Učestalost prijave nestanka osobe u Republici Hrvatskoj i postupanje policijskog službenika u traganju za nestalom osobom

4. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2003 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
1
UČESTALOST PRIJAVE NESTANKA OSOBE U REPUBLICI
HRVATSKOJ I POSTUPANJE POLICIJSKOG SLUŽBENIKA U
TRAGANJU ZA NESTALOM OSOBOM: AKTUALIZACIJA PROBLEMA
Marijan Šuperina
Željko Karas
Svake godine policijski službenici MUP-a RH zaprime od strane fizičkih i pravnih osoba nekoliko
stotina prijava o nestalim osobama. Samo u 2002. službena policijska statistika u R. Hrvatskoj bilježi 1.406
prijava nestalih osoba. Posebnu pozornost javnost (građani, javna glasila) posvećuje prijavama o nestanku
djece i maloljetnika. Razlog tome je što djeca (ali i maloljetnici) zbog svoje duševne nerazvijenosti,
znatiželje, sugestibilnosti, lakovjernosti, odbacivanjem autoriteta i dr. lako postaju žrtve raznih kaznenih
djela (npr. kaznena djela protiv spolnih sloboda i spolnog ćudoređa) ali isto tako postaju i počinitelji
kaznenih djela (npr. kazneno djelo zlouporabe opojnih droga). Pristup traganju za djecom i maloljetnim
osobama (u zavisnosti od sadržaja i kvalitete prijave te kategorije same osobe) od strane policijskih
službenika zahtijeva različit kriminalističko-taktički pristup od onog kod traganja za nestalom odraslom
osobom. Stoga moderne policije Europe i svijeta u svojim ustrojima imaju posebne ustrojstvene jedinice koje
se isključivo bave nestancima osoba primjenjujući posebne taktike postupanja (ovlasti) u zavisnosti od
prosudbe glede spoznatih okolnosti konkretne situacije i same nestale osobe (taj rad prati i posebna zakonska
i podzakonska regulativa, tzv. policijskog zakonodavstva). Slijedom toga ovaj rad nastoji aktualizirati
određena pitanja u svezi sa traganjem za nestalom osobom i prikazati rezultate istraživanja koje je
provedeno u pet policijskih uprava MUP-a RH (od njih dvadeset), poglavito gledano s motrišta primjene
ovlasti policijskog službenika u stadiju policijskog traganja za nestalom osobom.
1   KONCEPTUALIZACIJA POJMOVA
Smatramo da je umjesto uvoda u ovom radu potrebno prije svega učiniti određenje
(konceptualizaciju) slijedom daljnjeg teksta sadržaja korištenih pojmova kako ne bi došlo do
nerazumijevanja i tzv. komunikacijskih šumova, jer na kraju krajeva bez objašnjenja tih sadržaja
korištenih pojmova naša nastojanja u aktualizaciji postavljenih problema odabrane teme ne bi polučila
očekivane rezultate. Među prvim pojmovima koje treba razjasniti je: "nestala osoba". Pod tim pojmom
obično se podrazumijeva osoba koja se udaljila iz uobičajenog svog okružja (mjesta prebivališta,
boravišta) protivno svojoj volji ili u skladu sa svojom voljom gdje se za neko logički prihvatljivo
vrijeme, s obzirom na njene dotadašnje životne navike, običaje, ponašanje, socijalne kontakte,
profesionalne aktivnosti i sl., nema spoznaja o njenom prebivalištu ili boravištu, odnosno općenito o
njenoj sudbini. Ovaj predloženi sadržaj pojma "nestale osobe" (definicija) rezultat je sinteze različitih
definicija objavljenih u kriminalističkoj literaturi. Analizom i posrednim zaključivanjem sadržaja
zaprimljenih prijava o nestalim osobama te postupanju policijskih službenika smatramo ključnim u
ovoj definiciji dio koji se odnosi na: "za neko određeno logičko prihvatljivo vrijeme". U praksi se
uvriježilo pravilo da to "logičko prihvatljivo vrijeme" predstavlja vremenski interval od cca. 24 sata od
spoznaje da je neka osoba nestala pa do želje osobe da podnese prijavu o nestanku osobe, pri čemu se
od nje zahtijeva i činjenje određenih provjera radi "potvrde utemeljenosti podnesene prijave o
nestanku osobe". Smatramo da je takvo postupanje i ponašanje policijskog službenika pogrešno jer to
postupanje ne uvažava predloženu definiciju u cijelosti u kojoj je sadržano i: "s obzirom na njene
dotadašnje životne navike, ...". Te životne navike mogu imati poremećaj i u vremenskom intervalu od
dva sata (manje od 24 sata ali čak i manje) (npr.: Dijete (14) se nije vratilo u uobičajeno vrijeme iz
škole, a to nije njena navika. Nažalost, u konkretnom slučaju djevojčica je pronađena silovana i
ubijena strangulacijskim sredstvom).
S spomenutim pojmom je i sadržaj sljedećeg pojma čiji sadržaj radi dosljednosti trebamo
argumentirati, a to je: "prosudba situacije prijavljene nestale osobe". Policijski službenik je dužan
temeljem svog stručnog kriminalističkog teoretskog znanja i praktičnog iskustva u svezi s ranijim

kriminalistična sekcija
2
slučajevima traganja za nestalom osobom prosuditi konkretnu spoznatu situaciju, što znači da treba
biti sposoban pretvoriti, transformirati prikupljene obavijesti i podatke u kriminalističko osnovane i na
temelju zakonskog ovlaštenja utemeljene i svrhovite odluke (Modly, 1996:378). Tu je riječ o procesu
kriminalističkog promišljanja od kojeg se traži, u suglasju s pravilima kriminalističko-taktičkog
postupanja i dužnog djelovanja policije, donošenje pravilnih odluka (planiranje i organiziranje) i samo
neposredno konkretno djelovanje (provođenje plana rada) policijskog službenika u skladu s spoznatom
situacijom, postavljenim dužnostima i zadaćama te važećim pravnim propisima (čl. 2., 3. i 4 Zakona o
policiji [NN 129/2000 - ZoP]; čl. 177. i 184. Zakona o kaznenom postupku [NN 110/97, 27/98, 58/99,
112/99, i 58/02 - ZKP). Činjenica je, a što potvrđuju i prikupljeni podaci iz provedenog istraživanja,
da spoznaje s kojima policijski službenik u počecima saznanja za nestanak osobe raspolaže su
"nesigurne", često puta neprovjerene i rezultat su "opravdanog straha prijavitelja" i u određenim
slučajevima kontradiktorne, dvosmislene (problem postupanja kod zaprimanja prijave o nestanku
osobe). Slijedom toga, početak procesa kriminalističkog promišljanja te donošenja pravilne početne
odluke je vrlo težak. Mišljenja smo da upravo zbog ovog početnog problema i poteškoća policijski
službenik treba primjenjivati načelo postavljanja pluraliteta verzija koje će mu onda omogućiti prijeko
potrebno prikupljanje svih novih i dopunskih obavijesti kako bi donesene odluke bile što učinkovitije,
efikasnije u procesu traganja za nestalom osobom (operativni plan traganja bio što potpuniji,
svrsishodniji i temeljitiji). Svakako da ovaj postupak (i donošenje odluka i njihovo neposredno
provođenje) nije nikada dovršen do trenutka pronalaska nestale osobe. Pored toga policijski službenik
se treba pridržavati osnovnih algoritama postupanja u svezi sa saznanjem kako je određena osoba
nestala (Guth, 2000:101-105). U tom procesu kriminalističkog promišljanja postoji i određena
opasnost od poremećaja (grešaka) koje se sastoje između ostaloga i od preduvjerenja, ishitrenih,
neutemeljenih i unaprijed donesenih odluka, utjecaj stereotipa, poistovjećivanja i uopćavanja
konkretnog događaja sa ranijim njemu sličnim događajima, utjecaja "halo-efekta" glede prijavitelja i
nestale osobe, pogrešnih stavova ne poznavajući socijalno-psihološke karakteristike i običaje mikro-
socijalnih sredina kojima nestala osoba pripada i sl. Stoga sadržaj pojma "prosudba situacije
prijavljene nestale osobe" nužno u sebi mora sadržavati poštivanje i primjenjivanje temeljnih
kriminalističkih načela objektivnosti, korelativno načelo operativnosti sa načelom temeljitosti,
upornosti i potpunosti te načela jedinstvenog rukovođenja te kritičnog i samokritičnog prilaženja
postupanju (Modly, 2002:18).
Na kraju ove sažete konceptualizacije sadržaja samo nekih odabranih pojmova glede
aktualizirane teme nestanka osobe, posebnu pozornost treba posvetiti "policijskom traganju za
nestalom osobom" u čijem sadržaju je implementiran skup operativno-taktičkih radnji koje su
međusobno povezane (načelo kombinatorike i ekonomičnog postupanja) i nužno sinkronizirane i
planski vođene, kao što su primjerice: prikupljanje obavijesti (vođenje razgovora, intervjua),
promatranje, pregledavanje i permanentno analitičko praćenje (kao i neposredno provođenje)
određenih prikupljenih podataka: pregledom terena, spoznatih operativnih informacija, legitimiranih
osoba, kontrolom detektiranih mjesta i putova mogućeg okupljanja (zadržavanja) i kretanja nestale
osobe, korištenja službenog psa tragača i svih onih drugih radnji koje u kriminalistici, u sklopu mjera
potražne djelatnosti, nazivamo "terenskom provjerom ili provjerama". Tu se ne smiju zaboraviti i
važni tzv. legalni izvori informacija kao što su: mjesto i vrijeme korištenja bankomat ili kreditnih
kartica, ispisi fiksnih ili mobilnih telefona i uspostavljene veze sa telekomunikacijskim adresama i dr.
Iz ovog skupa radnji dakako ne smiju biti isključene i hitne (anticipirane) istražne radnje koje
policijski službenik ima dužnost obaviti ukoliko su za njihovo provođenje ispunjene zakonske
pretpostavke (čl. 184. ZKP-a). Pored toga, iako je ostao u tom dijelu nedorečen, policijski službenik
treba postupati u svezi sa odredbama ZoP-a (čl. 27. st. 2., 3. i 4. te čl. 36. - traganje za osobama i
predmetima).
2   ANALIZA PRIKUPLJENIH I RAŠČLANJENIH PODATAKA ISTRAŽIVANJEM
Kao temeljni izvor prikupljenih podataka ovom istraživanju poslužio je ispis biltena događaja pet
policijskih uprava MUP-a RH: PU zagrebačka (ZG), PU primorsko-goranska (RI), PU osječko-
baranjska (OS), PU splitsko-dalmatinska (ST) i PU virovitičko-podravska (VI). Kod izbora ovih
policijskih uprava rukovodili smo se unutarnjim ustrojem policijskih uprava i njihovom

Marijan Šuperina, Željko Karas

3
kategorizacijom koja je učinjena unutar MUP-a RH te prosječnim brojem prijavljenog stanovništva u
svakoj pojedinačnoj policijskoj upravi. Kod analize prikupljenih podataka koristili smo se statističkim
metodama i deskriptivnom metodom dobivenih rezultata, a pored toga, tamo gdje je bilo moguće i
analizom pojedinih slučajeva uvidom u policijski spis predmeta. Temeljna hipoteza istraživanja je bila:
Vremenski razmak od nestanka do prijave nestanka osobe, kvaliteta sadržaja prijave nestanka osobe
zaprimljene od policijskog službenika, odnos između nestale osobe i prijavitelja bitno utječu na
postupanje policijskog službenika u traganju za nestalom osobom i njegovu učinkovitost glede
pronalaženja nestale osobe. Slijedom daljnjeg teksta opisujemo ispitivane varijable provedenog
istraživanja.
2.1   Kriminalističko-fenomenološki podaci o nestaloj osobi
Tablica 1.: Kriminalističko-fenomenološki podaci o nestaloj osobi
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
STAROST NESTALE OSOBE
do 8 godina
22
1,56%
6
12
4
-
-
-
-
-
-
-
do 14 godina
139
9,87%
23
59
12
10
9
12
9
4
-
1
do 16 godina
324
16,62%
40
92
24
24
19
16
11
5
1
2
do 18 godina
275
19,53%
63
77
36
23
14
37
13
10
-
2
do 21 godine
125
8,88%
62
26
9
9
3
3
4
9
-
-
do 30 godina
132
9,37%
33
44
9
9
4
9
4
17
1
2
do 40 godina
115
8,17%
41
26
8
9
5
5
12
7
1
1
do 50 godina
132
9,38%
42
34
9
12
3
7
7
14
1
3
do 60 godina
82
5,82%
25
29
2
6
5
4
1
5
2
3
do 70 godina
58
4,12%
17
20
2
6
1
4
2
6
-
-
80 godina i starija
94
6,68%
15
37
10
8
9
3
3
9
-
-
SPOL PRIJAVLJENE NESTALE OSOBE
muško
721
51,20%
216
229
51
53
35
42
31
51
3
10
žensko
687
48,80%
151
227
74
63
37
58
35
35
3
4
MJESEC U KOJEM JE OSOBA NESTALA
siječanj (1)
109
7,75%
32
29
13
10
8
6
3
5
2
1
veljača (2)
107
7,60%
27
34
8
9
6
8
4
9
1
1
ožujak (3)
101
7,17%
32
30
14
5
5
8
5
2
-
-
travanj (4)
111
7,88%
18
46
8
11
6
10
4
7
-
1
svibanj (5)
151
10,72%
35
53
13
9
6
14
11
6
1
3
lipanj (6)
145
10,30%
45
40
14
17
4
8
5
12
-
-
srpanj (7)
119
8,45%
29
35
12
12
4
7
14
5
-
1

kriminalistična sekcija
4
Kolovoz (8)
136
9,66%
32
57
8
11
6
7
5
5
1
4
rujan (9)
96
6,81%
27
25
12
7
7
8
6
4
-
-
listopad (10)
116
8,24%
37
28
5
12
5
12
6
9
1
1
studeni (11)
103
7,32%
28
43
7
6
6
3
1
8
-
1
prosinac (12)
114
8,10%
25
36
11
7
9
9
2
14
-
1
UKUPNO
1.408
100,00%
367
26,06
456
32,37
125
8,86
116
8,82
72
5,1
100
7,09
66
4,6
86
6,1
6
0,6
14
1,0

Od kriminalističko-fenomenoloških podataka, koji su usmjereni na istraživanje svih komponenti
promatranog (sigurnosnog) događaja koji čine holizam aktualizirane istraživane pojave, analizirali
smo: starost nestale osobe, spol nestale osobe i mjesec u kojem je osoba nestala. Ovi podaci, ispitivane
varijable, nužni su u sustavu kriminalističke prosudbe situacije nestale osobe i dio su nužnih elemenata
u sustavu planiranja policijskog traganja za nestalom osobom.
Introspekcijom i analizom podataka prikazanih u tablici 1. vidljivo je kako najveći broj
prijavljenih nestalih osoba čine maloljetne osobe (od 14 do 18 godina života - čl. 89. st. 10. Kaznenog
zakona [NN 110/97, 27/98, 50/00, 129/00 i 51/01 - KZ]), 36,15% od ukupno prijavljenih nestalih
osoba; zatim djeca (do 14 godina života - čl. 89. st. 9. KZ-a), 11,43% od ukupno nestalih osoba; te
mlađe punoljetne osobe (od 18 do 21 godine života, Horvatić, 2002:262), 8,88% od ukupno nestalih
osoba. Ukupno, ova populacija (do 21 godine života) čini 56,46% od ukupno nestalih osoba. Ovi
podaci upućuju na potrebu razvijanja posebnih kriminalističko-taktičkih algoritama postupanja
policijskih službenika u traganju za nestalom osobom (Mitić, 1984:30-31; Karčić, 1973:582), a
posebno ovdje vidimo veliko područje primjene kriminalističke strategije kao puta pravilnog izbora
kriminalističko-operativne taktike (kriminalističkih sredstava, metoda i radnji) u pronalaženju nestalih
osoba. Pored toga posebnu pozornost treba posvetiti broju nestalih osoba starih od 70 i više godina
koji čine 10,80% od ukupnog broja nestalih osoba. Taktika traganja u svojim posebnostima za ovim
osobama u bitnome se razlikuje od one koja se primjenjuje za nestale osobe do 21 godine života.
Distribucija nestalih osoba po spolu, općenito u ukupnom broju promatranih nestalih osoba, ne
pokazuje neko značajnije odstupanje. Odnosno, možemo zaključiti kako i muškarci i žene nestaju u
približno jednakom omjeru. No, učinjenom korelacijom između dobi i spola nestale osobe došli smo
do podataka značajnog odstupanja među osobama ženskog spola starosti do 18 godine života u odnosu
na osobe muškog spola, gdje je postotak nestalih ženskih osoba oko 64% u odnosu na osobe muškog
spola iste životne dobi.
Glede vremenske distribucije nestanka osoba po mjesecima unutar godine dolazimo do zaključka
kako je frekvencija nestalih osoba približno jednako raspodijeljena, iako detaljnijom i preciznijom
raščlambom prikazanih podataka primjetno je odstupanje u vremenskom intervalu od svibnja do
kolovoza (5. - 8. mjeseca u godini) što tumačimo i objašnjavamo većim udjelom nestalih osoba starosti
do 25 godine života što je u korelaciji i sa motivima nastanka osobe, o čemu će u daljnjem tekstu biti
riječi.
2.2   Prijava o nestanku osobe
Ovo područje istraživanja podijelili smo u nekoliko stadija: način saznanja za nestanak osobe,
sadržaj i kvaliteta zaprimljene prijave o nestanku osobe te utvrđeni motivi nestanka osobe. U ovim
skupinama varijabli sadržana je kriminografija kao dio kriminalističke fenomenologije koju smo
uključili u istraživanje iz razloga utvrđivanja i proučavanja ličnosti nestale osobe, njenih svojstava i
karakteristika što nam je omogućilo donošenje određenih zaključaka glede tzv. "personalne strukture
nestale osobe". U sadržaju i kvaliteti zaprimljene prijave o nestanku osobe od strane policijskog
službenika posebnu pozornost smo posvetili kriminalističkim elementima koji čine polaznicu za
buduće kriminalističko promišljanje i policijsko traganje za nestalom osobom te na utvrđivanje
perseveracije određenih osoba u njihovom ponašanju.

Marijan Šuperina, Željko Karas

5
Tablica 2.: Izvor saznanja za nestanak osobe i vremenski interval od nestanka osobe do podnošenja
prijave policijskom službeniku
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE
VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
OSOBA KOJA JE PRIJAVILA NESTANAK OSOBE
Majka
405
28,76%
75
116
59
38
21
46
23
23
1
3
Otac
288
20,45%
69
81
31
31
27
19
10
15
2
3
Brat
63
4,47%
14
19
2
5
-
5
8
9
-
1
Sestra
36
2,56%
13
13
1
-
1
1
2
4
-
1
djed ili baka
16
1,14%
2
7
3
1
1
-
2
-
-
-
Ostali članovi obitelji
344
24,43%
104
111
25
30
18
17
13
21
1
4
Centar za socijalnu skrb
6
0,43%
-
-
1
1
1
-
1
2
-
-
Dom za djecu i mladež
111
7,88%
28
65
-
1
-
8
6
3
-
-
Dom za starije osobe
16
1,14%
3
2
-
1
1
4
-
3
1
1
ostale fizičke osobe
36
2,56%
19
8
-
1
1
-
1
4
1
1
ostale pravne osobe
87
6,18%
40
34
3
7
1
-
-
2
-
-
VREMENSKI RAZMAK OD NESTANKA OSOBE DO PODNOŠENJA PRIJAVE
POLICIJI
do jednog dana
756
53,70%
175
245
74
56
48
59
33
55
3
8
do dva dana
230
16,33%
61
72
21
22
13
13
15
8
1
4
do tri dana
144
10,23%
35
54
7
16
7
9
6
8
1
1
do četiri dana
62
4,40%
15
20
3
5
3
4
4
7
-
1
do pet dana
43
3,05%
16
8
7
4
1
3
1
3
-
-
do šest dana
27
1,92%
12
7
1
3
-
1
-
3
-
-
do sedam dana
44
3,12%
15
18
6
2
-
-
3
-
-
-
do dva tjedna
67
4,76%
22
23
3
8
-
8
3
-
-
-
do četiri tjedna
19
1,35%
9
5
1
-
-
1
-
2
1
-
do dva mjeseca
7
0,50%
4
1
1
-
-
-
1
-
-
-
više od dva mjeseca
9
0,64%
3
3
1
-
-
2
-
-
-
-
UKUPNO
1.408
100,00%
367
26,06
456
32,37
125
8,86
116
8,82
72
5,1
100
7,09
66
4,6
86
6,1
6
0,6
14
1,0

kriminalistična sekcija
6
2.2.1   Sadržaj i kvaliteta zaprimljene prijave o nestanku osobe
Zbog ograničenosti prostora ovdje nećemo elaborirati postupak zaprimanja prijave o nestanku
osobe od strane policijskog službenika, već dajemo u tablici 3. podatke o samom sadržaju i ocijenjenoj
kvaliteti zaprimljene prijave. Prijava o nestanku osobe dijelom je identična prijavama oštećenih osoba
ili žrtava kažnjivih radnji. No, ona se u svojim bitnim elementima razlikuje upravo glede samog
objekta prijavljivanja. Kod kritičke analize i ocjene podataka uzeli smo u obzir navedeni izvor
podataka, ali upravo taj izvor je ujedno obavijest (službeno objavljena potraga, čl. 36. st. 3. toč. 2.
ZoP-a) svim drugim ustrojstvenim jedinicama MUP-a RH o zaprimljenoj prijavi nestanka osobe.

Tablica 3.: Sadržaj i kvaliteta zaprimljene prijave o nestanku osobe
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE
VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
SADRŽAJ ZAPRIMLJENE PRIJAVE O NESTANKU OSOBE
zadovo-
ljava
1.270
90,20%
359
426
112
96
61
77
53
68
6
12
osobni opis
ne zado-
voljava
138
9,80%
8
30
13
20
11
23
13
18
-
2
da
1.190
84,52%
348
378
117
86
54
71
49
68
6
13
utvrđeno mjesto
nestanka
ne
218
15,48%
19
78
8
30
18
29
17
18
-
1
da
657
46,66%
18
349
61
59
55
28
39
32
5
11
utvrđena
uobičajena
mjesta kretanja
ne
751
53,34%
349
107
64
57
17
72
27
54
1
3
da
1.167
82,88%
345
383
102
81
61
52
55
69
6
12
utvrđeno zadnje
kretanje,
prebivalište
nestale osobe
ne
241
17,12%
22
73
23
35
11
48
10
17
-
2
da
220
15,63%
25
70
34
24
11
27
7
16
2
4
konstatiran
mogući smjer
odlaska
ne
1.188
84,37%
342
386
91
92
61
73
59
70
4
10
da
257
18,25%
7
92
38
22
25
22
13
27
3
8
obavljen
razgovor sa
prijateljima i dr
nestale osobe
ne
1.151
81,75%
360
364
87
94
47
78
53
59
3
6
da
123
8,73%
38
40
8
4
7
8
8
7
2
1
utvrđene
suicidalne
indicije
ne
1.285
91,27%
329
416
117
112
65
92
58
79
4
13
da
22
1,56%
6
12
-
1
-
2
-
1
-
-
izražena sumnja
na viktimizaciju
kaznenim
djelom
ne
1.386
98,44%
361
444
125
115
72
98
66
85
6
14
da
205
14,56%
67
75
2
11
17
13
9
9
2
-
evidentiran
raniji nestanak
osobe
ne
1.203
85,44%
300
381
123
105
55
87
57
77
4
14
UKUPNO
1.408
100,00%
367
26,06
456
32,37
125
8,86
116
8,82
72
5,1
100
7,09
66
4,6
86
6,1
6
0,6
14
1,0

Marijan Šuperina, Željko Karas

7
Smatramo da prikazane podatke u tablici 3. nije potrebno detaljno tumačiti teoretičarima i
praktičarima koji se bave kriminalističkom znanošću i kriminalističkom praksom (ostale čitatelje
upućujemo na izvor: Modly (2002). Želimo samo napomenuti da podatak za varijablu koja je
označena npr. "utvrđene suicidalne indicije - ne": je najčešće konstatacija u obliku tzv. negativne
činjenice, ali isto tako je: ili nije u prijavi utvrđena kroz postupak zaprimanja prijave ili nije upisana u
korišteni izvor podataka. No, moramo istaknuti podatak od 205 utvrđenih ranijih nestanaka osoba,
odnosno 14,56% od ukupno prijavljenih nestalih osoba gdje u korištenom izvoru podataka smo
konstatirali samo utvrđenu činjenicu ranijeg nestanka, ali ne i podatke koji bi ovu permisivnost osobe
detaljnije opisalo i olakšalo traganje s obzirom na mogućnost ponavljanja tehnike i taktike modusa
nestanka osobe.

2.2.2   Motivi nestanka osobe
Utvrđeni motivi i razlozi nestanka osobe važan su podatak u postupku "prosudbe situacije prijave
nestanka osobe" te za planiranje i organiziranje "policijskog traganja za nestalom osobom". Radi se o
podacima koji policijskom službeniku služe za postavljanje verzija jer zavisno o raspoloživim
podacima o razlozima nestanka osobe može se postaviti verzija je li nestala osoba živa, je li počinila
(ili namjerava počiniti) samoubojstvo ili je postala žrtvom kaznenog djela. Izvor podataka o motivu ili
motivima nestanka osobe najčešće je prijavitelj i obitelj nestale osobe, ali se motiv nestanka osobe
može pretpostaviti temeljem obavljenog razgovora sa drugim osobama, temeljem ponašanja nestale
osobe (posebno odstupanja od uobičajenog ponašanja) unazad nekoliko dana, kroz sadržaje
komunikacije koju je imala sa drugim osobama u posljednje vrijeme ili kroz rekonstrukciju njenog
kretanja od trenutka kad je posljednji put viđena pa unatrag 24 ili 48 sati te na druge načine zavisno od
konkretnog slučaja (sposobnost kriminalističke kombinatorike i empatije).
Kod postavljanja verzija o razlozima nestanka osobe, posebno kada ono nije neposredno
spoznato od prijavitelja, npr. treba posebno voditi računa o dobi, spolu, zanimanju, sklonostima,
navikama, zdravstvenom stanju (fizičkom i psihičkom), spoznatim bolestima, interpersonalnim
odnosima, spolnim aberacijama i dr. Kod djece i maloljetnih osoba posebno dolazi do izražaja, pored
navedenog, njihov intelektualni nivo, komunikativnost, znatiželjnost, hiperaktivnost, svojeglavost,
prgavost, tvrdoglavost, socijalno-gospodarski status, odnos prema roditeljima (odbacivanje autoriteta,
adolescentske krize) i drugim članovima obitelji (mogućnost psihičkog ili fizičkog zlostavljanja u
obitelji), socijalno-psihološki odnosi u mikro-socijalnim sredinama (škola, športske, kulturne ili druge
udruge ili klubovi, udruženja), odnosi sa vršnjacima, prijateljima (rani emocionalni odnosi,
"zaljubljenost"), evidentirano ili indicirano asocijalno ponašanje (problemi u školi ili školovanju,
izbjegavanje nastave, odavanje skitnji, konzumiranje opojnih droga ili drugih psihotropnih tvari,
alkohola, druženje sa vršnjacima evidentiranog asocijalnog ponašanja ili tzv. poremećaja u ponašanju,
vjerovanja ili sklonosti raznim sektama i dr.). Ukoliko maloljetnik koristi osobno računalo poželjno bi
bilo da u suradnji sa roditeljima policijski službenik utvrdi koje WWW stranice nestala osoba najčešće
"posjećuje" i koje WWW stranice ima u favorit poddirektoriju. Općenito, što se postavi veći broj
verzija o razlozima i motivima nestanka osobe, to omogućuje pravodobno i učinkovito odlučivanje i
postupanje policijskog službenika, a s tim u svezi su i veći izgledi za pronalazak nestale osobe.

kriminalistična sekcija
8
Tablica 4.: Motivi nestanka osobe
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE
VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
MOTIVI I RAZLOZI NESTANKA OSOBE
svađa u obitelji
114
5,67%
13
28
31
9
3
18
7
5
-
-
loši porodični odnosi
306
15,22%
22
107
43
26
28
25
30
23
1
1
loše ocjene u školi
90
4,48%
16
26
12
6
16
9
2
3
-
-
avanturizam
182
9,05%
19
79
20
15
2
20
16
8
-
3
materijalni razlozi, dug i sl.
41
2,04%
6
5
10
4
3
1
7
3
2
-
bolest
127
6,32%
3
45
15
10
8
14
17
7
1
7
psihički bolesna osoba
340
16,90%
93
111
16
17
22
17
21
33
3
7
staračka demencija,
gubljenje u prostoru
89
4,42%
10
43
4
6
4
3
3
15
1
-
prikrivanje počinjenog
kaznenog djlela
17
0,85%
-
10
2
2
1
-
-
2
-
-
drugo
378
18,80%
83
150
34
23
14
29
19
17
3
6
nije evidentirano
327
16,25%
102
83
30
47
15
20
10
14
2
4
UKUPNO
2.011
100,00

2.3   Pravni temelj za postupanje policijskog službenika u traganju za nestalom
osobom
Pravni temelj za postupanje policijskog službenika u svezi sa traganjem za nestalom osobom
nalazimo u ZoP-u. U čl. 2. st. 2. ZoP-a propisuje se da policija pruža građanima zaštitu njihovih
temeljnih ustavnih prava i sloboda i zaštitu drugih Ustavom zaštićenih vrijednosti u skladu sa ZoP-om
i drugim propisima. Radi se o općoj normi za postupanje policije i u slučajevima nestanka osobe. Čl.
36. ZoP-a propisano je ovlaštenje policije u svezi provođenja mjera traganja za osobama i predmetima.
Mjere traganja koje propisuje ovaj zakon su: potraga i objava, a potraga će se raspisati između ostalog
i za nestalom osobom (čl. 36. st. 3. toč. 2. ZoP-a). Način provedbe mjera traganja za osobama i
predmetima temeljem čl. 129. st. 2. linea 6. trebao je propisati ministar unutarnjih poslova (rok
određen čl. 129 st. 4. ZoP-a), ali provedbeni propis "Obvezne upute o raspisivanju i objavljivanju
tjeralice, objave i raspisa o traganju" od 9. ožujka 1995. (511-01-21-40857/94) temeljem čl. 131. ZoP-
a ostaje na snazi do stupanja na snagu provedbenih propisa koje će ministar unutarnjih poslova
donijeti na temelju ZoP-a, ukoliko nisu u suprotnosti s odredbama ZoP-a. Elaboracija spomenute
Obvezne upute i njene suprotnosti ili suglasja sa ZoP-om prelazi okvire ovoga referata, već samo
upućujemo na pravnu nereguliranost ovog vrlo važnog područja. Čl. 72. toč. 5. ZoP-a propisano je da
policija vodi evidenciju traženih osoba, a osobni podaci uneseni u tu evidenciju čuvaju se do
pronalaska osobe ili utvrđenja da je daljnje traženje nepotrebno (čl. 77. toč. 5. ZoP-a). Situacija sa
provedbenim propisima glede policijskih evidencija identična je sa situacijom načina provedbe mjera
traganja za nestalom osobom i predmetima. Pitanje objavljivanja fotografije nestale osobe nije
izrijekom u ZoP-u regulirano i upitno je može li se ona objaviti temeljem čl. 8. ZoP-a, za razliku od
rješenja iz čl. 27. st. 4. ZoP-a kada je MUP RH ovlašten objaviti fotografiju osobe koja o sebi ne može
dati podatke ili mrtvog tijela nepoznate osobe.

Marijan Šuperina, Željko Karas

9
U slučajevima kada je nestanak osobe povezan s osnove sumnje o počinjenju kaznenog djela,
postupak policije reguliran je čl. 177. i dr. ZKP-a i tu je pravna regulacija jasnija zbog uređenosti
samim tekstom zakona, o čemu je već bilo riječi.
Slijedom ove kratke raščlambe pravnih temelja za postupanje policijskog službenika u svezi za
traganjem za nestalom osobom ostaju dijelom rješenja koja se nalaze u pravilima postupanja temeljem
spoznaje kriminalističke znanosti.

Tablica 5.: Postupanje policije po zaprimljenoj prijavi o nestanku osobe
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
POSTUPANJE POLICIJSKIH SLUŽBENIKA PO ZAPRIMLJENOJ PRIJAVI
da
1.407
99,92%
367
455
125
116
72
100
66
86
6
14
raspisana potraga
ne
1
0,08%
-
1
-
-
-
-
-
-
-
-
da
1.131
80,33%
304
323
120
100
69
79
61
60
4
11
obavljen intervju sa
članovima obitelji
ne
277
19,67%
63
133
5
16
3
21
5
26
2
3
da
324
23,01%
68
75
43
20
23
26
22
33
4
10
obavljen intervju sa
drugim osobama
ne
1.084
76,99%
299
381
82
96
49
74
44
53
2
4
da
1.357
96,38%
365
431
124
105
69
96
66
81
6
14
terenska provjera
ne
51
3,62%
2
25
1
11
3
4
-
5
-
-
da
39
2,77%
-
5
4
1
6
4
4
15
-
-
pretraga terena
ne
1.369
97,23%
367
451
121
115
66
96
62
71
6
14
da
10
0,71%
-
1
1
-
1
-
1
6
-
-
korišten pas tragač
ne
1.398
99,29%
367
455
124
116
71
100
65
80
6
14
da
20
1,42%
-
6
1
1
6
1
1
4
-
-
očevid
ne
1.388
98,58%
367
450
124
115
66
99
65
82
6
14
da
3
0,21%
-
-
-
-
1
2
-
-
-
-
pretraga doma i dr.
prostorija
ne
1.405
99,79%
367
456
125
116
71
98
66
86
6
14
da
28
1,99%
-
5
3
1
6
-
4
9
-
-
angažirani građani u
traganju
ne
1.380
98,01%
367
451
123
115
66
100
62
77
6
14
da
12
0,85%
-
1
2
-
1
1
1
6
-
-
angažirani vatrogasci
ne
1.396
99,15%
367
455
123
116
71
99
65
80
6
14
da
9
0,64%
-
-
-
-
1
-
3
5
-
-
angažirana gorska služba
spašavanja
ne
1.399
99,36%
367
456
125
116
71
100
63
81
6
14
UKUPNO
1.408
100,00%
367
26,06
456
32,37
125
8,86
116
8,82
72
5,1
100
7,09
66
4,6
86
6,1
6
0,6
14
1,0

kriminalistična sekcija
10
Pored dužnosti policije u svezi sa traganjem za nestalom osobom, prisutno je i tzv. "privatno
traganje za nestalom osobom", najčešće provođeno od strane članova obitelji nestale osobe koje se
sastoji u samom neposrednom traganju (npr. nakon 31. dana od podnesene prijave o nestanku majke
sin pronalazi svoju majku obješenu o drvo u šumarku neposredno od obiteljske kuće) ili npr. plaćaju
oglase u javnim glasilima, poglavito u tisku (tjednim novinama) gdje objavljuju podatke i fotografiju
nestale osobe tražeći na taj način pomoć drugih građana u traganju za nestalom osobom (Grob,
1964:414).
Podaci o pronalasku nestalih osoba u frekvenciji od dana podnošenja prijave do dana pronalaska
kao i podaci učinkovitosti pojedinih subjekata u pronalaženju nestale osobe prikazani su u tablici 6.

Tablica 6.: Broj pronađenih nestalih osoba i subjekti koji su pronašli nestalu osobu
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE
VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
NESTALA OSOBA PRONAĐENA
do jednog dana
459
32,60%
92
120
52
38
32
42
30
44
2
7
do dva dana
181
12,85%
29
52
19
20
14
18
14
14
1
-
do tri dana
83
5,90%
13
26
7
6
6
6
4
10
1
4
do četiri dana
52
3,70%
8
22
4
6
-
3
5
3
1
-
do pet dana
58
4,11%
17
23
4
3
3
5
1
1
-
1
do šest dana
42
2,98%
19
10
4
5
1
2
1
-
-
-
do sedam dana
29
2,06%
6
8
6
1
-
5
1
1
1
-
do dva tjedna
89
6,32%
17
41
8
4
6
6
1
5
-
1
do četiri tjedna
74
5,25%
38
26
1
5
1
-
1
2
-
-
do dva mjeseca
39
2,77%
18
11
4
-
1
3
2
-
-
-
više od dva mjeseca
45
3,21%
13
28
1
1
-
1
-
1
-
-
pronalazak osobe nije
evidentiran
257
18,25%
97
89
15
27
8
9
6
5
-
1
UKUPNO
1.408
100,00%
367
26,06
456
32,37
125
8,86
116
8,82
72
5,1
100
7,09
66
4,6
86
6,1
6
0,6
14
1,0
NESTALU OSOBU  PRONAŠLA
osoba se sama vratila
436
37,88%
135
111
54
42
16
27
18
28
-
5
policijski službenik
436
37,88%
53
154
39
33
28
43
36
39
6
5
član obitelji
153
13,30%
36
67
14
6
12
12
2
2
-
2
drugi građanin
81
7,04%
32
12
3
7
7
5
3
11
-
1
druge pravne osobe
45
3,90%
14
23
-
1
1
4
1
1
-
-
UKUPNO
1.151
100,00%
270
23,46
367
31,89
110
9,56
89
7,73
64
5,5
91
7,91
60
5,2
81
7,0
6
0,5
13
1,1

Marijan Šuperina, Željko Karas

11
Posebna pozornost posvećena je slučajevima kada je nestala osoba pronađena mrtva. Tablica 7.
prikazuje podatke s tim u svezi. Ukoliko je nestala osoba pronađena mrtva, a uzrokovana smrt nestale
osobe je povezana sa počinjenjem kaznenog djela (osnove sumnje), pristupa se provođenju
kriminalističke obrade. Drugo je pitanje kada imamo slučajeve tzv. "sumnjive smrti". Smatramo da se i
kod takvih slučajeva, analogijom kao i kod ubojstva, treba provesti kriminalistička obrada sve dok se
ne isključi mogućnost uzrokovanja smrti s bilo kojim kaznenim djelom kojim se inkriminira
uzrokovanje smrti osobe (bilo kao osnovno kazneno djelo, kazneno djelo s težom posljedicom
kaznenog djela, bilo kao objektivni uvjet kažnjivosti)

Tablica 7.: Odnos pronađenih živih i mrtvih nestalih osoba i klasifikacija uzroka smrti mrtvih nestalih
osoba
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE
VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
NESTALA OSOBA PRONAĐENA
da
1.091
94,79%
258
351
103
82
57
88
55
78
6
13
živa
ne
60
5,21%
12
16
7
7
7
3
5
3
-
-
da
60
5,21%
12
16
7
7
7
3
5
3
-
-
mrtva
ne
1.091
94,79%
258
351
103
82
57
88
55
78
6
13
UKUPNO
1.151
100,00%
270
23,46
367
31,89
110
9,56
89
7,73
64
5,5
91
7,91
60
5,2
81
7,0
6
0,5
13
1,1
da
2
3,33%
-
-
-
-
2
-
-
-
-
-
smrt - nesretni
slučaj
ne
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
da
21
35,00%
3
7
5
1
-
3
2
-
-
-
smrt - suicid
ne
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
da
2
3,33%
-
-
-
-
-
-
-
2
-
-
smrt - posljedica
kaznenog djela
ne
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
da
6
10,00%
-
1
2
2
1

-
-
-
-
smrt - tzv.
prirodna
ne
-
-
-
-
-
-
-

-
-
-
-
da
29
48,34%
9
8
-
4
4
-
3
1
-
-
smrt - uzrok nije
konstatiran
ne
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
-
2.4   Obustavljanje traganja za nestalom osobom
Policijsko traganje za nestalom osobom obustavlja se u slučaju kada je nestala osoba pronađena
živa ili mrtva, odnosno kada je nedvojbeno utvrđeno gdje se prijavljena osoba nalazi. U analizi
slučajeva primijećeno je odstupanje (barem onako kako je evidentirano u izvoru podataka) od ovog
temeljnog pravila kriminalističke znanosti. Razne osobe, najčešće članovi obitelji mogu javiti policiji
osobno ili putem telefona kako su kontaktirali (telekomunikacijskim sredstvima ili osobno) sa
prijavljenom nestalom osobom, dobili od nje pismo, sami je pronašli u nekoj ustanovi (npr. u bolnici

kriminalistična sekcija
12
radi operativnog zahvata na želucu), sama se vratila ili im je druga osoba prenijela poruku kako je sa
nestalim sve u redu ili na bilo koji drugi način - što nije dovoljan razlog za obustavljanje traganja za
nestalom osobom.

Tablica 8.: Postupanje policijskog službenika po obustavi policijskog traganja za nestalom osobom
ZG
RI
OS
ST
VI
ISPITIVANE
VARIJABLE
∑
01
02
01
02
01
02
01
02
01
02
POSTUPANJE POLICIJSKOG SLUŽBENIKA PO PRONALASKU NESTALE OSOBE
da
1.151
81,75%
270
367
110
89
64
91
60
81
6
13
obustavljena
potraga
ne
257
18,25%
97
89
15
27
8
9
6
5
-
1
UKUPNO
1.408
100,00%
367
26,06
456
32,37
125
8,86
116
8,82
72
5,1
100
7,09
66
4,6
86
6,1
6
0,6
14
1,0
da
630
57,75%
212
172
73
46
24
37
22
31
5
8
obavljen
razgovor sa
nestalom
osobom
ne
461
42,25%
46
179
30
36
33
51
33
47
1
5
UKUPNO
1.091
100,00%
258
23,65
351
32,17
103
9,44
82
7,52
57
5,2
88
8,06
55
5,0
78
7,1
6
0,5
13
1,2
da
571
49,61%
205
139
80
47
24
31
19
18
2
6
obavljen
razgovor sa
drugim osobama
ne
580
50,39%
65
228
30
42
40
60
41
63
4
7
da
213
18,51%
23
104
34
7
7
13
10
10
-
5
izvješćen Centar
za socijalnu
skrb
ne
938
81,49%
247
263
76
82
57
78
50
71
6
8
UKUPNO
1.151
100,00%
270
23,46
367
31,89
110
9,56
89
7,73
64
5,5
91
7,91
60
5,2
81
7,0
6
0,5
13
1,1

Policijski službenik treba osobno učiniti provjeru dobivene informacije, zatražiti provjeru od
policijske postaje na čijem se terenu osoba nalazi ili zatražiti provjeru putem Interpola (evidentiran
samo jedan slučaj) ako se osoba navodno nalazi u inozemstvu. Intervju koji treba obaviti sa nestalom
osobom treba dati odgovor na pitanja: o mjestu i datumu pronalaska, odnosno vraćanja u mjesto
prebivališta ili boravišta nestale osobe; mjesta boravka, kretanja i zadržavanja za vrijeme dok je
traganje za osobom bilo u tijeku; identitet osoba s kojima se družila ili kod kojih je bila i/ili boravila;
motiv i razlog nestanka; način preživljavanja i je li primala i od koga bilo kakvu pomoć; je li bila žrtva
kaznenog djela ili koje druge kažnjive radnje (npr.: Majka prijavljuje nestanak svoje maloljetne kćerke
(14) koja je pokušala prije dva tjedna počiniti samoubojstvo, a kao motiv takvog ponašanja navodi
probleme u školi, ovisnost i navodnu trudnoću. Policijski službenici pronalaze nestalu osobu u roku od
48 sati na području Mirogoja koja je bila toksicirana tabletama, po tijelu su se vidjele ogrebotine, a iz
vagine je krvarila. Nakon ginekološkog pregleda i pružene joj liječničke pomoći utvrđeno je da
maloljetnica "nije trudna".); je li u vrijeme nestanka počinila kažnjivu radnju (evidentirali smo tri
slučaja u kojima su prijavljene nestale osobe bile uhićene in flagranti od strane policijskih službenika
u počinjenju provalnih krađa; u jednom slučaju kod pronađene osobe pregledom je pronađena
marihuana); ukoliko osoba ima vidljive ozljede na tijelu potrebno je utvrditi porijeklo i način
uzrokovanja tih ozljeda i dr. Nedostatak evidentiranih narečenih podataka posebno je primijećeno kad
se radilo o prijavljenim nestalim maloljetnicima i mlađim punoljetnicima.
Na kraju ovih razmatranja prikupljenih podataka želimo ukazati na nedovoljnu suradnju policije i
Centra za socijalnu skrb gdje, barem u izvoru prikupljenih podataka, nije u velikom broju bilo
evidentirano izvješćivanje Centra za socijalnu skrb o ponašanjima djece i maloljetnika, odnosno
izvješćivanje o različitim oblicima poremećaja u odnosu između mladeži i njihovih roditelja, te
postupanja roditelja prema njihovoj djeci.

Marijan Šuperina, Željko Karas

13
3   ZAKLJUČNA RAZMATRANJA
Statistički policijski podaci govore kako policijski službenici svakodnevno zaprimaju prijave o
nestanku osobe. Nestanak osobe je svakako jedan od tzv. "sigurnosnih događaja" na čije saznanje
policija mora reagirati, posebno poučena kazuistikom kako se iza takvih događaja može skrivati
"tamna brojka kažnjivih radnji", posebno onih najtežih kaznenih djela gdje žrtva kaznenog djela može
biti svatko. Složenost samog problema nestanka osobe dolazi do izražaja i porastom prijava nestanaka
osoba u R. Hrvatskoj gdje smo 2001. imali 1.253 evidentirane prijave, a 2002. evidentirano je 1.406
nestanaka osoba, što predstavlja povećanje u odnosu na proteklu godinu od 12,2%.
Iz podataka prikupljenim istraživanjem i učinjenom analizom slučajeva (N= 1.408) možemo
zaključiti kako policijska aktivnost u traganju za nestalom osobom ovisi o tome radi li se o djetetu ili
maloljetnoj osobi, te o mlađoj punoljetnoj osobi ženskog spola ili o drugim odraslim osobama. Podaci
nam govore kako policijski službenici pronalaze otprilike 38% nestalih osoba, dok se jednaki broj
prijavljenih nestalih osoba sam vraća u mjesto prebivališta - otprilike 38%. Slučajevi koje smo
analizirali upućuju na poimanje policijskih službenika kako nije uobičajeno smatrati nestalom osobom
onu koja je namjerno napustila dom, npr. kao muškarci koji su napustili svoje supruge ili žene koje su
napustile svoje bračne drugove zbog zlostavljanja, učestalih međusobnih svađa, nastale međusobne
netrpeljivosti ili zbog imovinskih razloga. U odsutnosti posebnih okolnosti kao što su mentalne ili
fizičke bolesti, suicidalna sklonost, gubitak pamćenja, staračka demencija i senilnost, uz zaprimanje
prijave o nestanku osobe poduzimaju se aktivnosti "nižeg intenziteta", osim ukoliko se ne radi o
prijavljenom nestanku djeteta ili maloljetnika koji su napustili svoje roditelje. Ali i tu nailazimo na
različitosti u intenzitetu aktivnosti policije u procesu traganja za nestalom osobom. Primijećeno je
kako je opseg poduzetih aktivnosti manji kod onih prijava nestalih maloljetnika koji su već ranije
prijavljivani kao nestale osobe i koje su se same vraćale svojim roditeljima.
Podaci koji su u svezi sa kakvoćom (kvalitetom i opsegom prikupljenih podataka) zaprimanja
prijave o nestanku osobe mogu nas zadovoljiti. Odstupanja koja nalazimo u osobnom opisu i
utvrđivanju uobičajenog mjesta kretanja nestale osobe rezultat su djelom zaprimljenih pisanih
obavijesti drugih pravnih osoba koje su prijavile nestanak osobe. Ali podaci u svezi sa obavljenim
razgovorom sa drugim osobama, kao što su prijatelji nestale osobe, školske kolege, susjedi i dr.
(18,25%) ne mogu nas upućivati na zaključak postupanja aktivnog traganja za nestalom osobom u
smislu rekonstruiranja zadnjeg kretanja nestale osobe. Prihvaćamo prigovor da takvog odnosa u
jednom dijelu slučajeva i nije bilo prije samog nestanka osobe pa takvo utvrđenje nije trebalo ni
poduzimati.
Visoki broj osoba čiji pronalazak nije evidentiran smatramo ipak samo "statističkim podatkom"
jer smo utvrdili slučajeve gdje: roditelj povratak svog djeteta prijavljuje i nakon mjesec ili dva dana;
upis nađenih osoba, dakle ažuriranje izvora podataka kojeg smo koristili u istraživanju također trpi
određenu kritiku (npr. vremenski interval od pronalaska osobe do upisa o pronalasku osobe bio je i
preko 48 dana). Jednako tako nema poveznica ukoliko se radi o pronalasku osoba od strane drugih
pravnih osoba ili kad su osobe pronađene mrtve.
Smatramo nužnim da se u što skorije vrijeme donesu provedbeni propisi glede postupanja u svezi
sa traganjem za nestalom osobom te za evidencije traženih osoba. Napuštanje nekih ranijih postupanja
(npr. traženje što novije fotografije nestale osobe, vođenje kartona nestalih osoba) otežavaju tzv.
terensku provjeru i traganje za nestalom osobom. Tu vrijedi pravilo kako pored kriminalističkog
znanja i iskustva samo dobri i razumljivi pravni propisi omogućuju učinkovito i odgovorno postupanje
svih subjekata u traganju za nestalom osobom. Šarolikost pravnih rješenja kojeg sada imamo, posebno
glede odnosa reguliranja pojmova: tjeralica, objava, raspis o traganju, potraga i dr., u različitim
pravnim izvorima (Zakon o policiji, Zakon o prekršajima, Zakon o kaznenom postupku) samo
usložavaju narečenu aktivnost policijskih službenika.
Na kraju možemo zaključiti kako je učinkovitost policijskog traganja za nestalom osobom u
zavisnosti od protoka vremena nestanka osobe i podnošenja prijave o nestanku osobe, od kvalitete i
sadržaja zaprimljene prijave, vrsti osobe koja je nestala (dijete i maloljetnici potenciraju intenzivnije
traganje) i od aktivnosti koje je prijavitelj poduzeo prije podnošenja prijave o nestanku. Dakle, prisutni
su i objektivni, ali i subjektivno-objektivni čimbenici koji utječu na kvalitetu i učinkovitost policijskog
traganja za nestalom osobom. Ono na čemu treba insistirati je: obavljanje razgovora s nestalom

kriminalistična sekcija
14
osobom po njenom pronalasku, ažurno i detaljno (što ne znači i opširno) protokoliranje mjera
poduzetih u cilju traganja za nestalom osobom i intenziviranje suradnje sa Centrima za socijalnu skrb
kada se radi o traganju i pronalasku nestale djece i maloljetnih osoba.
Dobiveni rezultati istraživanjem svakako će biti putokaz korelativa nastave u sklopu kolegija
Kriminalistička taktika, gdje pored općih teoretskih algoritama postupanja policijskog službenika
(sada studenata) je potrebno uvesti i oblike tzv. problemske nastave sa analizama slučajeva s ciljem
uočavanja eventualnih poremećaja, propusta, pogrešaka i problema na koje se može naići tijekom
provođenja procesa policijskog traganja za nestalom osobom.
LITERATURA
1. Bennett, W. W., Hess, K. M. (1987). Criminal Investigation. St. Paul, West Publiching Company.
2. Brinker, H. (1986). Vermisstensachen mit verborgener Leiche: Kriminalistische und
kriminologische Aspekte für Praxis und Forschung. Arhiv für Kriminologie, 117 (1-2), 1-8.
3. Buczek, A. (1977). Wykorzystanie baden kryminalistycznych w sprawach osób zaginionych i
znalezienia nieznanych zwlok. Problemy Kryminalistyki, 23 (9-10), 575-581.
4. Dujmović, Z., Travica, N. (1982). Nestanak dvogodišnje Zenet. 13 maj, (4), 55-57.
5. English, J., English, B. (2000). Police Training Manual. London, McGraw-Hill Book Company.
6. Fisher, B. A. J. (1992). Tehniques of Crime Scene Investigation. New York, Elsevier Science
Publishing Company.
7. Gehrig, F. (1954). Die Bedeutung der Sachfahndungskartei und der Sachfahndung. Polizei-Praxis,
(23-24), 330-332.
8. Grob, P. (1964). Presse, Radio und Fernsehen im Dinste der Fahndung. Kriminalistik, 18 (7), 361-
362; 18 (8), 413-415.
9. Guth, R. (2000). Checklisten für den Ersten Angriff. Berlin, Richard Boorberg Verlag.
10.
Häusler, K. (1981). Ein alter Eintrag in einer Vermisstensachen führt zur Aufklärung eines
Mordes. Kriminalistik, (10), 394-397.
11.
Horgan, J. J. (1979). Criminal investigation. London, Gregg Division McGraw-Hill Book
Company.
12.
Horvatić, Ž. (2002). Rječnik kaznenog prava. Zagreb, Masmedija.
13.
Jaklin, N. (1998). Specijalna policija u potrazi za civilima. Halo 92, studeni 1998, 11.
14.
Jakovljević, B. (1983). Značaj službe traženja nestalih lica. 13 maj, (3), 19-26.
15.
Janjić, S. (1982). Svirep zločin u nekad uglednoj obitelji: Prijavljujući nestanak muža, supruga
pokušala da prikrije svoj zločin. 13 maj, (6), 53-58.
16.
Karčić, Z. (1973). O taktici postupanja prema prijavama o nestanku djece. Priručnik (6), 581-583.
17.
Kazneni zakon. Narodne novine 110/97, 27/98, 50/00, 129/00 i 51/01 - KZ.
18.
M. V. (1996). Središnji nacionalni ured Interpola - Zagreb: Mladež u raljama života. Halo 92,
srpanj 1996, 38.
19.
Matić, R. (1984). Bježanje od kuće, skitnja i kriminalitet maloljetnika. Priručnik, (1), 23-31.
20.
Mätzler, A. (1968). Gesucht - und nich gefunden. Kriminalistik, 22 (4), 169-171.
21.
Modly, D. (1996). Traganje za nestalim osobama. Policija i sigurnost, 5 (4-5), 376-393.
22.
Modly, D. (1998). Priručni kriminalistički leksikon. Sarajevo, Univerzitet u Sarajevu, Fakultet
kriminalističkih nauka.
23.
Modly, D. (2002). Kriminalistička taktika 1 : Pojam, načela, prijave. Zagreb, MUP RH.
24.
Nedžmedin, M., Denić, N (1976). Leš zabetoniran u kupatilu pronađen za 25 dana nakon ubistva.
13 maj, (6), 32-34.
25.
Obiteljski zakon. Narodne novine 162/98 - OZ.
26.
Palmiotto, M. J. (1994). Criminal Investigation. Chicago, Nelson Hall Publishers
27.
Powis, D. (1977). The sing of Crime: A Field Mannual for Police. London, McGraw-Hill Book
Company.
28.
Steidel, S. (1992). M/CAP: Addressing the Issue of Missing and Exploited Children. The Police
Chief, (6), 65-66.
29.
Surmberger, K. (1988). Tatzusammenhängen wie sie im Buche Stehen: Jahrelange
Ermittlungsarmeit nach einer Serie myseriöser Mordfälle. Kriminalistik, (2), 99-106.

Marijan Šuperina, Željko Karas

15
30.
Zakona o kaznenom postupku. Narodne novine 110/97, 27/98, 58/99, 112/99, i 58/02 - ZKP.
31.
Zakona o policiji. Narodne novine 129/2000 - ZoP.
O AUTORIMA
mr. sc. Marijan Šuperina (kontakt osoba), znanstveni asistent i viši predavač na Katedri
kriminalistike Visoke policijske škole u Zagrebu; suradnik Akademije pravnih znanosti Hrvatske, član
Hrvatskog udruženja za kazneno pravo i praksu, Hrvatskog međunarodnog udruženja za kazneno
pravo i praksu. Područje proučavanja unutar kriminalističke znanosti je kriminalistička taktika te
metodika otkrivanja i razjašnjavanja seksualnih delikata, pored praćenja sudske prakse u svezi sa
zakonitim i lege artis postupanjem policijskog službenika ali i njegove zaštite kao objekta raznih
kaznenih djela tijekom provođenja njegovih dužnosti. (Visoka policijska škola, Av. G. Šuška 1, 10000
Zagreb, R. Hrvatska, tel. ++385 1 23 91 365; GSM ++385 91 51 05 646; fax. ++ 385 1 23 91 415, E-
mail: marijan_superina@yahoo.com)

Željko Karas, stručni suradnik na Katedri kriminalistike Visoke policijske škole u Zagrebu
(Visoka policijska škola, Av. G. Šuška 1, 10000 Zagreb, R. Hrvatska)


Uloga javnog sektora bezbednosti u oblikovanju novih formi bezbednosne kulture

4. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2003 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
1
ULOGA JAVNOG SEKTORA BEZBEDNOSTI U  OBLIKOVANJU NOVIH
FORMI BEZBEDNOSNE KULTURE
Zoran Keković
Mladen Bajagić
Društvena samozaštita očišćena od njenog ideološkog jezgra uzima se kao referentan model stvaranja
organizacione klime i kulture povoljne sa stanovišta bezbednosti štićenih vrednosti. Napuštanjem ovog
koncepta, postepeno dolazi do odvajanja državnog aparata od prvog ešelona borbe protiv kriminala –
policije od stanovništva. Moguće je u tom smislu povući paralelu sa savremenim formama bezbednosnog
menadžmenta u organizaciji i zajednici. On teži stvaranju i razvoju bezbednosne svesti i odgovornosti svih
zaposlenih struktura i građana. Na tom poslu, policija predstavljala važan činilac bezbednosnog
»opismenjavanja« i snaženja korporativne i šire bezbednosne kulture na području zajednice. Nju karakteriše
svesna samoorganizovanost i korelacija bezbednosne svesti i odgovornosti sa učešćem u borbi protiv
kriminala i svih oblika nasilničkog ponašanja.
Ključne reči: javna bezbednost, privatna bezbednost, policija, zajednica, samozaštita, bezbednosna svest i
odgovornost
UVOD
Globalizacija (proizvodnje, tržišta, finansija) koja obeležava savremene političke i ekonomske
procese u svetu suočila je ključne aktere političkog i ekonomskog života nacionalnih država sa novim
aspektima i shvatanjima bezbednosti.
Mobilnost tržišta i poslovanja je učinila nebezbednim privatnog poslodavca koji se, umesto
klasičnim formama bezbednosti, sve više okreće «policiranju» koje personifikuje tzv. privatni sektor
bezbednosti.
Tradicionalni pojam bezbednosti postaje preuzan za sve obimnije i kompleksnije administrativne
projekte kojima vlade opslužuju nacionalnu ekonomiju, istovremeno izlazeći u susret trendovima
globalizacije. Na takav pristup ih nagoni, pre svega, tržišna logika. Povećane bezbednosne potrebe, pa
time i usluge koje obezbeđuje javni sektor bezbednosti opterećuju državni budžet do nivoa zbog kojeg
trpe socijalna davanja, poreska politika i gotovo svi aspekti nacionalne ekonomije. Servisiranje javnih
usluga iz državnog budžeta sve više postaje besmisleno i u vizuri neoliberalnih teoretičara koji
smatraju da ove usluge treba da reguliše tržište.
Povećanje izdataka «javnog policiranja» otvorilo je za javni sektor još jedno važno pitanje. Da li
su vlade spremne da se odreknu dostignutog nivoa policijske odgovornosti u meri u kojoj vide
prednosti od izmeštanja ovih usluga u privatni sektor bezbednosti?
Ostavljajući po strani pitanje demokratske odgovornosti za vršenje usluga koje su tradicionalno
predstavljale javna ovlašćenja, odnošenje prevage finansijske opravdanosti stavlja državne organe
pred brojne dileme. Jedna od njih je i na koji način učiniti privatnu bezbednost relevantnom da obavlja
tzv. spoljno snabdevanje usluga. Koja je uloga državnih organa da proces prenošenja tih ovlašćenja
protekne bez većih potresa i uz korist svih aktera u tom procesu: konvencionalnih subjekata
bezbednosti, privatnog sektora bezbednosti i svakako krajnjih korisnika usluga?
Verovatno je najveća odgovornost policije da širenje privatnog sektora na račun svojih
nadležnosti podrži partnerskom ulogom u transferu znanja, iskustava i informativnih i drugih resursa
prema privatnom sektoru. Takvu ulogu joj daje autoritet državnog organa. U tom smislu, uloga
zakonodavne i izvršne vlasti bila bi u postavljanju željenih standarda i normi odgovornosti i stručne
obučenosti pripadnika privatnog sektora bezbednosti u pružanju usluga. Promovisanje ove vruće linije
između dva područja bezbednosti podrazumeva stvaranje i jačanje uzajamnog poverenja i
prevazilaženje brojnih predrasuda koje postoje na obe strane u vezi donekle «izmešanih» uloga i
vrednosti sa kojima ulaze u sferu javnog interesa, kriminaliteta i zaštite građana. Uz oslanjanje na

splošna varstvoslovna sekcija
2
iskustva iz prošlosti i dostignuti nivo razvoja ova dva sektora na Zapadu, postojeći nivo bezbednosne
kulture moguće je unaprediti uticanjem na profesionalno-stručne kvalitete ciljnih struktura i
posredovanjem u ovoj oblasti putem savremnih strategija policijskog rada u zajednici. Naredni tekst
ilustruje moguće odgovore javnog sektora bezbednosti u situaciji kada je zamagljena granica između
javne i privatne bezbednosti.
OŽIVLJAVANJE KONCEPTA SAMOZAŠTITE U NOVIM USLOVIMA
Privatizacija pružanja vladinih usluga u oblasti bezbednosti nailazi na mnoge rezerve, naročito
kod pripadnika državne policije. To su pokazala iskustva zemalja sa razvijenim demokratijama, gde
se, vršenje usluga bezbednosti od strane pripadnika privatnog sektora neretko doživljava kao
prekomerno jačanje uticaja, pa i arbitriranje tržišnih činilaca u sferi javnih interesa. Zbog toga se
naglašava latentna opasnost od kršenja ljudskih prava i sloboda zbog nestručnog vršenja
parapolicijskih ovlašćenja kojima raspolažu alternativni subjekti bezbednosti.
Državna policija je na određen način skeptična zbog ovakvog razvoja događaja. Uz priznavanje
legitimiteta privatnom sektoru bezbednosti u ograničenoj ulozi u prevenciji kriminala i zaštiti imovine,
oni veruju da nedovoljno kvalifikovani privatni agenti koji ne polažu računa javnosti ne mogu
kvalitetno obavljati ove usluge kao državna policija.[3]  Zbog toga bi na ovom mestu bilo korisno
razmotriti pozitivna iskustva iz perioda važenja zakonske materije o društvenoj samozaštiti. U
balansiranju odnosa između organa unutrašnjih poslova i profesionalnih službi obezbeđenja od velikog
značaja bila je organizaciona klima i kultura koja je vladala među zaposlenim u preduzećima,
zavodima i ustanovama.
Negirajući monopol države u oblasti zaštite i bezbednosti, društvena samozaštita je predstavljala
važan činilac u oblasti formiranja bezbednosne svesti i novih moralnih normi. To najbolje pokazuje
činjenica da su neka krivična dela nailazila na veću moralnu osudu i iz tog razloga u većoj meri
prijavljivana i gonjena u odnosu na druga. Kada razmotrimo odnos između KD špijunaže i nelojalne
konkurencije u poslovima spoljnotrgovinskog prometa, špijunaža i njen učinilac će pre biti
bojkotovani od sredine i u njenom otkrivanju pružiće se široka podrška policiji.... Raskorak između
političkih ciljeva, s jedne, i uslova koji su objektivno postojali kao protivrečnosti sistema, s druge
strane, u današnjoj ravni može se prepoznati kao odnos organizacionih ciljeva i ciljeva pojedinca. I
danas, moralno shvatanje i sistem vrednosti nisu isti kada je na jednoj strani odnos prema društvenoj, a
na drugoj strani prema privatnoj i ličnoj svojini.
Korelacija između moralnih i običajnih normi sa učešćem u borbi protiv kriminala je bila važna
determinanta organizaciona kulture što je rezultiralo svesnom samoorganizovanošću na planu
obezbeđenja lica i imovine. S druge strane, grupno odlučivanje manifestovano putem neposrednog
odlučivanja, referendumom i neposrednim žigosanjem negativnih pojava u organizaciji  takođe je
uticalo na oblikovanje ponašanja članova grupe. U takvom organizacionom ambijentu, pravno
obavezujuća saradnja između zaposlenih i državnih organa, pre svega policije, omogućila je
koordinaciju i usmeravanje borbe protiv kriminala. Državni organi: policija, sudstvo, tužilaštvo bili su
obavezni da u okviru svojih nadležnosti obaveštavaju privredne subjekte o pojavama bezbednosti koje
su bile značajne za obavljanje njihovih poslova. Zahvaljujući tome, i informisanost zaposlenih o
problemima bezbednosti i njihovoj ugroženosti je bila na zavidnom nivou.
U organizacionom smislu veoma je interesantna iz tog perioda, pored službe obezbeđenja, i
služba unutrašnje kontrole čija je nadležnost u nadzoru nad kvalitetom proizvodnje, stanju
materijalno-finansijskog poslovanja i utvrđivanju povrede zakonitosti slična današnjoj funkciji
bezbednosnog menadžmenta kao poslovne funkcije preduzeća.
Podignuta na rang ustavnog principa društvena samozaštita je predstavljala ustavno pravo i
dužnost i društveni odnos koji je mobilisao sve zaposlene strukture preduzeća. Moguće je u tom
smislu povući paralelu sa savremenim organiazcionim formama menadžmenta u prilog formiranja
humanističke svesti i odgovornosti na planu zaštite. Pravno-institucionalno, sličnim idejama se
nadahnjuje savremeni javni menadžment koji teži raskidanju formalno-pravnih okvira i  fleksibilnom
odlučivanju neograničenom pravnim procedurama, motivisan pre svega ekonomskom logikom.

Zoran Keković, Mladen Bajagić

3
Napuštanjem koncepta društvene samozaštite, postepeno dolazi do odvajanja državnog
represivnog aparata od prvog ešelona borbe protiv kriminala u privredi – policije od
zaposlenih struktura i stanovništva.
ISKUSTVA I PRAKSA RAZVIJENIH ZEMALJA
Sa navedenog stanovišta valja razmotriti kako se funkcija tzv. masovne zaštite odrazila na
korporativnu bezbednost i bezbednost zajednica u zapadnim državama.
Model masovne zaštite za konceptom društvene samozaštite kasnio je gotovo dve decenije. Na to
je odlučujuće uticala pojava multinacionalnih kompanija i skokoviti napredak tehnike i tehnologije,
što je dovelo da naglog porasta kriminaliteta.[7]  Međutim, ovi faktori su tvorili nelinearnu strukturu
uticaja u zavisnosti od toga da li su generisani unutar ili prema korporativnoj bezbednosti ili
bezbednosti lokalne zajednice.
Jeftini izvori sirovina, tržišta i radne snage, pojava multinacionalnih kompanija i ubacivanje
kriminalnih grupa i podzemlja u robne i finansijske transakcije odlučujuće su uticali na proširenje
graničnih područja bezbednosti, sigurnosti i rizika. Posledice po korporativnu bezbednost su se
ogledale u njenoj birokratizaciji i profesionalizaciji. Privatni poslodavci nisu više mogli da se oslone
na klasične forme državne zaštite oličene u njenom zakonodavstvu, pravosuđu  i policiji kao jedinim
nosiocima borbe protiv kriminala. Istraživanja ovog sektora pokazala su da na jednog zvanično
angažovanog policajca na Zapadu dolazi 2,5 angažovana čoveka od strane privatnih kompanija na
poslovima bezbednosti i zaštite. Ovaj trend se dalje menja sa širenjem privatnog sektora bezbednosti u
korist zaposlenih u tom sektoru, pa je u SAD dostigao odnos čak 8 : 1.
Nemoć klasičnih formi zaštite da se efikasno suprotstave narastujućem kriminalu usmerenom
prema bezbednosti u zajednici uslovljena je, pre svega, faktorima tehničko-tehnološke prirode:
razvojem fiksnih i mobilnih telekomunikacija, uvođenjem sigurnosnih mera tehničke zaštite u
nadgledanju objekata i prostorija itd. Sve to je na određen način udaljilo policiju od građana i dovelo
do napuštanja pozorničke delatnosti  kao metode efektivne kontrole nad kriminalom u zajednici i
snažnog oslonca sigurnosti i bezbednosne svesti stanovništva.
U oba slučaja, savremena bezbednost je zahtevala humanizaciju borbe protiv kriminala.
Partnerski odnos policije sa subjektima zajednice predstavljao je preduslov da sa umesto »reaktivnog
policiranja« usmerenog na simptome kriminalnog događaja razvije preventivna delatnost kojom se
deluje na uslove i uzroke kriminala. To je omogućeno, između ostalog, opštim kulturnim nivoom i
određenim nivoom bezbednosne kulture ciljnih struktura, pre svega zaposlenih i građana.
Razvijene su i određene teorije preventivnog delovanja na sprečavanju kriminala. Nov pristup u
prevenciji kriminala u korporacijama karakterisali su zaštita bezbednosti zaposlenih i ekonomski
interes i profit. Time je korporativna bezbednosna kultura dospela do funkcije samozaštite koju
karakteriše svesna samoorganiazovanost zaposlenih i korelacija bezebednosne svesti i odgovornosti sa
učešćem u borbi protiv kriminala.
Iako je uloga državne policije, koja obezbeđuje državni i strateški sektor, u privatnom sektoru
privrede gotovo zanemarljiva, drukčije je sa kriminalističkim znanjima i njihovim transferom iz javne
u privatnu sferu delatnosti obezbeđenja. Preduzeća na zapadu (SAD) koja primenjuju bateriju
strategija za prevenciju kriminala na području šire zajednice su privilegovana po posebnim
programima beneficija koji, između ostalog uključuju obuku zaposlenih od strane lokalnih policija o
poslovnim krađama, krađama zaposlenih, sitnim krađama u prodavnicama, nasilju na radnom mestu,
prevenciji pljački, pomoć u obrazovanju volontera u firmama radi nadziranja zaposlenih i sl. Ovakvim
programima su prethodila istraživanja u oblasti saradnje policije i privatnog sektora bezbednosti, čiji
rezultati su pokazali da pripadnici prvatnih službi obezbeđenja kao najvažnije oblasti saradnje vide
obuku i veštine. U očekivanju privatizacije imovine i ukorenjivanju privatnog sektora bezbednosti u
zemljama u tranziciji, navedeni trendovi su izuzetno značajni za popularizovanje policijskog-
kriminalističkog obrazovanja i veština kod privatnih (ili državnih) konzumenata bezbednosnih usluga.
Obavljanje rutinskih policijskih poslova, naročito u patroliranju industrijskom zonom, čini
dragocenim policijske izvore podataka o kretanju kriminala čiji je cilj industrijska zona. U isto vreme,
zahvaljujući publicitetu koji prati zajednički rad policije i privatnih službenika bezbednosti na
otkrivanju kriminalnih aktivnosti, zahvaljujući inicijativi lokalnih vlasti, osmišljen je nov pristup obuci

splošna varstvoslovna sekcija
4
službenika obezeđenja u kojoj, pored nacionalnih organizacija, pripadnike ovih službi obučava i
policija prema posebnim programima. Kao rezultat novog pristupa registrovano je generalno opadanje
kriminaliteta u tim zonama. Jačanje veza između policije i privatne bezbednosti i konkretni rezultati te
saradnje ohrabruju inicijativnost i samozaštitne oblike. Veoma je važno što takvim projektima podršku
daju osiguravajuća društva umanjujući premije osiguranja firmama koje iznajmljuju službenike
bezbednosti koji su prošli ovu obuku. U isto vreme, te firme su prirodno zainteresovane za kadar za
koji veruju da će pružiti kvalitetniju uslugu obezbeđenja, bez obzira što usluge takvog kadra
poskupljuje cena obuke kroz koju on prolazi. Kao rezultat novog pristupa u obuci, policijski izvori
grada Mančestera u Velikoj Britaniji registrovali su opadanje kriminala za 43% u oblasti Traford
Parka od uvođenja Projekta: Sigurna straža 2001. godine. To se podudara sa porastom kriminala od
4% u široj zoni grada Mančestera, kao i stopom rasta od 6% u celoj zemlji u istom periodu, prema
vladinom izveštaju o kriminalnim aktivnostima.[4] Ovo pitanje je naročito podstaklo i inostrane
kompanije da nastave poslovanje na području industrijskih zona koje imaju manje problema sa
kriminalom.
ULOGA POLICIJE U  OBLIKOVANJU PROFESIONALNO-STRUČNIH KVALITETA
ZAPOSLENIH
Iz prirode poslova kojima se bavi privatni sektor bezbednosti, evidentno je da se radi o poslovima
od zajedničkog interesa kojima se utiče na stanje javne bezbednosti. U pitanju su poslovi zaštite
života, lične i imovinske sigurnosti zaposlenih i građana; sprečavanje kriminaliteta, kriminalističke
istrage, zaštita od požara, obezbeđenje lica i objekata i sl. Može se govoriti i o identičnosti
bezbednosnih uslova u kojima primenjuju ovlašćenja državni i privatni subjekti bezbednosti.
Kada je reč o saradnji policije i privatne bezbednosti na preventivnom planu, velike su
mogućnosti saradnje na planu pružanja stručne pomoći u obavljanju delatnosti obezbeđenja lica,
imovine i poslovanja, razmeni informacija i stručnih procena prilikom izrade bezbednosnih procena i
planova obezbeđenja. Od ove saradnje ima velike koristi i policija jer ona doprinosi opštem stanju
bezbednosti.
Komparabilnost između javne i privatne sfere u obavljanju ovih poslova naročito je opravdana
kada se u prvi plan stavi profit i poslovanje kao ciljevi zaštite. Ulaganja u tehnološke inovacije u
privatnoj sferi bezbednosti imaju pozitivan i profitabilan uticaj na sistem bezbednosti u celini, kao i
aktivniju ulogu ovog sektora u odnosu na policijsku nadležnost, odnosno u   otkrivanju i suzbijanju
krivičnih dela koja se gone po službenoj dužnosti, kao i novih pojavnih oblika kriminala.
U skladu sa polazištem koje poslove privatne bezbednosti dovodi u blisku vezu sa poslovima
javne bezbednosti, obrazovni i stručni kvaliteti službenika privatne bezednosti trebalo bi da zadovolje
kriterijume i sa stanovišta identičnosti bezbednosnih uslova u primeni ovlašćenja i sa stanovišta
koordinacije ovih poslova sa poslovima državnih organa u oblastima od zajedničkog interesa. U tom
smislu postavlja se pitanje edukacije, ne samo profesionalnih službenika bezbednosti, nego i svih
zaposlenih.
Pitanje edukacije je u neposrednoj vezi  sa motivacijom. Smatra se da su najefektniji obrazovni
programi oni kojima se zaposleni uče da imaju najvažniju ulogu u zaštiti imovine kompanije, kao prvi
ešelon borbe protiv kriminala. Čak i oni kojima nisu poverena određena ovlašćenja u zaštiti imovine
moraju biti svesni da mogu biti svedoci raznih nezakonitosti, nemara i propusta. Zbog toga su
najsavremeniji trendovi edukacije iz oblasti bezbednosti u kompanijama usmereni ka podizanju nivoa
sigurnosti svih zaposlenih. Naime, smatra se da se dobri rezultati u radu i poslovanju mogu očekivati
samo od zaposlenih koji su oslobođeni straha od kriminala i raznih oblika ugrožavanja njihove
sigurnosti. Na taj način, edukacija je veoma bitan motivacioni mehanizam koji povezuje sigurnost
zaposlenih sa različitim aspektima bezbednosti preduzeća, uključujući i bezbednost poslovanja. Pored
tradicionalnih formi kriminaliteta omeđenih kategorijama krivičnog zakonodavstva, veliki broj
organizacija obezbeđuje svom osoblju obuku u cilju izbegavanja rizičnih situacija i zaštite od raznih
sociopatoloških pojava: narkomanije, alkoholizma, samoubistava, delovanja verskih sekti itd. Problem
je danas naročito aktuelan u zdravstvenim  institucijama koje se sve više suočavaju sa problemom
nasilja (verbalnih i fizičkih) nad zaposlenim od strane pacijenata, pa je prepoznavanja simptoma
kriminogenog ponašanja i pomoć žrtvama krivičnih dela od velikog značaja da se izbegnu, odnosno

Zoran Keković, Mladen Bajagić

5
preduprede određene konfliktne situacije. I u edukativnom i u savetodavnom smislu uloga policije je
na ovom planu nezamenljiva. Operativna saznanja do kojih pripadnici policije dolaze u svom radu i
iskustva u postupanju sa raznim kategorijama prestupnika stavljaju policiju u ulogu edukatora i kada
su u pitanju pojedine kategorije kriminaliteta i drugih društveno opasnih ponašanja i prema
najugroženijim kategorijama zaposlenih i građana (osobe ženskog pola, nezaposleni, deca, stari). To
podrazumeva da i policija mora biti edukovana u prenošenju znanja i veština, što bi joj omogućilo da
preuzme lidersku ulogu  u podizanju nivoa obučenosti i osposobljenosti svih kategorija zaposlenih i
građana.
U evoluciji policijske organizacije, socijalno poreklo policijskih službenika se pomeralo od
najnižih ka srednjim i višim slojevima građana. Smatra se da slična sudbina čeka i pripadnike
privatnih službi bezbednosti iz razloga sve veće složenosti problematike bezbednosti i nivoa znanja i
veština potrebnih za stručno i kompetentno obavljanje tih poslova. Kako su i jedna i druga sfera
bezbednosti imale veliku istorijsku ulogu u razvoju društva, potenciraju se i istorijske komparativne
prednosti državnog sektora bezbednosti u prenošenju bezbednosno-kriminalističkih znanja i pozitivne
prakse u privatnu sferu.
Posedovanje bezbednosne svesti i kulture na nivou razumevanja značaja i uverenja u
neodvojivost ove problematike od poslovnih interesa je uslov obavljanja upravljačkih funkcija, pa je u
tom smislu potrebno predvideti odgovarajuće forme edukacije i bezbednosnog “opismenjavanja” i
najviših nivoa menadžmenta preduzeća i ustanova.
ULOGA SAVREMENIH STRATEGIJA POLICIJSKOG RADA
Za primenu tradicionalnih, ali i savremenih obrazaca prevencija pojava ugrožavanja, policiji valja
učiniti dostupnim politološko-sociološke, kulturološke, kriminološke, ekonomske i druge aspekte
sredine od uticaja na mikro ali i širu bezbednosnu problematiku. U tom svetlu potrebno je na
elementarnom nivou anticipirati pravce preventivnog rada uz podeljenu ulogu policije, službi
obezbeđenja i drugih relevantnih faktora lokalne zajednice.
Rezultati istraživanja zasnovani na studiji slučaja pokazuju veliku nesrazmeru između značaja
nekih sredina sa bezbednosnog aspekta i mogućnosti koje su iskorišćene u pravcu organizovane i
stručno zasnovane prevencije kriminaliteta i drugih društveno štetnih pojava. Sa tog aspekta, pokazuje
se izuzetno značajnim  da se strategija «nulte tolerancije» primeni u sredinama gde se bezbednosna
problematika veoma brzo preliva putem izražene grupne dinamike. To najbolje ilustruje slučaj
akademskih sredina. Koliko god da se primena ovakvih strategija u datom slučaju čini poželjnim,
netolerantan odnos prema sitnijim prestupničkim ponašanjima može izazvati kompromitujuće efekte
po akademske civilizacijske tekovine. Praksa je očigledno nametnula takva rešenja da je «policiranje»
u akademskoj lokalnoj zajednici daleko od ideje da se upravo efektivnim preventivnim radom
smanjuje prostor za represivno delovanje. Zbog toga se ovakve strategije kombinuju sa problemskim
orijentisanim »policiranjem« i policijskim delovanjem uz saglasnost.
Pored opšteg kriminaliteta, naročito je interesantna problematika javnog reda i mira, ali i neke
pojave socijalne patologije koje su realno prisutne, manje-više specifične za studentsku zajednicu i
njihove probleme, nalaze se u pretpolju kriminaliteta, ali ne postoje za sada efikasni mehanizmi
njihovog sprečavanja, jer predstavljaju svojevrsne društvene anomalije. U pitanju su, pored sitnijih
kriminalnih ponašanja kojima se ne krše krivični zakoni (prekršaji i prestupi) i takve pojave kao što su:
kupoprodaja mesta u studentskim domovima, razne forme agresivnog ponašanja, ometanja i sl.One
pogađaju u najvećoj meri akademske stanare, ali i šire interese studenata, što neretko prelazi granice
dozvoljenog činjenja.
Koncept «community policing» u studentskim naseljima, kao i strategija «nulte tolerancije»
kanalisani su na «community services» i «security services» (parapolicijske funkcije) kao katalizatore
preventivnog rada policije na bezbednosnom sektoru. To znači da ove službe, u tesnoj saradnji sa
policijom, moraju neprekidno raditi na prepoznavanju problema studentske populacije, ograničenom
patroliranju i razrešavanju pretkonfliktnih stanja, podučavanju stanara o problemima bezbednosti i
razvijanju pozitivne motivacione svesti i bezbednosne kulture.
Ukoliko pojave koje se na razne načine odražavaju štetno na bezbednost zajednice ili na
korporativnu bezbednost težimo da omeđimo pozitivno-pravnim inkriminacijama, izvan kriminološke

splošna varstvoslovna sekcija
6
dioptrije ostaće veliki broj pojava koje se nalaze na granici štetnog delovanja ili predstavljaju
savremene bezbednosne rizike i pretnje. Zanemariti ih, značilo bi u startu omalovažiti postavke
preventivnog rada. Podaci o takvim pojavama mogu poticati iz policijskih i nepolicijskih izvora.
Međutim, činjenica je da podaci iz policijskih evidencija ne reprezentuju složen splet okolnosti koje
dovode do inkriminisanog ponašanja. Saznanja o izvršenim krivičnim delima do kojih policija dolazi
operativnim radom i istražnoj delatnosti teško dospevaju do partnerskih službi u lokalnoj zajednici.
Protok informacija u drugom smeru, kada su u pitanju druge društveno-štetne pojave je takođe
restriktivan. Naime, smatra se, često na obe strane, da je nepotrebno ovim saznanjima opterećivati
policiju. Ovakav stav je posledica uvreženog mišljenja o prevashodno represivnoj ulozi policije, kao
aparata državnog nasilja.
Obezbeđivanjem povratne informacije iz policijskih izvora o stanju kriminaliteta, kao i
preduzetim merama na njegovom suzbijanju, omogućava se da zaposleni, odnosno građani budu
informisani o merama koje se preduzimaju na otklanjanju uzroka opasnosti. Time se stiču neophodna
saznanja značajna za planiranje aktivne prevencije kriminala i primene zakona na nivou lokalne
zajednice od strane službenika privatne bezbednosti.
I u onim sredinama gde policija nije nosilac preventivnog rada, ona u njemu značajno učestvuje,
jer su te sredine najčešće deo šireg bezbednosnog okruženja u kojem policija ima dominantnu ulogu.
Praksa pokazuje da se najveći dometi u prevenciji ugrožavanja postižu participiranjem policije u
rešavanju problema u onim oblastima u kojima je njena uloga kao stručnog autoriteta nezamenljiva.
Najpre, to je edukacija u cilju prevencije narkomanije, alkoholizma, delovanja verskih sekti, raznih
formi nasilja itd. Moguće je sprovoditi na razne načine: nastupanjem linijskih radnika i policijskih
eksperata u sredstvima informisanja ( lokalnog radija i televizije i raznih glasila), na tribinama, pa i
tečajevima u okviru akcija samozaštite od aktuelnih oblika socijalne patologije i njenih novih pojavnih
oblika. Stvaranju pozitivnog imidža o policiji mogu doprineti zajedničke sportske manifestacije ili
druge akcije posredstvom društvenih i sportskih organizacija koje mogu imati edukativni ali i
humanitarni karakter.
Potrebno je da se iznađu načini za izgrađivanje, pored formalnog i neformalnog, i u pravom
smislu, partnerskog odnosa policije sa menadžmentom preduzeća i ustanova i lokalnim službama
bezbednosti. Efikasnost strategije “nulte tolerancije” će direktno zavisiti od obostrane spremnosti, ali i
praga tolerancije privatnih službi bezbednosti prema lakšim neredima i narušavanjima javnog reda i
mira. Drugim rečima, predstoji potreba da se definiše šta sadržinski obuhvata pretpolje kriminaliteta i
drugih protivdruštvenih ponašanja karakterističnih za razne sredine; koji nivo asocijalnog ponašanja se
može tolerisati, da li je on zavistan od subjektivne procene menadžera bezbednosti ili podleže
objektivnim merilima; koje subjekte u odnosu na specifičnosti bezbednosne problematike treba
uključiti u planiranje programa prevencije, a koje u njegovoj realizaciji?
Za bilo kakvo preventivno delovanje, koliko je bitno informisanje pozornika sa tekućom
bezbednosnom problematikom, toliko je bitno i njihovo stručno osposobljavanje da tumače
bezbednosne pojave, naročito njihove nove pojavne oblike. To je moguće njihovim dovođenjem u
međusobnu vezu na terenu i u vezu sa ostalim problemima socijalne, komunalne i druge prirode, čime
se razvijaju sposobnosti njihove anticipacije pre nego se razviju do nivoa koje mora suzbijati
represijom, progonima i zakonskim sankcijama. To je, svakako, jedan od puteva da se tzv. odborima
za prevenciju kriminala sugerišu pravovremene i efikasne mere na primeni strategije «nulte
tolerancije».
Preduslov svake osmišljene i koordinirane akcije je izrada zajedničkih programa za prevenciju
raznih oblika društveno-štetnih pojava. Ove bi programe naročito trebalo učiniti kompatibilnim sa
programima nadziranja susjedstva, i u skladu sa tim učiniti određena organizaciona i funkcionalna
prilagođavanja u javnom sektoru bezbednosti.
Posebnu pažnju bi trebalo posvetiti programu prevencije masovnijeg narušavanja javnog reda i
mira. Njihova osnovna karakteristika je grupna solidarnost koja pomaže da se ispolje i neki latentni
interesi i ciljevi, po pravilu mnogo radikalniji od onih koji predstavljaju njihov neposredan povod a
koji posredstvom grupne dinamike vrlo brzo napreduje do neželjene pojave. Praksa je pokazala da je
prisustvo policije u određenim situacijama kontraproduktivno zbog velike mogućnosti nastanka
incidenata.

Zoran Keković, Mladen Bajagić

7
Nova uloga policije u ovoj specifičnoj problematici će ići paralelno sa njenim izrastanjem u
realne društvene okvire i potrebe za redom i zaštitom, kao i istiskivanjem iz kolektivne svesti
policijskih konsekvenci političkog sistema partijske države oličene u samovolji.
ZAKLJUČAK
Prestrukturiranja u javnom sektoru koja podrazumevaju iznalaženje alternativnih načina pružanja
bezbednosnih usluga predstavljaju veliku šansu za razvoj privatnog sektora bezbednosti. Ujedno to je
velika šansa za javni sektor bezbednosti da odgovorno i autoritativno ponudi svoje usluge vezane sa
servisiranje privatnog sektora znanjima, iskustvima i informacijama do kojih dolazi u svom radu.
Postajući «opšti biznis», «policiranje» podleže neophodnom nadzoru i standardima koje zahteva javni
interes. U isto vreme je neraskidivo vezano za partnerstvo između javnog i privatnog sektora na
zajedničkom poslu humanizovanja funkcije bezbednosti oživljavanjem samozaštitne prakse u novim
uslovima i u korporativnoj i u bezbednosti zajednice.
Mešovite socio-kulturne sredine imaju izraženu potrebu za policijskim kadrom koji će pored
profesionalno-stručnih i moralnih kvaliteta raspolagati široko razvijenom svešću o kulturnim
razlikama. Samo tako policija može obavljati ulogu edukatora zaposlenih struktura i građana i svih
koji posreduju u bezbednosnoj funkciji. Sa tog stanovišta,  primena raznih strategija policijskog rada u
zajednici u središte problema stavlja odnos policije i građana, kao i međusobni odnos policije ,
privatnog sektora bezbednosti i drugih službi koje su u situaciji da identifikuju socijalne probleme i
ostvare kontrolisane socijalne uslove.
LITERATURA

1. Игњатовић, Ђ.: Стратегије полицијског деловања и превенција криминалитета. Зборник
радова: Место и улога полиције у превенцији криминалитета, Београд: Полицијска
академија. 2002.
2. Krivokapić, V.: Prevencija kriminaliteta od strane građana i policije na lokalnom području
(sektoru). Zbornik radova: Mesto i uloga policije u prevenciji kriminaliteta, Beograd: Policijska
akademija. 2002.
3. Murray T., McKim E.: The policy issues in policing and private security, Police and Private
Security: What the future holds, A Canadian Association of Chiefs of Police Publication, Otawa,
2000.
4. Lawrence Mark Cohen: Trends in Training in the U.K., ASIS International, Security Management,
december 2002.
5. Leonard, V. A., and More, H.W.: Police Organization and Management, 8th ed., NJ: The
Foundation Press, Westbury, 1993
6. Petković, M., Jovanović – Božinov, M.: Organizaciono ponašanje, Poslovna škola Megatrend,
Beograd, 2002.
7. Simonović, B.: Strategijske osnove programa prevencije kriminala na nivou lokalne zajednice –
svetska iskustva, Bezbednost, 2, 2002.
O AUTORIMA
Doc. dr Zoran Keković, Viša škola unutrašnjih poslova – Zemun, Fakultet civilne odbrane
Univerziteta u Beogradu, E-mail: zorankekovic@yahoo.com

mr Mladen Bajagić, Viša škola unutrašnjih poslova – Zemun


Može li SEM/EDX metoda, biti pouzdan dokaz za identifikaciju izvršioca krivičnog djela izvršenog vatrenim oružjem u Crnoj Gori

4. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2003 Visoka policijsko-varnostna šola, Ljubljana
1
MOŽE LI SEM/EDX METODA, BITI POUZDAN DOKAZ ZA
IDENTIFIKACIJU IZVRŠIOCA KRIVIČNOG DJELA IZVRŠENOG
VATRENIM ORUŽJEM U CRNOJ GORI
Ivanović Aleksandar
UVOD
Crna Gora je Republika, nastala raspadom SFRJ (Socijalističke Federativne Republike
Jugoslavije) i ima oko 700000 stanovnika. Na ovako, relativno mali broj stanovnika, u Crnoj Gori
imamo relativno veliki broj izvršenih krivičnih djela iz vatrenog oružja. Zašto je to tako, da li je tome
razlog crnogorska tradicija drugovanja sa vatrenim oružjem ili blizina ratnih zbivanja od 1991. do
1995. godine, prvenstveno odgovor treba da pruže sociolozi, psiholozi, demagozi i drugi. Međutum,
kriminalistička tehnika se odavno uključila u ovu problematiku, iz pragmatičnih razloga da pruži na
nauci i struci zasnovane odgovore, uz čiju pomoć dolazimo do razrješenja krivičnihh djela izvršenih
vatrenim oružjem. U cilju rasvjetljavanja krivičnih djela vatrenim oružjem, jedno od veoma važnih, a
često i presudnih činjenica je odgovor na pitanje: ko je zaista i pucao kritičnom prilikom? Odgovor na
ovo pitanje dobijamo kriminalističko hemijskim vještačenjem takozvane "parafinske rukavice". Kako
je ovaj veoma prepoznatljivi i primjenjivani policijski test, koji potiče iz čak 1933. godine (prvi put ga
je tada upotrijebio i primijenio Teodo Gonzales u policijskoj laboratoriji Meksiko Sitija), nespecifičan,
aproksimativan, a vidi se i anahron, to se uz njegovu primjenu ne može decidno utvrditi ko je pucao iz
vatrenog oružja, prilikom izvršenog krivičnog djela. U razvijenim zamljama zapadne Evrope i u SAD-
eu, se za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja, od devedesetih godina dvadesetog
vijeka, koristi metoda skenirajuće elektromokroskopije sa energetskim disperzivnim dodatkom sa X
zracima (SEM/EDX). Zalažući se za uvođenje ove visoko sofisticirane metode, u policijsku praksu u
Crnoj Gori, autor ovog prikaza će u istom pružiti argumente za zamjenu metode vještačenja
"parafinske rukavice" sa metodom SEM/EDX.
MATERIJAL I METOD RADA
Prilikom dokazivanja da li je neko lice pucalo iz vatrenog oružja ili nije, a sve u cilju
rasvjetljavanja krivičnih djela izvršenih iz istog, stručnjaci iz oblasti kriminalističke tehnike su se
najviše i uglavnom bavili dokazivanjem mikrotragova vatrenog oružja na šakama osumnjičenih. Tako
se i Centru za kriminalističku tehniku (CKT) Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Crne Gore
(MUP RCG), za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja koristi metoda za detektovanje
tragova barutnih čestica na šakama (rjeđe i odjevnim predmetima) tih lica. Dugo godina se u CKT-eu
MUP-a RCG, za uzorkovanje barutnih čestica sa šaka osumnjičenih lica koristila metoda "parafinske
rukavice". Devedesetih godina dvadesetog vijeka uzorkovanje barutnih čestica sa šaka osumnjičenog,
umjesto toplim parafinom (metoda "parafinske rukavice"), zamijenjeno je uzorkovanje uz pomoć
samolepljivih folija. Pomenute samolepljive imaju veoma jake adhezione sile i na svojoj lepljivoj
površini zadrže sve eventualne, latentne barutne čestice. Na slikama broj 1, 2 i 3 prikazano je
uzorkovanje barutnih čestica sa šaka, uz pomoć samolepljivih folija.

kriminalističnotehnična sekcija
2
Slika broj 1. Prikazana je jedna
samolepljiva folija, koja nam služi za
uzorkovanje barutnih čestica sa šaka.
Kao što se vidi sa slike, na foliji je
markirana šaka (žutom bojom).

Slika
broj
2.
Prikazano
je
uzorkovanje zaostalih barutnih čestica, sa
desne nadlanice, uz pomoć samolepljive
folije.

Slika broj 3. Prikazano je skidanje
samolepljive folije sa nadlanice desne
šake, lica osumnjičenog da je pucao iz
vatrenog oružja.

Metoda uzorkovanja barutnih čestica sa šaka osumnjičene osobe, je veoma operativna i može se
kao što se i vidi sa fotografija izvoditi na svakom mejstu, dakle službenici kriminalističke tehnike,
nijesu vezani za laboratorijske uslove, odnosno kao kod skidanja "parafinske rukavice" nije im
potreban priključak za struju ili slično za topljenje parafina. Međutim, i "parafinska rukavica" i
samolepljive folije, analiziraju se na isti način, odnosno i jedna i druga metoda za detektovanje
barutnih čestica na svojim površinama koriste difenilaminski hemijski test. Ovaj test se primjenjuje iz
razloga što difenilamin sa nitratima iz barutnih čestica daje prepoznatljivu reakciju, odnosno dolazi do
obojenja latentne nitratne čestice (koja potiče od sagorijevanja barutnog punjenja, prilikom opaljenja
metka iz vatrenog oružja), u plavu boju, zatim dolazi do razlivanja ove čestice u vidu repića i zatim do
njenog nestajanja. Pomenuta hemijska reakcija je prikazana na slici broj 4.

Aleksandar Ivanović

3

Slika broj 4: Prikaz kolorne reakcije difenilamina sa nitratima iz baruta.

Kao što se vidi iz same reakcije, difenilamin sa svim oksidacionim jedinjenjima će dati istu
reakciju. Usled toga je difenilaminski test prilikom vještačenja "parafinske rukavice" ili samolepljive
folije izgubio svoju specifičnost. To znači da će ovaj hemijski test pozitivno reagovati, ne samo sa
nitratima nastalim sagorijevanjem barutnog punjenja, kod opaljenja metka iz vatrenog oružja, već i sa
svim jedinjenjima koja u sebi sadrže nitrate. Tako se često dešava u praksi, da lica koja nijesu pucala
iz vatrenog oružja, a imala su kontakt šakama sa vještačkim đubrivima, nitro bojama i lakovima,
nekim kozmetičkim preparatima, duvanskim pepelom, urinom, čađu, suhomesnatim proizvodima
(nitrati im se dodaju zbog boje) i drugim supstancama koja u sebi sadrže nitrate, imaju pozitivan nalaz
vještačenja "parafinske rukavice". Međutim i pored svega navedenog u pogledu nespecifičnosti i
nepouzdanosti, a o anahornosti da i negovorimo, hemijskog testa koji se koristi pri vještačenju
"parafinske rukavice", isti se i dan danas koristi u nekim policijama, između ostalih i u Crnoj Gori.
Zbog pomenutih razloga, vještačenjem "parafinske rukavice", uz pomoć difenilaminskog testa, veoma
je teško vršiti identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja prilikom krivičnog djela izvršenog iz
istog, a o daljem procesuiranju dokaza izvedenih ovim putem da i ne govorimo. Naime, sudovi iz
opravdanih razloga ne prihvataju rezultat difenilaminskog testa, kao pouzdan dokaz u datom
predmetu. Sagledavajući ovu zaista ozbiljnu problematiku, jer kod velikog broja teških krivičnih djela
(ranjavanja i ubistva vatrenim oružjem), jedini materijalni dokaz je baš rezultat vještačenja "parafinske
rukavice", kao vještak iz ove oblasti uradio sam sledeći eksperiment. Sa šaka 250 lica, koja nijesu
imala nikakav kontakt sa vatrenim oružjem, skinuo sam "parafinsku rukavicu" uz pomoć samolepljivih
folija. Na istima sam izvršio difenilaminski test, na okolnosti prisustva nitratnih čestica, koji mogu
poticati od baruta. Rezultat ovog ustraživannja je prikazan u sledećoj tabeli.

Tabela broj 1
Broj lica sa kojih su
skinute "parafinske
rukavice"

Broj lica koja su na svojim
"parafinskim rukavicama" imala
prisustvo nitratnih čestica
Broj lica koja na svojim "parafinskim
rukavicama" nijesu imala prisustvo
nitratnih čestica

250

117 (ili 46,8%)

133 (ili 53,2%)

Iz Tabele broj 1., koja prikazuje prisustvo nitratnih čestica na šakama osoba koja nijesu imala
nikakav dodir sa vatrenim oružjem, vidimo zapanjujuće rezultate. 46,8% lica koja nijesu rukovala sa

kriminalističnotehnična sekcija
4
vatrenim oružjem imala su prisustvo nitratnih čestica na svojim šakama. Ovo prestavlja visok procenat
lažno pozitivnih nalaza prilikom vještačenja "parafinske rukavice", odnosno prilikom uttvrđivanja da
li je neko lice pucalo iz vatrenog oružja ili nije. Nitrati koji nastaju sagorijevanjem barutnog punjenja
metka, prilikom opaljenja istog iz vatrenog oružja, zadržavaju se najčešće na nadlanici šake koja vrši
to opaljenje i to najviše na kažiprstu i palcu te šake. Tako je u Tabeli broj 2. prikazano koliko je lica sa
kojih su skinute "parafinske rukavice", a koja nijesu imala kontakt sa vatrenim oružjem, imalo
prisustvo nitratnih čestica na nadlanicama svojih šaka i na kažiprstu i palcu.

Tabela broj 2

Broj lica sa kojih su
skinute "parafinske
rukavice"

Broj lica koja su na svojim
nadlanicama imala prisustvo
nitratnih čestica
Broj lica koja su imala prisustvo
nitratnih čestica na kažiprstu i palcu
nadlanica

250

62 (ili 24,8%)

46 (18,4%)

Iz Tabele broj 2. se vidi da je iako manji procenat, lažno pozitivnih nalaza na okolnosti
vještačenja, da li je neko lice pucalo iz vatrenog oružja ili nije i ovaj procenat (24,8%, odnosno
18,4%), nam govori o nepouzdanosti i nespecifičnosti difenilaminskog testa, koji se koristi prilikom
vještačenja "parafinske rukavice". Još kada se zna da nitratne čestice imaju malu specifičnu težinu, te
usled toga malu kinetičku energiju, pa zbog toga ne prijanjaju jakim silama za šaku lica koje vrši
opaljenje, iste (nitratne čestice) se raznim manipulacijama šakama (šaka o šaku, šaka o odjeću i slično)
mogu premjestiti sa mjesta na mjesto, onda moramo uzeti ii rezultate ispitivanja na cijeloj površini
šake (unutrašnja i spoljašnja).
Iz gore prezentovanih podataka vidi se da postojećom metodom (difenilaminski test), koju
primjenjujemo u Crnoj Gori, ne možemo sa pouzdanošću vršiti identifikaciju lica koja su pucala iz
vatrenog oružja, prilikom izvršenja krivičnih djela iz istog. U prilog konstataciji za prestanak primjene
difenilaminskog testa, ide i istraživanje koje je izvršio Odjel za nuklearnu hemiju iz Izraela. U
pomenutoj istituciji su vršili ispitivanje uzoraka skinutih sa šaka velikog broja ljudi koji su pucali iz
vatrenog oružja. Za ovo istraživanje su koristili vatreno oružje koje je potpuno zatvoreno, odnosno
jedan vid hermetički zatvorenog oružja. U ovom eksperimentu u 95% slučajeva su dobili negativnu
reakciju. Kao što je i navedeno u Uvodu ovog rada, u Crnoj Gori imamo veliki broj slučajeva
(zlo)upotrebe vatrenog oružja. Osim u slučajevima samoubistava izvršenih vatrenim oružjem, u
nijednom drugom slučaju, primjenjujući difenilaminski test, ne možemo sa sigurnošću utvrditi koje je
lice zaista i pucalo prilikom izvršenja krivičnog djela iz vatrenog oružja.
Kako je odgovor na pitanje: ko je pucao vatrenim oružjem, prilikom izvršenog krivičnog djela,
jedno od bitnih vještačenja u cilju razrješenja istih, a često je "parafinska rukavica" i jedini materijalni
trag u ovim slučajevima, vidimo kakve probleme imamo u Crnoj Gori, primjenom difenilaminskog
hemijskog testa, vještačenjem "parafinske rukavice". Iz pomenutih razloga, u Centru za
kriminalističku tehniku, vršimo istraživanja primjene specifične, pouzdane i savremene metode za
identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja. Jednom riječju tragamo za metodom koja bi
mogla biti primijenjena u Crnoj Gori, imajući u vidu šire sociološke i ekonomske prilike koje vladaju
kod nas. Nakon izvršenog uvida u literaturu, obilaska forenzičkih Centara (između ostalih i Forenzički
Centar ministarstva unutrašnjih poslova Slovenije u Ljubljani), došli smo do zaključka da je
najsavremenija metoda primjene skenirajućeelektromikroskopije sa energetskim disperzivnim
dodatkom sa X zracima (SEM/EDX metoda), najspecifičnija i najpouzdanija za identifikaciju strijelca,
do sada.
SEM/EDX metoda je instalirana i primjenjuje se u svim zemljama zapadne Evrope, u SAD-eu, a
u zemljama u našem okruženju SEM/EDX mikroskopi su instalirani u Sloveniji (već desetak zadnjih
godina se primjenjuje u operativno-policijskoj i pravosudnoj praksi) i u Hrvatskoj. Elaboriranje o
SEM/EDX metodi bi uveliko prevazišlo obim ovog rada (što mu nije ni namjera), ali u cilju
prezentovanja pouzadnosti ove metode, daćemo podatke koje su ovom metodom dobili stručnjaci

Aleksandar Ivanović

5
forenzičke laboratorije El Segunda u Kaliforniji (SAD). Isti su već početkom devedesetih godina
dvadesetog vijeka, obradili 86 slučajeva koje su imali u svojoj praksi. Ove slučajeve su podijelili u tri
grupe: ubistva, samoubista koja treba dokazati i samoubistva koja treba verifikovati. U prvu grupu
spadaju ubistva izvršena vatrenim oružjem. Uzorci su uzimani sa šaka svih lica koja bi imala bio
kakve veze sa ispitivanim krivičnim djelom (što se više uzoraka ispituje to će rezultat istraživanja biti
tačniji). Rezultat istraživanja za prvu grupu prikazan je u tabeli broj 3.

Tabela broj 3: Rezultat istraživanja pouzdanosti SEM/EDX metode, prilikom identifikacije
počinioca KD-ea vatrenim oružjem.

Slučajevi ubistava sa
upotrebom vatrenog
oružja kratkih cijevi

Slućajevi ubistava sa
upotrebom vatrenog
oružja dugih cijevi
Ukupna vjerovatnoća
(identifikacija počinilaca KD-ea
vatrenog oružja sa dugim i kratkim
cijevima)

%
Pouzdanosti

88%

50%

79%

 U drugu grupu ovih istraživanja, gdje se istraživalo da le se radi o samoubistvu ili ubistvu,
odnosno o samoubistvima koje treba dokazati, stepen pouzdanosti iznosi 89%. Važno je pomenuti da
su svi slučajevi ispitivani u ovoj grupi, bili sa korištenjem kratkih cijevi.
Treća grupa ovih istražavanja metodom SEM/EDX, tretirala je slučajeve samoubistava koje treba
verifikovati. Rezulata treće grupe ovih istraživanja dat je u tabeli broj 4.

 Tabela broj 4: Rezultat istraživanja pouzdanosti SEM/EDX metode, prilikom verifikovanja
samoubistava izvršenih vatrenim oružjem.

Slučajevi samoubistava
sa upotrebom vatrenog
oružja kratkih cijevi

Slućajevi samoubistava
sa upotrebom vatrenog
oružja dugih cijevi
ukupan procenat potvrđenog
samoubistva (u slučajevima
upotrebe vatrenog oružja
kratkih i dugih cijevi)

%
Pouzdanosti

94%

50%

89%

Iz perezentovanih podataka, vidi se da  SEM/EDX metoda ima veoma visok stepen identifikacije,
u slučajevima otkrivanja lica koja su pucala iz vatrenog oružja prilikom izvršenja krivičnog djela.
Prikazano istraživanje je vršeno prije dvadesetak godina, a kako se SEM/EDX metoda stalno
usavršava, gore prikazani procenat identifikacije (koje je inače veoma visok) već se mjeri sa
apsolutnom pozdanošću ove metode za identifikaciju lica koja su izvršila krivično djelo izvršeno
vatrenim oružjem.
ZAKLJUČAK
Kriminalističko hemijske metode, koje se primjenjuju u Centru za kriminalističku tehniku
Ministarstva unutrašnjih poslova Crne Gore, ne mogu na pravi način dati odgovore za određivanje
važnih, a često i presudnih činjenica kod razotkrivanja krivičnih djela izvršenih iz vatrenog oružja.
Treba razmotriti mogućnost primjene SEM/EDX metode u kriminalističkotehničkoj laboratoriji
ministarstva unutrašnjih poslova Crne Gore. Kao što je prezentovano u ovom radu, radi se o jednoj
visokosofisticiranoj, specifičnoj i pouzdanoj metodi za identifikovanje lica koja su pucala iz vatrenog
oružja. Međutim, uvođenje SEM/EDX metode u praksu je veoma skupo. To iz razloga što sam uređaj

kriminalističnotehnična sekcija
6
košta oko 300000 eura. Tako da bi alternativno rješenje bilo da kod teških krivičnih djela, naprimjer
ubistava izvršenih vatrenim oružjem, uzorke skinute sa šaka (ili odjevnih predmeta) osumnjičenih, iz
Crne Gore šaljemo u neku laboratoriju koja ima razrađen sistem SEM/EDX. Predlog autora ovog rada
bi bio da se pomenuti uzorci šalju u forenzičku laboratoriju ministarstva unutrašnjih poslova Slovenije.
U pomenutoj laboratoriji, već desetak godina se za identifikaciju mogućeg strijelca, koristi SEM/EDX
sistem. Pomenuta saradnja bi mogla da se uz dobru volju, ostvari veoma brzo. Uzorkovanje čestica
koje nastaju nakon opaljenja metka (GSR čestice, engleski gunshoat residua), a koje se dokazuju uz
pomoć SEM/EDX uređaja je veoma jednostavno. Ukoliko do došlo do pomenute saradnje između
Forenzičke laboratorije MUP-a Slovenije i Centra za kriminalističku tehniku MUP-a Crne Gore, za
jedno krako vrijeme bi se izvršila obuka službenika kriminalističke tehnike u MUP-u Crne Gore, u
cilju uzorkovanja na okolnosti prisustva GSR čestica. Na jedan od pomenuta dva načina, dakle
direktnom nabavkom SEM/EDX uređaja ili slanjem uzoraka u neku policijsku (forenzičku)
laboratoriju (što bi bilo jedno prolazno rješenje), došlo bi do drastičnog povećanja prilikom
identifikacije lica koja su pucala iz vatrenog oružja, odnosno do efikasnijeg razrješavanja krivičnih
djela izvršenih vatrenim oružjem.
LITERATURA
1. Bošković M. (1986), Dokazna vrijednost parafinske rukavice. Bezbednost SUP Makedonije, 6/86.
2. Bruning (1958), Der irrfuhrende Paraffin test. Archiv fur kriminologie; vol 118.
3. Dolinšek F. (2000), Uporaba vrstične elektronske mikroskopije pri forenzinih preiskavah. Revija za
kriminalistiko in kriminalogijo; Ljubljana 41/2000/4.
4. Di Maio VJM. (1993), Gunshot wounds, Practical aspect of firearms, balistics and forensic
techniques. CRC Press LLC; New York.
5. Maksimović R., Todorić U. (1996), Kriminalistika tehnika. Beograd: Policijska akademija Beograd
6. Matricardi VR., Kilty JW. (1977), Detection of ganshot residue particles from the hands of a
shooter. Journal Forensic Scines; 22(4).
7. Ivanović A. (2002), Kriminalističko hemijsko vještačenje tragova vatrenog oružja. Podgorica:
MUP Crne Gore Podgorica.
8. Ivanović A. (2001), Dokazna vrijednost vještačenja parafinske rukavice kod samoubistava iz
vatrenog oružja. Dnevi varstvoslovja, VŠVP Ljubljana.
9. Price G. (1965), Firearms discharge residues on hand. Journal of Forensic Scines, Vol 5.
10.
Stojanović J. (1999), Dijagnoza tragova dejstva ručnog vatrenog oružja. Diktorska disertacija. Niš:
Zavod za sudsku medicinu Niš.
11.
Hyma BA (1992), Gunshot residue and range of fire. Am Journal Forensic Med Patol. (31)2.
12.
Wolten G. M., Nesbitt R.S. et ect (1979), Particle analysis for the Detection of Ganshoat Residue
I: Scanning Elecrton Microskopy/energy Disperzive X-rey Characterization of hand Depozits from
Firing. Journal of Forensic Scines; Vol 24 No 2.
13.
Wolten G. M., Nesbitt R.S. et ect (1979), Particle analysis for the Detection of Ganshoat Residue
II: Occpational and Environmental Particles. Journal of Forensic Scines; Vol 24 No 2.
14.
Wolten G., Nesbitt RS. (1980), On the mechanism of the ganshot residue particle formation.
Journal Forensic Scines.
O AUTORU
Ivanović Aleksandar, dipl.ing. vještak u Centru za kriminalističku tehniku MUP-a Crne Gore.
Bavi se istraživanjem pouzdane metode za identifikaciju lica koja su pucala iz vatrenog oružja,
prilikom izvršenja krivičnog djela iz istog. Objavio je knjigu iz te tematike, pod nazivom:
Kriminalističko hemijsko vještačenje tragova vatrenog oružja. Predsjednik je Izvršnog odbora
Udruženja sudskih vještaka Crne Gore. Objavio oko trideset naučnih i stručnih radova u raznim
časopisima i zbornicima sa naučno-stručnih skupova.


Wellbing [!] program u policijskim postajama za obitelji policijskih službenika

6. SLOVENSKI DNEVI VARSTVOSLOVJA
© 2005 Fakulteta za policijsko-varnostne vede, Ljubljana
1
WELLBING PROGRAM U POLICIJSKIM POSTAJAMA ZA OBITELJI
POLICIJSKIH SLUŽBENIKA
 Goran Ribičić
Elvis Gudec
UVOD
Rezultati znanstveno-istraživačkog rada iz područja policijske kineziologije pojašnjavaju potrebu
planiranja i provedbe obiteljskih programa policijskih službenika. Iste je moguće provoditi na različite
načine kao i mjestima. Ukoliko se radi o kineziološkim programima, u pravilu se provode u sportskim,
sportsko-rekreacijskim ili turističkim centrima, kako u domicilnoj sredini tako i izvan nje. No, svakako
i u policijskim postajama pripremom i provedbom welbing programa (eng. wellbeing = ugoda
življenja).
Da li je to moguće ? Da !
Naime, veći je broj prigodnih dana u policijskim postajama u kojima se pripremaju posebni
programi za goste. To se odnosi na proslavu npr. «Dan-a policije», «Dan-a grada ili općine» itd. U
pravilu, program se odnosi na prigodni govor vodećih osoba policijske postaje, uvaženih gostiju itd.,
te zajedničkim druženjem svih uz domjenak.
No, po mišljenju autora rada, program bi se mogao proširiti i na provedbu različitih kinezioloških
aktivnosti, posebno ukoliko su tom događanju prisutni i članovi obitelji policijskih službenika. Naime,
autori rada su mišljenja da bi policijski službenici, koji bi pripremili i provodili program za svoje goste
mogli biti «glavnim akterima proslave», a ne samo «prisutne osobe proslave». Iz tog razloga, autori
rada pojašnjavaju svoju zamisao.
1   PRIKAZ I OPIS PROGRAMA
1.1 Program za djecu – skupne dječje igre
Poznato je da su skupne dječje igre pogodne, kako za zabavu i opuštanje već i poseban način
druženja djece različitog uzrasta. Čimbenik povezivanja je prepoznavanje pravila igre koja određuju
tijek, vrijeme trajanja te dinamiku same igre. Budući da se pravila igre prenose generacijski, za
očekivati je da će se svako prisutno dijete vrlo brzo uključiti u njenu provedbu. To se odnosi na
slijedeće igre: ide maca oko tebe, žablja bara, graničar, lopta pripada onom tko je uhvati, igra brojeva,
dan-noć idr. Svakako, uočljivo je da se svaka igra može u datom trenutku prekinuti, te da provedba
igre ne zahtjeva proglašenje pobjednika. To će naravno «diktirati» ukupan program koji je u tijeku.
1.2 Program za mladež

Program bi se mogao odnositi na onu skupinu igara u kojima je za njihovu provedbu potrebno
posjedovati određene vještine. Neke od tipičnih igara za dječake su npr. nogometni tenis, nogometni
golf, natjecanje u tehniciranju nogometnom loptom, igra 5 protiv 2, pogodi određeni prostor idr., a za
djevojčice npr. mala odbojka, igra u parovima/trojkama idr.
Svakako, za provedbu ove skupine igara bilo bi potrebno pripremiti odgovarajući prostor kao i
pomagala i rekvizite. Istovremeno, završetkom pojedine igre moguće je proglasiti pobjednika kojemu
pripada pisano priznanje.

varstvoslovno-kineziološka sekcija
2
1.3 Program za supruge policijskih službenika

Autori rada predlažu da se za supruge policijskih službenika pripremi nekoliko sadržaja koji bi
imali isključivo motivacijski značaj. To se odnosi na brzu procjenu nekih pokazatelja funkcionalno-
motoričkog statusa, pri čemu bi se uz određeni pisani tekst mogao iskazati značaj provedbe
kinezioloških programa i učinaka koji se takvim programima postižu. To mogu biti slijedeća mjerenja:
utvrđivanje nekih mjera voluminoznosti, mjerenje krvnog tlaka, tjelesne visine i težine, izračunavanje
frekvencije srca u mirovanju i pri opterećenju (20 čučnjeva), astrandov test na biciklergometru,
utvrđivanje gibljivosti idr. Posebno se napominje da bi se navedena mjerenje trebala provesti u
«izvjesno» zaštičenom prostoru, te da ih provode stručne osobe iz područja zdravstva i kineziologije.
1.4 Program policijskih službenika
Autori rada su mišljenja da bi i policijski službenici mogli prikazati svoja znanja i vještine iz
područja borilaštva i samoobrane. Ovakva demonstracija bi mogla biti od posebnog značaja za sve
prisutne. Posebno djecu i supruge u iskazivanju ponosa i zadovljstva, uživajući u njihovim znanjima i
vještinama.
2   ZAKLJUČAK
Autori rada su jedinstvenog mišljenja da bi se prezentirani program mogao i trebao provoditi u
većem broju dana jedne poslovne godine policijskih službenika u policijskim postajama. To iz razloga
što policijska djelatnost nije zatvorenog tipa rada, već je tzv. transparentnog tipa rada, a samim tim je
izložena pohvalama ili kritici javnosti.
Konačno, ovakav program bi mogao biti i temelj daljnjih obiteljskih kinezioloških druženja, te
osnova za početak provedbe različitih transformacijskih programa svih članova obitelji koji bi mogli
rezultirati brojne pozitivnosti. Prije svega, povezanosti članova obitelji i kvalitete obiteljskoj  života.
LITERATURA
1. Aronson, E., Wilson,T.D., Akert,R.M. (1994.) Social Psychology. New York: HarperCollins
College
2. Čehok, I., Veić, P. (2000.) Etika policijskog zvanja. Zagreb: MUP RH.
3. Delattre, E. (1999.) Character and Cops (Ethis in Policing). Washington: American Enterprise
Institute.
4. Petz, B. (1994.) Statistika za praksu. Zagreb: MUP RH.
5. Rubeša, D.J. (1997.) Policijska kineziologija - znanost i praksa. Zagreb: MUP RH.