom koje se još uvijek vozi u dječjim kolicima.</s><s>Majka ima 35 godina.</s><s>Što se tiče javnog prijevoza, ona tvrdi da su rijetke linije, tj. veliki su razmaci autobusa na istoj relaciji.</s><s>Prilikom kretanja gradom, tvrdi da je veliki problem prenatrpanost grada te su posljedica toga automobili koji se nepravilno parkiraju na nogostupe i otežavaju prijelaz dječjim kolicima, međutim smatra da je prevencija grada, kažnjavanje neispravnog parkiranja, zadovoljena.</s><s>Isto tako problem navodi kod velikih i previsokih rupa u pločicama na pločniku.</s><s>Smatra da je takav pločnik vizualno lijep, međutim vrlo je nepraktičan te je potrebno saniranje ili smanjenje rupa između pojedinih pločica ili jednostavno izgradnja ravnog pločnika bez razlike u reljefu kako ne bi kotači dječjih kolica zapinjali u te rupe.</s><s>Osoba nije imala nikakva neugodna iskustva zato što se najčešće koristi osobnim automobilom, te nije doživjela nikakvu vrstu diskriminacije u javnom prijevozu ili prilikom kretanja gradom.</s><s>Za potrebne inovacije navodi rampe koje nisu izgrađene na ulazu u svim javnim ustanovama, te tvrdi da bi dobra ideja bila uvedba niskopodnih autobusa za one roditelje koji svakodnevno putuju s malom djecom.</s><s>Druga intervjuirana osoba koja spada u skupinu roditelja s dječjim kolicima je bila majka od 34 godine koja ima dijete od godinu dana.</s><s>Ona je neutralna što se tiče javnog prijevoza u gradu Varaždinu zato što ga ne koristi.</s><s>U drugu ruku, što se tiče gradske mobilistike kaže da je nezadovoljna.</s><s>Tvrdi da je kretanje gradom često otežano zbog loše cestovne infrastrukture, poput rupa te lokva koje se stvore u tim rupama.</s><s>Isto tako susreće mnogo nepropisno parkiranih vozila na pločniku, te prekratkog trajanja zelenog svjetla za pješake na raskrižjima.</s><s>Kaže da nikada nije doživjela nikakvu diskriminaciju povezanu s njenom ranjivom skupinom.</s><s>Za inovacije tvrdi da bi bilo poželjno uvesti one koje su namijenjene za sve građane, a ne samo za njenu ranjivu skupinu.</s><s>Za primjer navodi strože sankcije za vozače koji nepropisno parkiraju vozila zato što zbog tih vozača pješaci ne mogu normalno hodati pločnikom.</s><s>Prva intervjuirana starija osoba je bila umirovljenica od 81 godinu koja često koristi javni autobusni prijevoz.</s><s>Pokretna je i vitalna, te nema nikakvih problema u gradskoj mobilnosti.</s><s>Međutim što se tiče trenutnog stanja javnog prijevoza, nije zadovoljna zato što su karte jako skupe te tvrdi da nema gradskog autobusa u okolici od 10 kilometara izvan grada.</s><s>Prije pet godina grad Varaždin je nudio gradski prijevoz po Varaždinu i okolici i to po vrlo niskim cijenama, te smatra da ovi minibusevi koji su ponovno uvedeni prošle godine ne voze toliko često i na istim relacijama kao i prije.</s><s>Kako nemaju svi ljudi osobni automobil, a pogotovo starije osobe koje niti ne mogu voziti automobil zbog svoje starosti, smatra da je potrebna uvedba minibuseva koji će voziti češće nego što voze sada.</s><s>Smatra da je to vrlo važno za samostalnost starijih osoba.</s><s>Što se tiče neugodnih iskustva, kaže da je često susretala nepristojne vozače koji ne pomognu unijeti teške stvari starijim osobama iako ih vide da se muče.</s><s>Tvrdi da je to doživjela na osobno te je vidjela i druge starije osobe koje se muče i ne želi im nitko priskočiti u pomoć.</s>
<s>Druga intervjuirana starija osoba bio je umirovljenik od 78 godina.</s><s>Nije zadovoljan s trenutnim stanjem usluga javnog prijevoza zato što ima premalo linija i karte su preskupe.</s><s>Što se tiče gradske mobilnosti, navodi da problem vidi u semaforima na pojedinim dijelovima grada Varaždina gdje čekanje zelenog svjetla traje predugo (oko jedne minute traje crveno svjetlo), dok zeleno svjetlo traje prekratko (oko sedam sekundi).</s><s>Kaže da je to za njega predugo čekanje zelenog svjetla i umori se od stajanja na jednom mjestu, te isto tako je trajanje zelenog svjetla prekratko da se prijeđe raskrižje bez ubrzavanja koraka.</s><s>Imao je neugodna iskustva prilikom autobusnog javnog prijevoza jer nisu vozači htjeli pristupiti u pomoć kada je imao problema s ulaskom u autobus zbog previše stepenica u njemu.</s><s>Za dobre inovacije navodi uvedbu niskopodnih autobusa, jer tvrdi da stepenice otežavaju ulazak i izlazak iz vozila svim ljudima.</s><s>Isto tako bi želio da se uvede više autobusnih linija, te da se snize cijene karta.</s><s>Također, smatra da bi se trebalo ravnomjernije rasporediti trajanje zelenog i crvenog svjetla, kako se ne bi predugo čekalo na zeleno svjetlo te kako bi bilo dovoljno vremena da se prijeđe raskrižje bez žurbe.</s>
<s>Što se tiče intervjuiranja osoba s invaliditetom, bilo je potrebno otići do udruge invalida rada grada Varaždina gdje su me uputili do drugih srodnih udruga invalida koje su relevantne za ovaj rad.</s><s>Tako sam bio upućen do sljedećih udruga: Udruga slijepih varaždinske županije, Udruga gluhih i nagluhih varaždinske županije te Društvo distrofičara, invalida cerebralne i dječje paralize i ostalih tjelesnih invalida grada Varaždina (skraćeno DDICDP).</s><s>U svim udrugama su bili ljubazni ljudi i uputili su me do svojih štićenika kojima sam postavimo prije opisana pitanja.</s><s>Prva intervjuirana osoba koja spada u skupinu potpuno slijepe osobe je muškarac od 40 godina.</s><s>On smatra da trenutno stanje usluga javnog prijevoza nije zadovoljeno i smatra da je izrazito loše za slijepe osobe jer nema nikakvih posebnih usluga.</s><s>U drugu ruku, izrazito je zadovoljan s trenutnim stanjem usluga u gradskoj mobilnosti zato što grad Varaždin nudi zvučnu signalizaciju na semaforima za crveno i zeleno svjetlo, te smatra da je ta inovacija najbitnija za orijentaciju slijepih osoba u prostoru.</s><s>Nikad nije doživio nikakva neugodna iskustva ili diskriminaciju u javnom prijevozu i u gradskoj mobilnosti.</s><s>Što se tiče inovacija za poboljšanje života u Varaždinu, smatra da bi dobra ideja bili gradski autobusi koji imaju ugrađenu zvučnu signalizaciju za obavještavanje o trenutnom mjestu postaja kako bi slijepe osobe bile samostalne i ne bi se trebale oslanjati na druge za obavještavanje o izlasku na željenoj lokaciji.</s><s>Također bi on želio ploče s mapom karte na Brailleovom pismu.</s><s>Te karte mogu biti locirane u većim ustanovama kako bi slijepe osobe znale na koji kat i kako doći do željenog mjesta, te također se te karte mogu nalaziti na semaforima gdje se obavještava koliko se npr. tramvajskih traka nalazi na raskrižju, koliko je veliko raskrižje, s koje sve strane je tok prometa te da li se raskrižje nalazi ravno ili je potrebno skrenuti u jednu stranu kako bi se sigurno prešlo.</s>
<s>Druga intervjuirana slijepa osoba je također muška, te ima 57 godina.</s><s>On nije rođen slijep i u 2013. godini mu je naglo počeo padati vid.</s><s>Prije je mogao razaznati parkirano vozilo i zaobići ga, međutim nedavno se pojavila očna mrena i zbog nje sve vidi u sivoj boji (za razliku od uobičajenog crno-bijelog kontrasta) i ne može više razlikovati nikakve sitne detalje, čak niti kada je dan a kada noć.</s><s>Osoba je donekle zadovoljna s trenutnim stanjem javnog prijevoza, međutim jedinu inovaciju što bi uveo su vodilne trake prema svakom peronu na autobusnom kolodvoru.</s><s>Kaku su stanice ukoso izgrađene, teško se slijepoj osobi orijentirati i to se pogoršava kada su velike gužve, poput školaraca koji putuju u Varaždin na školovanje.</s><s>Ta bi vodilna traka išla 20 do 30 centimetara ravno do svakog perona i omogućila bi slijepim osobama lakši dolazak do perona, jer smatra da je samostalno željeni peron izrazito teško pronaći.</s><s>Što se tiče trenutnog stanja usluga u gradskoj mobilnosti, osoba je zadovoljna zbog zvučnih semafora i kaže da je za orijentiranje slijepe osobe izrazito važna koncentracija i pamćenje gdje se nalaze semafori i razna križanja.</s><s>On osobno nikad nije doživio nikakvu diskriminaciju u javnom prijevozu ili u kretanju gradom, štoviše kaže da su ljudi izrazito ljubazni, uvijek nude pomoć pri prelasku ceste te u javnom prijevozu ga uvijek drugi obavještavaju gdje se nalazi slobodno mjesto za sjedenje.</s>
<s>Također sam intervjuirao i jednu kritično slabovidnu osobu.</s><s>Osoba ima 40 godina i muškarac je.</s><s>On je zadovoljan s trenutnim stanjem usluga javnog prijevoza, te isto tako i sa stanjem usluga u gradskoj mobilnosti.</s><s>Kaže da nikad nije doživio nikakva neugodna iskustva ili diskriminaciju.</s><s>Za potrebne inovacije jedino navodi taktilne oznake s kontrastnim bojama koje bi upozoravale na različite situacije: pokazivale bi gdje je sigurno hodati i prijeći cestu, gdje se nalaze stepenice, te gdje su razna udubljenja ili izbočine na pločniku.</s>
<s>Prva intervjuirana potpuno gluha osoba je muškarac od 67 godina.</s><s>Iako vozi osobni automobil, smatra da usluge javnog gradskog prijevoza nisu zadovoljene za gluhe osobe u Varaždinu.</s><s>Tvrdi da bi prijevoz trebao biti besplatan za Varaždin i okolicu.</s><s>Bilo bi lakše ljudima s posebnim potrebama da dođu do neke zadane relacije.</s><s>Gluhe osobe imaju mogućnost da prijevoz vlakom i brodom četiri puta godišnje plaćaju samo 25% od ukupne cijene karte, s tim da je to omogućeno za sve osobe s invaliditetom pa kaže da bi bilo lijepo da se to omogući i za javni prijevoz u Varaždinu.</s><s>Što se tiče gradske mobilnosti, kaže da nikada nije imao nikakve probleme i zadovoljan je s uslugama koje grad pruža.</s><s>Tvrdi da nikada nije doživio nikakvu diskriminaciju, štoviše kada koristi usluge taksi prijevoza, omogućen mu je bio besplatan prijevoz zbog svoje knjižice za gluhe osobe.</s><s>Ta knjižica zapravo daje prednost gluhim osobama kada se negdje treba čekati u redu u javnim ustanovama (npr. bolnica, banka) te se može omogućiti besplatan javni prijevoz, iako kaže da nije to uvijek slučaj.</s><s>Kao potrebne inovacije za gluhe osobe navodi već prije opisan bespatan javni prijevoz gluhih osoba ili bar popust na kupnju karte, te kaže da bi se trebalo omogućiti besplatno parkiralište u gradu Varaždinu i za gluhe osobe, jer tvrdi da će to uvelike olakšati mobilnost gluhih osoba kao i što besplatno parkiranje olakšava život osobama s drugom vrstom invaliditeta koja imaju pravo na besplatan parking.</s>
<s>Druga intervjuirana osoba koja spada u skupinu potpuno gluhe osobe je žena od 58 godina.</s><s>Što se tiče usluga javnog prijevoza u Varaždinu, kaže da ga ne koristi zato što većinom putuje pješke, stoga je neutralna po tom pitanju.</s><s>Kaže da živi u Varaždinu već 50 godina i nikada nije imala nikakvog problema u gradskoj mobilnosti.</s><s>Kaže da nikada nije doživjela ikakvu diskriminaciju na vlastitoj koži koja je povezana s njenim invaliditetom.</s><s>Za uvedbu dobrih inovacija u grad Varaždin navodi uslugu besplatnog gradskog prijevoza.</s><s>Kaže da je u Zagrebu besplatan javni prijevoz za osobe s invaliditetom i smatra da bi bilo lijepo kada bi to grad Varaždin pružio svojim građanima.</s>
<s>Prva intervjuirana osoba koja spada u skupinu ljudi u invalidskim kolicima je bio muškarac od 58 godina.</s><s>On je izrazito nezadovoljan stanjem javnog prijevoza u gradu Varaždinu i šire.</s><s>Kaže da nema niskopodnih gradskih autobusa u koje bi mogao ući s kolicima.</s><s>Kada mu je potreban prijevoz do željene destinacije, mora plaćati kombi prijevoz u punom iznosu, tj. treba platiti gorivo, cestarinu i dnevnicu vozaču.</s><s>Sve mora samostalno platiti; grad to ljudima u invalidskim kolicima ne subvencionira iako osigurava korištenje javnog prijevoza za njih.</s><s>Isto tako kombi prijevoz može dobiti bez ikakvog prava prvenstva, tj. ako toga dana kombi ima neke druge obaveze, ostaje bez prava prijevoza i tvrdi da je to diskriminacija za ljude u invalidskim kolicima.</s><s>Što se tiče gradske mobilnosti, uglavnom je zadovoljan.</s><s>Najveći problem je vožnja po kockastom pločniku, međutim to je stvar konzervatora i popravlja se ako oni misle da je to potrebno iako je to velika smetnja za vožnju u invalidskim kolicima.</s><s>Osim indirektne diskriminacije koje navodi u nepristupačnom javnom prijevozu, nije imao nikakvo neugodno iskustvo vrijedno spomena.</s><s>Što se tiče dobrih inovacija, navodi uvedbu niskopodnih autobusa s uslugama prilagođenim za ljude u invalidskim kolicima.</s><s>Isto tako kaže da ne želi inzistirati na uvedbi rampa za ulazak u stare zgrade, međutim želi da se nove zgrade, koje su neprilagođene za ulaz u invalidskim kolicima, u potpunosti prilagode njihovim potrebama.</s><s>Kako je on u elektromotornim kolicima, to mu dodatno otežava ulaz u neprilagođene zgrade.</s>
<s>Druga intervjuirana osoba u invalidskim kolicima je muškarac i ima 32 godine.</s><s>Tvrdi da na području grada Varaždina ne postoji javni gradski prijevoz prilagođen za korištenje osobama u invalidskim kolicima, čak nema niti taksi službe koje zadovoljavaju njihovim posebnim potrebama.</s><s>Kao smetnje u gradskoj mobilnosti navodi lošu kvalitetu pločica na pločniku, po kojima se teško kretati u invalidskim kolicima jer one izrazito smetaju kotačima kojima je potrebna ravna površina za glatko kretanje.</s><s>Poteškoće u kretanju gradom su sveprisutne pri događajima na kojima sudjeluje mnogo ljudi (poput Špancirfesta) a pri kojima se štandovi postavljaju na dijelove prometnica koji su predviđeni za kretanje pješaka (štandovi su na pločama, pa se mora po kockicama kretati).</s><s>Također, tvrdi da nisu spušteni svi rubnici na području grada Varaždina, te nema dovoljno prilagođenih javnih WC-a za njihove potrebe.</s><s>Kaže da nije nikada doživio ikakvu diskriminaciju u gradskoj mobilnosti, te ni u javnom prijevozu zato što nikada nije koristio usluge javnog prijevoza u gradu Varaždinu.</s><s>Kao dobre inovacije navodi sufinanciranje taksi vozila pružateljima usluge taksi prijevoza, koje mogu koristiti osobe u invalidskim kolicima jer javni gradski prijevoz niti vozi prilagođenim vozilima niti omogućava prijevoz 0-24.</s><s>Istom tako navodi spuštanje svih rubnika na području grada Varaždina, te izgradnju dovoljno prilagođenih javnih WC-a za posebne potrebe osoba u invalidskim kolicima.</s>
<s>Tabela 4 prikazuje rješenja intervjua koja su posebno podijeljena po svakoj ranjivoj skupini.</s><s>U tablicu nije bilo potrebno dodati starost ispitanika pošto to nije relevantno za uvođenje inovacija.</s><s>Također, pitanje o diskriminacijama i lošim iskustvima nije dodano zato što su starije osobe bile jedine koje su doživjele neku vrstu diskriminacije (u javnom autobusnom prijevozu dok su imali teške torbe i vozači im nisu priskočili u Tabela 4: Rješenja intervjua prikazana po svakoj ranjivoj skupini Trenutno stanje javnog</s>
<s>Iz gornje tabele se može vidjeti da ranjive skupine vide problem u uslugama javnog autobusnog gradskog prijevoza.</s><s>Nema niskopodnih autobusa koji pomažu roditeljima s kolicima i osobama u invalidskim kolicima, preskupa je cijena karata, rijetke su linije autobusa i nezadovoljene su posebne usluge autobusnog prijevoza putnika (nema zvučne signalizacije za slijepe, ukoso su izgrađeni peroni).</s><s>Usluge gradske mobilnosti su također nezadovoljene: automobili se parkiraju na pločniku, loša je cestovna infrastruktura (reljefne kockice i rupe u pločnicima), te predugo je trajanje crvenog i prekratko trajanje zelenog svjetla na semaforima.</s><s>Kao dobre inovacije, sve ranjive skupine su navele uvedbu gradskih minibusa zato što je to rješenje koje sa svojim uslugama pomaže svima.</s><s>Roditelji s dječjim kolicima i osobe u invalidskim kolicima žele niskopodne autobuse za lakši ulazak i izlazak iz njih, starije osobe i gluhe osobe žele niže cijene karata, te slijepe osobe žele ugrađenu zvučnu signalizaciju u autobusima za obavještavanje o trenutnoj stanici.</s><s>Isto tako, kao dobre inovacije roditelji s kolicima navode rampe za lakši ulaz u javne ustanove i strože sankcije vozača koji nepropisno parkiraju, starije osobe žele ravnomjernije trajanje svjetla na semaforima, slijepe osobe žele ploče na Brailleovom pismu na raznim lokacijama za lakše orijentiranje i vodilne trake koje vode do perona na autobusnom kolodvoru, slabovidne osobe žele kontrastne pločnike, gluhe osobe žele besplatan javni prijevoz ili bar popust na plaćanje karte i besplatno parkiralište namijenjeno gluhim osobama, te osobe u invalidskim kolicima žele rampe za ulazak u novije zgrade, spuštanje rubnika i prilagođene WC-e za njihove posebne potrebe.</s><s>5.2 Opis najboljih inovacija za Varaždin Prije opisani intervjui ranjivih skupina su dali iz prve ruke uvid u probleme s kojima se svakodnevno susreću ranjive skupine, i na temelju tih intervjua se može staviti fokus na inovacije koje su najpotrebnije za njih.</s><s>Što se tiče željezničkog prijevoza, smatram da tamo nije potrebna uvedba nikakvih inovacija za ranjive skupine zato što on nije namijenjen za gradski prijevoz.</s><s>Također, lakše je staviti fokus na jedan način transporta, u ovom slučaju na autobusni transport, kako bi bili učinkovitiji rezultati.</s><s>Isto tako, teško je uvesti razne inovacije u taksi prijevozu putnika zato što su ta poduzeća u privatnom vlasništvu (nisu u vlasništvu grada Varaždina), međutim spomenuti ću dobar model taksi vozila koji sa svojim posebnim uslugama izrazito pomaže u javnom prijevozu ranjivih skupina.</s><s>Prva inovacija koja bi se trebala uvesti, jesu gradski minibusevi s posebnim uslugama za ranjive skupine koji razvoze putnike po gradu i po okolnim mjestima koja spadaju unutar Varaždinske županije.</s><s>Smatram da ih se treba uvesti najmanje šest, jedan namijenjen za Varaždinski gradski prijevoz i po okolnim mjestima koja se nalaze odmah do granice grada poput Hrašćice, Sračinca, Turčina i Trnovca.</s><s>Ostalih pet minibusa će biti namijenjeni za svakodnevnu vožnju od grada Varaždina do većih gradova unutar Varaždinske županije (Ivanec, Lepoglava, Varaždinske Toplice, Ludbreg i Novi Marof), te do općina koja se nalaze u njihovoj okolici.</s><s>Razmak minibusa na istoj relaciji bi bio maksimalno jedan sat kako bi ljudi mogli koristiti usluge autobusnog gradskog prijevoza u bilo koje doba, i ti autobusi bi vozili od 7 sati ujutro do 11 sati navečer.</s><s>Moći će ga koristiti bilo koja fizička osoba, međutim ako osoba ne spada u ranjive skupine, potrebno je platiti kartu.</s><s>Prednost će imati osobe s invaliditetom, te stariji ljudi i roditelji s dječjim kolicima zato što će taj minibus biti uveden prvenstveno zbog rješenja problema s kojima se svakodnevno susreću ranjive skupine u javnom gradskom prijevozu.</s><s>Isto tako bi vozačima bilo u opisu posla da pomognu osobama kojima je potrebna pomoć, kao na primjer pomoć starijoj osobi s teškim torbama, pomoć pri ulasku/izlasku osobe u invalidskim kolicima, pomoć roditelju koji se muči s dječjim kolicima pri ulasku ili izlasku i slično.</s><s>Minibusi koji će biti uvedeni za prijevoz namijenjen ranjivim skupinama su Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus.</s><s>Posebno je dizajniran i proizveden za javni transport osoba s invaliditetom.</s><s>Minibus je niskopodan, nudi potpuno praćeni podni sistem i osigurava brzo uklonjiva stražnja sjedala kako bi se moglo prevesti do šest invalidskih kolica.</s><s>Važno je da se u prostoru kod stražnjih vrata naprave prazna mjesta koja će biti namijenjena za postavljanje dječjih kolica ili slobodno mjesto za osobu u invalidskim kolicima kako bi se osigurao lakši i brži izlazak iz minibusa.</s><s>Isto tako, vozilo omogućava lift na stražnjim vratima za lakši ulaz i izlaz osobe u invalidskim kolicima.</s><s>Taj lift također mogu koristiti i roditelji s dječjim kolicima za lakši ulaz ili izlaz iz vozila.</s><s>U tim minibusevima je ugrađena zvučna signalizacija, namijenjena za slijepe osobe, kojom će vozač minibusa obavještavati suputnike o trenutnoj lokaciji (naziv postaje).</s><s>Stariji ljudi također imaju koristi od njih, zato što zbog svoje starosti nisu u stanju samostalno voziti automobil, ali im je potrebna samostalnost da dođu na željenu lokaciju.</s><s>Slika 43 prikazuje posebne mogućnosti za ranjive skupine koje pruža spomenuti minibus.</s><s>Gornja lijeva slika prikazuje bočna vrata i može se vidjeti da su ručke obojane žarko žutom bojom, kako bi se slabovidne osobe mogle lakše orijentirati u minibusu i po potrebi se lako primiti za njih.</s><s>Gornja desna slika prikazuje lift na kojeg mogu ustupiti osobe u invalidskim kolicima za lakši ulazak i izlazak iz vozila.</s><s>Na donjoj desnoj slici se vidi nadzor iz vozačeva sjedala na lift i pomoću njega može vozač lako pratiti da li je sve u redu s prenošenjem osobe u invalidskim kolicima na liftu, bez da istupi iz vozila.</s><s>Donja desna slika prikazuje sjedala u minibusu koja imaju žarko zelenu boju u kontrastu sa plavom bojom kako bi se slabovidne osobe mogle lako sjesti u sjedala.</s><s>Također se na toj slici mogu vidjeti mjesta za prtljagu koja se nalaze iznad sjedala, kako bi korisnici javnog prijevoza lako mogli staviti prtljagu iznad sebe (»Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus« ŠMinibus WorldĆ, b. d.).</s>
<s>Izvor: »Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus« ŠMinibus WorldĆ, b. d. Stajalište tih minibuseva bi se nalazilo na sjeverozapadnoj strani autobusne postaje zato što se tamo ne ukrcavaju i iskrcavaju putnici, već se samo parkiraju autobusna vozila kada nemaju promet te čak i osobni automobili iako se ne bi smjeli tamo parkirati.</s><s>Slika 44 prikazuje mjesto gdje bih uveo stajalište gradskih minibuseva i na slici se može vidjeti nepropisno parkiranje osobnih automobila.</s><s>Ovdje ne bi bile potrebne vodilne linije za slijepe osobe jer peroni na ovom dijelu autobusnog stajališta nisu ukoso i ovdje ne dolazi do gužva koje mogu omesti orijentaciju slijepe osobe.</s><s>U prilogu 1 će se detaljnije dočarati vizija stajališta željene lokacije minibusa, te drugih inovacija koje će se uvesti na autobusni kolodvor za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina.</s><s>Slika 44: Željena lokacija stajališta minibuseva Izvor: Osobni izvor</s>
<s>Važno je za razvoj grada da taj gradski prijevoz minibusom nudi mogućnost besplatne vozne karte za osobe kojima je to najviše potrebno, kao što to pravo mogu steći invalidi grada Zagreba.</s><s>U Zagrebu, pravo na besplatan javni gradski prijevoz ZET poduzećem (tramvajem, autobusom, uspinjačom i ostalim specijaliziranim vozilima) mogu ostvariti umirovljenici stariji od 65 godina života kojima mjesečni prihod, odnosno mirovina ne prelazi 3.200,00 kuna (429.87 eura) mjesečno.</s><s>Isto tako, pravo na besplatan prijevoz mogu ostvariti slijepe, gluhe i gluhoslijepe osobe, te osobe s utvrđenim funkcionalnim poremećajima i motoričkim oštećenjima ekstremiteta koje zbog bolesti, oštećenja i funkcionalnih poremećaja imaju postotak tjelesnog oštećenja Druga važna inovacija se tiče taksi prijevoza putnika za osobe s invaliditetom.</s><s>Potrebno je uvesti vozila koja imaju specijalizirane posebne usluge za nedostatke svih ranjivih skupina.</s><s>Taksi vozila koja bi bila dobra da se uvedu su TX4 EURO 6. Koristi se za prijevoz putnika u Londonu, te je to najčišći, najviše ekološki osviješteni i najefikasniji londonski taksi do danas.</s><s>On ima poboljšanu razinu snage bez žrtvovanja potrošnje goriva, i pomoću laganijeg postolja i pogonskog sustava, vozači beneficiraju iz unaprijeđenog iskustva vožnje te istovremeno pružajući suputnicima glatku vožnju.</s><s>Vozači u cijelom svijetu imaju koristi iz njegove manevarske sposobnosti, izgrađenosti u svrhu snage, specifične značajke taksi dizajna te izrazito niskog troška rada.</s><s>Suputnici mogu uživati u prostranom i privatnom odjeljku, superiornoj poziciji sjedišta i pristupačnosti bez premca, namijenjeno starijim osobama i osobama s invaliditetom.</s><s>Razvijenost TX4 taksija uključuje više od 1.600.000 kilometara specifičnog testiranja taksi radnog Slika 45 prikazuje prednju i stražnju stranu taksi vozila TX4 EURO 6. Vrlo je specifičnog dizajna i svrha tog dizajna je da se istakne u gužvi kako bi osoba, koja želi specijalne usluge koje nudi ovo vozilo, mogla lako razaznati vozilo iz daleka.</s>
<s>Unutrašnjost ovog taksi vozila za kupce pruža različite mogućnosti.</s><s>Dostupan je glasovni interfon i mikrofon, siguran i ugodan smještaj za sve do pet suputnika, prilagodljiv stražnji središnji upregnuti pojas za malu djecu od 18 kilograma i više.</s><s>Također se pružaju vrata na guranje za lakše korištenje i bolju vidljivost prometa prilikom ulaženja/izlaženja, tri točke sigurnosnog pojasa podešenim na svim sjedalima, nasloni za glavu na vozačevom i suvozačevom mjestu kako bi se omogućila pasivna zaštićenost i smanjio rizik od ozljeda, te svjetla koja se nalaze na vanjskoj strani vozila (puddle lightning) na podu, krovu i kvaki za sigurniji ulaz i izlaz.</s><s>Što se tiče dostupnosti, taksi nudi osiguran sistem zadržavanja invalidskih kolica i integriranu sklopivu rampu, jedinstveno okretno sjedalo i jednostavno postavljen međuprostor kako bi se omogućila pomoć pri ulasku i izlasku osobe sa smanjenom mobilnošću.</s><s>Isto tako su dostupne kontrastne kvake i rubovi sjedala visoke vidljivosti kako bi se olakšalo slabovidnim mušterijama, te indukcijska petlja (prijenos audio informacije direktno u slušni aparat pomoću magnetskog polja s ciljem smanjenja pozadinske buke ili drugih zvučnih iskrivljenja koja smanjuju jasnoću zvuka) za mušterije s oštećenjima sluha Slika 46 prikazuje unutrašnjost taksi vozila TX4 EURO 6, te njegove posebne usluge za ranjive skupine.</s><s>Gornja lijeva slika prikazuje otvorena klizna vrata, dok gornja desna slika prikazuje unutrašnjost vozila.</s><s>Iz obje slike se može uočiti visoko kontrastna žuta boja u odnosu na sivu, koja upozorava slabovidne osobe na rub sjedala i lokaciju kvake za lakše orijentiranje u prostoru.</s><s>Donja lijeva slika prikazuje stražnji upregnuti sigurnosni pojas za bolje osiguranje od potencijalne nesreće.</s><s>Donja desna slika prikazuje sklopivu rampu koja se može izvaditi po potrebi za lakši ulaz/izlaz osoba u invalidskim kolicima, te roditelja s dječjim kolicima.</s><s>Slika 46: Prikaz unutrašnjosti i posebnih usluga taksija TX4 EURO 6 Grad Varaždin se na internetskim stranicama promovira kao turistički razvijena destinacija koja je svojom infrastrukturom i sadržajima pristupačna osobama s invaliditetom.</s><s>Prometna infrastruktura u Varaždinu nudi sljedeće usluge (»Pristupačna destinacija« ŠTuristička zajednica grada VaraždinaĆ, b. d.): • nogostupi na prostoru uže, ali i većine šire gradske jezgre prilagođeni su prilazom i širinom dostatnom za invalidska kolica;</s>
<s>• uređena je javna rasvjeta na cijelom prostoru destinacije; • na svim raskrižjima šire gradske jezgre, estetski su uređeni spušteni rubnici i prilazi pješačkom prijelazu;</s>
<s>• postavljeni su zvučni semafori na većini raskrižja šire gradske jezgre; • na parkirališnim lokacijama uže i šire gradske jezgre, na kojima se parkiranje naplaćuje, postoji oko 50 označenih mjesta za invalide.</s><s>Na parkirališnim lokacijama izvan naplate kao i kod većine institucija i centara također su označena parkirna mjesta za invalide;</s>
<s>• na prostoru destinacije uređena prometna i turistička signalizacija.</s><s>To međutim nije u potpunosti točno, jer ne zadovoljava svim potrebama koje trebaju osobe s invaliditetom, kao i majke s kolicima i starije osobe, kako bi se grad mogao nazvati pristupačnim gradom za ranjive skupine.</s><s>Stoga, vrlo bitno rješenje za ranjive skupine je unaprjeđenje postojeće infrastrukture u Varaždinu.</s><s>Na nogostupima se često nalaze rupe u koje mogu zapeti roditelji koji voze dječja kolica, osobe u invalidskim kolicima te čak i slijepe osobe koje ne mogu predvidjeti udubljenje na nogostupu i to može prouzročiti raznim ozljedama.</s><s>Kada pada kiša, u tim se rupama nakupi voda i to stvara dodatan problem i za ljude koji ne spadaju u ranjive skupine jer mogu stati u lokvu i ozlijediti se.</s><s>Također mnoge pješačke staze imaju pločice koje imaju velike razlike u reljefu jedna od druge (jedna je više izbočena od susjedne) te udaljenost jedne od druge pločice je velika i stvaraju se rupe po kojima se ljudi mogu spotaknuti.</s><s>Važno je promijeniti nekvalitetne stare pločice sa istim modelom kako bi se eliminirala udubljenja i izbočenja, te rupe koje smetaju kotačima kod dječjih i invalidskih kolica u gradskoj mobilnosti.</s><s>Ta oštećenja pločnika smetaju i ostalim ljudima, neovisno da li spadaju u ranjive skupine ili ne, koje može iznenaditi razlika u reljefu, i ako se spotaknu može doći do raznih ozljeda.</s><s>Ulice koje se nalaze u blizini središta Varaždina, te koje imaju vrlo lošu kvalitetu pločica koje smetaju osobama u invalidskim kolicima kao i dječjim kolicima, su Uska ulica i Trg Miljenka Stančića.</s><s>Ostale ulice imaju također stare pločice, međutim one su namijenjene za vozila kojima je dopuštena vožnja po središtu grada, te također te ulice imaju i nove ravne pločice koje koriste pješaci i ne smetaju osobama u invalidskim kolicima i roditeljima s dječjim kolicima prilikom kretanja unutar središta grada.</s><s>Slika 47 prikazuje Usku ulicu.</s><s>Ovdje se može vidjeti da su pločice izrazito reljefne zbog svoje starosti, te je to veliki problem prilikom kretanja prije navedenih ranjivih skupina.</s><s>Kako bi se olakšalo kretanje ne samo ranjivih skupina, već i ljudi koji ne spadaju u ranjive skupine ali se mogu lako spotaknuti po njima zbog iznenadnih udubina i izbočina, potrebno je unaprijediti ulicu s novim ravnim pločicama.</s>
<s>Slika 48 prikazuje Trg Miljenka Stančića.</s><s>Na slici se može uočiti da su pločice izrazito stare i posljedica toga su razna oštećenja.</s><s>Na mjestima gdje su oštećenja, stvaraju se rupe i to je veliki problem pri vožnji s pomagalima koja imaju kotače.</s><s>Zbog toga je potrebna potpuna promjena tih starih pločica kako bi se olakšalo ranjivim skupinama u gradskoj mobilistici.</s>
<s>Pri intervjuiranju osoba u invalidskim kolicima, žalili su se da nisu svi rubnici spušteni i Varaždinu, stoga ih je potrebno spustiti na lokacijama gdje nisu kako bi se olakšao prijelaz preko ceste za invalidska kolica, te istovremeno i za dječja kolica.</s><s>Iako se slijepe osobe nisu žalile na zvučne semafore u gradu Varaždinu, na prije navedenoj internetskoj stranici piše da su postavljeni na većini raskrižja šire gradske jezgre, što znači da nisu prisutni na svim semaforima.</s><s>Stoga je važno da se svi semafori unaprijede i pružaju zvučnu signalizaciju kako bi Varaždin bio u potpunosti prilagođen potrebama slijepih ljudi u gradskoj mobilnosti.</s><s>Isto tako, osobe u invalidskim kolicima i majke s dječjim kolicima su u intervjuiranju skrenuli pažnju na problem nedostupnosti u javne ustanove.</s><s>Kako bi se omogućila potpuna dostupnost u sve javne površine, potrebno je izgraditi rampe na mjestima gdje ih nema kako navedene osobe ne bi bile izolirane od željenih usluga.</s><s>Što se tiče uvedbe kontrastnih boja, potrebno je sve rubove stepenica pri ulasku u javne ustanove obojiti s jarko žutom bojom kako bi bila u kontrastu sa sivom bojom stepenica i samim time će se smanjiti mogućnost spoticanja ljudi sa slabijim vidom.</s><s>Nogostupi su u Varaždinu vrlo ravni (osim nekvalitetnih pločica koje su zbog svoje starosti reljefne), međutim iznenadna udubljenjima i izbočenjima u nogostupu je potrebno također obojiti kontrastnom žutom bojom kako bi se slabovidne osobe lakše snašle u kretanju gradom.</s><s>Slika 49 prikazuje najnovije izgrađeno raskrižje u Varaždinu koje je rekonstruirano 2013. godine radi čestih prometnih nesreća.</s><s>Zanimljiva je činjenica da iako je raskrižje najnovije u Varaždinu, nema omogućenu zvučnu signalizaciju za slijepe ljude.</s><s>Također, na ovim je raskrižjima veliki problem s čekanjem zelenog svjetla, zato što crveno svjetlo traje oko jedne minute, dok zeleno svjetlo traje oko pet sekundi.</s><s>To je jedino raskrižje u Varaždinu koje ima takvo neravnomjerno trajanje svjetla za pješake.</s><s>Iako se nudi uključivanje zelenog svjetla dodirom ruke na žuti aparat, to nikada nije radilo i ako je već izgrađeno bilo bi poželjno da je u funkciji.</s><s>Kako bi grad bio dostupan ranjivim skupinama sa svojim uslugama, potrebno je prilagoditi svu infrastrukturu u Varaždinu, pa tako i ovo raskrižje.</s>
<s>Prilikom intervjuiranja gluhe osobe, gospodin je skrenuo problem na nemogućnost besplatnog parkiranja u Varaždinu.</s><s>U Republici Hrvatskoj, pravo na znak pristupačnosti (mogućnost besplatnog parkiranja na mjestima za invalide) ima osoba sa 80 ili više posto tjelesnog oštećenja, odnosno osobe koje imaju oštećenja donjih ekstremiteta 60 ili više posto bez obzira posjeduju li ili ne osobni automobil.</s><s>Pošto gluha osoba nema oštećenje donjih ekstremiteta, nije moguće ostvariti pravo na besplatno parkiranje zato što je tako regulirano zakonom (»Povlastice koje se ostvaruju na temelju stupnja tjelesnog oštećenja i članstva u Udruzi« ŠDDICP ČakovecĆ, b. d.).</s><s>U Varaždinu je izrazito čest slučaj parkiranja vozila na nepropisnim mjestima.</s><s>Za parkiranje na nepropisnim mjestima, poput nogostupa, potrebno je postrožiti sankcije (uvesti veće kazne) za vozače koji se parkiraju nepravilno jer smetaju ne samo ranjivim skupinama, već i ljudima koji nemaju nikakva tjelesna oštećenja ili posebne potrebe u mobilnosti.</s><s>Ta se vozila ponekad mogu zaobići jedino ako se stupi na cestu i samim time se riskira život pješaka, posebice ako se radi o roditelju s dječjim kolicima ili osobi u invalidskim kolicima kada nema u blizini rubnika s kojim se može lako prijeći na nogostup.</s><s>Posljedice toga mogu biti nepredvidive, i u najgorem slučaju može doći do prometne nesreće.</s><s>Povećanjem cijena kazna koje je potrebno platiti radi neispravnog parkiranja, smanjit će se broj vozača koji će se nepravilno parkirati i neće svojim vozilom smetati pješacima.</s>
<s>Kako bi se podigla razina svijesti o svim sudionicima u prometu, potrebno je održati konferenciju na čijim će se predavanjima raspravljati i prezentirati problemi s kojima se svakodnevno susreću ranjive skupine.</s><s>Cilj održavanja te konferencije je upoznavanje ljudi s nedostacima i posebnim potrebama ranjivih skupina u svakodnevnoj mobilnosti.</s><s>Predavanja će početi mjesec dana prije službene objave uvedbe inovacija za ranjive skupine.</s><s>Jedanput tjedno će se održati predavanja namijenjena za sve ranjive skupine (kako bi ljudi, koji se žele informirati, imali pet mogućih termina za dolazak) i trajat će sve do uvedbe opisanih inovacija u Varaždin.</s><s>Ako bi se konferencija dokazala uspješnom, moguća je godišnja izvedba iste.</s><s>Vodile bi ih osobe koje spadaju u ranjive skupine ili osobe koje su direktno povezane s ranjivim skupinama (volontiraju za njih, rade s njima i slično), kako bi mogli jasno približiti potrebe mobilnosti ranjivih skupina.</s><s>5.3 Cijena i sufinanciranje inovacija</s>
<s>Kako bi saznali da li je projekt isplativ, vrlo je važan korak proučiti cijene njihove uvedbe prije opisanih inovacija u Varaždin.</s><s>Prikazat će se potrebna količina investicije za uvedbu minibusa i taksi vozila, te promjene pločica na određenim mjestima.</s><s>Te navedene promjene imaju najvećeg utjecaja na poboljšanje mobilistike ranjivih skupina i moguć je izračun cijena uvedbe njih.</s><s>Cijene izabranih minibusa i taksi vozila su na internetskim stranicama izražene u britanskim funtama i potrebno ih je bilo pretvoriti u eure.</s><s>Funte su pretvorene u eure dana 5. kolovoza 2017. te je odnos valuta iznosio 1 funta = 1.10720 eura.</s><s>Cijene popločavanja ulica su bile izraženo u kunama, te je dana 7. kolovoza 2017. odnos valuta iznosio 1 kuna = 0,13 eura.</s><s>Što se tiče sufinanciranja inovacija, potrebno je na stranicama Europskih fondova proučiti pravila natječaja i odrediti da li projekt može dobiti pravo sufinanciranja od strane Europske unije.</s><s>5.3.1 Cijena inovacija</s>
<s>Maloprodajna cijena jednog Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus minibusa je 41.794,58 eura plus porez na dodanu vrijednost.</s><s>Moguća je kupovina rabljenog minibusa, te cijena jednoga minibusa iznosi 37.644,80 eura s porezom na dodanu vrijendost, što čini uštedu od 4.149,78 eura u usporedbi s maloprodajnom cijenom.</s><s>Kako je potrebna uvedba šest minibusa koji će biti dovoljni za zadovoljavanje posebnih potreba ranjivih skupina u svakodnevnoj mobilistici, ukupan iznos kojega je potrebno izdvojiti bi bio 225.868,80 eura plus porez na dodanu vrijednost.</s><s>Moguće je iznajmljivanje minibusa, dugoročni najam te opcija najma ugovora minibusa (sa ili bez servisiranja).</s><s>Nude se i fleksibilni i dostupni načini iznajmljivanja s opcijom isprobavanja vozila prije kupnje.</s><s>Minimalno razdoblje najma od šest mjeseci će se normalno primjenivati.</s><s>Također je moguć i dodatan potreban predujam (»Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus« ŠMinibus WorldĆ, b. d.).</s><s>Što se tiče cijene taksi vozila TX4 EURO 6, moguća je kupnja u gotovini (koja je i najjeftinija) te ga je moguće uzeti na rate u radoblju od 24, 36 ili 48 mjeseca s mjesečnom kilometražom od 48.280, 56.327, 64.374 ili 72.420 kilometara.</s><s>Cijena jednog taksi vozila plaćenog odmah u gotovini iznosi 50.870,30 eura.</s><s>Cijena koja će se navesti je ona najveća moguća koju kupac može platiti za upotrebu navedenog taksi vozila, a to je na rate od 48 mjeseca s mjesečnom kilometražom od 48.280 kilometara.</s><s>Cijena mjesečne rate iznosi 765,41 eura (tjedni ekvivalent iznosi otprilike 176,63 eura) te to pomnoženo sa 48 mjeseci na kraju iznosi 36.739,68 eura.</s><s>Za cijenu novčanog pologa, koji se mora platiti na početku sporazuma te će smanjiti ukupne financije, je uzeto 1.992,96 eura, doprinos prodavača iznosi 2.269,76 eura, te moguće konačno plaćanje ako se kupac odluči zadržati vozilo na kraju financijskog dogovora iznosi 18.977,40 eura.</s><s>Kada se sve to uzme u obzir, ukupna cijena taksi vozila plaćena na rate od 48 mjeseci i od mjesečne kilometraže od 48.280 kilometara iznosi 59.979,80 eura.</s><s>Za zadovoljavanje potreba mobilistike ranjivih skupina, smatram da je idealan broj tri vozila za prijevoz putnika unutar grada Varaždina i okolice.</s><s>Uzevši to u obzir, cijena tri taksi vozila plaćenih u gotovini iznosi 152.610,90 eura ili ako se vozila uzmu na rate, Što se tiče popločavanja ulica koje imaju uništene pločice, tamo je potrebno promijeniti stare pločice sa novima.</s><s>Ulice kojima je potrebno unaprjeđenje pločnika su Uska ulica i Trg Miljenka Stančića.</s><s>Dimenzije ulica, tj. širina i dužina su izmjerene na internetskoj stranici Google Maps, osim širine Uske ulice koja je izmjerena ručno zbog nemogućnosti mjerenja na prije navedenoj internetskoj stranici.</s><s>Cijene betonske galanterije su pronađene u cjeniku poduzeća Zagorje-Tehnobeton d.d. te izabrane betonske ploče su dimenzija 500/500/50 glatke sive boje.</s><s>Četiri takve ploče stanu u jedan metar kvadratni, te cijena jedne ploče s PDV-om iznosi 3,35 eura (25 kn).</s><s>Dužina uske ulice iznosi 118,92 metara, dok je širina 4,14 m te to čini kvadraturu ulice od 492,32 metara kvadratnih.</s><s>U tu kvadraturu stane 1.969,28 komada pločica, te cijena popločavanja iznosi 6.598,53 eura (49.232 kune).</s><s>Dužina Stančićeva trga je 37,56 metara, širina je 24,85 metara te to iznosi 933,36 metara kvadratna.</s><s>Unutar te kvadrature stane 3.733,44 komada pločica i cijena plopločavanja trga iznosi 12.509,75 eura (93.336 kuna).</s><s>Kada se zbroje cijene dviju prije navedenih ulica, dobije se iznos od 19.108,28 eura.</s><s>Taj iznos je okviran i bilo bi poželjno kada bi se za svaki slučaj izdvojilo više novaca ako slučajno dođe do razbijanja pločica ili ako se na nekim mjestima naprave udubine ili izbočine.</s><s>Potrebno je mjesta gdje se nalaze nagli pomaci u reljefu nogostupa označiti s jarko žutom bojom kako bi slabovidne osobe uočile upozorenje na nogostupu (»Cjenik betonske galanterije« ŠZagorje TehnobetonĆ, 2012).</s><s>Tabela 5 prikazuje potrebnu investiciju za uvođenje inovacija za poboljšanje mobilnosti ranjivih skupina u Varaždinu.</s><s>Cijene su izražene u eurima, te je cijena uvedbe taksi vozila podijeljena na nižu cijenu koju je potrebno platiti ako se plati gotovinom i na višu koju je potrebno platiti ako se plaća na rate od 48 mjeseci s mjesečnom kilometražom od 48.280 kilometara.</s><s>Zbog toga je i ukupna cijena inovacija podijeljena na dvije različite mogućnosti, ovisno o načinu plaćanja taksi vozila.</s>
<s>Ukupna minimalna potrebna inovacija za ranjive skupine je 397.587,98 eura kada se uzmu u obzir samo kupnja minibusa, taksi vozila gotovinom te unaprjeđenje kolnika na prije navedenim ulicama.</s><s>Te su inovacije najpotrebnije ranjivim skupinama i izrazito će poboljšati njihovo kretanje unutar grada i okolice, međutim bilo bi poželjno kada bi grad investirao i u druge izvore za poboljšanje njihove kvalitete života.</s><s>Za razvoj grada je potrebno pružiti ranjivim skupinama besplatan prijevoz novo uvedenih vozila, ili bar djelomično sufinancirati njihove karte.</s><s>Važno je uvesti ujednačenije trajanje zelenog i crvenog svjetla kako ljudi ne bi predugo čekali na prelazak ceste, te je važno na svim raskrižjima staviti zvučnu signalizaciju za slijepe i slabovidne.</s><s>Važno je postrožiti sankcije za nepravilno parkirana vozila kako ne bi smetale ranjivim skupinama, te je za podizanje razine svijesti o potrebama u mobilistici ranjivih skupina važno izdvojiti financijska sredstva.</s><s>Sve te dodatne inovacije su važne za razvoj grada i za poptuno unaprjeđenje mobilistike ranjivih skupina je potrebno uložiti dodatna financiranja u te inovacije.</s>
<s>5.3.2 Potencijalno sufinanciranje inovacija Kako bi projekt bio lakše uveden u Varaždin, potrebno je bilo proučiti razna potencijalna sufinanciranja koja će pomoći u realizaciji inovacija za ranjive skupine.</s><s>Kroz četiri nacionalna programa, Hrvatskoj je dodijeljeno 10,74 milijardi eura iz Europskih strukturnih i investicijskih fondova (u nadaljevanju ESI) za razdoblje od 20142020 godine.</s><s>S državnim doprinosom od 1,9 milijadi eura, Hrvatska ima ukupan budžet od 12,67 milijardi za investiranje u razna područja, od istraživanja i inovacija do zapošljavanja, edukacije i treninga, socijalnog uključenja, javne uprave i civilnog društva kao i infrastrukture i zaštite okoliša (»European Structural and Investment Funds: Country factsheet - Croatia« ŠEuropean CommissionĆ, 2016).</s><s>Europski fond za regionalni razvoj (u nadaljevanju ERDF) je jedan od pet fondova unutar ESI-a i njegov je cilj ojačati gospodarsku i socijalnu koheziju u Europskoj uniji ispravljanjem neravnoteže između njezinih regija.</s><s>ERDF usmjerava svoja ulaganja u nekoliko ključnih prioritetnih područja.</s><s>To je poznato kao »tematska koncentracija«: inovacija i istraživanje, digitalni program, podrška za male i srednje poduzetnike te ekonomija s niskim emisijama ugljika.</s><s>ERDF također posvećuje posebnu pažnju konkretnim teritorijalnim karakteristikama.</s><s>Djelovanje ERDF-a oblikovano je tako da smanji gospodarske, ekološke i socijalne probleme u urbanim područjima, s posebnim fokusom na održivi urbani razvoj.</s><s>Najmanje 5% resursa ERDF-a odvaja se za ovo polje, putem »integriranih akcija« kojima upravljaju gradovi.</s><s>Kako je ERDF namijenjen za ojačavanje regija pomoću raznih inovacija i istraživanja s fokusom na održivi urbani razvoj, smatram da je moguće dobiti sufinanciranje.</s><s>Uvedba prije navedenih inovacija će smanjiti socijalne probleme ranjivih skupina u Varaždinskoj županiji i uvedba istih će doprinijeti regionalnom razvoju županije.</s><s>Isto tako uvedba taksi vozila TX4 EURO 6 će uvelike poboljšati smanjenje emisija štetnih plinova jer je to najčišći londonski taksi do danas, što je i glavni fokus ovog fonda.</s><s>Zbog tih razloga smatram da je moguće ostvariti pravo sufinanciranja ovog projekta preko ovog fonda (»Europski fond za regionalni razvoj« ŠEuropean CommissionĆ, 2014).</s>
<s>Uvedba prije opisanih inovacija, u Varaždinu će pridonijeti mnogobrojnim učincima na grad i građane.</s><s>Kako će grad nuditi specijalizirane usluge u gradskom transportu i u gradskoj mobilnosti, biti će predstavljen u medijima kao dobro razvijeni grad koji nudi visoku razinu kvalitetnih usluga za razne skupine ljudi (ranjive skupine).</s><s>To će imati pozitivnog učinka na grad zato što će pridonijeti turizmu grada zbog svoje dobre reputacije u pružanju potrebnih usluga manjinama, i na kraju to vodi k profitu grada.</s><s>Razni godišnji događaji, poput Baroknih večeri i Špancirfesta, će imati veću zaradu kada bi u svojoj promociji uključili uvedene dobre inovacije za ranjive skupine, s ciljem pozivanja ranjivih skupina i njihovih obitelji i prijatelja da posjete grad Varaždin.</s><s>Građani koji spadaju u ranjive skupine će dobiti željenu razinu kvalitete posebnih usluga koje im olakšavaju svakodnevnu mobilnost i ne smetaju ostalim građanima.</s><s>Od nekih inovacija, poput uvedba minibusa, beneficiraju i građani koji ne spadaju u ranjive skupine zato što se nude češće linije usluga autobusnog transporta koje voze unutar grada i u okolici županije.</s><s>Popločavanje ulica s novim kvalitetnijim pločicama će olakšati kretanje gradom ne samo ranjivim skupinama, već i ženama koje nose visoke potpetice jer je u njima teško hodati po starom pločniku punom udubina i izbočina te posljedica toga mogu biti razne ozljede.</s><s>Te inovacije vode k zadovoljstvu svih građana i samim time dolazi i do smanjenja emigracije, koja je zajedno s mortalitetom glavni razlog pada stanovništva u Varaždinu u razdoblju od 2001. do 2011. godine.</s><s>Isto tako, grad će se razviti i biti će na razini Europske unije u pružanju usluga za sve ljude, neovisno o njihovoj mentalnoj ili fizičkoj sposobnosti, na što svaki grad treba ciljati.</s>
<s>Za većinu stanovnika mobilnost ne predstavlja nikakve poteškoće, međutim potrebno je mnogo rada na razvoju mogućnosti ranjivih skupina kojima treba više pomoći i potpore u urbanim gradovima i mjestima.</s><s>Otežana dostupnost do sredstva gradskog prijevoza te nekvalitetna razina usluga gradske mobilnosti, za ranjive skupine izaziva poteškoće u njihovim društvenim i rekreacijskim aktivnostima, što znači njihovo smanjeno aktivno uključenje u društvo i njene procese.</s><s>Stoga je vrlo važno unaprijediti trenutno stanje mobilistike ranjivih skupina u gradovima, kako ti ljudi ne bi bili izolirani od strane društva.</s>
<s>Svrha ovog istraživanja je poboljšanje svakodnevne mobilistike ranjivih skupina kako bi se oni mogli lakše kretati unutar grada Varaždina.</s><s>S uvedbom kvalitetnih inovacija za građane koji spadaju u ranjive skupine, izrazito će se olakšati njihov svakodnevan život.</s><s>Cilj ovog rada je proučiti razna rješenja poboljšanja mobilistike za ranjive skupine, te ih probati uvesti u grad Varaždin.</s><s>On se zadovoljio tako što su se prvobitno istražili razni faktori.</s><s>Intervjuirani ljudi, kategorizirani u ranjive skupine, su većinom svi bili nezadovoljni s trenutnim stanjem posebnih usluga u gradskoj mobilnosti i u javnom transportu.</s><s>Svi su imali ponuđene potencijalne dobre inovacije koje će im poboljšati svakodnevnu mobilnost.</s><s>Majke s dječjim kolicima teže k boljoj gradskoj infrastrukturi, starije osobe žele unaprjeđenje javnog autobusnog prometa, slijepe osobe žele uvedbu zvučnih informacija u autobusima, te vodilne trake autobusnoj stanici, gluhi ljudi žele besplatan javni prijevoz i besplatno parkiranje, dok osobe u invalidskim kolicima teže rampama za ulazak u novije zgrade, te spuštanju rubnika.</s><s>Trenutno stanje usluga mobilistike za ranjive skupine je u izrazito lošem stanju, zato što jedina usluga koja se nudi u Varaždinu su zvučni semafori namijenjeni za slijepe osobe.</s><s>Razvoj mobilistike nije uključen unutar strukture razvoja regije, i smatram da bi bilo dobro kada bi grad Varaždin uključio strategiju razvoja mobilistike unutar nje, kako bi se uvedene inovacije održavale i unaprjeđivale u nasljednim godinama.</s><s>Inovacija od najvećeg značaja za grad Varaždin će biti uvedba minibuseva za gradski prijevoz putnika.</s><s>Sa svojom širokom paletom posebnih usluga, zadovoljit će ne samo potrebama ranjivih skupina, već će i biti koristan ljudima koji ne spadaju u ranjive skupine zato što će omogućiti više linija za prijevoz unutar područja županije.</s><s>Isto tako, s uvođenjem navedenih inovacija će se spriječiti problemi s kojima se suočavaju druge države, one koje su slabije i koje su bolje razvijene od Varaždina.</s>
<s>Prva hipoteza rada je glasila: uvođenje raznih rješenja za poboljšanje mobilnosti će poboljšati kvalitetu života za građane, tj. olakšat će im se putovanje javnim prijevozom unutar grada i okolice.</s><s>Inovacije koje će to osigurati su uvedba specijaliziranih minibusa i taksi vozila jer pomoću svojih raznolikih usluga, pomažu svim ranjivim skupinama u njihovoj gradskoj mobilnosti.</s><s>Izrazito je bitno uvesti jedno rješenje koje će riješiti probleme svih ljudi kojima su potrebne posebne usluge u gradskoj mobilnosti, te smatram da je hipoteza potvrđena.</s><s>Druga hipoteza je glasila da uvođenje tih promjena će uzrokovati »dobar glas« o gradu i te će promjene dovesti do modernizacije grada na razini Europske unije.</s><s>Uvedba gradskih minibusa i taksija, te poboljšanje gradske infrastrukture će svakako dobiti pozitivnu reakciju od strane građana grada Varaždina i drugih gradova zato što je svako unaprjeđenje kvalitete života za ljude pozitivno.</s><s>Kao što je prije navedeno, Europska unija teži k unaprjeđenju usluga namijenjenim svim građanima, te uvođenje inovacija je dobar početak u razvoju grada.</s><s>Kako će te inovacije biti od velikog značaja svim građanima, smatram da je hipoteza zadovoljena.</s>
<s>Zavod DOSTOP, Zveza društev slepih in slabovidnih Slovenije Assistance to persons with disabilities or reduced mobility ŠTreni ItaliaĆ.</s><s>Pronađeno 9. travnja</s>
<s>Info o rodilištu ŠRodilista.roda.hrĆ.</s><s>Pronađeno 11. svibnja 2017. na internetskoj stranici: http://rodilista.roda.hr/rodilista/rodilista-u-hrvatskoj/varazdinska-regija/opcabolnica-varazdin,-odjel-za-zenske-bolesti-i-porodnistvo.html Kako pristupiti osobi s invaliditetom ŠZaklada Čujem, vjerujem, vidimĆ.</s><s>Pronađeno 5. lipnja</s>
<s>stranici: http://thecityfix.com/blog/accessibility-for-all-unenable-right-to-movement-disabled-elderly-curitiba-brazil-robin-king/ among older people in Scandinavia.</s><s>Pronađeno 9. travnja 2017. na internetskoj stranici: https://www.vti.se/en/publications/pdf/measures-to-enhance-mobilityamong-older-people-in-scandinavia.pdf</s>
<s>Persons with disabilities ŠEuropean CommissionĆ.</s><s>Pronađeno 20. travnja 2017. na internetskoj stranici: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=1137 Popis stanovništva 2011 Švarazdin.hrĆ.</s><s>Pronađeno 9. svibnja 2017. na internetskoj stranici: http://varazdin.hr/popis-stanovnistva-2011/ Povlastice koje se ostvaruju na temelju stupnja tjelesnog oštečenja i članstva u Udruzi ŠDDICP ČakovecĆ.</s><s>Pronađeno 23. lipnja 2017. na internetskoj stranici: http://www.ddicpck.hr/povlastice-koje-se-ostvaruju-na-temelju-stupnja-tjelesnogostecenja-i-clanstva-u-udruzi/</s>
<s>Pristupačna destinacija ŠTuristička zajednica grada VaraždinaĆ.</s><s>Pronađeno 23. lipnja 2017. na internetskoj stranici: http://www.tourism-varazdin.hr/pristupacnadestinacija/</s>
<s>stranici: http://www.lift-u.com/products/liftsramps-for-transit/slideoutrampStrateški plan 2016. - 2018.</s><s>ŠDruštvo distrofičara, invalida cerebralne i dječje paralize i ostalih tjelesnih invalida Grada VaraždinaĆ.</s><s>Pronađeno 18. svibnja 2017. na internetskoj</s>
<s>Kako bi lakše približio svoju viziju o inovacijama za pomoć ranjivim skupinama u gradskoj mobilistici, potrebno je bilo prikazati željene inovacije na autobusnom kolodvoru u 3D modelu.</s><s>Model se izradio u programu Autodesk Maya 2016, jer taj model daje dobar uvid u trenutno stanje autobusnog kolodvora, kao i u željeno stanje koje bi se unaprijedilo pomoću odabranih inovacija.</s><s>Prilikom opisivanja trenutnog stanja autobusnog kolodvora, priložene su fotografije na kojima se mogu vidjeti nedostaci inovacija za olakšanje kretanja ranjivih skupina i to je trenutno stanje prikazano u sljedećem 3D modelu, zajedno sa željenim stanjem koje će se ostvariti uvedbom inovacija.</s><s>Model je fokusiran na stražnju stranu autobusnog kolodvora zbog toga što se tamo nalaze potencijalne lokacije inovacija za ranjive skupine.</s><s>Slika 50 prikazuje stražnju stranu autobusnog kolodvora u 3D modelu.</s><s>U središtu slike, tj. tamo gdje se nalaze dvije spojene zgrade (lijeva zgrada je ured za prodaju karata, dok je desna javni WC) može se vidjeti zelena boja rubnika koja označava spušteni rubnik koji se trenutno ne nalazi na autobusnom kolodvoru.</s><s>Potrebno je spustiti taj rubnik kako bi se olakšao pristup u sva područja za osobe u invalidskim kolicima, kao i roditeljima s dječjim kolicima.</s><s>Ispred lijeve zgrade se može vidjeti znak taksi vozila.</s><s>Ovdje se parkiraju taksi vozila privatnih poduzeća, te bi bilo poželjno da se željena taksi vozila TX4 Euro 6, koja nude najbolje usluge za prijevoz ranjivih skupina, ovdje parkiraju zbog praktičnosti koja proizlazi iz lokacije (autobusni kolodvor se nalazi blizu središta grada i lakše će ranjive skupine moći dobiti željene usluge prijevoza).</s><s>Na suprotnoj strani ceste se nalazi stajalište gradskih minibusa i prikazana žuta boja rubnika označava trenutnu dostupnost roditelja s dječjim kolicima kojima spušteni rubnik izrazito olakšava pristup na stajalište minibusa.</s><s>Također se na ovoj slici u daljini može vidjeti željena lokacija minibusa koji nude specijalizirane usluge u prijevozu ranjivih skupina.</s><s>Ta lokacija će se bolje približiti naknadno na zadnjoj slici.</s><s>Slika 50: Stražnja strana autobusnog kolodvora gledana bočno Izvor: Osobni izvor</s>
<s>Slika 51 prikazuje 3D model stražnje strane autobusnog kolodvora s gledišta od strane stajališta gradskih minibusa.</s><s>Ovdje se jasnije vidi znak taksi vozila i može se vidjeti željeni spušteni rubnik, a oba se nalaze s druge strane ceste.</s><s>Slika 51: Stražnja strana autobusnog kolodvora gledana od naprijed Izvor: Osobni izvor</s>
<s>Slika 52 prikazuje 3D model željene lokacije stajališta namjenjeno za minibuse koji nude specijalizirane usluge prijevoza ranjivih skupina.</s><s>Željeni minibusi marke Peugeot Boxer CanDrive Easyon 17 Seat Ex Demo Bus će se ovdje parkirati jer je ova lokacija idealna zbog toga što se trenutno ovdje ne parkiraju samo autobusi, već i osobni automobili što zapravo ne bi smjelo biti dopušteno s obzirom da bi autobusni kolodvor trebao biti namjenjem primarno za autobusna vozila.</s><s>Žuti rubnik je potrebno spustiti kako bi se olakšao pristup u minibuse za osobe u invalidskim kolicima.</s><s>Minibusi će voziti svakodnevno na relacijama po cijeloj Varaždinskoj županiji, te će njihova uvedba izrazito poboljšati mobilistiku ranjivih skupina na području grada i okolice.</s><s>Slika 52: Željena lokacija stajališta specijaliziranih minibusa Izvor: Osobni izvor</s>