Zečić, Željko;Benković, Zlatko;Papa, Ivica;Marenče, Jurij;Vusić, Dinko

•
HR
•
EN
[image]
Menu
Menu   ≡ ╳
•  Početna
•  O časopisu
○  Općenito
○  Ciljevi i svrha
○  Uređivačka politika
○  Izjava o izdavačkoj etici i nesavjesnosti
○  Otvoreni pristup, autorska prava i licenciranje
○  Indeksiranje i sažeci
○  Uredništvo
○  Kontakt
•  Sadržaj
○  Zadnji broj
○  Rani prikaz – sljedeći broj
○  Arhiva
■  2023
■  2022
■  2021
■  2020
■  2019
■  2018
■  2017
■  2016
■  2015
■  2014
■  2013
■  2012
■  2011
■  2010
■  2009
■  2008
■  2007 (posebno izdanje)
■  2007
■  2006
■  2005
■  2001 – 2004
○  Najčitaniji radovi
○  Lista recenzenata
○  Lista autora
•  Za autore
○  Upute za autore
○  Postupak objave
•  Za recenzente
○  Upute za recenzente
○  Recenzentski obrazac
•  Registracija/Log in
•  Predaja radova
•  Novosti
•  Partneri
Home / Nekategorizirano / Zecic i dr. – 2019
7. siječnja 2020.
0 484
Zecic i dr. – 2019
OTVORENI PRISTUP – OPEN ACCESS
NMŠ, Godište (Volume) 40: 1–10.
Izvorni znanstveni rad
https://doi.org/10.5552/nms.2019.1
[image]
Proizvodnost traktora Ecotrac 120V pri
privlačenju drva u brdskom području
središnje Hrvatske
Željko Zečić, Zlatko Benković, Ivica Papa,
Jurij Marenče, Dinko Vusić
HTMLPDFDownload PDF
Nacrtak – Abstract
U radu su prikazani rezultati istraživanja proizvodnosti rada skidera
Ecotrac 120V na privlačenju drva poludeblovnom metodom iz
proredne i dovršne sječine. Terensko je istraživanje provedeno
studijem rada i vremena. Razlike u obujmu tovara, brzini vožnji,
izvlačenju užeta i privitlavanju te razlike u utrošku vremena
pojedinih radnih zahvata na sječini i rada na pomoćnom stovarištu
istražene su t-testom. Za radne zahvate za koje je utvrđena značajna
razlika između promatranih sječina u daljnjim su izračunima
primijenjene individulne prosječne vrijednosti za pojedinu sječinu,
dok su kod ostalih radnih zahvata izračunate nove, zajedničke
prosječne vrijednosti. Utrošci vremena vožnji izračunati su na
temelju prosječne brzine i udaljenosti privlačenja. Utvrđena je
značajna razlika između obujma tovara iz proredne i dovršne
sječine. Razlike su u utrošku vremena najočitije u skupini radnih
zahvata na sječini, a nastaju kao posljedica različite udaljenosti
izvlačenja užeta i privitlavanja tovara. Projektirani dnevni učinak u
dovršnom je sijeku prosječno 21 % veći nego u prorednoj sječi uz
prosječno 26 % niže jedinične troškove. Detaljnom analizom
utrošaka vremena pojedinih radnih zahvata utvrđeno je da na
razliku u proizvodnosti i troškovima bitan utjecaj imaju sječna
gustoća sastojine i prosječan obujam posječenoga stabla. Različita
sječna gustoća utječe na različit utrošak vremena rada na sječini i
posljedično na ostvarivi dnevni učinak. Na proizvodnost rada
skidera uz sječnu gustoću još veći utjecaj ima prosječni obujam
posječenoga stabla jer omogućuje formiranje tovara
zadovoljavajućega obujma na kratkoj udaljenosti privitlavanja
vezivanjem manjega broja komada, često uz upotrebu samo jednoga
bubnja vitla. Stoga se može zaključiti da mogućnost postizanja
najvećih učinaka u zadanim sastojinskim i eksploatacijskim
uvjetima leži u optimalnom odnosu između veličine tovara i
vremena utrošenoga pri radu na sječini koje je nužno za njegovo
formiranje.
Ključne riječi: proizvodnost, troškovi, sječna gustoća, prosječni
obujam posječenoga stabla, proreda, dovršni sijek
Tags:
2019 doi
Previous Post
NMŠ 40 (2019)
Next Post
Susnjar i dr. - 2019
Related Posts
[image]https://doi.org/10.5552/nms.2023.7 [image]
Ugarkovic i dr. 2 - NMS 2023
7. prosinca 2023.
[image]https://doi.org/10.5552/nms.2023.6 [image]
Bakaric i dr. - NMS 203
7. prosinca 2023.
[image]https://doi.org/10.5552/nms.2023.5 [image]
Pandur i dr. - NMS 2023
7. prosinca 2023.
[image]https://doi.org/10.5552/nms.2023.4 [image]
Ugarkovic i dr. 1 - NMS 2023
7. prosinca 2023.
[image]https://doi.org/10.5552/nms.2023.3 [image]
Musić i dr. - NMS 2023
7. prosinca 2023.
Add Comment
Comments Website*
Ut tellus dolor, dapibus eget, elementum vel, cursus eleifend, elit.
Aenean auctor wisi et urna. Aliquam erat volutpat. Duis ac turpis.
Integer rutrum ante eu lacus. Required fields are marked*
Name*
Email*
[image] [image] [image]
[image] [image] [image]
[image] [image]
[image]
NOVA MEHANIZACIJA ŠUMARSTVA
Časopis za teoriju i praksu šumarskoga inženjerstva
Adresa uredništva: Svetošimunska cesta 23, 10 000 Zagreb
nms@sumfak.hr
SVEUČILIŠTE U ZAGREBU
FAKULTET ŠUMARSTVA I DRVNE TEHNOLOGIJE
www.sumfak.hr
[image] [image] [image] Advertise here
© 2016 Nova mehanizacija šumarstva


Skoči na glavni sadržaj
[image] [image]
•
•
•  english
•
Prijava i registracija
Prijava Promjena načina
autentikacije Registracija
•  [image]
•  Navigation
•  1 Početna
•  O Hrčku
•  O Hrčku
○  O Hrčku
○  Interoperabilnost
○  Politike korištenja
○  Savjet Hrčka
○  Kontakt
○  Redovne nadogradnje
•  Časopisi
○  Abecedno
○  Po područjima
•  Za uredništva
○  Posjećenost časopisa
○  Statusi časopisa
○  Upute za administratore časopisa
○  Izajava o otvorenom pristupu
○  Kriteriji uvrštavanja časopisa
○  Prijava časopisa u Hrčak
○  Alati
•  Za autore
○  Prijava radova
○  ORCID identifikator
Šumarski list, Vol. 143 No. 11-12, 2019.
Izvorni znanstveni članak
https://doi.org/10.31298/sl.143.11-12.1
Granične sile i mase tovara pri privitlavanju drva
Jurij Marenče [image] orcid.org/0000-0002-9461-0090 ;
Biotehniška fakulteta, Univerza v Ljubljani, Slovenija [image]
Marijan Šušnjar [image] orcid.org/0000-0003-3644-1396 ;
Šumarski fakultet Sveučilišta u Zagrebu [image]
Puni tekst: hrvatski pdf 373 Kb
str. 515-521
preuzimanja: 866
citiraj
Sažetak
Stabilnost traktora osim uzdužnog i poprečnog kuta stabilnosti
podrazumijeva i sigurnost sidrenja traktora pri privitlavanju drva.
Privitlavanje predstavlja vuču drvnih sortimenta po tlu od mjesta
izrade u sječini do šumskog vozila za privlačenje drva opremljenog
sa šumskim vitlom. Kod određenog graničnog tovara i nagiba terena
dolazi do narušavanja uzdužne stabilnosti šumskog vozila s vitlom.
Pri tome je faktor prijanjanja skidera i traktora sa podlogom važan
pokazatelj mogućnosti sigurnog i pravilnog privitlavanja drva.
Na osnovi općeg izraza za faktor prijanjaja skidera na ravnom
terenu određen je faktor prijanjanja pri privitlavanju drva na nagibu
te prikazan dinamički model opterećenja šumskog vozila pri
privitlavanju drva.
U rezultatima su prikazane granične horizontalne komponente sile u
užetu i granične mase tovara u slučaju privitlavanja drva skiderom
Ecotrac 120 V. Prema dobivenim vrijednostima graničnih
horizontalnih komponenti sila u užetu može se zaključiti da je
upravo stabilnost vozila definirana pomakom vozila u nazad
granični uvjet privitlavanja drva.
Prikazani model privitlavanja drva na nagibu prikazuje temeljni
princip za određivanje graničnih tovara i nagiba terena, a koji se
može lako prilagoditi ostalim uvjetima privitlavanja drva pri
različitim položajima vozila i pravcima privitlavanja drva s obzirom
na stvarne eksploatacijske uvjete.
Ključne riječi
privitlavanje drva; stabilnost; dinamički model; granične sile; mase
tovara
Hrčak ID:
230659
URI
https://hrcak.srce.hr/230659
Datum izdavanja:
31.12.2019.
Podaci na drugim jezicima: engleski
Posjeta: 2.056 *
2021 © Portal hrvatskih znanstvenih i stručnih časopisa - Hrčak
Izjava o pristupačnosti | Politika privatnosti | Kontakt


Indirektna zelena fasada kao mjera za sprečavanje pregrijavanja

Lesjak, Valentina;Pajek, Luka;Košir, Mitja

vertikalni vrtni sustavi;indirektna zelena fasada;Sunčevo zračenje;površinska temperatura fasade;operativna temperatura;vertical greenery systems;indirect green façade;solar radiation;façade surface temperature;operative temperature;gradbeništvo;vertikalni sistemi ozelenitve;indirektna zelena fasada;sončno sevanje;površinska temperatura fasad;operativna temperatura;info:eu-repo/classification/udc/699.8:72.05

Journal of the Croatian Association of Civil
Engineers
Language: hr
GRAĐEVINAR
First volume:
1/1949
Current
volume:
76/2024
UDK UDK 624+69(05) = 862 | CODEN: GDVIAE
| ISSN 1333-9095
Current issue:
8/2024
Login
•  Current Issue
•  Archive
•  Articles in press
•  For authors
•  Editors words
•  About the journal
•  Supported by
•  Advertising
•  Subscription
•  Contact us
IF 2022: 1.1
 SUBMIT PAPER  TRACK ARTICLE  JOURNAL FLYER [image]
Archive
DOI: https://doi.org/10.14256/JCE.2797.2019
Published: Građevinar 72 (2020) 7
Paper type: Scientific research paper
Download article (Croatian): PDF
Download article (English): PDF
Indirect green façade as an
overheating prevention
measure
Valentina Lesjak, Luka Pajek, Mitja Košir
Abstract
Simulation and experimental investigation of the indirect green
façade (IGF) impact on thermal behaviour of buildings is presented
in the paper. The study was conducted in Punat, Krk, Croatia, in the
summer of 2018. The IGF reduced the incident solar radiation by up
to 505 W/m2 and façade temperatures by up to 13.5 K.
Experimental results were used to simulate the indoor thermal
comfort of a simple building model. When IGF was positioned
across the entire sun-exposed wall, an average decrease of operative
temperature was up to 6 K for a new house and up to 5 K for a
traditional stone house.
Keywords
vertical greenery systems, indirect green façade, solar radiation,
façade surface temperature, operative temperature
HOW TO CITE THIS ARTICLE:
Lesjak, V., Pajek, L., Košir, M.: Indirect green façade as an
overheating prevention measure, GRAĐEVINAR, 72 (2020) 7, pp.
569-583, doi: https://doi.org/10.14256/JCE.2797.2019
OR:
Lesjak, V., Pajek, L., Košir, M. (2020). Indirect green façade as an
overheating prevention measure, GRAĐEVINAR, 72 (7), 569-583,
doi: https://doi.org/10.14256/JCE.2797.2019
LICENCE:
[image]
This paper is licensed under a Creative Commons Attribution 4.0
International License.
Authors:
[image]
Valentina Lesjak
University of Ljubljana
Faculty of Civil and Geodetic Engineering
[image]
Luka Pajek
University of Ljubljana
Faculty of Civil and Geodetic Engineering
[image]
Mitja Košir
University of Ljubljana
Faculty of Civil and Geodetic Engineering
Readers:
•  Current issue
•  Archive
•  Subscription
Authors:
•  Instructions
•  Submit article
•  Article tracking
Reviewers:
•  Instructions for reviewers
•  Assigned articles
Advertising:
•  Advertising opportunities
•  Statistics and distribution
•  Send a request
About us:
•  Location
•  Editors words
•  Contact us


kapitalizam;robna proizvodnja;kritika političke ekonomije,ekosocijalizam;Marx;Strpić;Capitalism;Commodity Production;Critique of Political Economy,Eco-Socialism;Marx;Strpić;info:eu-repo/classification/udc/33

13
Izvorni znanstveni rad
Primljeno: 24. travnja 2020.
https://doi.org/10.20901/pm.57.2.01
Političkoekonomske marginalije
o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
(u povodu čitanja knjige Daga Strpića
Robna proizvodnja i udruženi rad
u Marxovoj kritici političke ekonomije)
BOGOMIR KOVAČ
Ekonomski fakultet, Sveučilište u Ljubljani
Sažetak
Političkoekonomskom analizom recepcije Marxa u Strpićevoj knjizi o Marxo-
voj kritici političke ekonomije autor želi pokazati kakav je suvremeni polo-
žaj i koja je moguća aktualnost Marxove analize. Do aktualizacije i povrat-
ka Marxu uvijek dolazi u vrijeme kriza, njegova intelektualna sudbina ovisi
o preobrazbi sadašnjeg kapitalizma i njegovoj alternativi. Paradoks teorijske
nedovršenosti u Marxovoj analizi zbog njegove spoznajne težnje za savršen-
stvom epistemologije kapitalizma postaje sudbina svih marksističkih inter-
pretacija, pa tako i Strpićeve. Problem Marxa danas je upravo u metafizici
teorije vrijednosti i cijeloga robnog sustava koji ne omogućuje ontologijske
preobrazbe vrijednosti, kapitala i kapitalizma. Njegov teorijski pristup je vi-
še fiziokratski nego novčani, više ekonomski nego politički. Zato Bidetova
rekonstrukcija Marxa u okvirima moderne polazi od “metastrukture” općega
političkopravnog momenta, koji u marksovskoj kritici nedostaje. Primjeren
pristup podrazumijeva poimanje kapitalizma kao eminentno političkoga: po-
litički kapitalizam, kako pokazuje autor, nije poseban oblik kapitalizma, nije
historijski vezan uz suvremeni oblik kapitalizma XXI. stoljeća (Kina...), nego
je njegova univerzalna povijesna forma. Marxova je kritika političke ekono-
mije moderna upravo na tom nedovoljno određenom putu njegove analize.
Politički kapitalizam kao “kapitalizam općenito” pokazuje svoju relevantnost
u analizi suvremenih kriza, koje nisu više samo ekonomske nego ekologijske,
pa i pandemijske. U nizu recentnih kriza političkog kapitalizma pokazuje se
kako smo suočeni s izborom između realnog autokratskog “barbarskog kapi-
talizma” i više utopijskog “kozmopolitskog ekosocijalizma”.
Ključne riječi: kapitalizam, robna proizvodnja, kritika političke ekonomije,
ekosocijalizam, Marx, Strpić
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
14
1. Karl Marx, jučer i danas
Godine 2017. i 2018. bile su pune marksističkih i revolucionarnih obljetnica: od 50
godina od studentskih pobuna 1968. i 100 godina od početka ruske revolucije 1917.
godine, preko 150. obljetnice prvog izdanja Kapitala (1867) i 170 godina od progla-
sa Komunističkog manifesta (1848), sve do 200 godina od Marxova rođenja (1818).
Kakva je danas intelektualna i politička sudbina Marxa, čovjeka koji je bio ne-
suđeni glavni politički ideolog socijalističkih revolucija i prevrata u XX. stoljeću,
teorijskog analitičara koji je lucidno pokazao najdublje antagonizme kapitalističkog
društva? Odgovori nisu ni jednostavni ni jednoznačni. Možda najvažnija poanta
Marxove suvremene relevantnosti još uvijek ostaje slavna 11. teza o Feuerbachu da
su filozofi dosada svijet samo različito interpretirali, međutim radi se o tome da ga
se izmijeni. Tu kritičnu točku današnje recepcije Marxa želim ilustrirati kroz četiri
uvodne lapidarne napomene.
Prva teza: Godine 1983, uz stogodišnjicu Marxove smrti, prigodne referate o
Marxu od Moskve i Pekinga do Beograda održavali su najviši partijski lideri, An-
dropov u Moskvi, Hu Yaobang u Pekingu, Mitja Ribičič u Beogradu. Godine 2018,
u povodu dvjestogodišnjice njegova rođenja, šire bavljenje Marxom ostaje predme-
tom manje važnih intelektualnih skupova. Izgleda da propast socijalizma u istočnoj
Europi poslije 1989, raspadanje Sovjetskog Saveza i uspon neoliberalnog kapitaliz-
ma u devedesetima označuju i kraj Marxova epohalnog utjecaja. Čak i kineski ko-
munisti, koji ostaju na vlasti u svom političkom kapitalizmu, više ne traže ideološke
referencije u marksističkoj lektiri. U zapadnom svijetu, posebno u Europi, marksi-
stički orijentirane stranke na radikalnoj ljevici potpuno su marginalizirane ili pak
više i ne postoje, socijalističke (socijaldemokratske) stranke umjesto marksističke
paradigme upotrebljavaju nekakvu sintezu socijalnog keynesijanizma. Spoj Marxa
kao teoretičara kapitalizma i radničkog ideologa socijalizma (komunizma) zapravo
nikada nije uspio. Komunisti su Marxa politički krivo instrumentalizirali u socija-
lizmu XX. stoljeća, ali je barem kao teoretičar kapitalizma ostao aktualan i u XXI.
stoljeću, posebno poslije financijske i ekonomske krize 2008. godine, pa i sadašnje
radikalne ekološke kritike kapitalizma. Ako dakle želimo danas staviti Marxa u po-
vijest izvan mitova, moramo znati baratati mitovima izvan povijesti.
Druga teza: Intelektualna percepcija Marxa uvijek je bila paradoksalna. G. B.
Shaw davnih je dana cinično napomenuo da je pročitao prvu knjigu Kapitala ka-
ko bi se uvjerio da je nitko drugi nije pročitao. Ali je na drugoj strani za B. Brech-
ta Marx, upravo zbog Kapitala, pa i drugih svojih teorijskih djela, bio jedini pravi
gledatelj njegovih predstava, drugi mu nisu bili potrebni. Ako ostanemo kod dviju
suvremenih biografija, kao što su djela G. Stedmana Jonesa (Stedman Jones, 2016)
ili J. Sperbera (Sperber, 2013), iz njih razaznajemo Marxa kao kompleksnog inte-
lektualca kojega valja smjestiti u okvire XIX, a ne XX. stoljeća. Jednostavne inter-
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
15
pretacije Marxa poput Kautskijeve i Plehanovljeve na jednoj, ili pak kompleksnije
čitanje Rubina i Iljenkova, pa Schumpetera i Berlina na drugoj strani, problematič-
ne su po svojoj jednoznačnosti. Tek slavni strukturalistički teorijski obrat Althusse-
ra i Balibara otvara epistemologijske okvire za novo čitanje Marxa, da bi na kraju
M. Foucault Marxa nazvao ključnim osnivačem diskurzivne teorijske analize mo-
derne. J. M. Keynes smatrao je da Marx zbog svojih teorijskih pogreški nije re-
levantan za suvremenu ekonomiju, P. Samuelson ga kasnije iz aspekta čiste eko-
nomske teorije svrstava među hegelijanizirane postrikardovce. Međutim T. Piketty
upravo preko Marxa dolazi do sadržajne analize suvremenog kapitalizma u svojoj
knjizi Kapital XXI. stoljeća (2013). U proljeće 2018, na skupu centralnih banka-
ra u Torontu M. Carney, tadašnji guverner Bank of England, citirajući Kaleckog i
Minskyja, spominje upravo Marxa koji nam nedostaje u razumijevanju suvremene
financijske krize. Kaleidoskop recepcija Marxa na različitim razinama zapravo ne-
ma granice. Na kraju još jedna ilustracija: na aukciji knjiga slavne kuće Döbritz u
Frankfurtu 2017. godine Marxov Kapital I prodan je za 200.000 eura. I to bi danas
mogla biti tržišna vrijednost Marxa.
Treća teza: U političkoj ekonomiji socijalističke Jugoslavije, koju uzimam kao sta-
ru domaću referenciju za različite percepcije Marxa, knjiga Daga Strpića Robna
proizvodnja i udruženi rad u Marxovoj kritici političke ekonomije zapravo je po-
sljednji veliki pokušaj analize Marxova opusa. Riječ je o doktorskoj disertaciji na
kojoj je Strpić radio gotovo dvadeset godina. Disertacija je bila obranjena 1991. go-
dine u Zagrebu, čime je na najbolji način zaključena epopeja velikih radova jugosla-
venske političke ekonomije na tragu Marxa. Počela je u pedesetim godinama sjaj-
nim i za ono doba izuzetno kontroverznim doktoratom Aleksandra Bajta (Marxov
zakon vrijednosti, 1953) i završila Strpićevim kritičkim čitanjem Marxa i njegove
političke ekonomije. Od Bajta do Strpića velika je transformacija u čitanju Marxa,
najprije kao teoretičara vrijednosti i cijena, a na kraju više kao sustavnog teoretiča-
ra tržišnog društva i kritičara znanstvenih paradigmi. Preduvjet upotrebe Marxova
kategorijalnog aparata bila je i ostala rekonstrukcija njegovih sistemskih djela, ne
samo Kapitala nego i Grundrissa i Teorija o višku vrijednosti. Međutim Strpić ide
i dalje od toga, smjera rekonstruirati Marxov istraživački put u cjelini, pa zato kao
politolog i ekonomist analizira Marxa posredstvom pomnog čitanja Smitha, Hob-
besa, Hegela i drugih klasika. To je bio izuzetan pristup, neviđen u jugoslavenskoj
političkoj ekonomiji, što Strpića u tom pogledu izdvaja iznad svih. Kada su Marx
i marksizam bili ideološki poraženi političkim raspadom Jugoslavije i samouprav-
nog socijalizma, stigli smo dakle sa Strpićem na njegov lokalni intelektualni Olimp.
Četvrta teza: Na kraju, još jedna uvodna napomena o Marxu i Strpiću posebno, o
njihovim neobičnim zajedničkim crtama, koje dobro ilustriraju različita intelektu-
alna prepletanja suvremenih teorijskih marksističkih analiza i Marxove ostavštine.
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
16
Kao što znamo, Marx je planirao šest tomova Kapitala, danas imamo tri knjige, sam
je stigao da napiše samo prvu, a pripremni su mu radovi izuzetno inspirativni i obim-
ni (Grundrisse, Teorije o višku vrijednosti). I ova Strpićeva studija ima tri knjige,
šest dijelova i šesnaest poglavlja, polovina studija su pripremni radovi, u kojima po-
put Marxa kritički analizira teorije Smitha, Hobbesa, Hegela... Marx svoju kritiku
političke ekonomije kapitalizma nije izveo do kraja, nego ostaje u metodologijskim
bravurama analize i interpretacije kapitala. I Strpić primjenom Marxove kritike po-
litičke ekonomije na analizu socijalističke robne proizvodnje, slično Marxu, ostaje
najviše na teorijsko-metodološkoj razini. Taj Marxov paradoks teorijske nedovr-
šenosti u težnji za savršenstvom postaje sudbina suvremenog marksizma, pa tako
i Strpića, i ne samo njega. Zato na kraju dolazimo do stajališta da treba najprije či-
tati Marxa da bismo uopće razumjeli intelektualnu sudbinu suvremenih marksista,
a ne obrnuto. Ali na kraju svaka moguća aktualizacija Marxa danas ovisi upravo o
revitalizaciji marksističke teorije, ako za taj projekt još postoji intelektualni i poli-
tičkoekonomski interes.
Ono što od Marxa ipak preostaje pomalo je biblijski teorijski kriticizam u nje-
govoj “kritici političke ekonomije”. Marx je još od svoje disertacije u ranim godi-
nama pokazao izuzetnu političku energiju i teorijsku hrabrost, bio je vjernik pra-
vednog društva i historijskog poslanstva radničkog pokreta, koji nikada nije želio
shvatiti bez kritičke distance, ali je na kraju i sam postao dio njegovih i svojih ideo-
loških i političkih zabluda. Zato su svi kasniji “marksizmi” djelovali tako groteskno
kada su se petljali u dogmatske interpretacije Marxa ili pak nikada dovršene priče
kako ga treba čitati i teorijski upotrijebiti u analizi suvremenih društvenih zbivanja.
Baš ovo posljednje pitanje, što zapravo može danas nama ponuditi njegov teorijski
analitički aparat, postalo je dio one famozne “marksističke renesanse” (1960-1990),
posebno u okvirima zapadne kritičke društvene teorije. To je i razdoblje najveće in-
telektualne afirmacije Marxa u XX. stoljeću.
Izgleda da mogući povratak Marxu (njegova aktualizacija) uvijek dolazi u
vrijeme velikih kriza, financijskih, ekonomskih, političkih i kulturnih, sada i civi-
lizacijskih, jer kapitalizam je došao do krajnje ekološke krize planeta. Svijet kapi-
talizma, kako ga slika Marx, jest društvo u kojem prevladavaju materijalni odnosi
nad ljudima, društveni odnosi nastaju između stvari (roba) na tržištima, cirkulaci-
ja kapitala (novca) postaje društvena samosvrha, subjekt sistema nije više čovjek,
nego kapital. Nema velike dvojbe o tome da je Marxova analiza kapitalizma danas
relevantnija od bilo koje političkoekonomske teorije XIX. stoljeća. Raspad socija-
lističkih država u tom pogledu za Marxa i njegovu suvremenu recepciju nije pre-
sudan. Marx nikada nije dublje analizirao društva istočne Europe, poput Rusije i
Kine, njihov socijalistički put brze industrijalizacije bio je izvan njegove teorijske
analize. Zato proglašavati Marxa za ideologa socijalističkih eksperimenata radikal-
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
17
nih komunističkih pokreta ostaje jednako pogrešno kao vezivati njegovu intelektu-
alnu sudbinu uz nužnu propast kapitalizma. Marx je zapravo zaslužan da danas ipak
postoji ideja da je moguća alternativa kapitalizmu. Bez Marxa kapitalizam naprosto
postaje permanentnom političkoekonomskom formom društva za sva vremena. To
je ona karika neoliberalne paradigme, čuveni “kraj povijesti” (Fukuyama), da alter-
native zapravo nema, jer više nije ni potrebna.
2. Neki teorijski problemi moguće rekonstrukcije Marxove kritike
političke ekonomije
Povratak Marxu kao načinu političkoekonomske analize započinjemo Strpićevim
fundamentalnim čitanjem i analizom Marxove kritike političke ekonomije, uspo-
redivim s izuzetnom Bidetovom analizom u Što da se radi s “Kapitalom”? (Bidet,
1988). S posebnim osvrtom na njihov mogući teorijski dijalog, ne samo u prvoj fazi
nego i u vezi s Bidetovom kapitalnom knjigom Opća teorija moderne, na što je upo-
zorio politolog D. Lalović (Lalović, 2008, 2017; vidi i Kovač, 2009), prevodilac Bi-
deta i urednik ove Strpićeve studije (Bidet, 2008; Strpić, 2017). Strpićeva osnovna
namjera je bila postaviti teorijski okvir za analizu robne proizvodnje u socijalistič-
kom društvu, spojiti pojam udruženog rada s konceptualizacijom tržišnog društva
kroz Marxov analitički aparat robe i tržišta općenito. Nasuprot ekonomistima, kao
što je primjerice Miladin Korać, koji je želio postati jugoslavenski Marx, a svojim
obimnim djelom Samoupravni način proizvodnje u čak tri knjige (Korać, 1977) po-
nudio jednostavno pomicanje apstraktnih modela robne proizvodnje i teorije vrijed-
nosti u okvire primarno ideološki postavljenih samoupravnih odnosa, njegov je na-
um bio direktno prenijeti Marxov način rezoniranja iz Kapitala na samoupravno
društvo. Robnoj proizvodnji je ekonomska vrijednost imanentna, zato je glavni za-
datak kroz teoriju vrijednosti doći do “socijalističke” normalne cijene. Time bi se
pokazalo i dokazalo da je moguć poseban spoj robne proizvodnje i socijalizma (so-
cijalistička robna proizvodnja). Naravno, jednostranosti takve redukcije Marxove
analitičke metode i normativnoga modelskog deduktivizma time su došle do grani-
ca teorijskog apsurda, gdje je kapitalistički način proizvodnje teorijski usporediv sa
samoupravnim, dok dinamika proširene reprodukcije ovisi o padu prosječne profit-
ne ili pak dohodne stope (Kovač, 1984).
Grupa mlađih politekonomista, poput Strpića, išla je drugim putem. Ključ pro-
blema vidjeli su u metodi istraživanja i izlaganja kod Marxa, da bi tim pristupom
onda došli do primjerene instrumentalizacije marksističke teorije u konkretnim
uvjetima tadašnje Jugoslavije. Naime, da bi se teorijski moglo shvatiti “socijali-
stičku robnu proizvodnju”, bilo je potrebno ponajprije razumjeti upravo socija-
listički politički normativni okvir i institucionalnu teoriju robne proizvodnje (tr-
žišta). Nekritička jugoslavenska marksistička politička ekonomija smatrala je da
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
18
su socijalistički odnosi pretpostavka robne proizvodnje i presudne transformacije
tržišta u “socijalističko samoupravno tržište” (teza dohodaša, poput Koraća). S dru-
ge su strane drugi politekonomisti u spoju neoklasične i marksističke ekonomske
teorije smatrali tržište (i robnu proizvodnju) institucionalno neutralnim sredstvom,
iz čega su zaključivali kako u socijalizmu takva “ekonomska mašina” jednostavno
reproducira prevladavajući historijski oblik (socijalističkog) sistema (teza profita-
ša, poput Bajta). Ako je tržište podređeno socijalističkim normativnim odnosima
ili pak djeluje kao društveno neutralan mehanizam, posljedice su jednake – soci-
jalističko tržište ili socijalistička robna proizvodnja nije određena vlastitom (kapi-
talskom) institucionalnom strukturom. Paradoks nije toliko u “robnosti” socijali-
stičkih proizvodnih odnosa, nego u “socijalističkosti” tih proizvodnih (političkih)
odnosa. Čitava marksistička paradigma, ne samo politička ekonomija, nije odgo-
vorila na jednostavno, ali bitno pitanje koje je polazište svih teoretizacija – što je
zapravo socijalizam? Drugim riječima, ne može apriornost normativnih, ideolo-
gijskih socijalističkih odnosa određivati domašaj tržišnih institucija, nego obrnuto.
Robna proizvodnja, tržišne institucije, određuju mogućnosti razvoja i sadržaj “so-
cijalističkih” odnosa (sistema). I upravo u tom kontekstu valja promišljati kritiku
političke ekonomije socijalizma u Marxovu smislu, na koji se referiramo u daljnjoj
analizi (Kovač, 1988).
Proizvodnja je u klasičnoj političkoj teoriji i političkoj ekonomiji osnova sve-
ga, time počinje Marx, a s njime i Strpić. Proizvodnja i rad temelj su reprodukci-
je društva, pri čemu politička teorija spoznaje logiku moći i reprezentacije intere-
sa. Smith i Hobbes su na tom putu ključni, pa Strpić zapravo utvrđuje hijerarhiju
njihove važnosti za Marxa i za svoju rekonstrukciju marksovskog pristupa robnoj
proizvodnji. Strpićeva prva knjiga u ovoj studiji (str. 25-102) završava Marxovom
spoznajom iz Priloga kritici političke ekonomije (1859) da “način proizvodnje ma-
terijalnog života uvjetuje proces socijalnog, političkog, duhovnog života uopće”
(Strpić, 2017: 48). Druga knjiga polazi zato od političkoga i ekonomskog razumije-
vanja vrijednosti, opet kroz teorijsku rekonstrukciju klasika (str. 103-218). Trijada
cijena, vrijednost i vrednota, od ekonomije do političke kulture, zapravo je put re-
konstrukcije građanskog (trgovinskog) društva kroz način proizvodnje vrijednosti.
Spoznaja da je način proizvodnje društva zapravo način proizvodnje vrijednosti
ključ je Marxove teorije, zato roba i robna proizvodnja dolaze na početak istraživa-
nja i izlaganja kapitala. Dvojstva roba i rad, roba i novac, roba i način proizvodnje
predstavljaju logične krugove njegova teorijskog modela. Marx 1857. godine piše
kako se poslije 10 godina vraća kritici političke ekonomije, i tu ostaje do kraja živo-
ta. Strpić čini pomalo isto, tek 10. poglavlje druge knjige (na 183. stranici) dolazi do
vrijednosti koja “procesira”. I tek je taj proces pravi početak željene rekonstrukcije
Marxa, kao dobar primjer suvremene konstrukcije marksističke teorije.
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
19
Treća Strpićeva knjiga razotkriva suštinu problema (str. 219-338). Ako želimo
spojiti robnu proizvodnju koja ima imanentno kapitalistički karakter (robna pro-
izvodnja i građansko društvo) sa socijalističkim proizvodnim odnosima, potrebne
su nam dovoljno apstraktne definicije robe i kapitala. “Roba općenito” i “kapital
općenito” su te “bogate” teorijske apstrakcije koje mogu dovesti do različitih na-
čina proizvodnje kao kombinacije apstraktne teorijske konstrukcije i historijskih
intervencija. Marx dugo promišlja kako početi u Kapitalu, zna da ne smije započe-
ti konkretnom historijskom analizom (jednostavnom robnom proizvodnjom), nego
teorijski apstraktnom. Bogatstvo roba je bogatstvo građanskog društva, roba je nje-
gov elementarni oblik, koji možemo shvatiti kao “robu općenito”. Iza toga stoji i
rad, “rad općenito”, “forma vrijednosti općenito”, “kapital općenito”. Univerzalna
forma vrijednosti je ključ razumijevanja njezine transformacije u cijene. Tek tada
može doći do njezine tranzicije iz jednostavne u razvijenu, iz kapitalističke u soci-
jalističku robnu proizvodnju.
Problem teorijske konstrukcije ovdje je dakle povezan s Marxovom teorijom
vrijednosti, koja se oduvijek smatra znanstvenom jezgrom njegove teorije kapita-
lizma. Taj je pristup međutim teorijski izuzetno prijeporan. Marx naime određuje
vrijednost u okviru analize rada uopće u proizvodnji, ali govori ujedno i o razmjen-
skoj vrijednosti i cijenama. Ako je rad materijaliziran u proizvodu, to samim time
ne znači da je proizvod postao roba, rad stvara vrijednost samo in potentia, koja
se realizira tek u razmjeni. Zato vrijednost roba ne objašnjava proizvodnja, nego
razmjena sa svojim cijenama, vrijednosni sadržaj ne određuje rad, nego novac kao
prava inkarnacija društveno potrebnog apstraktnog rada, “rada općenito”. Tek on-
da kada “rad općenito” može komunicirati kao “kapital općenito”, vrijednost roba
postaje kroz višak vrijednosti kapital. Strpić dolazi do tog problema. Procesiranje
vrijednosti polazi od robe kao početnog momenta kapitala, ali obrnutim putem izla-
ganja. “Kapital općenito” stoji kod Strpića ispred “robe općenito”. Tako je, slije-
deći Marxa, došao do krajnjeg ruba Marxove teorijske konstrukcije robnog načina
proizvodnje u “idealnom presjeku”. Naime, robna forma vrijednosti postoji kada je
roba općenita, univerzalna, totalna. Tek onda može rad sadržan u robi postati “op-
ćeniti rad”.
Što je onda početak, što određuje robu i njezinu vrijednost? Tržište, rad, no-
vac ili riječ (ugovor)? Marx to nikada nije do kraja riješio. Ako je roba inkarnacija
rada, onda je novac kod Marxa inkarnacija općeg rada. Opća forma vrijednosti je
prema tome nešto treće, ne roba i ne rad, nego novac koji poprima izvorno metafi-
zički karakter. Trijada apsolutna ideja = apstraktni rad = novac postoji kao stvarna
inkarnacija apstraktnog rada. Pojam vrijednosti je forma vrijednosti, forma vrijed-
nosti proizlazi iz pojma vrijednosti. Na početku je bila riječ, riječ je Bog, čitamo u
Bibliji. Svijet robe je prema tome svijet metafizike, dijalektička logika je zapravo
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
20
spekulativna logika. Ontologija robnog svijeta je u biti teologija robe, rada i kapi-
tala općenito.
Problem s kojim se susreće Strpić, čitajući Marxa, nije zapravo u određenoj
teorijskoj redukciji, nego u Marxovoj teorijskoj produkciji, u njegovu modelu rob-
ne proizvodnje i kapitala općenito. Međutim čitava ta metafizika robnog sustava
naprosto ne omogućava ontologijske transformacije, što je problem koji nije dobro
shvatio ni Bidet u svojoj čuvenoj rekonstrukciji Marxa kroz opću teoriju moderne
(Kovač, 2018: 230). Nijedna apstraktna rekonstrukcija robne proizvodnje općenito
ne može dovesti do konkretne historijske ontologije robne proizvodnje kroz pro-
cesiranje prijelaznih formi. Ta političkoekonomska transformacija može se učiniti
samo skokom, radikalizacijom političkih prevrata, a ne evolucijskim ekonomskim
promjenama (“probojne točke” diskontinuiteta u Marxovoj trećoj knjizi Kapitala).
Marx govori o formi totalnog ekvivalenta, pri čemu totalno može postati i totalitar-
no, ekonomski proces dolazi do nužne točke političkog prevrata. Zato se kod Marxa
uvijek nanovo miješa teorijska analiza u Kapitalu s političkim aktivizmom.
Kad Strpić dospijeva do kraja svoje analize, u 15. i 16. poglavlju, uočava da
teorijska konstrukcija nema izlaza, da je nemoguće procesirati dijalektičko opose-
bljenje od apstraktne na konkretnu razinu, metafizika ne može postati društvena
fizika. Marx nije nikada završio Kapital ne zbog toga što nije stigao, nego zato što
nije mogao. Kapitalizam se već u godinama pisanja Kapitala promijenio, a danas bi
teorijska rekonstrukcija na Marxovu putu bila još kudikamo teža. Strpić prema istoj
matrici ostaje u metodologijskim bravurama, njegova knjiga završava na mjestu
gdje bi trebala zapravo početi. Zato je pri pisanju disertacije promijenio istraživački
plan. Ne radi se više o teoretiziranju robne proizvodnje i udruženog rada, nego više
o velikoj analizi nastajanja Marxove kritike političke ekonomije. To nije teorijski
poraz, nego jedini mogući izlaz. Priznanje teorijskog poraza u marksizmu znači za-
pravo pobjedu, da možete staviti povijest izvan mitova, a ne da mitovi postaju dio
naše povijesti.
Marxova teorija vrijednosti dokazuje kako je eksploatacija radnika u proizvod-
nom procesu potreban uvjet za “proizvodnju” profita, a politička dominacija vla-
snika proizlazi iz privatnog vlasništva, pravnog sustava autokratskih država i na
temelju kapitala. “Udruženi rad” je zapravo institucionalni ugovor, ne više ideo-
logijska konstrukcija, nego pravni sustav na kojemu se temelji “robna proizvod-
nja” tržišne ekonomije. Marx je ovdje anticipirao institucionalno rješenje koje je
kasnije ponudila neoklasična ekonomija: odnos agenta i principala u teoriji firme i
ograničena konkurencija na tržištu roba i radne snage (Vrousalis, 2013). Marx nije
objasnio zašto su radni uvjeti i ugovori između radnika i poslodavaca nekompletni,
zašto na razini firme ne funkcionira logika tržišta, nego moć kapitala, zašto tržišta
ne funkcioniraju kroz slobodnu konkurenciju, ali je zato anticipirao politički okvir
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
21
mikroekonomske teorije (despotizam radnog mjesta, politiku produkcionih odnosa
na mikro i makro razini).
Coase je sedamdeset godina kasnije definirao odnose u firmi kao politički prav-
ni ugovor radnika i vlasnika kojim se transferiraju kontrolna prava u proizvodnom
procesu na menadžera u razmjeni za plaću, a transakcijski troškovi nisu ekonomski,
nego politički oportunitetni troškovi hijerarhijske organizacije. Poduzeće je kontra-
punkt tržišnim odnosima (Coase, 1960). Alchian i Demsetz su na osnovi Coaseove
ideje zaključili da je poduzeće, osnovna ćelija tržišnog sistema, zapravo “komandna
ekonomija” (Alchian, Demsetz, 1972). Lerner o tome kaže kako taj institucional-
ni okvir pretvara politički problem u ekonomsko rješenje, ekonomske transakcije
rješavaju pitanje političke dominacije na razini firme, potrošačkog suvereniteta na
političkoj razini države (Lerner, 1972). Demonstracija (političke) moći zapravo je
temelj konkurentskog djelovanja tržišne ravnoteže. Marx je u svojoj kritici politič-
ke ekonomije anticipirao upravo tu promjenu “kapitalističkog načina proizvodnje
unutar samog načina proizvodnje”, politički sustav u procesu proizvodnje je temelj
ekonomske dominacije u kapitalističkom tržišnom društvu (Kovač, 1988: 147). Ne
može se demokratizirati i liberalizirati kapitalizam dok se ne demokratiziraju rad-
ni uvjeti i ne uspostave ravnopravniji uvjeti raspodjele. Ekonomska demokracija je
uvjet političke, a ne obrnuto.
Marx je u okviru svoje kritičke političke ekonomije otvorio prostor za razu-
mijevanje političkog kapitalizma. Politička ekonomija socijalizma na tom mjestu
griješi u dva navrata. Prvo, zato što svoju ideologijsku perspektivu nasilno pre-
obražava u ekonomski institucionalni sistem, i drugo, zato što sustavno zanemaruje
političke okvire mogućeg reformiranja kapitalizma. Naša polazna teza želi pokazati
upravo taj krucijalni karakter kapitalizma u XX. stoljeću. Kapitalizam nije ekonom-
ski propao zbog političkih intervencija, prepletanje ekonomskih i političkih interesa
osnova su njegove reprodukcije. Politički kapitalizam je u tom pogledu ekonomski
sistem u kojem ekonomske i političke elite putem institucionalnih aranžmana na
mikroekonomskoj razini firme i na razini makroekonomije tržišnih sustava maksi-
miraju svoje koristi. Ekonomske elite utječu na političke nosioce ekonomskih po-
litika države da reguliraju tržišta, porezne obveze i budžetsku potrošnju javnih si-
stema, dok političke elite koriste njihovu ekonomsku podršku na izborima gdje se
reproducira njihova moć. Takva razmjena na političkoekonomskom tržištu zapravo
je samo drugi način funkcioniranja suvremenih liberalnih demokracija. Politički ka-
pitalizam takvog tipa danas je u različitim institucionalnim modifikacijama razvijen
u SAD-u, Putinovoj Rusiji, pa i sadašnjoj Kini, ako ostajemo u okvirima hijerarhije
najvećih država svjetskoga kapitalističkog sistema. U Europi je taj tip kapitalizma
nastao najprije u korporativističkim ekonomijama nacističke Njemačke i fašistič-
ke Italije. Poslije II. svjetskog rata regulirani je kapitalizam postao spoj socijalnog
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
22
keynesijanizma (socijalna država) i liberalne demokracije. Danas je u okvirima glo-
balne neoliberalne paradigme doveo do sve češćeg populističkog prožimanja me-
nadžerskih interesa korporacija i stranačkih oligarhija (Rodrick, 2018).
Na mogućnost da politički kapitalizam zamijeni onaj tržišni upozorava
Holcombe (Holcombe, 2018), međutim za njega je politički kapitalizam zapravo
ortački kapitalizam. Politički kapitalizam pak možemo vezati uz polazišnu Webe-
rovu interpretaciju ili pak uz Marxovu kritiku političke ekonomije, što Holcombe u
svojoj teorijskoj konceptualizaciji nije elaborirao, nego polazi od analize prepleta-
nja poslovnih elita i političkih interesa u okviru američke demokracije. Takve teze
razvijaju i drugi (recimo Stiglitz, Stockman i Lewis), koji pokazuju kako na politič-
ke odluke utječu poslovne elite koje zapravo postavljaju pravila igre, a ne obrnuto
(Stiglitz, 2019; Stockman, 2012; Lewis, 2013). Američki povjesničar Kolko je u
svojoj analizi američkog konzervativizma ukazao upravo na taj povijesni moment
američkoga “korporativnog liberalizma”. Radi se o političkoekonomskoj kolabo-
raciji korporativnih i stranačkih elita u okviru uspona američkog konzervativizma
1900-1916, pa onda i New Deala u tridesetim godinama, a u isti okvir možemo
smjestiti i čitavo razdoblje Hladnoga rata (1947-1962); kasnije sve to vidimo i u
neokonzervativnoj revoluciji Reagana i sadašnjeg neoliberalizma (Kolko, 2009).
Međutim politički kapitalizam nije nekakav poseban oblik kapitalizma (Holcom-
be), ne radi se o njegovoj devijaciji (Lewis), problem nije u konfliktnim odnosima
dva kapitalizma, liberalnoga i političkoga, kako misli Milanović (Milanović, 2019).
Politički kapitalizam ne postoji ni u postsocijalističkim uvjetima, gdje se još uvijek
reproducira državni monopol u tržišnoj ekonomiji (Lazić, 2011), nije ni politička
slika tranzicijskoga klijentelističkog kapitalizma (Cvijanović, Redžepagić, 2011).
Na tom se mjestu treba vratiti Polanyiju i njegovoj tezi o strukturi liberalnog
kapitalizma i njegovu razvoju. Kapitalizam povezuje različite tipove tržišta, barem
tri pokazuju svojstva koja nisu svodljiva na obične konkurentske tržišne uvjete (trži-
šte rada, novca i prirodnih dobara). Zato je moguće kretanje kapitalističkih struktura
prema samoregulatornom tržištu ili prema državnoj regulaciji, ali to ne znači da iz-
među tih koordinacijskih mehanizama postoji nekakva institucionalna supstitucija,
hijerarhija ili čak subordinacija. Suprotno tome, svako tržište zapravo institucional-
no povezuje jedno i drugo, radi se o komplementarnosti tih institucionalnih aranž-
mana. To jednostavno znači da više “tržišta” (konkurencije) znači i više “države”
(regulacije), više liberalne demokracije znači i veći stupanj političkog intervencio-
nizma i manipulativnog političkog populizma. Čuveni pasus iz Polanyijeve Velike
preobrazbe polazi upravo od te postavke da je liberalna tržišna ekonomija proizvod
državnog (političkog) inženjeringa, a nipošto spontanog razvoja. “Laissez-faire je
bio planiran; nije bilo tako glede planiranja” (Polanyi, 1999: 167), kapitalizam je
više politički oktroiran, dok je “socijalizam” (planska ekonomija) više rezultat ne-
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
23
planiranih historijskih prilika (isto djelo). U tom svjetlu liberalni kapitalizam u svim
svojim oblicima od samog početka nastupa kao politički kapitalizam. To znači da
politički kapitalizam nije poseban oblik kapitalizma, nego prevladavajući oblik ka-
pitalizma, nije historijski vezan uz suvremeni oblik kapitalizma XXI. stoljeća (Ki-
na...), nego je njegova univerzalna povijesna forma.
U modernom društvu kapital i tržište, poduzeće i država imanentno su poveza-
ne institucije, u punoj međuovisnosti. Mi ne živimo u “tržišnoj ekonomiji”, nego u
“kapitalističkoj ekonomiji”, u relaciji između tržišta i kapitala smještena je država:
analiza tržišne vrijednosti i kapitala po svom je karakteru i ekonomska i društvena
i politička. Suština i aktualnost Marxove političkoekonomske analize kapitalizma
upravo je u tome da ekonomsku bit upisuje u društvene procese, da pokazuje bitnu
neodvojivost ekonomskoga i političkoga u samom karakteru robne proizvodnje, ka-
pitalističke robne proizvodnje i samog tržišnog kapitalističkog društva. Za Marxa
je u pojmovima robe, novca i kapitala bitna upravo ta društvena, ekonomsko-poli-
tička supstancija, nešto što je tržišnom društvu imanentno, supstancijalno. Bidet je
u svojoj analizi došao upravo do te Marxove izvorne pozicije koju naziva, na način
Rawlsova “izvornog položaja”, općom “metastrukturom” moderne (Bidet, 2008).
Tako stara dilema između logičkog i povijesnog čitanja Kapitala, odnosno o tome
kako razumjeti slavnu polaznu točku logike robne proizvodnje, zadobiva sada po-
litičkoekonomsko, pravno organizacijsko, regulacijsko rješenje. U tom kontekstu
politički kapitalizam postaje dio te teorijske sinteze. Iza političkog kapitalizma stoji
cijela logika kapitala i geneza kapitalizma.
Ako sada ostanemo kod prilično pojednostavljene konceptualizacije kapitaliz-
ma kroz Marxovu dualnu strukturu kapitala i rada, tada su na jednoj strani društveni
odnosi alijenacije i eksploatacije (tržište rada), a na drugoj ekonomski odnosi po-
duzetništva, bankarstva i financija (tržište kapitala). Međutim tržištu rada i kapitala
potrebni su određena funkcionalna struktura, regulacijska pravila, politički instituci-
onalni okvir za njegovo djelovanje. Tržišne institucije pretpostavljaju različite prav-
ne ugovore i moralne norme, što nas nužno vodi do političke strane tržišnog društva,
do političke i pravne države. Taj političkoekonomski trokut (tržište, država, moralne
norme), na koji je najbolje upozorio Hayek, znači nužno povezivanje svih temeljnih
institucionalnih (pravnih, političkih) i funkcionalnih (tržišnih, ekonomskih) karika
kapitalizma. Epistemologijska osnova tog trokuta, polazimo li od Marxa, zapravo je
djelovanje “robe općenito” i “kapitala općenito” (Marx) na jednoj strani i posebno
poimanje Bidetove pravnopolitičke “metastrukture” (“prava općenito”) na drugoj.
Taj idealni presjek kapitalizma – “kapitalizam općenito” (Marx to naziva “idealer
Durchschnitt”) jest upravo politički kapitalizam. Premda Marx nije izravno ukazao
na tu dimenziju, njegov epistemologijski konstruktivizam u kritici političke eko-
nomije može voditi do nove analize suvremenog kapitalizma. Marxov doprinos je,
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
24
prema tome, u epistemologiji političkog kapitalizma. Zato se u vrednovanju njegove
kritike političke ekonomije ne radi toliko o pitanjima ekonomske destrukcije kapita-
lizma koliko o problemima njegove političke reprodukcije.
3. Marx i novi kapitalistički povratak u budućnost
Dilema u pogledu aktualnosti Marxove teorije nadasve ovisi o interpretaciji zna-
čenja i dometa njegove apstraktne teorijske analize “kapitalizma općenito”. Marx
svoju teorijsku analizu kapitalizma nije stigao dovršiti u Kapitalu, zbog toga re-
levantnost tog tipa analize ponajviše ovisi o tome kakva će biti povijesna sudbina
kapitalizma u XXI. stoljeću: vode li njegovi antagonizmi u permanentnu krizu i
transformaciju prema novom društvu, što je jedna od Marxovih bitnih političkoeko-
nomskih teza, ili pak suvremene ekonomske krize kapitalizma ostaju dio njegove
normalne političke reprodukcije? Nadalje, ako krize kapitalizma empirijski postaju
sve češće i žešće upravo u Europi kao povijesnom centru kapitalizma (Kindleberger,
2005; Berend, 2006), jesu li danas za globalno kapitalističko društvo opasniji kla-
sični ciklusi i financijsko-ekonomske krize ili pak neke druge sistemske krize (Fel-
ton, Reinhart, 2008) izvan neposrednih političkoekonomskih razmatranja (ekološke,
pandemijske... krize)?
Za Marxa je u četrdesetim godinama XIX. stoljeća, u okviru revolucionar-
nih zbivanja 1848, najvažnije bilo socijalnoekonomsko pitanje radnika i politič-
ke destrukcije kapitalizma (Komunistički manifest). Kasnije pak glavnu pozornost
usmjerava na teorijsku analizu ekonomskog funkcioniranja kapitalizma i različite
načine njegove samodestrukcije i transformacije (Grundrisse, 1857-1858; Prilog
kritici političke ekonomije, 1859; Kapital, 1867). Marxova kritika političke ekono-
mije želi kroz teoriju radne vrijednosti, teoriju pada profitne stope i teoriju akumu-
lacije kapitala pokazati osnovnu društvenu nejednakost i mogućnosti transformaci-
je kapitalizma. Marxova analiza nije toliko teorija permanentne krize kapitalizma
koliko teorija njegove antagonističke transformacije. Pritom ključne karike tog
prijelaza nisu u sferi raspodjele i nejednake razmjene, nego u sferi proizvodnje i po-
trošnje, ali izgleda da za kapitalizam krajem XX. stoljeća nije toliko koban međuod-
nos kapitala i rada koliko međuodnos čovjeka i prirode, dakle ne način proizvodnje
kapitala, nego način potrošnje prirodnih resursa.
Marx nije izravno pokrenuo pitanja ograničenosti prirodnih resursa, kapitali-
stički način proizvodnje jest ovisan o materijalnim uvjetima, ali time nije ograničen,
granica kapitalizma zapravo su proizvodni odnosi, a ne proizvodne snage i priroda.
Ali to ne znači da na epistemologijskom planu možemo izdvojiti društvene odno-
se od prirodnih, povijest kapitalizma ne možemo razumjeti kao povijest društva
(čovjeka) odijeljenu od prirode, zato za Marxa i postoji samo jedna znanost, “zna-
nost povijesti” (Marx, 1973: 912). U tom je pogledu karakterističan Marxov odnos
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
25
prema Malthusu. Kritički odbacuje njegovu teoriju demografskog rasta i prirodnih
ograničenja jer kapitalistički sustav ruše unutrašnji zakoni akumulacije kapitala, a
ne vanjska prirodna ograničenja, koja se naposljetku mogu i ukinuti tehnološkim
revolucioniranjem “agrikulture”. Za Marxa upravo tehnologijski razvoj sadrži akti-
van odnos čovjeka spram prirode, razvoj proizvodnih snaga pokazuje središnju ulo-
gu rada, iz čega onda proizlazi proizvodnja ne samo društvenih odnosa nego i kapi-
tala kao proizvodnog odnosa. Tehnologija je pokretačka snaga društvenog razvoja,
ali kapitalistička organizacija rada dovodi do eksploatacije, proizvodni odnosi do
društvene alijenacije, a i jedno i drugo na kraju šteti i samoj prirodi (Stache, 2017).
Nažalost, ni Marx ni Engels nisu posebnu pažnju posvetili njemačkom zoologu
Ernstu Haeckelu i njegovoj evolucijskoj morfologiji, raspravi o bazičnoj interakciji
organizma i okoliša, adaptaciji čovjeka i prirode (njegov rad o generalnoj morfolo-
giji organizama izašao je u Berlinu godine 1866). Danas je Haeckel poznat kao otac
moderne ekologije, dok se Marxa na području Darwinove “ekonomije prirode” više
povezuje sa širim pojmom “prirodne povijesti”.
Marxovu poziciju je s tim u vezi želio razotkriti Foster tezom da je “prirodna
povijest” zapravo metaodnos čovjeka i prirode, da je upravo prevladavajući utjecaj
čovjeka na prirodu pretvorio sadašnju epohu u geološkoj povijesti planeta “holo-
cen” u “antropocen”. U antropocenu u posljednjih nekoliko tisuća godina čovjek
postaje najvažniji tvorac promjena na Zemlji, a posljedice njegova djelovanja po-
staju odlučujuće upravo u prijelazu iz agrarne u industrijsku civilizaciju, iz predka-
pitalističkih društvenih uvjeta u kapitalistički sistem. Foster pitanje ekološke civili-
zacije želi postaviti polazeći od Marxove koncepcije društvenog razvoja i njegova
“metaboličkog odnosa” ljudi i prirode. Marxova “prirodna povijest” znači zapra-
vo tu recipročnu preobrazbu, metamorfozu društvenih i prirodnih promjena, koja
u kapitalizmu vodi k ekologijskoj neravnoteži (Foster, 2002; 2017). Kapitalistički
proces bezgraničnog rasta, vječite akumulacije kapitala, komodifikacije svih vrsta
naprosto nije ekološki održiv. Svaka ekologijska promjena naime stvara nejednako-
sti u fizičkom prostoru, nejednaka je i redistribucija koristi i troškova u socijalnom
sustavu, zato je ekološka nejednakost zapravo samo druga strana društvene nejed-
nakosti, koja utječe na različitu podjelu političke moći. Ekologija je zapravo politi-
ka, politička ekonomija postaje politička ekologija.
Ako je kapitalistički sistem počeo ugrožavati cijelu civilizaciju putem ekolo-
gijske destrukcije (zagađivanje prirode, klimatske promjene, gubljenje biološke raz-
nolikosti...), onda bismo njegovo razdoblje u razvoju našeg planeta mogli doista
nazvati “kapitalocenom” umjesto antropocenom (Moore, 2016). Iz te je perspektive
danas ekologijska kritika kapitalizma važnija od tradicionalne političkoekonomske
analize, kao što kritičko promišljanje alternativa sadašnjem političkom kapitalizmu
sve više postaje projekt ekosocijalizma. Godine 2007. u Parizu je osnovana EIN
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
26
(Ecosocialist International Network), ekosocijalistička internacionala koja želi kroz
društvene pokrete i teorijske analize dokazati da ekosocijalizam treba zamijeniti ka-
pitalizam. Marksistički autori, poput O’Connora, govore o različitim protuslovljima
kapitalizma, a nasuprot Marxovu osnovnom društvenom proturječju sadržanom u
zakonu akumulacije kapitala postavlja se ekologijski problem kao “druga kontra-
dikcija kapitalizma” (O’Connor, 2009). Marksistički usmjerena politička ekologija
“politizira” upravo kritiku privatizacije prirodnih resursa i korištenja tržišnih me-
hanizama u rješavanju globalnih ekologijskih problema (neoliberalna paradigma).
Ekologijski uvid postaje novo teorijsko polje novih rješenja starih protuslovlja i
problema kapitalizma.
Foster dokazuje da Marxova analiza sadrži i ekologijsku dimenziju, da teorija
vrijednosti uzima u obzir prirodne procese, da se povijest prirode i povijest društva
neprestance prepleću. S druge strane, O’Connor dokazuje da Marx nije povezivao
ekologijska i političkoekonomska pitanja te da marksističku analizu treba primijeni-
ti na ekologijske probleme kapitalocena. U teoriji “metaboličkog procjepa” ekolo-
gijska kriza je posljedica kapitalističkog razvoja, jer postoji binarna pozicija priroda
– društvo; u konceptualizaciji “druge kontradikcije” kapitalizma ekologijski pro-
blem je unutrašnji element kapitalističke akumulacije. Foster i O’Connor žele po-
kazati kako Marxovi “opći uvjeti proizvodnje” (Grundrisse) impliciraju povezanost
ekologijske i političkoekonomske krize. Marxov je teorijski pristup ovdje logičan
početak drugačije analize. Kapitalizam proizvodi kapital utoliko ukoliko proizvodi
višak vrijednosti, ali kapitalistička akumulacija pritom zahtijeva sve više prirodnih
resursa. Problem “metabolizma životne sredine” (Foster) nastaje kada reprodukcija
kapitalističkog sistema zahtijeva više resursa nego što ih priroda može ponuditi i
kada količina otpada postaje veća od apsorpcijske mogućnosti planeta. Kapitalizam
je, prema tome, sistem destrukcije prirode, eksploatacija prirode postaje problema-
tičnija od eksploatacije u okvirima nejednake raspodjele i zbiljske supsumpcije rada
pod kapital u proizvodnim odnosima. Ako je politički kapitalizam u određenoj mje-
ri kroz socijalnu državu i ekonomsku regulaciju ciklusa uspio transformirati kapita-
lizam i uzdići ga na politički podnošljivu razinu, ekologijske barijere, od komodi-
fikacije prirodnih resursa do neposredne destrukcije prirode (zagađenje, klimatske
promjene, pandemije...), dovode do njegovih stvarnih krajnjih granica. Proizvodnja
kapitala zapravo je kapitalizacija prirode, kriza kapitalizma nije kriza realizacije
(potrošnje), nego kriza troškova (proizvodnje), ekologijska kriza postavlja stvarne
granice oplodnji kapitala. U političkom kapitalizmu sadašnjice “metabolizam dru-
štvenog sistema” postaje ovisan o “metabolizmu životne sredine”.
Ekologijska i ekonomska kriza kapitalizma su dakle međuovisne, ali ostaje pi-
tanje je li ekologijska kriza primarnija od ekonomske ili pak u “kapitalocenu” ekolo-
gijska kriza tek proizlazi iz ekonomske. Ako su kapitalizam i priroda dva inkompati-
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
27
bilna entiteta (Foster), s obzirom na to da kapitalistički razvoj nameće ireverzibilnu
destrukciju prirode, tada se mora zaključiti da kapitalizam nema budućnosti ne zbog
ekonomskih, nego zbog ekologijskih nedostataka (Foster, Clark, York, 2010). Me-
đutim ako je politički kapitalizam sistem koji putem vlastitih preobrazbi može insti-
tucionalno preživjeti samo tako da apsorbira sve druge moguće alternative, što on-
da preostaje kapitalizmu u kapitalocenu kada sistem zbog ekologijskih ograničenja
dolazi do svojih stvarnih granica? To je zapravo pravi “kraj povijesti”, poslužimo li
se Fukuyaminom dojmljivom metaforom, koji se barem na pojmovnoj razini može
riješiti samo tako da bezalternativni kapitalizam dobije pravu alternativu – ili eko-
socijalizam (Williams, 2010), ili pak da se uspostavi novi politički kapitalizam, više
autoritaran nego liberalan, prema tome anti-kapitalizam sa stajališta Fukuyame.
Pandemija Covid-19 dio je tih procesa, globalna kriza 2020. više je nego dru-
ge upozorila na granice globalnog kapitalizma, na novu normalu njegove moguće
transformacije. Paradoks velikih promjena očito ne leži u geostrategijskim sukobi-
ma SAD-a i Kine za dominantan položaj u okviru svjetskog sistema, još manje u
traganjima EU-a za novim modelom održivog političkog kapitalizma izvan neolibe-
ralne paradigme, ili pak u globalnim ugovorima o klimatskim promjenama (Pariški
sporazum, COP 21), nego u neobičnom spoju pandemijske, političke i ekonomske
krize. Između 2010. i 2019. godine WHO nabraja 1483 epidemije u 172 države. U
svom izvještaju iz 2018. Svjetska zdravstvena organizacija upozorava da bi zbog
pandemijske krize, virusa i patogenih bakterija mogla biti ugrožena trećina svjet-
skog stanovništva, 50-80 milijuna ljudi moglo bi umrijeti, a ekonomska šteta dose-
gnuti 5-8% svjetskog BDP-a... (WHO, 2019). Pandemijski ciklusi mogu biti i češći
i brži od velikih dugoročnih političkoekonomskih ciklusa (dugih valova), te su apo-
kaliptični scenariji razvoja kapitalizma vezani uz druge i drukčije činitelje nego što
smo do sada mislili.
Virusi određuju granice kapitalizma više nego proizvodni odnosi, nejednaka
raspodjela, klimatske promjene i zagađivanje okoliša. Međutim ako se postojeći
liberalno-permisivni globalni kapitalizam raspada zbog pandemijske krize, onda je
alternativa već tu: barbarski kapitalizam određuju ekstremni politički inženjering
političkih elita, redukcija ljudskih i socijalnih prava, digitalni društveni n
adzor, žr-
tvovanje starih ljudi i socijalno ugroženih društvenih grupa... Pandemija je otvorila
put političkom kapitalizmu prema novom barbarstvu umjesto prema emancipaciji
i mogućoj utopiji globalnog kozmopolitizma, te u kapitalocenu naposljetku postoji
izbor između civilizacijskog preživljavanja ili propadanja. Marx je u Komunistič-
kom manifestu postavio taj sudbinski izbor u političkoekonomski kontekst: komu-
nizam ili barbarstvo. Ontologija društvenog bitka kapitalističkog sustava taj izbor
sve više potvrđuje kao presudan, pa se pitanje o aktualnosti Marxa 2020. više i ne
postavlja, postalo je ekonomski irelevantno i politički neukusno.
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
28
LITERATURA
Alchian, A., Demsetz, H. (1972) Production, Information Cost, and Economic Organiza-
tion, American Economic Review (62) 5: 777-795.
Berend, I. T. (2006) Europe in Crisis. Bolt from the Blue?, Routledge, New York.
Bidet, J. (1988) Što da se radi s “Kapitalom”? Materijali za ponovno utemeljenje, Cen-
tar CK SKH za idejno-teorijski rad “Vladimir Bakarić”, Zagreb.
Bidet, J. (2008) Opća teorija moderne. Teorija prava, ekonomije i politike, Disput, Za-
greb.
Coase, R. H. (1960) The Problem of Social Cost, u: The Firm, the Market, and the Law,
Chicago UP, Chicago.
Cvijanović, V., Redžepagić, D. (2011) Od političkog kapitalizma do klijentelističkog ka-
pitalizma? Slučaj Hrvatske, Časopis za ekonomsku teoriju i praksu (29) 2: 355-372.
Felton, A., Reinhart, C., ur. (2008) The First Global Financial Crisis of the 21st Century
I-II, VoxEU CEPR Publications, London.
Foster, J. B. (2002) Ecology against Capitalism, Monthly Review Press, New York.
Foster, J. B. (2017) Trump in the White House: Tragedy and Farce, Monthly Review
Press, New York.
Foster, J. B., Clark, B., York, R. (2010) The Ecological Rift: Capitalisms War on the
Earth, NYU Press, New York.
Kindleberger, C. P. (2005) Manias, Panics, and Crashes. A History of Financial Crisis,
John Wiley & Sons, Hoboken.
Kolko, G. (2009) World in Crisis: The End of the American Century, Pluto Press, Lon-
don.
Korać, M. (1977) Socijalistički samoupravni način proizvodnje I-III (sv. I: 1977, sv. II:
1980, sv. III: 1982), Centar za društvena istraživanja CK SKJ, Beograd.
Kovač, B. (1984) Diskusija, u: Istraživanje socijalističkog samoupravljanja. Politička
ekonomija socijalističkog samoupravljanja, Izdavački centar Komunist, Beograd,
str. 39-59, 66-71.
Kovač, B. (1988) Način proizvodnje i kritika političke ekonomije, Centar CK SKH za
idejno-teorijski rad “Vladimir Bakarić”, Zagreb.
Kovač, B. (2009) Uloga novca u metastrukturnoj promjeni tržišnog društva i globalna
financijska kriza, Politička misao (46) 3: 105-125.
Kovač, B. (2018) Političko-ekonomski ogledi, NZCGH/Disput, Zagreb.
Lalović, D. (1988) Smisao povratka temeljima “Kapitala”, pogovor knjizi u: Bidet, J.
(1988), str. 281-306.
Lalović, D. (2008) O autoru i ovom izdanju, pogovor knjizi u: Bidet, J. (2008), str. 341-
358.
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću
29
Lalović, D. (2017) Marxovo nasljeđe kao zadaća mišljenja, pogovor knjizi u: Strpić, D.
(2017), str. 439-484.
Lazić, M. (2011) Čekajući kapitalizam, Službeni glasnik, Beograd.
Lerner, A. P. (1972) The Economics and Politics of Consumer Sovereignty, American
Economic Review (62), 2: 258-266.
Lewis, H. (2013) Crony Capitalism in America 2008-2012, AC2 Books, Edinburg.
Marx, K. (1973) Kapital. Kritika politične ekonomije, knjiga III, Cankarjeva založba,
Ljubljana.
Milanović, B. (2019) Capitalism, Alone: The Future of the System that Rules the World,
Belknap Press, Harvard UP, Cambridge MA.
Moore, J. W. (2016) Anthropocen or Capitalocen? Nature, History, and the Crisis of Ca-
pitalism, PM Press, Dexter.
O’Connor, M. P. (2009) The second contradiction of capitalism, Capitalism, Nature So-
cialism, br. 5.
Polanyi, K. (1999) Velika preobrazba. Politički i ekonomski izvori našeg vremena, Na-
klada Jesenski i Turk, Zagreb (1. izd. 1944; standardno izd. 1957).
Rodrick, D. (2018) Populism and the economics of globalization, Journal of Internatio-
nal Business, br. 4.
Sperber, J. (2013) Karl Marx: A Nineteenth-Century Life, Liveright Publishing Corpora-
tion, W. W. Norton & Company, New York.
Stache, C. (2017) Kapitalismus und Naturzerstörung. Zur kritischen Theorie des gesell-
schaftlichen Naturverhältnisses, Bundrich UniPress, Berlin.
Stedman Jones, G. (2016) Karl Marx: Greatness and Illusion, The Belknap Press, Har-
vard UP, Cambridge MA.
Stiglitz, J. (2019) People, Power, and Profits: Progressive Capitalism for an Age of Dis-
consent, W.W. Norton, New York.
Stockman, D. A. (2012) The Great Deformation: The Corruption of Capitalism in Ame-
rica, Public Affairs-Perseus Book Co., New York.
Strpić, D. (2017) Robna proizvodnja i udruženi rad u Marxovoj kritici političke ekono-
mije, Disput, Zagreb.
Vrousalis, N. (2013) Exploitation, Vulnerability, and Social Domination, Philosophy &
Public Affairs, br. 41, Princeton UP, Princeton, New Yersey.
Williams, C. (2010) Ecology and Socialism: Solution to Capitalist Ecological Crisis,
Haymarket Books, Chicago.
WHO (2019) A World at Risk. Annual report on global preparedness for health emer-
gency, GPMB-UN, New York.
Politička misao, god. 57, br. 2, 2020, str. 13-30
30
Bogomir Kovač
POLITICAL-ECONOMIC MARGINALIA ON THE RECEPTION
OF MARX IN THE XXI CENTURY
Summary
In Strpić’s book on Marx’s critique of political economy, the analysis of politi-
cal and economic reception of Marx serves as starting point for the author’s
assignment of contemporary position and relevance of Marx’s analysis. Both
actualization and return to Marx always occur in the times of crisis, therefore
his intellectual fate depends on changes within contemporary capitalism and
its alternatives. In Marx’s analysis, the paradox of theoretical incompleteness
stems from his aim for ideal epistemology of capitalism, which is also present
in later Marxist interpretations, even Strpić’s. The contemporary problem of
Marx lies in the metaphysics of theory of value and in the whole structure of
commodity production, which prevents ontological transition of value, capi-
tal and capitalism. His approach is physiocratic more than it is pecuniary, and
more economic than it is political. This is why Jacques Bidet’s reconstruc-
tion of Marx in the terms of modernity is based on “metastructure”, which is
a universal politically legal point that is not present within Marx’s critique of
political economy. Such a different approach presupposes understanding capi-
talism as inherently a political project. As it is proven by the author, political
capitalism is not a special form of capitalism, nor it is historically connected
with contemporary capitalism of the 21st century (in China and elsewhere),
but is moreover its universal historical form. Marx’s critique of political eco-
nomy turns out to be contemporary precisely at this overlooked point of his
analysis. Political capitalism as “capitalism in general” demonstrates its re-
levance in the analysis of contemporary crises, which are not just political-
economic, but also ecological and even pandemic. In a series of crises of po-
litical capitalism we are faced with a choice between real autocratic “barbaric
capitalism” and more utopic “cosmopolitan” eco-socialism.
Keywords: Capitalism, Commodity Production, Critique of Political Econo-
my, Eco-Socialism, Marx, Strpić
Bogomir Kovač je redoviti profesor na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Ljub-
ljani na Katedri za ekonomsku teoriju i politiku, Katedri za međunarodnu ekonomi-
ju (pridruženi član) i Katedri za poduzetništvo (pridruženi član).
Kontakt: Bogomir Kovač, Ekonomska fakulteta, Univerza v Ljubljani, Kardeljeva
ploščad 17, 1000 Ljubljana. E-mail: bogomir.kovac@ef.uni-lj.si
Kovač, B., Političkoekonomske marginalije o recepciji Marxa u XXI. stoljeću