SMJERNICE ZA
GOSPODARENJE
I OČUVANJE
POPLAVNIH ŠUMA
SMJERNICE ZA
GOSPODARENJE
I OČUVANJE
POPLAVNIH ŠUMA
Ljubljana, 2021
Studia Forestalia Slovenica, 173
ISSN 0353-6025
ISBN 978-961-6993-62-3
Izdavač: Slovenski šumarski institut, izdavački centar Silva Slovenica, Ljubljana, 2021.
Naslov: Smjernice za gospodarenje i očuvanje poplavnih šuma
Urednici: Marcus Sallmannshofer, Silvio Schüler, Marjana Westergren
Tehnički urednici: Silvija Krajter Ostoić, Peter Železnik
Jezični urednici: Silvija Krajter Ostoić, Anamarija Poljančić, Mladen Ivanković
Dizajn i tisak: Klinger d.o.o.
Izdanje: prvo izdanje
Cijena: besplatno
Naklada: 100
Elektroničko izdanje: http://dx.doi.org/10.20315/SFS.173
Financira: Program Interreg Dunav, projekt Resilient riparian forests as ecological corridors in the Mura Drava
Danube Biosphere Reserve (DTP2-044-2.3 – REFOCuS). Projekt se sufinancira iz fondova Europske unije
(ERDF, IPA).
Zahvala: Projektu Celebrating Biodiversity Governance (BIOGOV PGI04824) za smjernice za participativne
pristupe korištene za potrebe ove knjige.
CIP - Kataložni zapis o publikaciji
Narodna in univerzitetna knjižnica, Ljubljana
630*26(035)
    SMJERNICE za gospodarenje i očuvanje poplavnih šuma / [urednici Marcus Sallmannshofer, Silvio Schüler,
Marjana Westergren]. - 1. izd. - Ljubljana : Slovenski šumarski institut, izdavački centar Silva Slovenica, 2021. - (Studia
Forestalia Slovenica, ISSN 0353-6025 ; 173)
ISBN 978-961-6993-61-6
COBISS.SI-ID 55648515
Perspectives for forest and conservation management in riparian forests is licensed under a Creative Commons
Attribution 4.0 International License.
AUTORI
Kerstin Böck9
Gregor Božič2
Thomas L. Cech1
Debojyoti Chakraborty1
György Csóka7
Maarten de Groot2
László Demeter8
Andreas Fera4
Thomas Geburek1
Gernot Hoch1
Thomas Kirisits4
Alen Kiš6
András Koltay1
Heino Konrad1
Marko Kovač2
Gyula Kovács7
Silvija Krajter Ostoić3
Katharina Lapin1
Aleksander Marinšek2
László Nagy7
Janine Oettel1
Nikica Ogris2
Predrag Pap5
Werner Ruhm1
Markus Sallmannshofer1
Hannes Schönauer1
Silvio Schüler1
Katharina Schwanda1
Srdjan Stojnić5
Imola Tenorio-Baigorria7
Gregor M. Unger1
Viktoria Valenta1
Marjana Westergren2
Mirjana Zavodja5
Milica Zlatković5
1 Austrian Research Centre for Forests BFW, Austria
2 Slovenian Forestry Institute, Slovenia
3 Croatian Forest Research Institute, Croatia
4 Institute of Forest Entomology, Forest Pathology and Forest Protection, Department of Forest- and Soil Sciences, University of Natural
Resources and Life Sciences, Austria
5 Institute of Lowland Forestry and Environment, University of Novi Sad, Serbia
6 Institute for Nature Conservation of Vojvodina Province, Srbija
7 University of Sopron, Forest Research Institute, Hungary
8 Institute of Ecology and Botany, Centre for Ecological Research, Hungary
9 WWF Austria, Austria
SURADNICI
Lajos Gyergyák1
Zoltán Puskás2
Herbert Tiefenbacher3
1 Zalaerdő PLtd., Hungary
2 SEFAG Forest Management and Wood Industry Share Co., Hungary
3 Forest Estate Grafenegg, Austria
GRAFIČKI MATERIJAL
Markus Sallmannshofer, all figures except:
Gregor Božič (Figures 3.1.1-1, 3.1.1-3 a, b, 3.1.3-2, Coverpage 3.3.2)
Thomas Cech (Figures 3.3.1-3, 3.3.3-2, 3.3.3-3, 3.3.6-1, 3.3.6-2)
Jim Connel (Figure 3.3.3-1)
György Csóka (Figure 3.3.1-1)
László Demeter (Figure 3.2.5-2)
Andreja Ferreira (Figure 2.2-1)
Zoran Galić, (Figure 1.3-1)
Gernot Hoch (Figure 3.3.1-1)
Dušan Jurc (Figure 3.3.2-3)
András Koltay (Figures 3.3.2-1, 3.3.2-5, 3.3.2-7)
Aleksander Marinšek (Figures 3.1.1-2, 3.1.1-3 c)
Predrag Pap (Figure 3.3.2-4)
Janine Oettel (Figures 3.2.7-1, 3.2.7-2)
Leopold Poljaković-Pajnik (Coverpage 2.5, Figure 3.3.1-2)
Werner Ruhm (Figures 3.2.2-3, 3.2.6-2)
Gerald Schnabel (Figures 2.3-1, 2.3-2, 3.1.5-1, 3.1.5-2, 3.2.2.-4)
Katharina Schwanda (Figures 3.2.5-7, 3.3.4-1, 3.3.4-2)
Thomas Thalmayr (Figure 3.3.5-1)
Gregor M. Unger (Figures 3.3.5-2, 3.3.5-3)
Viktoria Valenta (Infographics in chapter 4)
Mirjana Zavodja (Figure 1.3-2)
Milica Zlatković (Figures 3.3.2-2, 3.3.2-6, 3.3.2-7)

5
SADRŽAJ
1. UVOD. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 7

1.1 Svrha ovog priručnika, ciljane skupine i

participativni proces. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . 7

1.2 O projektu REFOCuS i rezervatu biosfere

Mura-Drava-Dunav. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . 8

1.3 Studija slučaja: Perspektive dionika o

gospodarenju i očuvanju poplavnih šuma  u rezervatu

biosfere Mura-Drava-Dunav. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 10
2. POPLAVNE ŠUME. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 17

2.1 Važnost poplavnih šuma i prijetnje . .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 17

2.2 Gospodarenje poplavnim šumama. .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 22

2.3 Struktura i ekologija krajobraza riječnog

poplavnog područja . .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . 26

2.4 Tipovi šumskih staništa. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 31

2.5 Uobičajeni oblici gospodarenja u

poplavnim šumama. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . 36
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM
ŠUMAMA. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 39

3.1 Obnova šuma i genetika. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .39

3.1.1 Odabrati prirodnu ili umjetnu obnovu?. .  .  .  . . . . 39

3.1.2 Podrška prilagodbi šuma odabirom

prikladnog šumskog reprodukcijskog materijala .
 .  .  . . 49

3.1.3 Očuvanje šumskoga genofonda za

stručnjake u praksi. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . 55

3.1.4 Prirodna obnova i obnova sjemenom

sastojina hrasta lužnjaka. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 60

3.1.5 Dodatno obogaćivanje, obnavljanje i osnivanje

 hrastovih sastojina umjetnom obnovom. .  .  .  .  .  . . . . . . 66

3.2 Gospodarenje šumama i njihovo očuvanje. .  .  .  .  . . . . . 71

3.2.1 Ciljevi gospodarenja biološkom

raznolikošću i očuvanjem šuma. .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . 71

6

3.2.2 Optimizacija proizvodnje visokokvalitetnih

trupaca u sastojinama tvrdih listača. .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 80

3.2.3 Izazovi promjene klime.
 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 86

3.2.4 Kako gospodariti s divljači i zaštititi

šumu od šteta. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . 90

3.2.5 Gospodarenje stranim vrstama biljaka. .  .  .  .  . . . . 97

3.2.6 Gospodarenje šumama topola

i njihova raznolikost. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . 106

3.2.7 Integracija dijelova mrtvog drva

u redovno gospodarenje. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 111

3.3 Zdravstveno stanje šuma. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 116

3.3.1 Šumski štetnici i bolesti u svijetu koji

se mijenja: važnost ranog otkrivanja. .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . 116

3.3.2 Bolesti topola i njihovih hibrida s naglaskom

na preporuke za suzbijanje bolesti. .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . 126

3.3.3 Propadanje hrasta - primjer bolesti

koju karakterizira interakcija različitih uzročnika . . . 134

3.3.4 Odumiranje jasena kao glavna

prijetnja bioraznolikosti poplavnih šuma. .  .  .  .  . . . . . . 139

3.3.5 Jasen u nevolji: program očuvanja i

oplemenjivanja otpornih vrsta jasena u Austriji. .  . . . 146

3.3.6 Mjere protiv širenja vrsta Phytophthora

u poplavnim šumama.
 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . 152
4. DODATAK. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 157

4.1 Vjerojatnost pojave vrsta zbog klimatskim

promjenama. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 157

4.1.1 Vjerojatnost pojavljivanja vrsta pod

klimatskim promjenama. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . 157

4.1.2 Zone prijenosa sjemena i njihove

predviđene prostorne promjene tijekom vremena. . 157

4.2 Portreti vrsta drveća. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . 159

4.2.1 Autohtone vrste drveća.
 .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . 159

4.2.2  Alternativne vrste drveća i klonovi. .  .  .  .  . . . . . . 169

4.3 Rječnik. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 173

4.4 Reference po poglavljima. .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . . . . . . . . . . . . 175

7
1. UVOD
Markus Sallmannshofer, Silvio Schüler, Marjana Westergren
1.1 Svrha ovog priručnika, ciljane skupine i participativni
proces
Poplavne
šume
su
među
najugroženijim
terestričkim
ekosustavima. Pa ipak, imaju bogatu bioraznolikost i potencijal
da podržavaju lokalno stanovništvo. Pružaju višestruke usluge
ekosustava, uključujući pružanje staništa životinjama, drvne i
nedrvne proizvode, mjesto za rekreaciju za lokalno stanovništvo
i turiste, spremaju ugljik itd. One su također vrijedni ekološki
koridori za ugrožene vrste životinja. Zbog toliko različitih ciljeva i
interesa potrebno je razviti smjernice za gospodarenje i očuvanje
poplavnih šuma kako bi se njima održivo gospodarilo.
Svrha ovog priručnika je dati smjernice za gospodarenje
poplavnim šumama ne samo u rezervatu biosfere Mura-Drava-
Dunav već i drugim poplavnim šumama s ciljem pružanja
smjernica za održavanje, obnovu i poboljšanje funkcija koje
pružaju poplavne šume. Priručnik pokriva različite teme kao
što su općeniti opis poplavnih šuma i njihovih stanišnih tipova,
primjere dobre prakse za obnovu šuma, genetiku, zdravlje,
gospodarenje i očuvanje poplavnih šuma. Priručnik je namijenjen
prije svega šumarskoj i praksi zaštite prirode, ali također uključuje
dijelova koji mogu biti zanimljivi nevladinim udrugama, civilnim
inicijativama, rasadnicima i donosiocima odluka.
Participativni proces u svrhu izrade ovog priručnika započeo
je 2018. godine tijekom radionice sa dionicima u Sloveniji
na kojem se raspravljalo o različitim pogledima šumara,
stručnjaka iz područja zaštite prirode, šumskih rasadnika i
lovaca na gospodarenje i zaštitu poplavnih šuma. Na radionici
je sudjelovalo 37 dionika iz šumarske administracije, malog
i srednjeg poduzetništva, nevladinih udruga i istraživačkih
organizacija iz Austrije, Hrvatske, Mađarske, Srbije i Slovenije.
Rezultat participativnog procesa je identifikacija relevantnih
tema za poplavne šume koji su poslužile kao baza za izradu ovog
priručnika. Tijekom projekta REFOCuS rješenja za identificirane
probleme ponuđena su kroz različite aktivnosti i projektne
rezultate. Na kraju, sve rješenja i smjernice su objedinjeni u ovom
priručniku te dati na raspravu dionicima tijekom online radionice
u 2020. godini. Ovaj priručnik je rezultat participativnog procesa
te je dostupan u šest jezika (engleski, njemački, mađarski,
8
1. UVOD
slovenski, hrvatski i srpski). Iako se priručnik primarno odnosi
na rezervat biosfere Mura-Drava-Dunav, teme obrađene u njemu
relevantne su i za druga poplavna područja.
1.2 O projektu REFOCuS i rezervatu biosfere Mura-Drava-
Dunav
Projekt “Otporne poplavne šume kao ekološki koridori u
rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav - REFOCuS” dio je

transnacionalnog programa Interreg Dunav i odnosi se na

prioritet „Dunavska regija odgovorna za okoliš i kulturu“.
Projekt je posvećen mjerama kojima se potiče gospodarenje
i očuvanje poplavnih šuma u rezervatu biosfere i šire.
Cilj REFOCuS-a je povećati otpornost poplavnih šuma
u
prekograničnom
rezervatu
biosfere
Mura-Drava-
Dunav i šire. U projektu sudjeluju stručnjaci iz Austrije,
Mađarske, Slovenije, Hrvatske i Srbije. Više o projektu
REFOCuS i njegovim rezultatima dostupno je na stranici

http://www.interreg-danube.eu/refocus.
Projektni partneri su Slovenski šumarski institut (koordinator
projekta), austrijski Savezni centar za istraživanje i
obrazovanje za šume, prirodne opasnosti i krajobraz,
Hrvatski šumarski institut, Sveučilište u Šopronu (Mađarska)
te Univerzitet u Novom Sadu, Institut za nizijsko šumarstvo i
životnu sredinu (Srbija).
Pridruženi partneri su Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva
i hrane i Zavod za gozdove, područna jedinica Murska
Sobota (Slovenija), Ured pokrajinske vlade Štajerske,
Jugoistočna Štajerska (Austrija), Javna ustanova za
upravljanje zaštićenim dijelovina prirode na području
Koprivničko-križevačke županije (Hrvatska),  Ministarstvo
poljoprivrede i zaštite okoliša, Uprava za šume (Srbija), te
Mecsek šumarstvo d.o.o. (Mađarska).
9
1. UVOD
Slika 1.2-1: Projektni konzorcij, uključujući i mnoge autore poglavlja sadržanih u ovoj knjizi
Budući prekogranični rezervat biosfere Mura-Drava-Dunav pokriva površinu od približno 8 300 km2
u Austriji, Sloveniji, Mađarskoj, Hrvatskoj i Srbiji, a sastoji se od četiri prostorno povezana odobrena
rezervata biosfere (slika 1.2-1). Novi dijelovi prekograničnog rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav
nedavno su nominirani i zajedno čine najveće zaštićeno riječno područje u Europi koje bi UNESCO
trebao odobriti u 2021. godini kao jedinstveni prekogranični rezervat biosfere. Cijela jezgra ovoga
važnog ekološkog koridora - pojas poplavnih šuma uz tri rijeke - ujedno je i dio Natura 2000 mreže te
sadrži zaštićena područja s različitim stupnjem zaštite. Pri tome je 27% (2.250 km2) prekograničnog
rezervata biosfere pokriveno šumom, dok je udio šuma unutar jezgre čak 61%.
Austria
Hungary
Croatia
Mura
Serbia
Slovenia
Transboundary Mura-Drava-
Danube Biosphere Reserve
Drava
Danube
Slika 1.2-2: Karta Rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav
10
1. UVOD
1.3 Studija slučaja: Perspektive dionika o gospodarenju
i očuvanju poplavnih šuma  u rezervatu biosfere Mura-
Drava-Dunav
Srdjan Stojnić, Silvija Krajter Ostoić, Mirjana Zavodja
Od samog početka projekt REFOCuS uključio je relevantne
dionike i olakšao razmjenu između znanosti i prakse putem
radionica dionika. Rezultati dviju radionica sa dionicima
sažeti su u ovom poglavlju. U obje radionice sudjelovali
su dionici iz cijelog rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav
te iz sljedećih skupina dionika: dionici iz zaštite prirode,
dionici koji gospodare šumama (uključujući i vlasnike
šuma), šumarski znanstvenici, lokalno stanovništvo i
poljoprivrednici.
Politike koje se odnose na šume
UNESCO-ovi rezervati biosfere, uključujući i rezervat
biosfere Mura-Drava-Dunav, trebali bi se razvijati kao modeli
održivosti koji uključuju korištenje i očuvanje zemljišta.
Nacionalne organizacije za upravljanje rezervatom biosfere
trebale bi dalje razvijati nacionalne planove upravljanja
kako bi postigle taj cilj. Postojeće politike koje se odnose na
šume stvaraju okvir za aktivnosti očuvanja i gospodarenja
poplavnim šumama. Ovaj mozaik često teških politika
obično stvara zabunu u tumačenju i provedbi. Stoga se
mogu pojaviti sukobi među dionicima. Svi uključeni dionici
prepoznaju važnost šuma (tablica 1.3-1).
Tablica 1.3-1: Zajedničke značajke rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav (RB
MDD) prikazane kroz prizmu politika, pravnih akata i propisa.
Zemlja
Izostanak
posebnih
propisa
povezanih sa
(šumama) RB
MDD
Marginalna
uloga RB MDD
(šuma)
RB MDD
šume/
rezervat kao
međusektorsko
mjesto
Austrija
++
++
++
Hrvatska
++
++
++
Mađarska
++
+
++
Slovenija
++
++
++
Srbija
++
+
++
11
1. UVOD
Sukobljeni interesi dionika
Kada se raspravlja o prioritetnim ciljevima gospodarenja
šumama, dionici iz različitih sektora imaju različite
stavove. Primjerice, za šumarski sektor prioritetni je cilj
bila proizvodnja drva (tržišna orijentacija) koja je često u
sukobu s prioritetom sektora zaštite prirode (orijentacija na
očuvanje prirode). To se posebno odnosi na gusto naseljene
poljoprivredne krajobraze povezane s područjima bogatim
biološkom raznolikošću, poput poplavnih šuma rezervata
biosfere Mura-Drava-Dunav. Taj ćemo sukob ilustrirati na
primjeru Koviljsko-petrovaradinskog rita, smještenog u
pokrajini Vojvodini u Srbiji (slika 1.3-1).
Korisnici šuma na tom području kategorizirani su kao
vlasnici šuma (državni/pokrajinski i privatni), zaposlenici
u šumarstvu, tvrtke/institucije i lokalno stanovništvo.
Analiza interesa dionika (korisnika šuma) pokazala je dvije
sukobljene zone (slika 1.3-2). Prva zona sukobljenih interesa
identificira se između vrlo jakih interesa korisnika šuma za
iskorištavanje šuma, koje su iskazali vlasnici šuma i šumsko
gospodarstvo, čiji je glavni cilj profitabilna sječa drva, i
područja interesa koje se sastoji od vrlo jakih i snažnih
interesa korisnika u zaštiti prirode, koju predstavljaju
tvrtke/institucije i građani. Druga zona sukobljenih interesa
otkriva interni sukob javnog poduzeća Vojvodinašume, kao
državnog poduzeća za gospodarenje šumama zaduženog za
gospodarenje šumama u pokrajini Vojvodini, koje s jedne
strane ima vrlo snažan interes za profitabilnu proizvodnju
drva, a s druge strane za zaštitu prirode. Da bi se uskladili
ovi sukobljeni interesi, kako to zahtijeva zakonski okvir,
poduzeće ima prednost u mogućnosti internog traženja
rješenja. Trenutni udjeli zaštićenih zona (stroga zaštita
6%, aktivna zaštita 29% i isplativo korištenje drva 65%)
odražavaju stvarni kompromisni paket između vlasnika i
interesa preostalih korisnika. To rješenje trajat će sve dok je
pokrajina u položaju da ga “brani” raspoloživim političkim
sredstvima. Potencijalne promjene mogle bi potaknuti
sukobe, na primjer s drvnom industrijom, ako bi se povećao
udio zona stroge i aktivne zaštite, ili sa zaštitom prirode, ako
bi se pojačala sječa (slika 1.3-2).
Slika 1.3-1: Rezervat prirode Koviljsko-
petrovaradinski rit u Srbiji
12
1. UVOD
Analitički pristup poput ovog prikazanog u primjeru daje snažnu
osnovu za aktivniju komunikaciju između sektora šumarstva i
zaštite prirode kako bi se našla ravnoteža između sukobljenih
interesa i ciljeva.
Mišljenja dionika o glavnim problemima gospodarenja i
očuvanja poplavnih šuma kao i preporuke kako se nositi s tim
problemima
Radionice s dionicima pružile su važan uvid u pet „vrućih pitanja“
unutar rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav: pad podzemnih
voda, štetnici i bolesti, prirodna obnova, planiranje gospodarenja
šumama i dostupnost šumskog reprodukcijskog materijala
(tablica 1.3-2):
•
Pad podzemnih voda široko je prisutan problem u zemljama
partnerima na projektu REFOCuS, posebno u slučaju hrasta
lužnjaka. Propadanje hrastovih stabala uobičajen je za cijeli
rezervat biosfere ne samo na zrelim sastojinama, već i na
mjestima obnove, što uzrokuje neuspjeh pošumljavanja.
Nadalje, klimatske promjene identificirane su kao dodatni
problem, jer se predviđa da će negativno utjecati na
Legenda: vodoravno - korisnici šuma, okomito - interesi korisnika, na njihovom sjecištu (okrugla polja) procijenjeni intenzitet interesa korisnika: vrlo jak
(+++), jak (++), umjeren (+), postojeći (•), nepostojeći (/); ZS - zona sukoba; IP - Interesno Polje
Slika 1.3-2: Shematska sinteza - korisnici šuma, interesi, područja interesa i zone sukobljenih interesa, predstavljene na primjeru rezervata
prirode “Koviljsko-petrovaradinski rit” u pokrajini Vojvodina u Srbiji.
13
1. UVOD
ekosustave hrasta lužnjaka i održivu proizvodnju drva u
njima.
•
Uzimajući u obzir štetnike i bolesti, pored uobičajeno
prisutnih problema u rezervatu biosfere, poput odumiranja
jasena, bolesti uzrokovane vrstama Phytophthora sp.,
vjetroloma i vjetroizvala, srbijanski predstavnik je istaknuo
pitanje hrastove mrežaste stjenice (Corythucha arcuata), kao
i prisutnost kompleksnih bolesti na plantažama hibridnih
topola, odnosno bakterijske bolesti raka uzrokovane
bakterijom Lonsdalea populi.
•
Dostupnost
autohtonog
šumskog
reprodukcijskog
materijala, općenito, ne predstavlja ograničavajući faktor
za pošumljavanje u rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav.
Primjerice, u Sloveniji tri rasadnika udovoljavaju potrebama
za šumsko reprodukcijskim materijalom za cijelo područje
rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav. Međutim, dionici
su naglasili da u većini zemalja neredovit uroda hrasta
lužnjaka ponekad može predstavljati problem. Osim toga,
dionici iz Austrije naglasili su važnost uspostavljanja novih
trgovinskih veza sa zemljama jugoistočne Europe, jer sjeme
uvezeno iz zapadne Europe nije dobro prilagođeno lokalnim
uvjetima. U tom smislu, dionici iz Slovenije su sugerirali da
bi se proizvođači u rasadnicima trebali više orijentirati na
međunarodnu trgovinu kako bi proširili tržište izvan granica
svojih zemalja, na primjer uspostavljanjem regionalnog
tržišta.
Što se tiče šumskog reprodukcijskog materijala za strane vrste
drveća, smatra se da crni orah (Juglans nigra) i hibridne topole
mogu biti korištene u rezervatu biosfere za pošumljavanje, iako
je njihova uporaba u određenim zemljama ograničena. Međutim,
uočene su određene kontradikcije u postupanju sa stranim
vrstama drvećaizmeđu različitih zemalja. Primjerice, u Srbiji i
Mađarskoj rasadnici godišnje proizvode velike količine sadnica
topola za uspostavljanje plantaža, dok se u Sloveniji nove plantaže
osnivaju samo u eksperimentalne svrhe.
•
Sve zemlje imaju planove gospodarenja šumama koji
u različitoj mjeri uključuju očuvanje šuma, upravljanje
vodama i druge ciljeve. Dionici u Sloveniji mišljenja su da
se plantaže topola i vrba trebaju osnivati na napuštenim
zemljištima, a ne dopuštati privatnim vlasnicima da ih sade
na malim površinama, što potencijalno može uzrokovati veće
probleme, poput hibridizacije s autohtonim vrstama drveća.
Prema mišljenju dionika iz Austrije, velik je broj malih
14
1. UVOD
šumskih posjeda i, prema tome, vrlo raznoliko gospodarenje,
često usmjereno samo na proizvodnju ogrjevnog drva.
Dionici iz Srbije, kako iz sektora očuvanja šuma, tako i iz
gospodarenja šumama, istakli su nepostojanje klimatski
pametnog prilagodljivoga gospodarenja šumama (engl.
climate-smart adaptive forest management) s obzirom da je
proizvodnja drva u komercijalne svrhe i dalje dominantna u
rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav. Izjavili su da je većina
šuma jednodobna, a karakterizirane niskom otpornošću
na poremećaje. Stoga bi buduće planiranje gospodarenja
u šumarstvu trebalo uzeti u obzir sve aspekte šumarske
znanosti. Predstavnici sektora zaštite prirode istakli su da su
potrebne zakonske promjene kako bi se ublažili negativni
učinci klimatskih promjena na šumske ekosustave.
•
Smatra se da je prirodnu obnovu općenito izuzetno teško
postići zbog guste prizemne vegetacije i stoga zahtijeva
ljudsku intervenciju. Prizemna vegetacija prepoznata je
kao jedan od ograničavajućih čimbenika uspješne obnove.
U slučajevima kada vegetacija na tlu nije gusta, predlažu se
gospodarski zahvati za potporu prirodnoj obnovi.
Postoji velika zabrinutost hoće li se domaće vrste drveća moći
nositi s brzim klimatskim promjenama. Predloženo je nekoliko
vrsta koje bi se potencijalno mogle koristiti za pošumljavanje,
uključujući hrast kitnjak i strane vrste crni orah i bagrem, iako
postoji zabrinutost za njihovu potencijalnu invazivnost. Nadalje,
u svjetlu klimatskih promjena zbog prirodnih uvjeta i rizika koji
su postali ozbiljniji u proteklim desetljećima. Treba razmotriti
strategije osiguranja šuma.
•
Nedostatak prirodne obnove u Mađarskoj i Srbiji smatra se
iznimno bitnim, iako je dokumentirano da se određene vrste
uspješno spontano obnavljaju čak i na rubnim zemljištima
(poput hrasta lužnjaka koji raste na pješčanim dinama ili
zasoljenom tlu). Stoga, unatoč problemima s prirodnom
obnovom, ne smije se zanemariti mogućnost prirodne
obnove. Velika područja pod ekstenzivnim plantažama
hibridnih topola i vrba u spomenutim zemljama, kao i
pritisak divljači također predstavljaju prepreku prirodnoj
obnovi u rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav.
15
1. UVOD
Zemlja
Pad razine
podzemne
vode
Štetnici i
bolesti
Problemi
prirodne
obnove
(uključujući
štete od
divljači)
Planiranje
gospodarenja
šumama
Dostupnost šumskog
reprodukcijskog materijala
Autohtone
vrste
Strane vrste
Austrija
++
++
+
-
++
-
Hrvatska
+
++
+
-
++
-
Mađarska
++
++
++
-
+
-
Slovenija
++
++
++
-
++
+
Srbija
++
++
++
+
+
-
Legenda: (++) jako prisutno, (+) djelomično prisutno, (-) nije prisutno
Tablica 1.3-2: Glavni problemi  s gospodarenjem i očuvanjem poplavnih šuma u rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav, na osnovu  procjene
dionika tijekom radionice u Novom Sadu (održane u travnju 2019.), a dorađena tijekom mrežne radionice održane 15. listopada 2020.
16

17
2. POPLAVNE ŠUME
Marko Kovač, Markus Sallmannshofer
2.1 Važnost poplavnih šuma i prijetnje
Šumski ekosustavi nizinskih poplavnih područja pružaju važne
usluge ekosustava. Oni djeluju kao prirodni zaštitni slojevi uz rijeke
pružajući zaštitu od opasnosti od poplave te fizičku, kemijsku i
biološku zaštitu tla. Karakterizira ih velika biološka raznolikost
i produktivnost te igraju važnu ulogu u održavanju raznolikosti
vrsta. Tijekom posljednjih desetljeća sve se više prepoznaju i
njihova rekreacijska i estetska vrijednost. Ipak, poplavne šume su
pod pritiskom povijesnog i trenutnog neprikladnog gospodarenja,
velikih promjena u okolišu i globalizacije. Istodobno se povećava
potreba za zdravim poplavnim šumama jer se, primjerice,
očekuje učestalost pojava vezanih za klimatske promjene,  poput
visokih vodenih riječnih valova uzrokovanih nevremenom, dok
visokoproduktivne šume mogu značajno pridonijeti ublažavanju
klimatskih promjena.
Povijesne transformacije poplavnih šuma
Čovjekova prisutnost i njegov utjecaj na srednjoeuropske rijeke i
njihove poplavna područja prate se daleko u povijest. Bez obzira
na ovaj dugotrajni suživot, transformacije u tim krajolicima
događale su se paralelno s društvenim razvojem. Prva i možda
najznačajnija zadiranja u poplavne šume dogodila su se najranije
u 7. stoljeću poslije Krista, kada je naseljavanje uzrokovalo
krčenje i kontrolirano spaljivanje većih šumskih površina kako bi
se osiguralo dovoljno poljoprivrednih površina za hranu i ispašu.
Sve do 17. stoljeća ove su se šume koristile samo umjereno za
izgradnju kuća, ogrjev i lov. Sljedeći val promjena koji je počeo na
prijelazu iz 17. u 18. stoljeće, uveo je opsežne regulacije odvodnje i
vodotokova riječnih poplavnih područja. Obje aktivnosti, vidljive
kroz preusmjerena i produbljena korita vodotoka i promijenjene
režime plavljenja (podzemne vode mogle su se spustiti i za
nekoliko metara), značajno su narušile dugotrajne ekološke uvjete
poplavnih šuma i skoro ih dovele na rub izumiranja. Paralelno
s opsežnim aktivnostima korištenja zemljišta, gospodarenje
šumama uvelo je neophodne građevinske radove (npr. izgradnju
šumskih cesta i tračnica, kanaliziranje potoka, premošćivanje
vodotoka) i čiste sječe na velikim površinama, u takve, do tada
samo umjereno korištene šume (slika 2.1-1). Sljedeća u nizu
18
2. POPLAVNE ŠUME
akcija gospodarenja šumama bila je postupna zamjena domaćih
vrsta drveća stranima. Posebno su bile popularne brzorastuće
vrste drveća poput topola, oraha, hrastova, jasena kao i borova
i čempresa. U potrazi za kvalitetnom proizvodnjom drveta
pojavile su se plantažne zasađene brzorastućim vrstama i dobro
oblikovanim i robusnim klonovima. Budući da su sve ove vrste
trebale slične ekološke uvjete, plantaže su često bile pomiješane
s gospodarenim poluprirodnim poplavnim šumama. Tijekom
prošlog stoljeća i do današnjih dana poljoprivreda je uništila
90% europskih poplavnih šuma. Širom svijeta, krčenje šuma,
fragmentacija i konverzija prirodnih poplavnih šuma i dalje su
glavni problem.
Na prijelazu iz 17. u 18. stoljeće uveden je novi val promjena, s
opsežnim odvodnjama i prvim regulacijama vodotoka u riječnim
poplavnim područjima (slika 2.1-2). Do danas su riječni sustavi
u velikoj mjeri promijenjeni kako bi se omogućila plovidba i
proizvodnja hidroelektrične energije. Regulacija riječnih tokova
i odvodnja poplavnih voda dovela je do ozbiljnih posljedica
na područje nizvodno od tih promjena, poput povećane
opasnosti od poplava. Uzvodno, posljedice promijenjene riječne
dinamike uglavnom su ekološke prirode. Kao zaštita od poplave
izgrađeni su zaštitni nasipi koji su uzrokovali ozbiljnu ekološku
fragmentaciju i izoliranjem aluvijalnih šuma ovisnih o poplavnim
vodama. Regulacija vodotoka ometaa prirodnu dinamiku
poplavnih područja s povremenim poplavama i prekida lateralnu
opskrbu hranjivim tvarima. To je značajno narušilo dugoročne
ekološke uvjete, dovelo do gubitka šuma mekih listača i drastično
smanjilo prirodnu obnovu tipičnih šumskih vrsta poput vrba
ili crne topole (slika 2.1-3). Hidroelektrane u kombinaciji s
povećanom brzinom protoka i skraćivanjem prijenosa sedimenta
uzrokuju brzo produbljivanje korita i spuštanje vodostaja. Uz
to, vađenje podzemne vode smanjuje razine podzemne vode.
Ova promijenjena dostupnost vode čini poplavne vrste drveća
osjetljivim na sušu, a očekuje se da će se sušna razdoblja češće
pojavljivati u uvjetima promjene klime.
Slika 2.1-1: Čiste sječe na velikim površinama
promijenile su šumske krajobraze te su nastale
jednodobne gospodarske jedinice
Slika 2.1-2: Promjene u vodotoku i korištenju zemljišta uz rijeku Muru između 1829. i 2020. godine (blizina Bistrice, Prekmurje, Slovenija)

19
2. POPLAVNE ŠUME
Klimatske promjene
Poremećaji šuma i staništa sastavni su dio šumskih ekosustava,
posebno u poplavnim šumama gdje su periodične poplave važne
za održavanje specijaliziranog sastava vrsta. Klimatske promjene,
interakcija zatopljenja, promijenjene oborine kao i promjenjivi
obrazac, učestalost i veličina ekstremnih događaja koji uzajamno
djeluju na šumske poremećaje imat će nepoznate posljedice
na poplavne šume. Već sada se mijenja prikladnost staništa i
njegova ranjivost u trenutnom području rasprostranjenosti
lokalnih poplavnih zajednica šumskih vrsta. Očekuje se da će
biotski poremećaji također promijeniti stanišni raspon štetnika i
patogena što dovodi do novih, rizičnih preklapanja. Uz to, zbog
kraćih životnih ciklusa očekuje se da će sposobnost prilagodbe biti
Slika 2.1-3: Regulacija vodotoka dovela je do gubitka pogodnih staništa za meke
listače i drastično smanjila prirodnu obnovu tipičnih poplavnih vrsta poput vrba
(Salix sp.) ili crne topole (Populus nigra)
20
2. POPLAVNE ŠUME
veća za štetnike i bolesti nego za vrste domaćina. Kao posljedica
toga, interakcije između abiotskih i biotskih štetnih čimbenika
vjerojatno će postati glavni pokretači povećanja populacija
štetnika i bolesti. Slično štetnicima i bolestima, rasprostranjenost
stranih, neautohtonih vrsta biljaka može se povećati  što rezultira
većim konkurentskim pritiskom na autohtone biljne zajednice.
Globalizacija
Još od prapovijesti događa se namjerni prijenos biljaka i životinja
koji je još uvijek uobičajen u šumarstvu, poljoprivredi i vrtlarstvu.
Uz to, globalizacija s međunarodnom trgovinom i putovanjima
danas snažno pridonosi slučajnom širenju stranih vrsta. To može
rezultirati povećanom učestalošću stranih štetnika i bolesti i
stranih biljnih vrsta u šumama. Poplavne šume su vrlo podložne
invaziji stranih biljnih vrsta zbog velike dostupnosti hranjivih
sastojaka, ponavljajućih poremećaja koji uzrokuju povoljne
svjetlosne uvjete i prirodne karakteristike rijeka koje djeluju kao
prijenosnici sjemena i vegetativnog materijala.
Mnogo je vjerojatnije da će se strane vrste štetnika i patogena
proširiti nenamjernim prijenosom od biljnog materijala zbog
svoje male veličine i/ili aktivnog kretanja. Budući da autohtono
drveće nije koevoluiralo sa stranim vrstama štetnika i patogena,
ono je obično osjetljivije na njihov napad od vrsta drveća u
prirodnom staništu tih štetnika i patogena. Zahvaljujući svojoj
patogenosti, strani štetnici i patogeni imaju velik potencijal da
promijene sastav i strukturu šumskih sastojina.
Invazivne strane biljke, štetnici ili patogeni mogu izmijeniti sastav
i strukturu šumskih vrsta što može imati snažan ekološki učinak
mijenjajući pružanje usluga ekosustava u poplavnim šumama.
Nedavno priznanje
Zbog njihove važnosti i nepovoljnog stanja zaštite (slika
2.1-4), poplavne šume nedavno su dobile nacionalno i
međunarodno priznanje te ih se spominje u brojnim procesima
i pravnim dokumentima. Treba naglasiti barem neke:  Ramsarska
konvencija, Forest Europe, Strategija EU-a za biološku raznolikost
do 2030. i Direktiva o staništima. Svi ovi procesi i dokumenti
smatraju poplavne šume vrijednim resursima te pozivaju sve koji
su za njih odgovorni da njima gospodare na održiv način tako da
se stavi u ravnotežu njihov dugoročni razvoj i usluge ekosustava
koje pružaju.

21
2. POPLAVNE ŠUME
Slika 2.1-4: Odumiranje stabala u poplavnim šumama uz Dravu, Hrvatska
22
2. POPLAVNE ŠUME
2.2 Gospodarenje poplavnim šumama
Ravnoteža u  razvoju poplavnih šuma i raznolikih usluga
ekosustava zahtijeva uključivanje novih pristupa održivom
gospodarenju šumama. Dva prikladna pristupa su krajobrazna
perspektiva (bitna u gospodarenju ekosustavima) i koncept
ekološke cjelovitosti. Pri tome prvi treba shvatiti kao integrirano,
holističko gospodarenje šumama na razini krajobraza, a drugi kao
sposobnost poplavne šume da podrži i održi svoje površinske,
strukturne, kompozicijske i funkcionalne komponente.
S gledišta krajobraza, poplavna šuma može se smatrati šumskom
matricom, koja se sastoji od različito oblikovanih šumskih ploha
(kompleksa) i koridora. U većini slučajeva, oba su krajobrazna
elementa heterogena s obzirom na svoju strukturu, jer su u njima
smješteni različiti tipovi i podtipovi šumskih staništa, s jezgrom i
tampon-zonama različite veličine. Razmatrajući neke od učinaka
izolacije, primjerice 1) da je šumsko stanište koje je široko
rasprostranjeno u svom izvornom arealu postojanije od staništa
ograničenog na male dijelove, da je 2) veći tip šumskog staništa
s većim površinama jezgre superiorniji od manjeg staništa i da je
3)  neprekidan tip šumskog staništa robusniji prema utjecajima
izvana od fragmentiranog, jasno je da se ekološki integritet
tipova šumskih staništa povećava s veličinom i kompaktnošću
kompleksa tipova šumskih staništa.
Takvo razumijevanje poplavnih šuma ima nekih prednosti u
odnosu na trenutnu praksu gospodarenja šumama. Poplavna
šuma se smatra cjelinom, umjesto zbrojem zemljišnih dijelova
(odjela).
Trenutačna rasprostranjenost poplavnih šuma (slika 2.2-1)
pokazuje da se uspostavljanje većih kompleksa može postići
boljim prostornim planiranjem šuma i ulaganjem više napora
u raspodjelu dobnih razreda i razvojnih faza. To ne vrijedi za
podtipove riječnih staništa uz vodotoke, koji zbog duguljastog
oblika (slika 2.3-1) često ne može imati vlastita jezgrena područja.
Slijedom toga, ove podtipove staništa treba učinkovito motriti i
njima gospodariti (npr. pojedinačni i skupni sustav selekcije) kako
bi se spriječila njihova fragmentacija. Kao što se pretpostavlja,
gospodarenje kompleksima također predlaže premještanje
plantaža, rasadnika ili sjemenskih sastojina za nespecifične
stanišne vrste od stanišnih tipova jezgara i tampon-zona kako bi
se izbjegao potencijalni prodor invazivnih vrsta i neželjeni učinci
(npr. eventualno oprašivanje, protok hranjiva).
Potrebno je uložiti više napora u bolje razumijevanje biološke
23
2. POPLAVNE ŠUME
raznolikosti, hipoteza o poremećajima (disturbance hypotheses)
i njihovih implikacija na prakse gospodarenja šumama. Među
hipotezama vrijedi istaknuti intermediate disturbance hypothesis
(za koju nemamo adekvatan prijevod na hrvatski) i hipotezu
osiguranja. Prva podrazumijeva da je biološka raznolikost
najveća između dva uzastopna poremećaja, ako je samo
razdoblje između dva uzastopna poremećaja dovoljno dugo
(ni predugo, ni prekratko). Ova hipoteza je primjenjiva na
mnoge šume, uključujući i poplavne. Njezin se ishod lako može
otkriti duž transekta koji se proteže između vodenog kanala i
vanjske granice poplavnog područja (poglavlje 2.3 „Struktura
i ekologija krajobraza riječnoga poplavnoga područja“). U
ovom transektu, pionirske sukcesijske faze, bogate strukturama,
sastavima i tokovima hranjiva (riječne šume), mogu se pronaći u
blizini vodotoka gdje su poremećaji najčešći i najteži. Suprotno
tome, najrazvijenija sukcesijska faza poplavnih šuma, šume hrasta
lužnjaka, obično obitavaju u jezgrama poplavnih područja. Kao
takve i dalje ostaju ovisne o vodnom režimu, ali su sigurnije od
Slika 2.2-1: Gospodarenje šumama na principu odjela (stanišni tipovi Murske šume)
24
2. POPLAVNE ŠUME
čestih poremećaja.
Hipoteza osiguranja bavi se postojećim sastavima vrsta drveća
i njihovim funkcioniranjem. Sugerira da vrste, koje su trenutno
suvišne u funkcioniranju šumskog staništa, mogu u određenom
trenutku, primjerice nakon poremećaja, preuzeti neke funkcije
koje su ranije obavljale nestale vrste. Ta je činjenica značajna za
razumijevanje sastava vrsta drveća tipova i podtipova šumskih
staništa, koje ne treba shvatiti kao trajne i fiksne, već kao
privremene koji se razvijaju u prostoru i vremenu. Hipoteza
osiguranja može igrati značajnu ulogu u budućim poplavnim
šumama. Razlog tome je što mnoge dominantne vrste drveća u
sadašnjim šumskim zajednicama pate od raznih bolesti i štetnih
utjecaja okoliša te stoga mogu lokalno izumrijeti (poglavlje 3.1.2
„Podrška prilagodbi šuma odabirom prikladnog šumskog
reprodukcijskog materijala“ i poglavlja 3.3 „Zdravstveno
stanje šuma“).
Poplavne šume složeni su ekološki sustavi izloženi i ovisni o raznim
prirodnim poremećajima i poremećajima koje je uzrokovao
čovjek. Zbog njihove krhkosti i vjerojatnosti da se učinci štetnih
utjecaja mogu odraziti na većim dijelovima krajobraza riječnog
poplavnog područja, tim bi se šumama trebalo gospodariti u
različitim prostornim razmjerima te u skladu s dobrom praksom
i razvijenim ekološkim znanjem. Oni koji gospodare poplavnim
šumama potiču se na primjenu prikladnih pristupa gospodarenju
šumama, uključujući odgovarajuće prostorno uređenje tipova
i podtipova šumskih staništa poplavnih šuma (prostorno
planiranje), svjesni rizika koji predstavlja izmijenjena riječna
dinamika, klimatske promjene, štetnici i bolesti te invazivne vrste
kako bi se održao ekonomski potencijal i ekološka vrijednost tih
šuma za buduće generacije.

25
26
2. POPLAVNE ŠUME
2.3 Struktura i ekologija krajobraza riječnog poplavnog
područja
U ovom poglavlju izraz riječni povezujemo s krajolikom i vegetacijom
(kao šumski tip), a pojam poplavni s vegetacijom. Međutim,
znanstvena literatura ne  radi strogu razliku između ta dva izraza,
već ih koristi kao sinonime.
Dinamična interakcija između vode i kopna glavni je proces koji
stvara i održava različite tipove krajobraza riječnih poplavnih
područja i stvara različita staništa koja koloniziraju biote (biljni
i životinjski svijet nekog područja), prilagođavaju im se i u njima
prebivaju.
Vrste riječnih krajobraznih poplavnih područja
Neuravnotežena poplavna ravnica: npr. bujična voda, koja je
usmjerena kroz uske kanjone
Uravnotežena poplavna ravnica: ravnica, voda koja vijuga kroz
nekohezivni sedimentni materijal, javljaju se promjene krajolika
Niskogradijentna poplavna ravnica: ravnica, voda koja vijuga
kohezivnim sedimentnim materijalom, zanemarive promjene
krajolika
Riječni krajolik poplavnog područja sastoji se od četiri različite
skupine krajobraznih elemenata, dalje podijeljenih na ekotope
i eko-elemente. Prva i najznačajnija skupina obuhvaća stajaće i
tekuće vode. Povezane mrežom kanala, vode olakšavaju poplavnim
biljkama da nastanjuju različita staništa (mnoge od njih smatraju
zaštitnim biljkama jer pripremaju stanište za dolazak šumskih
pionirskih vrsta), da se održe u njima podržavajući ih tokovima
grubog i sitnozrnatog materijala, tlom i hranjivima.
Druga skupina elemenata predstavlja podzemnu vodu koja je
dio složenijeg sustava nazvanog podzemni vodni rezervoari. Uz
tekuću vodu, podzemne vode su drugi izvor vlage u poplavnim
šumama i postaju kritični čimbenik tijekom sušnih razdoblja.
Pulsiranje razine podzemne vode također stvara i održava vlastita
staništa, nazvana močvarnim šumama.
Treća skupina riječnog krajolika poplavnog područja, koja je
bitna za poplavne biljne zajednice , jest skupina geomorfnih
obilježja. Međusobna povezanost vodnih tokova u krajobrazu
riječnih poplavnih područja stvara vijugave, pletene i isprepletene
kanale koji stvaraju usjeke, otoke, nasipe i valovite ravnice
sklone poplavama, bogate udubinama i grebenima, a sve su
27
2. POPLAVNE ŠUME
to potencijalna staništa pojedinačnih šumskih biljaka i malih
i velikih dijelova šumskih zajednica (slika 2.3-1).Posljednja
skupina elemenata riječnog krajolika poplavnog područja
predstavlja vegetacijski pokrov, u našem slučaju biljne zajednice
poplavnih šuma. Iako ekološki čimbenici koji određuju šumske
biljne zajednice u krajobrazima riječnih poplavnih područja nisu
uvijek toliko prepoznatljivi kao u krajolicima s mnogo oštrijim
ekološkim gradijentima (npr. planinski krajolici, krški krajolici),
poplavne šumske zajednice jako ovise o njima. Nesumnjivo
najkritičniji za njihovo postojanje su stanišni hidroperiodi, makro
i mikro morfološki gradijenti (npr. relativna nadmorska visina),
oborine i tipovi tla.
Predstavljeni čimbenici omogućuju razlikovanje tri glavne
poplavne šumske zajednice duž bočnog transekta koji povezuje
vodni kanal s vanjskom granicom poplavnog područja, a to su
riječne, poplavne i močvarne šume (slika 2.3-2).
Slika 2.3-1: Shema potencijalnih riječnih staništa s obalama, sprudovima, otocima, terasama, nasipima i grebenima.
28
2. POPLAVNE ŠUME
Riječne šume naseljavaju najniža i vodi najbliža staništa kao što
su usjeci, otoci, kao i obale vodotoka, nasipi i ravnice (terase), na
koje utječu promjene protoka vode. Iako su ta staništa sposobna
podnijeti stalne promjene razine vode, dugotrajno zadržavanje
vode i vodene struje, ona koja su izravno susjedna vodotocima
često su nestabilna. Nestabilnost je posljedica strujanja koje
nagrizaju neutvrđene prirodne i poluprirodne obale rijeka,
prevoze aluvijalni materijal u korita, ispiru nastanjene biljne
zajednice i olakšavaju kolonizaciju novih staništa. Plodnost tla na
ovim mjestima je siromašna zbog dugotrajne zasićenosti vodom i
nerazvijenih tala. Topole (Populus sp.), jaseni (Fraxinus sp.), vrbe
(Salix sp.) i brijestovi (Ulmus sp.) rastu na dobro dreniranim,
stabiliziranim mjestima. Suprotno tome, pionirske vrbe (Salix
eleagnos, S. purpurea, S. caprea, S. cinerea, S.alba), te siva i crna
johe (Alnus incana, A. glutinosa ) javljaju se na mjestima uz vodu
(tj. obale, sprudovi, otoci).
Slika 2.3-2: Bočni transekt s tipičnim poplavnim tipovima šuma
Slika 2.3-3: a) Kolonizacija novih staništa na riječnim otocima; b) Stabilizirana područja sposobna su podnijeti stalne promjene razine vode, ali također je
erozija riječnih obala ključna komponenta sustava; c) Poplavno područje kolonizirano vrbama.
a
b
c
29
2. POPLAVNE ŠUME
Druga vrsta staništa su više poplavne ravnice koje su izvan dosega
promjena toka, ali još uvijek unutar granica redovito poplavljenih
područja (poplavnih tokova). Ta su područja uglavnom naseljena
tipičnim poplavnim šumama s vrstama drveća kao što su brijest
(Ulmus laevis), hrast lužnjak (Quercus robur), bijeli grab (Carpinus
betulus) i jasen (Fraxinus excelsior, F. angustifolia) te povremeno
gorski i poljski javor (Acer pseudoplatanus, A. campestre), pri
čemu obje potonje vrste zahtijevaju dobro drenirana tla i vrlo
kratkotrajno poplavljivanje. Osim javora (Acer sp.) i pratećih
vrsta, poput lipe (Tilia sp.) i trešnje (Prunus avium) ), ostatak
vrsta obitava na redovito plavljenim mjestima s ponekad slabo
dreniranim tlima. Ipak, za razliku od riječnih šuma, koje su vrlo
tolerantne na vlagu i dugotrajno poplavljivanje i stajaću vodu,
poplavne šume preferiraju redovite sezonske poplave. Kako ove
šume naseljavaju i mjesta udaljena od vodenih kanala, gdje su
razdoblja plavljenja znatno kraća, više su ovisne o podzemnim
vodama i oborinama. Oborine su posebno važne u sušnim
razdobljima prije listanja drveća, jer je nekim vrstama, poput
hrasta lužnjaka, potrebno dovoljno vode za stvaranje provodnog
sustava za provođenje vode i otopljenih hranjivih sastojaka od
lišća do korijenja.
Posljednja vrsta poplavnih šuma su močvarne šume. Nastanjuju
male i velike depresije u poplavnim ravnicama, od kojih su
hidromorfna glejna tla slabo drenirana zbog visokih podzemnih
voda i dugotrajnog potapanja. Za razliku od riječnih i tipičnih
poplavnih šuma, ove šume mogu preživjeti na mjestima s čestim
anaerobnim uvjetima uzrokovanim stajaćim vodama. Glavna
vrsta ovih šuma je crna joha (Alnus glutinosa). Međutim, zbog
valovitih terena (često u rasponu od jednog metra), na manje
poplavljenim mjestima rastu brijest (Ulmus laevis), hrast lužnjak
(Quercus robur) i jasen (Fraxinus sp.).
S obzirom na krajobraz riječnog poplavnog područja u cjelini,
ravnice sklone poplavama su mjesta na kojima se proizvodi,
skladišti i razgrađuje najveći volumen hranjivih tvari, te se
transportira na druga manje plodna mjesta tijekom poplava.
Slika 2.3-4: Poplavna šuma s Fraxinus excelsior, Ulmus
laevis i Quercus robur izvan dosega promjena toka, ali još
uvijek unutar granica redovito poplavljenih područja
Slika 2.3-5: Močvarne šume crne johe
30
31
2. POPLAVNE ŠUME
2.4 Tipovi šumskih staništa
Uvod
Poplavna područja uz rijeke Muru, Dravu i Dunav dom su
mnogim tipovima i podtipovima šumskih staništa. Kako bi ih
sačuvali, mnogi od njih su službeno definirani i uključeni u mrežu
Natura 2000. Možda najraširenije, s ekološkog, ekonomskog
i društvenog gledišta poznate i relevantne su aluvijalne šume
*91E0 s Alnus glutinosa i Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion
incanae, Salicion albae), 91F0 Poplavne mješovite šume Quercus
robur, Ulmus laevis i Ulmus minor, Fraxinus excelsior ili Fraxinus
angustifolia, duž velikih rijeka (Ulmenion minoris), 91L0 ilirskih
šuma hrasta i graba (Erythronio-Carpinion) i 9160 sub-atlantskog
i srednjoeuropskog hrasta ili hrasta-graba u Carpinion betuli.
Četiri tipa šumskih staništa razlikuju se u svojoj ekologiji.
Prvi i najheterogeniji tip šumskog staništa *91E0 obuhvaća
različite podtipove staništa, koji obično pripadaju dvjema većim
skupinama, iz praktičnih razloga nazvanih šumarcima vrbe i crne
johe. Šumarak vrbe je tipični predstavnik riječne šume jer obitava
na vlažnim, često poplavljenim, ali dobro dreniranim mjestima
uz vodotok (slika 2.4-1). Suprotno tome, podtip staništa šume
crne johe obično naseljava mokra i slabo drenirana područja u
poplavnom području i tvori močvarne šume. Takve lokalitete
često karakteriziraju anaerobni uvjeti uzrokovani dugotrajnim
poplavama i stajaćim vodama te teškim tlima.
Ostali šumski stanišni tipovi nastanjuju jezgre poplavnih
područja i stoga su nazvana tipičnim poplavnim šumama.
Njihova dominantna vrsta je hrast lužnjak. Međutim, za razliku
od močvarnih šuma crne johe, šumske zajednice hrasta lužnjaka
uvelike ovise o redovnim poplavama uzrokovanim tekućom
vodom, podzemnim vodama i oborinama. Razlike u sastavu vrsta
drveća među ovim stanišnim vrstama su često teško uočljive, a
posljedica su suptilnih promjena u nadmorskim visinama na
valovitom terenu.
Slika 2.4-1: Prirodni šumarci vrbe u Bavarskoj, Njemačka
32
2. POPLAVNE ŠUME
Tip šumskog staništa *91E0 Aluvijalne šume s Alnus glutinosa
i Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion
albae)
Prioritetni tip šumskog staništa *91E0 sadrži tri podtipa. Prvi,
koja pripada šumarcima vrba, obično razvija dva sukcesivna
prikaza. Prilično nestabilna pionirska faza naseljava mjesta uz
vodotoke kao što su usjeci, prudovi i otoci, a sastoji se od grmlja
i malih stabala vrbe i johe (Salix sp., Alnus sp.). Suprotno tome,
razvijeniji stadij sastoji se od većih vrba (Salix sp.), joha (Alnus
sp.), brijestova (Ulmus sp.) i jasena (Fraxinus sp.). Obično se nalazi
na stabiliziranim susjednim ravnicama koje su često izložene
redovitim poplavama uzrokovanim promjenama protoka vode.
Plodnost tla na oba staništa loša je zbog sedimentnih tala,
sastavljenih od grubog i sitnozrnatog šljunka, pijeska i mulja. Na
stabiliziranim mjestima razvijaju se hidromorfna tla.
Drugi podtip staništa karakteriziraju drvenaste galerije uz obale
vodotoka, uglavnom sastavljene od velikih stabala bijele vrbe
(Salix alba) i crne topole (Populus nigra). Obje vrste također
tvore pojedinačne sastojine. Takva mjesta su dobro do umjereno
drenirana i često se sastoje od umjereno dubokih i dubokih
ilovača i glinovitih tala.
Posljednji podtip staništa predstavljaju nizinske močvarne šume
crne johe (Alnus glutinosa). Ovaj podtip staništa nastanjuje
najniže razine terena u poplavnim ravnicama, a veći su dio godine
poplavljeni stajaćim vodama zbog oborina i podzemnih voda.
Crna joha tvori homogene i mješovite sastojine. Kod mješovitih
šuma, teren je valovit i tako razvija močvarne i više lokalitete, pri
čemu na višim često žive hrast lužnjak (Quercus robur), brijest
(Ulmus laevis), jasen (Fraxinus excelsior) i slične vrste.
Ovaj je stanišni tip bogat vrbom, topolom, brijestom, jasenom
i različitim vrstama grmlja te objedinjuje mnoštvo šumskih
zajednica. Pomlađivanje ovog stanišnog tipa razlikuje se od
lokaliteta do lokaliteta. Strukture staništa riječnih šuma, uz
vodotoke, aktivne i neaktivne riječne zavoje, s vrbama i malim
močvarnim šumarcima crne johe prirodno se pomlađuju. Za
razliku od njih, sastojine vrbe, topole i crne johe mogu se i
umjetno pomladiti (primjer: šume crne johe Črni i Polanski Log,
smještena između sela Mala Polana i Mostje/Banuta u Sloveniji).
Glavni razlog je agresivna prizemna vegetacija koja guši pomladak
i otežava (ili čak ) proces klijanja (nema dodira s tlom).
Ovo šumsko stanište ima veliku ekološku ulogu. Kako je ono
kombinacija kopnenog i vodenog okoliš, dom je brojnim biljnim
33
2. POPLAVNE ŠUME
i životinjskim vrstama. Također ima ogromnu zaštitnu ulogu jer
regulira režim i ciklus vode i na taj način doprinosi sigurnosti od
poplava. Također je važna njegova uloga s gledišta gospodarenja
šumama. Poznato je da sastojine crne johe, bijele vrbe i topole
proizvode kvalitetnu i brzo rastuću drvnu građu koja se koristi u
drvnoj i energetskoj industriji.
Mnogo podtipova ovog riječnog šumskog staništa osjetljivo je i
vrlo podložno odumiranju i uništavanju. Najznačajniji čimbenici
koji utječu na njihovu daljnju postojanost u okolišu su njihova
posebnost/rijetkost, oblici njihovih staništa, dodirivanje s
kompaktnijim šumskim zajednicama i zadiranje/uništavanje
od strane čovjeka. Prva dva čimbenika su čisto ekološki. Oblici
staništa mogu se održati i poboljšati održavanjem njihovih
temeljnih područja stabilnim i bez konkurencije domaćih i
stranih vrsta drveća koje ih ugrožavaju. Ljudska zadiranja, poput
fragmentacije staništa, odvodnje zbog poljoprivrede, prenamjene
zemljišta, trebaju se pažljivo planirati, motriti i regulirati
odgovarajućim zakonodavstvom.
91F0 Poplavne mješovite šume Quercus robur, Ulmus laevis
i Ulmus minor, Fraxinus excelsior ili Fraxinus angustifolia,
uz velike rijeke (Ulmenion minoris), 91L0 šume ilirskog
hrasta-graba (Erythronio-Carpinion) i 9160 sub-atlantski i
srednjoeuropski hrast ili hrast-grab od Carpiniona
Tipovi staništa s kodovima 91F0, 91L0 i 9160 imaju sličnu
ekologiju i često se mogu razlikovati samo u smislu specifičnih
čimbenika kao što su sposobnost odvodnje, vrsta tla, vlaga,
oborine, prisutnost podzemne vode i režim poplave. U
smislu sukcesije ti se plavni tipovi šumskih staništa smatraju
najrazvijenijim od svih riječnih poplavnih šuma. Vrijedi
spomenuti da se tip šumskog staništa 9160 često smatra samo
drugačije klasificiranim stanišnim tipom 91F0.
Zbog neravnomjerno nataloženih tala, aluvijalne poplavne ravnice
nisu uistinu ravne. Njihove valovitosti na razini mikroreljefa
stvaraju razna staništa (što su niža, to su vlažnija i obratno) za
prizemnu vegetaciju, grmlje i vrste drveća koja se razlikuju s
obzirom na to kako podnose vlagu. Staništa su uglavnom slabo
drenirana i sastavljena od umjereno dubokih ili dubokih ilovastih,
glinovitih, pa čak i sedimentnih čestica i materijala.
Razlike u sastavu vrsta drveća u ova tri tipa staništa su vrlo često
neprimjetne. U sva tri tipa dominira hrast lužnjak (Quercus robur)
koji je pomiješan s brijestom (Ulmus laevis), jasenom (Fraxinus
34
2. POPLAVNE ŠUME
angustifolia, F. excelsior) i nekim drugim popratnim vrstama.
Međutim, ako je ravnica dovoljno povišena i time manje izložena
dugotrajnim poplavama, u njoj se nalaze i grab (Carpinus betulus),
javor mliječ (Acer platanoides) i neke druge vrste koje teže
podnose vlagu u tlu. Stoga značajno kraća poplava, kao i manje
vlažan teren, čine glavne razlike između tipova šumskih staništa
91F0 / 9160 i 91L0. Unatoč tome, sve tri vrste staništa imaju
mnoštvo vrsta  drveća, grmlja i prizemnog rašća.
Porijeklo ovih tipova staništa poplavnih šuma uvelike se razlikuje.
Iako su njihovi opisi slični prirodno obnovljenim staništima, veliki
kompleksi se često osnivaju umjetnim putem (sadnjom mladica i
sjetvom žira. Prirodna obnova hrasta lužnjaka izazovna je i često
neuspješna. Glavni su čimbenici potreba za svjetlošću, prisutnost
mnogih vrsta kralježnjaka, nedovoljno plodonošenje, agresivna
prizemna vegetacija, brštenje divljači i transport materijala
tijekom poplava (poglavlje 3.1.4 „Prirodna i sjemenska obnova
sastojina hrasta lužnjaka“).
Potencijal gospodarenja šumama poplavnih tipova staništa 91F0 i
91E0 je velik. Kao i svi tipovi staništa poplavnih šuma, pridonose
vodnom režimu i kruženju vode i obitavalište je mnogim biljnim
i životinjskim vrstama. Uz to, drvo hrasta lužnjaka i primiješanih
vrsta poput brijesta, jasena i povremeno graba vrijedno je u drvnoj
industriji gdje se koristi u proizvodnji furnira, dasaka, namještaja
i drvene galanterije (poglavlje 3.2.2 „Optimizacija proizvodnje
trupaca visoke kvalitete u sastojinama tvrdih listača“).
Kako sva tri tipa šumskih staništa nastanjuju ekološki slične
položaje, na sve njih utječu istih nepovoljni čimbenici, tj. sustavi
odvodnje, biljne bolesti, prodor stranih i konkurentnijih vrsta
drveća, kao i fragmentacija i prenamjena zemljišta. Čini se da
su daleko najštetniji čimbenici biljne bolesti, koje su dovele do
lokalnog izumiranja nekih od elementarnih vrsta drveća ovih
staništa i snižene podzemne vode koja je nastala zbog isušivanja
susjednih poljoprivrednih zemljišta.

35
36
2. POPLAVNE ŠUME
2.5 Uobičajeni oblici gospodarenja u poplavnim šumama
Iako se na prvi pogled čini da su poplavne šumske zajednice stabilne
tijekom vremena, one su izložene raznim poremećajima koji se
mijenjaju s obzirom na njihovu blizinu vodotocima. Posljedično,
sastojine uz vodotoke izloženije su promjenama vodenog toka,
poplavama, jakim strujama i prijenosu materijala i naslagama što
je vidljivo u slomljenim i srušenim stablima, ranama na deblima,
ispranim tlima i organskim tvarima, zajedno sa sjemenjem,
klijancima i mladim biljkama. Suprotno tome, sastojine
udaljenije od izravnih utjecaja vode izloženije su dugotrajnom
prekomjernom plavljenju i redovnom gospodarenju šumama.
Prirodno, sve šume povremeno su izložene šumskim požarima,
snažnim vjetrovima i snježnim olujama, što rezultira izgorenim,
izvaljenim i slomljenim stablima na većim površinama), ali
poplavne vrste drveća posebno su prilagođene ekološkim nišama
koje su često ugrožene poplavama.
Kako bi se prilagodili okolišnim uvjetima koji se neprestano
mijenjaju, vrste drveća i grmlja razvili su dva suprotna
mehanizma regeneracije i razmnožavanja; aseksualno vegetativno
razmnožavanje, u gospodarenju šumama poznato kao uzgajanje
iz panja i kloniranje, te spolna regeneracija iz sjemena. Uzgajanje
iz panja, najranije poznati način vegetativnog razmnožavanja,
obilježje je šuma niskog uzgojnog oblika ili panjač (mala stabla
zbog kratkih perioda rotacije), dok druga tehnika regeneracija iz
sjemena daje šume visokog uzgojnog oblika ili sjemenjače s visokim
i zrelim drvećem.
Panjače i sjemenjače su dva su najčešća uzgojna oblika poplavnih
šuma. Zbog nestabilnih stanišnih uvjeta i gospodarenja na malim
površinama, prevladavaju panjače. Njihove su najčešće lokacije
sprudovi i otoci tik uz vodotok, obale kao i najniže terase. Većinu
ovih lokaliteta nastanjuju grmovi vrbe i johe, dok se topola,
jasen, brijest i hrast mogu pojaviti u stabilnijim i sušnijim nižim
ravnicama.
Panjače se javljaju i u tipičnim poplavnim ravnicama, daleko od
vodotoka. Unatoč tome, zbog promijenjenih ljudskih potreba
i prioriteta prije otprilike 200 godina, velika područja panjača
zamijenjena su visokim šumama, stvorenim prirodnom obnovom
i sadnjom žira (slika 2.5-1). Glavni razlog te promjene bila je
proizvodnja visokokvalitetne građe za drvnu industriju. Najčešće
vrste drveća koje čine visoke šume su hrast, brijest, jasen, grab
i neke pridružene vrste. Uz to, bijela vrba, crna topola i razni
klonovi topola, također se koriste u formiranju velikih šumskih
kompleksa.
37
2. POPLAVNE ŠUME
Posljednji, također vrlo tradicionalni oblik sastojina koji je
gotovo nestao iz poplavnih šuma je panjača sa pojedinačnim
sjemenjacima (standardima). Ovaj oblik ima obilježja oba
spomenuta oblika, jer sadrži određeni broj velikih i visokih
stabala, tradicionalno hrasta i jasena koji dominiraju u gornjoj
etaži krošanja i panjače, koja dominira u donjoj etaži. Visoko
drveće koje se tradicionalno uzgajalo sjemenom često se naziva
sjemenjacima (standardima). Donja etaža se više puta siječe i
vegetativno regenerira dok sjemenjaci ne sazriju. Ovaj sustav
primjenjuje dva različita razdoblja ophodne, ophodnja donje etaže
je višestruko (najmanje tri) puta kraća od ophodnje sjemenjaka.
Što se tiče sječe sjemenjaka ona može biti vrlo slična stablimičnoj
ili grupimičnoj selekciji.
Sva tri oblika igraju važnu ulogu u očuvanju poplavnih šuma.
Iako je potencijal visokih šuma koje doprinose poboljšanju
genofonda, drvenaste biomase i proizvodnji visokokvalitetne
proizvodnje drva prilično dobro istražen, studije koje se bave
panjačama i srednjim šumama još uvijek su u tijeku. Nedavna
istraživanja u mnogim različitim šumskim okolišima pokazuju da
su njihovi sastavi vrsta drveća općenito raznolikiji u usporedbi sa
sastavima visokih šuma i da mogu značajno pridonijeti očuvanju
nekih vrsta koje imaju veće zahtjeve za svjetlosti. Nadalje, obje
varijante panjača vrlo su stare tehnike gospodarenja šumama koje
su tijekom posljednjih stoljeća značajno pridonijele društvenom
razvoju u mnogim europskim regijama i stoga bi trebale zaslužiti
da budu sačuvane kao kulturna baština. Konačno, za razliku od
konvencionalnog grupimičnog sijeka („Femelschlag“) koji je vrlo
pogodan za upravljanje većim šumskim predjelima, oba oblika
panjača, posebno onaj sa standardima, vrlo su prikladni za male
šumovlasnike jer im mogu pružiti razne drvne sortimente (npr.
drvo i drvo za ogrjev) i ne drvne proizvode.
Slika 2.5-1: Povijesna fotografija solitarnog stabla
jasena ispred velikog jednolično obnovljenog područja u
Vinkovcima, Slavonija, Hrvatska
38

39
3. SMJERNICE ZA
GOSPODARENJE
POPLAVNIM ŠUMAMA
3.1 Obnova šuma i genetika
3.1.1	Odabrati prirodnu ili umjetnu obnovu?
Marjana Westergren, Gregor Božič, László Nagy
Uvod
Obnova je najvažniji dio životnog ciklusa šume. To je faza kroz
koju se šuma prirodnim odabirom može prilagoditi izmijenjenim
uvjetima okoliša.
I prirodna i umjetna obnova imaju važnu ulogu u prirodi bliskom
održivom gospodarenju poplavnim šumama. Kad je moguće,
treba poticati prirodnu obnovu jer
•
prirodni odabir već je djelovao na potomstvo tijekom
klijanja i ranog razvoja klijanaca što je rezultiralo njihovom
povećanom prilagodljivosti
•
izbor smjese vrsta može se temeljiti na autohtonim vrstama
drveća
•
manje košta.
Međutim, prirodna obnova često nije moguća u poplavnim
šumama jer je sastav vrsta drveća previše promijenjen, prizemna
vegetacija (često sastavljena od stranih biljnih vrsta) vrlo je gusta
i može spriječiti potrebne uvjete svjetlosti i vlage; previše je
promijenjena i fluvijalna dinamika, prevelik je utjecaj ispaše itd.
U takvim slučajevima rješenje je umjetna obnova. Umjetnom
obnovom, šumovlasnik također može manipulirati sastavom
vrsta drveća i očekivanim drvnim sortimentom kako bi postigao
što bolje financijske prihode.
Za umjetnu obnovu može poslužiti sjeme (npr. kod hrastova) ili
sadnice, reznice, izdanci iz panja i korijena (kod vrba, crne topole,
crne johe).
Najbolja opcija za umjetnu obnovu je pristup visokokvalitetnom
šumskom reprodukcijskom materijalu koji ima povećanu
toleranciju na biotski i abiotski stres. Proizvodnja takvog
materijala podrazumijeva odgovarajući odabir izvora sjemena,
40
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
sakupljanje i preradu sjemena, poticanje genetske raznolikosti
i dobre rasadničarske uvjete koji također potiču mikorizu. Sa
stajališta očuvanja genetske raznolikosti, to znači da sjeme
treba sakupljati u jednakim količinama od odgovarajućeg broja
odraslih, obično najmanje 25, bolje 50, nepovezanih stabala koja
su prilagođena trenutnim ili mogućim budućim uvjetima okoliša.
Korištenje kvalitetnog i testiranog šumskog reprodukcijskog
materijala obično će imati najvišu genetsku kvalitetu i donijeti
najveću dodanu vrijednost šumarstvu.
I prirodna i umjetna obnova šuma važni su u poplavnim šumama
prekograničnog rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav. Prema
stručnoj procjeni u okviru projekta REFOCuS, prirodna obnova
prevladava u Srbiji (64%) i Hrvatskoj (80%), dok u Mađarskoj,
Sloveniji i Austriji prevladava umjetna obnova s 80%, 75% i 60%
cjelokupne obnove šuma u rezervatu biosfere. Na ove brojke
snažno utječu prevladavajući tipovi šuma i odgovarajuće tehnike
obnove. Prirodna obnova je najbolja za hrast i vrbe, ali donosi
manje uspjeha kad se radi o ostalim poplavnim vrstama.
Vodeća načela za obnovu poplavnih šuma
I prirodna i umjetna obnova trebaju slijediti vodeća načela koja
se temelje na prirodnim procesima poplavnih šuma i uzeti u obzir
biologiju i ekologiju vrsta drveća. Ova su vodeća načela:
•
Izbor vrsta drveća i provenijencija trebao bi biti prilagođen
uvjetima koji vladaju na šumskim staništima. To
podrazumijeva korištenje vrsta i provenijencija koje su dobro
prilagođene lokalnim uvjetima i stoga otpornije na biotske i
abiotske štetne čimbenike.
•
Pretpostavka je da su domaće vrste drveća i provenijencije
Slika 3.1.1-1: Obnova šume mekih listača uz rijeku Muru u Sloveniji; a) Prirodna obnova; b) Rezultat umjetne obnove bijele vrbe na
aluvijalnom staništu
a
b
41
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
bolje prilagođene lokalnim uvjetima budući da su
koevoluirali s drugim biljnim i životinjskim vrstama u
određenom području i to područje predstavlja najbolje
stanište za njih. Ipak zbog klimatskih promjena to ne mora
uvijek biti najbolja opcija. Ponekad je prikladnije nabavljanje
šumskog reprodukcijskog materijala iz susjednih područja
(poglavlje 3.1.2 „Podrška prilagodbi šuma pravilnim
prijenosom šumskog reprodukcijskog materijala“).
•
Strane vrste drveća treba saditi samo ako nisu invazivne i u
situacijama kada je to ekonomska potreba ili kao osiguranje
kada sve autohtone vrste drveća propadaju. Pri tome se
moraju poštivati zakonske odredbe vezane za unos stranih
vrsta drveća. U svim slučajevima, strane vrste drveća trebale
bi biti zastupljene u manjoj mjeri.
•
Unošenje bilo koje strane vrste može poremetiti simbiozu
unutar staništa i dovesti do smanjenja biološke raznolikosti.
Ako prisutnost stranih vrsta ima štetne učinke, protrebno ih
je ukloniti prije ili tijekom obnove.
•
Tijekom obnove posebnu pozornost treba dati zaštiti rijetkih
i ugroženih vrsta drveća i provenijencija.
•
Gustoća populacije divljači mora biti u ravnoteži s
kapacitetom staništa.
Prirodna obnova
Kad god je moguće, prioritet treba dati prirodnoj obnovi. Da bi
prirodna obnova bila uspješna i potaknula očuvanje genetske
raznolikosti, u sastojini mora biti prisutno najmanje 50 zdravih
sjemenskih stabala ciljanih vrsta drveća, odvojenih najmanje 30 m
kako bi se izbjeglo srodstvo. Istodobno, prizemno rašće ne smije
biti pregusto. Nakon uspješne selekcije sadnica, odrasla stabla u
sastojini moraju se sjeći na način da se omoguće odgovarajući
uvjeti svjetlosti i vlage za razvoj mladica ciljanih vrsta drveća.
Prirodna obnova  najbolje uspijeva kod hrastova i vrba, a donekle
i topola.  Uspješna prirodna obnova topole zahtijeva povoljan
raspored padalina, podzemnu vodu bogatu hranjivim tvarima
i prisutnost prikladne površine, osigurane odgovarajućom
riječnom dinamikom. Plavljena područja s nedostatkom kisika
nisu prikladna. Međutim, prirodna obnova crne topole može se
sastojati i od hibrida sa stranim vrstama topolama. Zbog toga se
u Mađarskoj ne koristi prirodna obnova crne topole. Prirodna
obnova vrba i topola u Hrvatskoj gotovo da i ne postoji.
Ako je uspjeh prirodne obnove slab, kao dopunu prirodnoj obnovi
42
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
može se provesti podsadnja ili treba provesti umjetnu obnovu.
Otvaranje sklopa krošanja
Kako bi se potaknula prirodna obnova, otvaranje sklopa krošanja
potiče odrasla stabla na proizvodnju sjemena i osigurava dovoljno
svjetla na tlu. Međutim, prejako otvaranje sklopa može rezultirati
gustim slojem prizemnog rašća što sprječava prirodnu obnovu.
Moguće je stvoriti različite uvjete osvjetljenja, podešavajući
odgovarajuće uvjete za različite vrste.
Priprema tla
Za crnu topolu i vrbe potrebno je narušeno tlo na pjeskovitoj
podlozi za uspostavu prirodne obnove prije postavljanja sjemena,
tj. u proljeće, ako nijedan prirodni geomorfološki proces nije
stvorio odgovarajuće stanište. Za ostale vrste drveća, ako je
potrebno, sloj grmlja ili prizemnog rašća treba sjeći ili kositi
krajem ljeta prije sijanja sjemena. Ponekad se tlo mora preorati
kako bi se olakšalo klijanje sjemena.
Zaštita od divljači
Uspješna obnova, posebno u područjima koja obiluju jelenskom
divljači i divljim svinjama, ovisi o gospodarenju divljači. Pomladne
površine moraju biti ograđene, a ograda treba biti ukopana u tlo
najmanje 30 cm kako bi se spriječilo da ih životinje maknu.
Slika 3.1.1-2: Prirodna obnova tvrdih listača
43
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Umjetna obnova
Umjetna obnova koristi se u situacijama kada prirodna obnova
nije moguća ili dovoljna. To uključuje, ali nije ograničeno
na: potrebu za promjenom sastava vrsta drveća, nedostatak
odgovarajućih svjetlosnih uvjeta zbog guste prizemne vegetacije
(koja se može sastojati i od stranih biljnih vrsta), sniženi vodostaji
koji sprječavaju prirodnu obnovu itd. Umjetna obnova se stoga
uglavnom koristi za obnovu starih poplavnih sastojina, za
obnavljanje sastojina narušenog zdravstvenog stanja zbog bolesti,
štetnika ili vjetroloma, za uspostavljanje novih poplavnih šuma
na golim površinama (supstitucija plantaža, pošumljavanje), kod
vrsta koje se teško pomlađuju prirodnim putem te za osiguravanje
genetske raznolikosti i potporu prirodnim procesima koje vode k
otpornijim i fleksibilnijim šumama.
Priprema tla
Prije sadnje ili sjetve mora se ukloniti većina ostataka, poput
panjeva ili grana, koja je ostala nakon uklanjanja stabala. Pri tome
treba ostaviti i do 10% drvnog ostatka u svrhu zaštite biološke
raznolikosti jer pružaju stanište brojnim životinjama i gljivama
(poglavlje 3.2.6 „Gospodarenje šumama topola i njihova
raznolikost“). Ako su prisutni korovi poput kupine (Rubus sp.),
grmlje ili strane vrste biljaka, njih također treba ukloniti prije
sjetve ili sadnje (slika 3.1.1-4).
Na osjetljivim tlima i na osjetljivim staništima kao što su močvare,
mala korita itd. treba izbjegavati upotrebu teških strojeva jer
uzrokuju oštećenje i sabijanje tla.
Selekcija šumskog reprodukcijskog materijala
Postoje četiri kategorije šumskog reprodukcijskog materijala:
poznato porijeklo, selekcioniran, kvalificiran i testiran. Genetska
kvaliteta i kontrola obilježja umjetno obnovljene sastojine
povećava se od kategorije poznato porijeklo do kategorije
testiran. Općenito, kvalificirani i testirani reproduktivni materijal
proizaći će iz sjemenskih sastojina, roditelja iz obitelji, klonova ili
klonskih smjesa, dok reproduktivni materijal  poznatog porijekla
može potjecati iz sjemenskih izvora ili sastojina, a selekcionirani
reproduktivni materijal iz šumskih sastojina pokazuje vizualnu
superiornost u brojnim važnim karakteristikama.
Kad je moguće, treba koristiti kvalificirani ili testirani šumski
reprodukcijski materijal. Kad to nije moguće, selekcionirani
materijal ima prednost pred onim iz kategorije poznato porijeklo.
Međutim, kvalificirani i testirani šumski reprodukcijski materijal
često je rezultat intenzivnih uzgojnih aktivnosti, što uključuje
smanjenje genetske raznolikosti.
44
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Mora se poštivati nacionalno zakonodavstvo o podrijetlu
šumskog reprodukcijskog materijala koji će se koristiti.
Selekcija vrsta
Za umjetnu obnovu u poplavnim šumama preporučuju se
različite vrste, ovisno o staništu. (1) Riječni grm vrbe pionirska je
vegetacija koja se posebno razvija na obalama rijeka; povezan je s
većim rijekama i često tvori uski pojas između korita i šuma meke
bjelogorice. Grmlje vrba obično zauzima područja koja nemaju
površinsku odvodnju kao i stara jezera i zavoje rijeke. (2) Poplavne
šume meke bjelogorice rastu u donjim dijelovima poplavnih
područja. Takve higrofilne šume kojima dominiraju vrbe i topole
i dalje se redovito plave. (3) Poplavne šume tvrde bjelogorice
javljaju se na višim dijelovima stvarnih ili bivših poplavnih ravnica
u nizinama, širokim dolinama brežuljkastih područja i u podnožju
gorja. (4) Prijelazne šume uključuju jako transformirane, umjetne
šume ili plantaže kojima se intenzivno gospodari.
Vrsta
Grmlje vrbe
Šuma meke bjelogorice
Šuma tvrde bjelogorice
Prijelazne šume
Acer campestre
X
X
Acer pseudoplatanus
X
X
Alnus glutinosa
X
X
X
Alnus incana
X
X
X
Carpinus betulus
X
X
Fraxinus angustifolia
X
X
Fraxinus excelsior
X
X
Juglans nigra
X
Malus sylvestris
X
X
Prunus avium
X
X
X
Prunus padus
X
X
X
Populus alba
X
X
X
Populus hybrids
X
Populus nigra
X
X
X
X
Populus x canescens
X
X
Pyrus pyraster
X
X
Quercus robur
X
X
Salix alba
X
X
X
Salix fragilis
X
X
X
other Salix spp.*
X
Tilia cordata
X
X
Ulmus glabra
X
X
Ulmus laevis
X
X
Ulmus minor
X
X
Tabica 3.1.1-1: Vrste drveća koje se preporučuje koristiti za umjetnu obnovu u poplavnim šumama, ovisno o vrsti staništa.
*uključujući S. cinerea, S. eleagnos, S. purpurea, S. triandra, S. viminalis, S. daphnoides, S. fragilis, S. petandra
45
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Kada je korištenje stranih vrsta drveća opravdano i dopušteno
zakonodavstvom, mogu se koristiti strane vrste topola i njihovi
hibridi kao i crni orah (Juglans nigra). Svaka odluka treba biti
pažljivo donesena, dobro isplanirana, a sve radnje se moraju
pratiti. Bagrem (Robinia pseudoacacia) i crveni hrast (Quercus
rubra), dvije vrste koje su česte u poplavnim šumama, ponekad su
konkurentnije od domaćih vrsta i njihovo nekontrolirano širenje
može dovesti do gubitka biološke raznolikosti. Iako su bagrem i
crni orah važne strane vrste s mnogim prednostima za vlasnike
šuma i druge dionike, poput pčelara, treba izbjegavati intenzivne
plantaže u neposrednoj blizini šumskih rezervata i ugroženih
staništa kako bi se spriječila daljnja invazija.
Sadnja stranih vrsta drveća u poplavne šume moguća je samo ako
to dopušta odgovarajuće zakonodavstvo koje regulira šumarstvo
i zaštitu prirode.
Sjetva i sadnja
U poplavnim šumama sjetva ili sadnja na većim otvorenim
površinama ima bolji uspjeh. Veličina površine sadnje ispod
1 ha potiče kolonizaciju invazivne vegetacije koja pokriva tlo.
Međutim, u nekim zemljama trenutačno zakonodavstvo nalaže
najveću veličinu otvorene površine za sadnju, koja je često
premala za optimalan uspjeh.
Sadnju treba provoditi između listopada i ožujka kada sadnice
potpuno miruju i najbolje podnose stres uzrokovan podizanjem,
rukovanjem, skladištenjem, transportom i samom sadnjom.
Ovisno o udaljenosti između zasađenih sadnica u rasponu od 3
do 2 m, za površinu od 1 ha bit će potrebno između 1100 i 2500
sadnica.
Za većinu poplavnih vrsta drveća najbolja starost sadnica je 1 + 2
kada su sadnice stare tri godine. Za hrast, sadnice koje se sade u
male rupe trebale bi biti visoke od 1 do 1,3 m. Sadnice crne topole
i vrbe trebale bi biti visoke između 2 i 4 m i zasađene u dubine od
0,8 do 1 m.
Ponekad se sjetvi hrasta može dati prednost pred sadnjom zbog
manjeg intenziteta posla i postizanja usporedivih rezultata ukoliko se
divljači, posebno divljoj svinji, može onemogućiti pristup području
obnove (postavljanjem ograde). Na ravnom terenu uspješnom se
pokazala sjetva žira u proljeće specijaliziranim strojem koji otvara
tlo i istovremeno sije žir (poglavlje 3.1.4 „Prirodna obnova i
obnova sjemenom sastojina hrasta lužnjaka“). Na brdovitom
terenu uspješnom se pokazala sjetva dva do četiri žira, u proljeće, u
male rupe nakon ručne pripreme tla.
46
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Njega
Potrebno je ručno njegovanje ponika i pomlatka (uklanjanje
korova oko biljke) najmanje jednom u vegetacijskom razdoblju.
U slučaju agresivne okolne vegetacije uobičajena je ručna njega
nekoliko puta u vegetacijskom razdoblju. Međutim, preživljavanje
sadnica povećava se sa svakom dodatnom njegom. Najbolje je
provesti dva do četiri ciklusa njege u vegetacijskom razdoblju.
Njegu treba provoditi barem dok mladica ne bude viša od okolnog
korova. Njega topola trebala bi se provoditi jednom godišnje,
dvije do četiri godine nakon što su mladice više od prizemnog
raslinja, kako bi se uklonila konkurencija i ubrzao njihov rani rast.
Zaštita od divljači
Ograđivanje velikih površina radi zaštite sadnica i mladih stabala
najučinkovitija je zaštita od divljači. Ogradu treba umetnuti u
tlo duboko, najmanje 30 cm, kako bi se spriječilo da je životinje
uklone. Također se može koristiti individualna zaštita sadnica
(poglavlje 3.2.4 „Kako gospodariti divljači i zaštititi šume od
šteta“).
Slika 3.1.1-3: Umjetna obnova u Sloveniji; a) Rast sadnica hrasta lužnjaka u prvom periodu rasta; b) Potrebni su radovi njege kako bi se
oslobodile zasađene sadnice crne johe; c) Individualna zaštita crne topole neposredno nakon sadnje nužna je mjera za zaštitu sadnica od
pašarenja
a
b
c
Panjača i srednja šuma
Panjača je česti uzgojni oblik u poplavnim šumama i dobar je
način uzgoja za topolu, vrbu, hrast, jasen i johu. Uzgoj panjača
temelji se na brzom ponovnom rastu nakon sječe stabala, što
omogućava panjevima da se obnavljaju niz godina.
Panjača se vegetativno obnavlja iz panja (izbojci iz panja) i
korijena (izbojci iz korijena). Pri tome dovoljna količina svjetla
mora prodrijeti do zemlje kako bi se podržao snažan rast. Zbog
toga treba istodobno sjeći dovoljno veliku površinu panjače, tj.
0,1 do 0,2 ha. Međutim, stabla se ne mogu neprekidno koristiti
u ophodnjama, jer nakon nekoliko ophodnji imaju tendenciju
gubljenja snage, ne uspijevaju potjerati izbojke i na kraju odumiru.
47
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
U slučaju hrastova, jasena i johe prihvaćaju se dvije, ponekad i
tri ophodnje. Topole i vrbe, posebno na siromašnim staništima,
često se koriste u nekoliko ophodnji. Stoga se povremeno mora
omogućiti priljev sadnica proizvedenih spolnim razmnožavanjem.
I prirodna obnova i sadnja mogu se koristiti, slijedeći gore opisana
pravila, za obnovu dijelova panjača.
Panjače mogu poslužiti kao koristan alat za mjere genetskog
očuvanja in situ ili, ako je cilj smanjenje intenziteta gospodarenja,
općenito za očuvanje biološke raznolikosti.
Izgledi za budućnost i sažetak
Obnovom se  šuma može prilagoditi izmijenjenim uvjetima
okoliša. I prirodna i umjetna obnova igraju važnu ulogu u
održivom, prirodi bliskom gospodarenju poplavnim šumama.
Prednost treba dati prirodnoj obnovi jer omogućuje prilagodbu
prirodnom selekcijom i jeftinija je, ali često nije moguća u
bolesnim i oslabljenim šumama, kao i u nedostatku odgovarajućih
izvora sjemena. U tim slučajevima koristi se umjetna obnova.
Izbor vrsta drveća i provenijencija, posebno s obzirom na buduću
klimu, presudan su korak u umjetnoj obnovi.
Zahvale
Zahvaljujemo se Silviji Krajter Ostoić, Markusu Sallmannshoferu
i Marku Kovaču na njihovoj pomoći u pripremi ovoga poglavlja.
Slika 3.1.1-4: Agresivna divlja loza prerasta pomladak u progali među krošnjama uz Dravu, Mađarska
48
49
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.1.2 Podrška prilagodbi šuma odabirom prikladnog
šumskog reprodukcijskog materijala
Markus Sallmannshofer, Silvio Schüler
Ograničenja
nacionalnog
prenošenja
sjemena
i
provenijencijskih regija
Prisutnost i rasprostranjenost šumskih ekosustava u Europi i
Podunavlju, kao i rasprostranjenost vrsta drveća nisu ograničeni
državnim granicama. Također, lokalna prilagodba vrsta drveća
slijedi prvenstveno topografske strukture (npr. planinski lanci) i
klimatske zone, a zatim državne ili regionalne granice. Međutim,
propisi o korištenju i očuvanju šumskog reprodukcijskog
materijala (sjeme, sadnice, reznice ...) razvijeni su uglavnom na
državnoj, a u nekim slučajevima čak i na regionalnoj razini.
Na državnoj razini, poplavne šume često čine samo mali
udio u ukupnoj površini šuma neke zemlje. Upravo zbog ove
činjenice čest je nedostatak prikladnog sadnog materijala dobro
prilagođenog poplavnim šumama u slučajevima kada se može
koristiti samo šumski reprodukcijski materijal proizveden u
toj zemlji. Prilikom zakonske regulacije korištenja šumskog
reprodukcijskog materijala treba uzeti u obzir prekograničnu
povezanosti poplavnih šuma. Ukoliko se o tome ne vodi računa,
takvo rješenje neće biti u skladu s postojećim ekološkim uvjetima
u poplavnim šumama. Na primjer, šumski reprodukcijski
materijal ne-poplavnih šuma iste provenijencijske regije može biti
neprilagođen i općenito neprikladan za sadnju u poplavnoj šumi
što rezultira nižom stabilnošću šuma, većom stopom zaraženosti
štetnicima i nižom plastičnošću i otpornošću šuma.
Abiotički
stresni
čimbenici
uzrokovani
klimatskim
promjenama
Očekuje se da će klimatske promjene rezultirati promjenom
okolišnih uvjeta u svim šumama, uključujući i one poplavne.
Klimatske promjene uključuju ne samo porast temperature,
već i promjene u učestalosti i sezonskoj raspodjeli oborina, kao
i sve veću učestalost i veličinu klimatskih ekstremnih događaja,
poput oluja, suša i poplava. U južnoj Europi učestalost suše raste,
posebno u proljeće i ljeto, dok se u južnoj i istočnoj Europi očekuje
smanjenje poplava. Kao posljedica klimatskih promjena, rasponi
rasprostranjenosti vrsta šumskog drveća mijenjaju se - prateći
promjene u njihovoj prikladnosti i prilagodljivosti staništu.
50
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Posljedice i interakcije klimatskih promjena s biotičkim
stresnim čimbenicima
Očekuje se da će se biotički poremećaji povećavati s promjenjivim
područjima rasprostranjenosti štetnika i patogena i njihovih
drvenastih domaćina. Primjerice, toplije zimske temperature
mogu povećati stope preživljavanja štetnika i pozitivno utjecati
na razvoj bolesti što može rezultirati njihovim potencijalnim
širenjem, dok osjetljivost domaćina može rasti. Uz to, očekuje se
da će sposobnost prilagodbe biti veća za štetnike i bolesti nego za
vrste drvenastih domaćina zbog brže izmjene generacija. Slično
kao štetnici i bolesti, rasprostranjenost stranih vrsta biljaka može
se povećati što rezultira većim konkurentskim pritiskom na
autohtone biljne zajednice.
Kašnjenja u prilagodbi i potpomognuta migracija
U usporedbi s drugim organizmima životni ciklusi stabala su dugi.
Dakle, sposobnost prilagodbe i migracijske sposobnosti šumskog
drveća manja je od brzine klimatskih promjena, narušavajući vezu
između klimatskih i lokalnih prilagodbi. Ovo se suprotstavlja
paradigmi “lokalno je najbolje”. Očekuje se da će se kod velikog
broja vrsta šumskog drveća pojaviti takozvano „kašnjenje u
prilagodbi“. Očekuje se da će kašnjenje u prilagodbi, uzrokovano
brzim promjenama u uvjetima okoliša, dovesti do ozbiljnog
poremećaja u šumskim ekosustavima.
Predlaže se umjetni prijenos šumskog reprodukcijskog
materijala s odgovarajućih lokacija kako bi se ubrzali procesi
prilagodbe i smanjilo kašnjenje u prilagodbi. Ne samo da bi se
stopa preživljavanja mogla potencijalno povećati, nego postoji i
mogućnost za poboljšanje rasta i otpornosti. Stoga su šumarski
stručnjaci suočeni s izazovom pronalaska dobro prilagođenog
sadnog materijala za obnovu budućih šuma.
Smjernice za korištenje REFOCuS zona prijenosa sjemena i
modela distribucije vrsta s promjenama klime
Kako bi se podržalo planiranje umjetne obnove u poplavnim
šumama, razvijeni su modeli rasprostranjenosti vrsta i zone
prijenosa sjemena za zemlje projekta REFOCuS (http://www.
interreg-danube.eu/approved-projects/refocus/outputs).
S klimatskim promjenama, ove će zone također dinamički
promijeniti svoj prostorni opseg. Razvijeni alat omogućuje onima
koji gospodare šumama i bave se njihovim očuvanjem da odaberu
šumski reproduktivni materijal koji je pogodan za buduće
51
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
klimatske uvjete određenog područja.
Rezultati su prikazani kao niz prekograničnih karata (opisi
i poveznice u Dodatku) za sedam poplavnih vrsta drveća
prisutnih u Austriji, Hrvatskoj, Mađarskoj, Srbiji i Sloveniji, kao
i u dijelovima susjednih zemalja. Da bi se identificirao šumski
reprodukcijski materijal koji će se saditi, treba koristiti dvije vrste
karata u tri koraka:
1.
Treba provjeriti buduću prikladnost klimatskih uvjeta na
mjestu sadnje.
2.
Ako su uvjeti u budućnosti prihvatljivi za određenu vrstu
na planiranom mjestu sadnje, odabire se provenijencija
prikladna za buduće uvjete. Da bi se pronašla ova
provenijencija, mora se odrediti zona prijenosa sjemena koja
će se vjerojatno pojaviti u budućnosti na mjestu sadnje.
3.
Nakon toga, karta zone prijenosa sjemena koja će se poja
viti u budućnosti na mjestu sadnje mora biti smještena u
trenutačnoj klimi. Zona prijenosa sjemena u trenutačnoj
klimi predstavlja područje odakle će se nabavljati šumski
reprodukcijski materijal za sadnju.
Dostupni su kompleti karata za ekstremni (RCP 8.5) i umjereni
scenarij klimatskih promjena (RCP 4.5).
Slika 3.1.2-1: Primjer prijenosa prema modeliranim zonama prijenosa sjemena razvijen u sklopu projekta REFOCuS
Primjer A
Poduzeće za gospodarenje šumama smješteno u zapadnoj Donjoj Austriji (crveni križ na karti, slika 3.1.2-1)
suočava se s gubitkom glavnih vrsta drveća uzrokovanim klimatskim promjenama. Nakon provjere prikladnosti
hrasta lužnjaka (Quercus robur) u budućim klimatskim uvjetima s RCP 4.5 i 8.5 za lokaciju poduzeća (oba s
vjerojatnošću pojave 0,8-1,0 za vrstu), uprava odlučuje saditi taj hrast lužnjak (korak 1). Nakon toga trebaju
odabrati provenijenciju. Odabrana provenijencija mora se prilagoditi relevantnim klimatskim uvjetima koji će
se vjerojatno pojaviti u budućnosti. Stoga se utvrđuje koja će zona prijenosa sjemena „CL4“ biti prisutna na
mjestu lokacije poduzeća oko 2100. godine (korak 2). Konačno, za prijenos je odabran šumski reprodukcijski
materijal provenijencije koji već danas raste u istim klimatskim uvjetima, odnosno odabrana je zona „CL4“
(korak 3).
52
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Ograničenja
Karte su moderni alat za podršku praksi. Ipak, postoje neka
ograničenja koja treba uzeti u obzir prilikom korištenja karata:
•
Modeli uključuju samo klimatske varijable. Oni koji
gospodare šumama moraju uzeti u obzir ostale biotičke i
abiotičke čimbenike na temelju svog poznavanja lokalnih
uvjeta (npr. opskrba i razina podzemne vode, tlo, oluje,
štetnici i bolesti itd.).
•
Sposobnost vrsta drveća da se prilagode promjenjivim
klimatskim uvjetima teško je kvantificirati za vrste drveća
i pojedinačne populacije. Stoga se opseg “kašnjenja u
prilagodbi” ne može precizno kvantificirati. Ipak, pažljiv
prijenos šumskog reprodukcijskog materijala uzimajući u
obzir i navodne negativne učinke (npr. povećana osjetljivosti
na mraz) za neke je vrste drveća najbolja opcija za
prevladavanje kašnjenja u prilagodbi.
•
Scenariji klimatskih promjena uključuju nesigurnosti što i
predviđanja čini nesigurnima.
Slika 3.1.2-2: Primjer prijenosa prema modeliranim zonama prijenosa sjemena razvijenim u sklopu projekta REFOCuS
Primjer B
Šumarsko poduzeće ima za cilj obnovu i očuvanje postojeće potencijalne vegetacije u rezervatu biosfere Mura-
Drava-Dunav na hrvatsko-mađarskoj granici (crveni križ na karti, slika 3.1.2-2). Vrsta koja nas zanima je brijest
vez (Ulmus laevis). Trenutni klimatski uvjeti su izvrsni (vjerojatnost pojave 0,8-1,0, nije prikazano u nastavku),
ali klimatski uvjeti u scenarijima RCP 4,5 i 8,5 predviđaju da će mjesto postati manje pogodno za željenu
vrstu. Predviđena vjerojatnost pojave pod scenarijem RCP 8.5 je ispod 0,2 (korak 1). Ipak, u svrhu očuvanja
upravitelji odlučuju zasaditi brijest vez računajući na
•
prirodnu sposobnost vrsta drveća da se prilagode budućim uvjetima i
•
određivanje podrijetla klimatskih uvjeta koji će se vjerojatno pojaviti u budućnosti.
Stoga se utvrđuje da je zona prijenosa sjemena „CL5“ prisutna na mjestu oko 2100. godine (korak 2). Konačno,
šumski reprodukcijski materijal je podrijetla koji već danas pokazuje iste klimatske uvjete, pa je odabran za
prijenos iz trenutne zone „CL5“ (korak 3).
53
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
•
Interpolirani i smanjeni klimatski podaci možda se neće
uklapati u lokalne uvjete (mikro)lokacija od interesa ili
provenijencija koje treba preseliti.
•
Današnja rasprostranjenost drveća, što je osnova za modele,
pod jakim je utjecajem čovjeka.
54
55
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.1.3 Očuvanje šumskoga genofonda za stručnjake u
praksi
Gregor Božič, Marjana Westergren, Marko Kovač
Dugovječno šumsko drveće tijekom života mora se boriti s raznim
abiotičkim (npr. klimatskim) i biotičkim stresnim čimbenicima.
Stoga bit  šumarske etike koja vodi profesionalni rad u šumarstvu
mora biti održivo gospodarenje šumama, uz poštivanje načela
genetske održivosti. Samo to će  u budućnosti osigurati sve
dobrobiti koje nam daje šuma. Vrste šumskog drveća rastu u
različitim ekološkim uvjetima kojima su se prilagodile prirodnom
(a ponekad i umjetnom) selekcijom. U prosjeku vrste šumskog
drveća imaju visoku genetsku raznolikost unutar populacije.
Ova velika raznolikost unutar populacije čini šumske sastojine
otpornijima na razne abiotičke i biotičke stresne čimbenike,
jer genetske razlike među drvećem mogu nekima omogućiti
da prežive i razmnožavaju se čak i ako drugi to ne čine, čime se
omogućava kontinuirana prilagodba na nova okruženja putem
evolucijskih promjena.
Genetsku raznolikost drveća nije lako uočiti i kvantificirati.
Obično je promatramo i proučavamo kroz:
•
fenološku raznolikost,
•
razlike u rastu,
•
oblik debla,
•
stupanj otpornosti na biotičke i abiotičke štetne čimbenike,
•
polimorfizam alela (molekularni biljezi) unutar i između
populacija.
Očuvanje i održivo korištenje genetske raznolikosti šuma nužan
je, ali ne i lak zadatak. U prošlosti (a u većini svijeta i danas),
šuma, usluge ekosustava koje pruža i njezini genetski resursi
u praksi imaju malu vrijednost. Globalno, glavne prijetnje
šumskim genetskim resursima su: industrijsko šumarstvo koje
koristi materijale uske genetske baze, gubitak staništa uslijed
krčenja šuma, fragmentacije, urbanizacije i požara, zamjena
autohtonih šuma plantažama stranih vrsta drveća, neprikladna
i nekontrolirana upotreba šumskog reprodukcijskog materijala,
gubitak lokalnih rasa i autohtonih populacija, invazivne vrste,
klimatske promjene.
Međutim, brzina klimatskih promjena i njihovi nepredvidivi
obrasci na lokalnoj razini, kao načelo opreza, zahtijevaju očuvanje
genetske raznolikosti i njihove otpornosti, uključujući adaptivni
potencijal šuma. Ove teme postaju jedan od najvažnijih zadataka
56
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
šumarske znanosti, politike i prakse.
Obnova šuma ključna je faza u prenošenju genetičkih podataka
sa stare sastojine na novu. Međutim, šumski genetski izvori mogu
biti ugroženi unatoč prirodnoj obnovi, ovisno o korištenim
šumsko uzgojnim postupcima i broju stabala koja gene prenose
na sljedeću generaciju. Ponekad je potrebna umjetna obnova
kako bi se sastojina obogatila novim genetskim varijantama. Pri
odabiru provenijencija za sadnju, prioritet mora imati očuvanje
genetske raznolikosti i stabilnosti. Šumski reprodukcijski
materijal iz naprednih programa oplemenjivanja ima superiorne
kvalitete rasta, ali često smanjenu genetsku varijabilnost. S druge
strane, genetska varijabilnost obično se povećava u sjemenskim
sastojinama, gdje se promiče unakrsno oprašivanje i izmjena
gena među drvećem. Novo područje je i oplemenjivanje radi
otpornosti na bolesti poput odumiranja jasena. Rezervoar
postojeće genetske raznolikosti mora biti dostupan kako bi se
programi oplemenjivanja obogatili novim genetskim varijantama,
kada se pojave novi stresni čimbenici.
Genetski resursi mogu se sačuvati statičkim i dinamičkim
očuvanjem, ex situ ili in situ. Postoji konsenzus da je dinamičko
očuvanje in-situ u tzv. jedinicama za očuvanje gena najprikladnije
za održavanje evolucijskih procesa u populacijama drveća, a time
i adaptivni potencijal šumskog drveća. Jedinice za zaštitu gena su
šumske sastojine koje su se prilagodile određenim uvjetima okoliša
ili imaju različite karakteristike. Tipično se nalaze u šumama
kojima se upravlja za različite namjene, zaštićenim područjima
ili sjemenskim sastojinama i njihovo gospodarenje ima za cilj
održavanje i jačanje dugoročnog evolucijskog potencijala ovih
populacija drveća. Obično se obnavljaju prirodno, a povremeno
Slika 3.1.3-1: Crna topola (Populus nigra) in-situ
očuvanje i sjemenska sastojina u Hrvatskoj
Figure 3.1.3-2: Ex situ kolekcija klonova odabranih starih stabala crne topole iz rijeke Mure
u Sloveniji
57
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
i šumskim reprodukcijskim materijalom prikupljenim u istoj
sastojini ili u njezinoj blizini, tj. u istoj populaciji (slika 3.1.3-1).
Određivanje sjemenskih sastojina i proizvodnja šumskog
reprodukcijskog materijala  mora slijediti ne samo ekonomske
interese (npr. poboljšanje kvalitete drva), već i održavanje
genetske raznolikosti i poboljšanje otpornosti populacija šumskog
drveća. Dakle, dovoljno stabala za razmnožavanje (dominantna
i kodominantna stabla koja cvjetaju i međusobno se oprašuju)
mora biti prisutna u sjemenskim sastojinama na dovoljnoj
udaljenosti da bi se izbjegle obiteljske strukture i križanje u
srodstvu. Uz dovoljni broj takvih stabala za razmnožavanje,
šumski reprodukcijski materijal treba sakupljati s dovoljno
stabala kako bi se osigurala odgovarajuća genetska varijabilnost.
Podrijetlo šumskog reprodukcijskog materijala također je bitno.
Korištenje lokalnog šumskog reprodukcijskog materijala i dalje
se smatra najpoželjnijim (savjetuje se pročitati poglavlje 3.1.2
„Podrška prilagodbi šuma odabirom odgovarajućeg šumskog
reprodukcijskog materijala“).
Praktične mjere očuvanja šumskih genetskih resursa u
poplavnim šumama
Razvoj poplavnih šuma modulira se vodom. U neposrednoj blizini
plovnih putova, šume su izložene svakodnevnim kolebanjima
pulsiranja vodotoka, neprekidnom kretanju materijala i
dugotrajnim poplavama. Suprotno tome, šume dalje od vodotoka
manje su pod utjecajem poremećaja, poplave i kretanje materijala
sezonski su, a podzemne vode imaju puno veći utjecaj. Ovisno
o udaljenosti od vodotoka, drveće je razvilo različite strategije
prirodne obnove. Tamo gdje se javljaju dnevne fluktuacije,
vegetativno razmnožavanje (sa samog stabla ili plutajućeg biljnog
materijala) najučinkovitije je zbog velikih poremećaja. Spolno
razmnožavanje sjemenom obično se događa u područjima koja
su manje izložena stalnim kolebanjima vode. Zbog poremećaja u
poplavnim šumama i poteškoća u njihovoj obnovi, za očuvanje
šumskih genetskih resursa preporučuju se sljedeće mjere:
•
Obnova panjača pionirskih vrsta drveća koje rastu izravno uz
vodotoke trebala bi biti postupna.
•
Njega sastojina trebala bi se temeljiti na uklanjanju oštećenih
i slabo vitalnih stabala ili njihovih dijelova. Treba poticati sve
autohtone vrste vrbe (Salix sp.), topole (Populus sp.) i johe
(Alnus sp.).
•
U panjačama treba izbjegavati sječu stabala iznad određenog
58
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
prsnog promjera, jer se time uklanjaju najvitalnija i
najkvalitetnija stabla, a time i genetska varijabilnost tih
stabala iz sastojine. Slaba i manje vitalna stabla ipak treba
ukloniti, dok kvalitetna i vitalna treba ostaviti da daju sjeme
i  razmnožavaju se.
•
Tamo gdje je moguća prirodna obnova, treba je poticati
i provoditi stvaranjem nehomogenih svjetlosnih uvjeta
uklanjanjem odraslih stabala. Ako su prisutne vrste drveća
koje vole sunce, treba dopustiti dovoljno svjetlosti da se
izbjegne plagiotropni rast (npr. kod hrasta). Tijekom njege
sastojine treba koristiti pionirske vrste drveća.
•
U područjima gdje je prirodna obnova narušena, treba
saditi ciljane vrste lokalnih provenijencija. Kako bi se
spriječilo fragmentiranje poplavnih šuma, treba razmotriti
odgovarajuću minimalnu širinu i površinu nasada.
•
Tamo gdje je planirana ili je u tijeku prirodna obnova, treba
spriječiti ispašu goveda i ovaca. Gustoću populacije divljači
također treba regulirati tako da se omogući uspostavljanje
dovoljnog broja sadnica po hektaru. Ako se to ne može
osigurati, obnova bi se trebala odvijati unutar ograđenih
područja.
•
Za vrijeme obnove (pa i inače) treba spriječiti zakorjenjivanje
i rast invazivnih biljaka (poglavlje 3.2.5 „Gospodarenje
stranim vrstama biljaka“).
•
Uz vodotoke,  treba ostavljati grmlje i druge biljke jer čine
staništa za različite vrste životinja. Tamo gdje je prisutan
dabar, treba posaditi ili ostaviti duž vodotoka vrste mekih
listača (Salix sp., Populus sp., Alnus sp.) kako bi se izbjegle
štete.
Uvijek kad se koristi sadnja, mora se osigurati odgovarajući
šumski reprodukcijski materijal. Primjerice, unatoč visokim
financijskim ulaganjima u pripremu tla, sadnju, zaštitu i njegu
sadnica, posao može biti uzaludan ako zasađena stabla određene
provenijencije neće moći preživjeti i dobro rasti ili se prilagoditi
budućim uvjetima.
Izgledi za budućnost i sažetak
Očuvanje i zaštita šumskih genetskih resursa ne isključuje
gospodarenje šumama. To samo znači da se svaka mjera mora
uzeti u obzir s obzirom na njezine učinke na genetsku raznolikost
i strukturu populacije. Ako se to ne učini, gospodarenje može
imati dugotrajne negativne posljedice na genetske resurse.
Preporuka za web stranicu: EUFORGEN: www.euforgen.org

59
60
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.1.4 Prirodna obnova i obnova sjemenom sastojina
hrasta lužnjaka
Gyula Kovács, Markus Sallmannshofer
Uvod
Prirodna obnova hrastova vrlo je povoljno rješenje s ekološkog i
sa stajališta zaštite prirode. Ekonomska prednost ove metode je u
tome što se koristi lokalni reprodukcijski materijal koji je jeftin.
Mana je što svake godine urod žira ne mora biti dovoljan. Zbog
klimatskih promjena suše su postale češće i intenzivnije, što stvara
probleme u prirodnoj obnovi. U slučaju hrasta lužnjaka još važniji
čimbenik je sniženje razine podzemne vode. Važan uvjet za dobar
urod žira je i da krošnja stabla bude dovoljno velika kako bi mogla
proizvesti dovoljnu količinu žira. U slučaju male krošnje uzaludni
su dobri terenski uvjeti.
Nadalje, velika populacija divljači, potreba hrasta lužnjaka
za svjetlom, jaka konkurencija korova i invazivnih stranih
biljnih vrsta (npr. Acer negundo, Fraxinus pennsylvanica, Robinia
pseudoacacia, Ailanthus altissima) znatno otežavaju prirodnu
obnovu.
Nedostatak uroda žira može se nadoknaditi podsijavanjem kojim
se oponaša prirodna obnova. Prednost ove metode je u tome
što se može koristiti reprodukcijski materijal s boljim genetskim
svojstvima. To povećava vrijednost šumskog fonda, ali tehnika je
skuplja od prirodnog pomlađivanja.
Na primjer, u Mađarskoj se sastojine hrastovih poplavnih šuma
gotovo isključivo umjetno obnavljaju sada i prije, sadnicama
ili sjetvom žira. Sjetva žira se preferira u šumarskoj praksi, jer
nema troškova proizvodnje sadnica i mogu se izbjeći negativni
učinci presađivanja. Međutim, nije moguće dobiti odgovarajuću
količinu i kvalitetu žira svake godine, a sadnju sadnicama je lakše
planirati. Sjetva žira je stoljetna praksa.
Danas je svijest o pravilnom odabiru šumskog reprodukcijskog
materijala koji odgovara ciljevima gospodarenja, posebno
budućim uvjetima okoliša, mnogo veća.
Upravljanje  prirodnom obnovom
U poplavnim hrastovim šumama prirodna je obnova zahtjevan i
ozbiljan profesionalni izazov. Trajanje razdoblja obnove određeno
je velikom potrebom za svjetlošću mladih biljaka hrasta lužnjaka.
Stoga se prirodno iznikle biljke mogu zasjeniti 1-2 (najviše 3)
godine, ali samo uz značajno smanjenje sklopa. Također se ne
61
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
preporučuje odgoditi dovršni sijek preostale sastojine kad za to
dođe vrijeme.
Koraci za postizanje prirodne obnove
Priprema šumskih sastojina za proizvodnju žira. Smanjenje zastora
krošanja: uklanjanje pojedinačnih stabala s malim krošnjama, s
lošom genetikom, potisnutih i deformiranih jedinki kako bi se
izbjeglo njihovo razmnožavanje. Preporučuje se samo umjereno
smanjenje zbog rizika od jačeg izbijanja izbojaka i živića i nove
konkurencije korova. Ako je prisutan podstojni sloj drveća ili
grmlja, mora se djelomično posjeći ako je pregust, kako bi se
omogućilo uspostavljanje obnove. Mora se održati važna funkcija
zasjenjivanja debla i tla.
Nakon pojave pomlatka, potrebno je postaviti traktorske vlake,
nakon čega slijedi dovršni sijek u roku od 1-2 (3) godine.
Popunjavanje se obično može obaviti umjetno uzgojenim
sadnicama iz šumskih rasadnika. Ovdje je moguće uključiti
primiješane vrste, ali često se one pojavljuju i same te mogu
prerasti hrastove u početnoj fazi. Potrebno je pratiti dinamiku
rasta  i pažljivo planirati prostornu raspodjelu različitih vrsta
u jednoj sastojini (poglavlje 3.2.6 „Pristupi kombiniranju
gospodarenja šumama topola i raznolikosti u gospodarenju
poplavnim šumama“ i 3.2.2 „Optimizacija proizvodnje
visokokvalitetnih trupaca u sastojinama tvrdih listača“).
Suzbijanje korova potrebno je provoditi (3-) 4 godine. To se obično
radi mehanički, a ponekad je kemijsko suzbijanje jedina šansa za
uspješnu kontrolu korova i drugih stranih vrsta. Takvi se problemi
javljaju posebno na vlažnim mjestima i sa sve većom pojavom
stranih vrsta biljaka (npr. Impatiens glandulifera na Muri i Dravi).
Posebno je važno ukloniti strane invazivne vrste drveća (npr. Acer
negundo, Fraxinus pennsylvanica, poglavlje 3.2.5 „Gospodarenje
stranim invazivnim biljkama“). Na nekim lokalitetima (npr.
šuma Gemenc uz Dunav u Mađarskoj) ove invazivne strane vrste
su toliko brojne da onemogućavaju prirodnu obnovu ili se ona
može postići samo uz velike troškove.
Metode prirodne obnove
•
Obnova oplodnim sječama: kontinuirana metoda u
više koraka, primjenjiva u homogenim zalihama, najčešći
postupak u velikim hrastovim sastojinama npr. u Slavoniji,
Hrvatska.
•
Grupimična obnova: Može se koristiti u heterogenim
62
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
sastojinama i zahtijeva duži vremenski period. Zbog toga
je teško udovoljiti svjetlosnim zahtjevima hrasta lužnjaka.
Ovom metodom se postiže strukturna raznolikost i
omogućava uključivanje drugih vrste drveća kontrolirajući
raznolikost svjetlosnih uvjeta.
•
Oplodna sječa na krugove: Slično grupimičnoj obnovi, ali
u manjem mjerilu, s promjerom kruga maksimalno do jedne
duljine stabla. Kad je pomladak unutar kruga star 2-3 godine,
krugovi se šire u skladu s rastom pomlatka.
a
b
Slika 3.1.4-1: a) U naplodnom sijeku izvrsni hrastovi ostaju u šumskoj sastojini za proizvodnju žira do završnog sijeka. b) Hrastov trupac
duljine 23,4 m ispred sastojine gospodarene oplodnim sječama u posljednjoj fazi sječe
Praktična primjena metoda prirodne obnove
Uz Dravu na mađarskoj strani provjerena metoda koja se
primjenjuje kada su dostupni veliki urodi žira je takozvano
“rezanje uroda žira”. Gola sječa se obavlja zimi neposredno nakon
uroda žira. Cilj ove metode je obuhvatiti veliku količinu pomlatka
koja na ovaj način neće ostati u sjeni matičnih stabala.
U slučaju normalnog uroda žira u godini uroda radi se redukcija
sklopa krošanja za 40-60% (naplodni sijek). Istodobno se
uklanjaju vrste sjene, podstojna etaža i sloj grmlja prije dovršnog
sijeka u roku od najviše dvije godine. Minimalna gustoća
pomlatka za zadovoljavajuću obnovu je 3-4 biljke po kvadratnom
metru. Ako nije zabranjeno, kemijsko suzbijanje korova u godini
uroda žira može značajno poboljšati obnovu.
Podsijavanje
Postupak je kombinacija prirodne i umjetne obnove. Niski ili
nedovoljni urodi žira mogu se nadopuniti ili zamijeniti sa do 300-
400 kg/ha žira. Prednost ove metode je u uspostavljanju obnove
s boljom genetskom kvalitetom od postojeće šumske sastojine.
U slučaju sjetve u linije, suzbijanje korova može se mehanizirati.
Očekivana gustoća sadnica je također 3-4 biljke po kvadratnom
63
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
metru.
Umjetna obnova sjetvom žira
U poplavnim sastojinama hrasta umjetna je obnova tipična praksa
koja podrazumijeva sadnju sadnica (poglavlje 3.1.5 „Dodatno
obogaćivanje, obnavljanje i osnivanje hrastovih sastojina
umjetnom obnovom“) ili sjetvu žira na velikim površinama.
Sjetva je poželjna kada je na raspolaganju dovoljno žira. Stoga je u
Austriji sadnja (po mogućnosti u skupinama) česta. U Mađarskoj
se uspješnom pokazala umjetna obnova hrasta, količina od 300-
400 kg/ha žira, nakon cjelovite ili djelomične pripreme tla,
mehaničkom ili ručnom sjetvom žira u količini od 300 do 400 kg/
ha s razmakom u redovima od 1,5-1,8 m. Tlo se priprema plugom
ili malčerom kako bi se olakšalo preživljavanje mladih biljaka.
Problemi i preporuke
Posljednjih godina klimatski uvjeti poput suhih zima praćenih
sušama u toplom travnju i kolovozu onemogućili su obnovu. U
prvim godinama nakon klijanja poseban problem je pepelnica.
Ponekad žderanje ličinki hrušta može onemogućiti obnovu.
Pretpostavlja se da zaraza starih odraslih hrastova hrastovom
mrežastom stjenicom (Corythucha arcuata) utječe na proizvodnju
sjemena (slika 3.1.4-2, poglavlje 3.3.1 „Šumski štetnici i
bolesti u svijetu koji se mijenja: važnost ranog otkrivanja”).
Slika 3.1.4-2: Pepelnica (Erysiphe, lijevi list) i hrastova stjenica (Corythucha
arcuata, desni list)  oštećuju list i ugrožavaju obnovu hrasta
64
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Kontrola ličinki hrušta najbolje se provodi u umjetnoj obnovi.
Nakon uklanjanja preostalih panjeva iz stare sastojine, tlo se
može u potpunosti pripremiti, a kemijska dezinfekcija tla može
se napraviti preokretanjem gornjih 30-50 cm. Injektiranje tla,
koje je obično manje uspješno, može se primijeniti u obnovama
s povećanim i već uočljivim oštećenjima. Jedan od najvažnijih
problema je negativan utjecaj divljih životinja na obnovu. I
glodavci i kopitari mogu biti ozbiljna opasnost. Trenutno se od
kopitara učinkovito može obraniti samo izgradnjom ograda za
divljač (poglavlje 3.2.4 „Kako upravljati divljači i zaštititi
šume“). Ipak, u većini područja i neovisno od primijenjene
tehnike obnove, ograda protiv divljači apsolutno je potrebna za
uspješnu obnovu.
Izgledi za budućnost i sažetak
Obnova hrasta zahtijeva veliko šumarsko znanja i vještine. I u
umjetnoj i u prirodnoj obnovi konkurencija korova i invazivnih
vrsta drveća (Acer negundo, Fraxinus pennsylvanica, Robinia
pseudoacacia, Ailanthus altissima) mora se kontinuirano uklanjati,
a zaštita od divljači neophodna je za pomoć pri obnavljanju naših
hrastovih sastojina. Već poznati i novi specifični problemi čine
ovaj pristup još složenijim i troškovno zahtjevnijim. Ipak, postoji
prilično znanja i iskustva o tome kako pravilno obnavljati ovu
vrstu.
Zahvala
Zahvaljujemo se na raspravi prilikom pisanja ovoga poglavlja
Lajosu Gyergyáku i Zoltánu Puskásu.

65
66
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.1.5 Dodatno obogaćivanje, obnavljanje i osnivanje
hrastovih sastojina umjetnom obnovom
Silvio Schüler, Hannes Schönauer, Werner Ruhm, Gyula Kovács
I gospodarene i negospodarene šume su podložne stalnim
promjenama. U negospodarenim riječnim krajobrazima  promjene
se događaju zbog fluktuacija vodostaja, poplava i velikih promjena
riječnog toka što može rezultirati stvaranjem napuštenih kanala
i zamuljivanjem nekadašnjih vodenih putova. Tako nekadašnja
šumska staništa meke bjelogorice postaju neprikladna za većinu
karakterističnih pionirskih stabala i ustupaju mjesto šumama tvrde
bjelogorice. Regulacije vodotoka samo ubrzavaju ovaj proces
promjena u šumama. Danas su mnoge šume meke bjelogorice
izolirane od riječnih staništa, pa tako i prirodno rasprostranjene
i zasađene vrste meke bjelogorice imaju slabi vitalitet i postaju
neprikladne za modificirana staništa. Štoviše, invazija stranih
vrsta drveća, kao i štetnika i bolesti predstavljaju dodatne izazove i
ugrožavaju usluge ekosustava koje pružaju poplavne šume.
Hrast lužnjak, koji je karakteristična vrsta poplavnih šuma tvrdih
listača, pokazuje relativno visoku otpornost na štetnike i bolesti, pa
bi trebao predstavljati jednu od glavnih ciljanih vrsta za održavanje
poplavnih šuma visoke ekološke i ekonomske vrijednosti.
Međutim, prirodna obnova hrastova ovisi o dostupnosti obližnjih
starih hrastovih sastojina, o dovoljnoj količini sjemena tijekom
godina obilnog uroda, o konkurentskoj vegetaciji pri tlu, kao i
o gospodarenju s divljači. Stoga bi umjetno osnivanje hrastovih
sastojina moglo biti potrebno kako za obnavljanje šuma tvrde
bjelogorice u zaštićenim područjima, tako i za uspostavljanje
uređenih šumskih područja za proizvodnju visokokvalitetnih
trupaca. Tipičan šumskouzgojni cilj gospodarenja hrastom je
proizvodnja 60-80 trupaca visoke kvalitete po hektaru s minimalnim
prsnim promjerom od 60 cm u roku od 80-150 godina. Za
proizvodnju takvih trupaca potrebna je velika gustoća sastojina u
ranim fazama (kvalifikacija) kako bi se potaknulo prirodno čišćenje
od grana i postigla dovoljna duljina debla bez grana.
Kako bi se ostvario takav željeni razvoj sastojine, umjetna obnova
hrasta može se izvesti u dva različita nacrta sadnje: ili redovitim
sadnjama s visokom početnom gustoćom od najmanje 5000
sadnica po ha ili grupnom/klaster sadnjom gdje se 60 do 80 skupina
sastoji od po 25 sadnica po grupi koje se sade po ha na razmacima
od 10 do 13 m. Udaljenost između skupina približno je slična
budućoj ciljanoj udaljenosti kako bi se omogućio optimalan razvoj
krošnje stabla. Oba dizajna sadnje imaju prednosti i nedostatke, a
Slika 3.1.5-1: Grupna sadnja sadnica hrasta lužnjaka
(Quercus robur) s 18-25 biljaka na 1 m udaljenosti
trenutno je pogodno rješenje za obnovu hrasta u Austriji
67
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
odabir ovisi o odgovarajućim karakteristikama lokaliteta sadnje
i mogućnostima održavanja tog lokaliteta. Treći nacrt sadnje je
takozvana sadnja gnijezda, gdje se sadi 20-30 sadnica s vrlo gustim
razmakom od oko 0,2 m između stabala. Međutim, utvrđeno je da
sadnja gnijezda rezultira nižim preživljavanjem, rastom i kvalitetom
stabala. Stoga se ne može preporučiti na temelju dosadašnjeg
negativnog iskustva u pokusnim ispitivanjima tijekom posljednjih
desetljeća.
Sadnja u redove
Sadnja u redove je uobičajeniji dizajn sadnje. Ovdje se sadnice
sade u redove s razmakom od 1-2 m između redova i 1 m unutar
redova. Dok je nekad razmak između redova bio obično oko 1
m, što je rezultiralo sa 8000-10.000 sadnica/ha, utvrđeno je da
razmaci između redova od 2 m jamče dovoljnu kvalitetu, pa im
se stoga daje prednost u posljednjim desetljećima. U sadnji u
redove hrast se može kombinirati s vrstama poput graba (Carpinus
betulus) ili drugim mješovitim vrstama otpornim na sjenu. U
takvim slučajevima, nakon 3 reda hrasta trebala bi slijediti 2 reda
odgovarajuće miješane vrste, kako bi se omogućila konkurencija
među vrstama.
Sadnja u redove ima prednosti kada je riječ o sadnji na velikim
površinama i održavanju mjesta sadnje, jer udaljenost redova od 2
m omogućuje učinkovito upravljanje korovom malim strojevima i
na taj način smanjuje troškove održavanja. To je posebno važno u
poplavnim šumama gdje konkurentska vegetacija autohtonih ili čak
stranih invazivnih biljaka lako prerastu sadnice hrasta koje imaju
velike zahtjeve za svjetlom. Također, ako se suzbijanje korova radi
ručno, radnici mogu lakše prepoznati redove hrasta što rezultira
manjim gubitkom sadnica.
Slika 3.1.5-2: Dva nacrta sadnje za sadnju hrasta u redove: a) umjetna obnova samo hrastom; b) hrast pomiješan sa vrstama drveća koja toleriraju zasjenu.
Njihov odabir ovisi o mjestu sadnje, ali trebaju biti konkurencija hrastu.
a
b
68
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Sadnja u grupama ili klasterima
Sadnice hrasta sade se samo na onim mjestima, gdje je potrebno
potencijalno ciljano stablo. Prostorna raspodjela skupina ovisi
o planiranom razmaku ciljanog stabla, koji se obično može naći
na udaljenostima od 10-13 m. Svaka se skupina sastoji od 20-25
sadnica s razmakom od 1 m između stabala. Skupine se mogu
rasporediti u kvadrat ili u 2-3 kruga s povećavajućim promjerom.
Ovaj drugi način se često naziva sadnja u klasteru. U slučaju sadnje
u klasteru, preporučuje se dodatni krug sa stablima „trenerima“.
Između grupa ili klastera može se zasaditi vrsta drveća „trenera“
koji podnosi zasjenu. Međutim, ako je dostupna prirodna obnova
jedne ili nekoliko drugih vrsta drveća, one mogu poslužiti kao
buduće vrste za „trening“. Prednosti sadnje u grupe i u klastere
su sljedeće:
•
Grupe hrasta i potencijalna ciljana stabla nalaze se tamo gdje
su potrebne, što omogućava primjenu i u malim i srednjim
sastojinama.
•
Zbog male udaljenosti među hrastovima, kvaliteta i rast
su usporedivi ili čak superiorniji od sadnje u redove, što
pokazuje meta-analiza u cijeloj Srednjoj Europi.
•
Niži su troškovi zbog manjeg broja sadnica (1500 sadnica/
ha), kao i zahtjeva za suzbijanjem korova, jer se korov suzbija
samo unutar i oko grupa ili klastera.
•
Idealno za sadnju kad se želi povećati raznolikost vrsta drveća
i u potpunosti iskoristiti prirodna obnova bez gubitaka u
produktivnosti.
Mane grupne sadnje su male i uključuju:
•
Zahtijeva strogu kontrolu kompeticije duž kontaktne linije
između hrastovih skupina i prirodne obnove kako bi se
izbjeglo nadvladavanje hrasta brzorastućim pionirskim
vrstama drveća.
•
Suzbijanje korova zahtijeva više manualnog rada, kao i
stručno i motivirano osoblje za identificiranje skupina hrasta
i izbjegavanje gubitka sadnica tijekom gospodarenja. Stoga
bi svaka sadnica ili barem vanjski red trebali biti označeni
štapićima kako bi se identificirale sadnice tijekom suzbijanja
korova.
69
 3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Smjernice za budućnost i sažetak
Umjetna obnova hrasta važna je tehnika za obnovu hrastovih šuma
zbog očuvanja šuma i proizvodnje ciljane sortimentne strukture.
Ovisno o odgovarajućim uvjetima na određenom lokalitetu i
mogućnostima gospodarenja, mogu se uspješno primijeniti i
sadnje u redove i sadnje u grupe. Oba dizajna sadnje zahtijevaju,
slično kao kod prirodne obnove hrasta, šumskouzgojne vještine
i znanja, kontinuirano uklanjanje korova i invazivnih vrsta, kao
i zaštitu od divljači. Prednost sadnje u grupe ili klastere su niži
troškovi tijekom osnivanja i puna integracija dostupne prirodne
obnove što vjerojatno rezultira većom raznolikošću vrsta drveća.
a
b
Slika 3.1.5-3: Dva dizajna sadnje za sadnju hrasta: a) u grupama; b) u klasterima. Kad god je moguće, trebalo bi koristiti prirodnu obnovu za popunjavanje
područja između hrastovih grupa/klastera. Međutim, ako nisu dostupne, umjesto prirodne obnove bilo koja druga vrsta drveća ili mješavina vrsta drveća
otpornih na zasjenu može se saditi s manjom gustoćom sadnica.
70
71
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2 Gospodarenje šumama i njihovo očuvanje
3.2.1 Ciljevi gospodarenja biološkom raznolikošću i
očuvanjem šuma
Katharina Lapin, Janine Oettel, Kerstin Böck, Maarten de Groot,
Alen Kiš, Marjana Westergren
Biološka raznolikost u poplavnim šumama je u opasnosti
Biološka raznolikost je varijabilnost među živim organizmima iz
svih izvora uključujući kopnene, morske i druge vodene ekosustave
i ekološke komplekse čiji su dio. To uključuje raznolikost unutar
i između vrsta ili ekosustava. Poplavne šume pružaju višestruke
usluge ekosustava i domaćin su velikom udjelu kopnene biološke
raznolikosti u Europi. Međutim, biološka raznolikost poplavnih
šuma je ugrožena. Glavne prijetnje poplavnim šumama su
degradacija staništa, klimatske promjene, regulacija rijeka i
invazivne vrste (poglavlje 2.1  „Važnost i prijetnje poplavnim
šumama“).
Kako bi se prevladala globalna kriza biološke raznolikosti u 21.
stoljeću, šumska biološka raznolikost predmet je međunarodnih,
regionalnih i lokalnih politika s ciljem postizanja ciljeva očuvanja
biološke raznolikosti. Naime, Strateški plan Ujedinjenih naroda
za šume 2030. u okviru Globalnog šumskog cilja 2 predviđa da se
doprinos svih vrsta šuma očuvanju biološke raznolikosti poveća
do 2030. Održivo gospodarenje šumama, koje poštuje genetsku i
biološku raznolikost vrsta i sve usluge ekosustava, ključan je alat za
postizanje ovog cilja. U ovom poglavlju raspravljamo o mjerama
za očuvanje i promicanje biološke raznolikosti u poplavnim
šumama (slika 3.2.1-1).
Indikatori za biološku raznolikost
Očuvanje biološke raznolikosti jedan je od ključnih ciljeva
održivog
gospodarenja
šumama.
Preduvjet
za
njegovu
integraciju u planove gospodarenja je poznavanje stanja biološke
raznolikosti, koje se može dobiti njezinim praćenjem. Praćenje
biološke raznolikosti izuzetno je zahtjevno i skupo, posebno za
rijetke vrste i staništa. Prema sveeuropskim kriterijima za održivo
gospodarenje šumama, nastalim pod pokroviteljstvom procesa
Forest Europe, bioraznolikost u okviru održivog gospodarenja
šumama povremeno se prati pod kriterijima održavanje, očuvanje
i odgovarajuće unaprjeđenje biološke raznolikosti u šumskim
ekosustavima. Ovaj kriterij uključuje 10 pokazatelja: raznolikost
vrsta drveća, obnova, prirodnost, unesene vrste drveća, mrtvo
drvo, genetski izvori, fragmentacija šuma, ugrožene šumske vrste,
Slika 3.2.1-1: Biološka raznolikost može se izraziti
bogatstvom vrsta, ali i raznolikošću staništa i krajobraza ili
genetskom raznolikošću
72
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
zaštićena područja i česte vrste šumskih ptica. Ti se pokazatelji
(uglavnom) mjere nacionalnim inventurama šuma na unaprijed
definiranoj mreži trajnih ploha na standardiziran način. Budući da
su poplavne šume površinski male, nema puno točaka koje bilježe
stanje njihove biološke raznolikosti.
Mjere očuvanja biološke raznolikosti
Postoje brojne opcije pomoću kojih se može pomoći očuvanju
biološke raznolikosti u poplavnim šumama koje mogu biti od
prilagođenih sustava gospodarenja, prilagođene kompozicije
drvnih vrsta, osiguravanja strukturne heterogenosti do
uključivanja mrtvog drveta, osiguravanja područja kojima se ne
gospodari  i drugih.
Prilagođeni sustavi gospodarenja
Sustavi gospodarenja šumama značajno utječu na biološku
raznolikost. Stablimična sječa osigurava kontinuirano zatvoreni
pokrov krošnji, što je važno za mnoge organizme, a rezultira
raznodobnom strukturom na razini sastojine. Grupimična sječa
daje mogućnost kontrole dostupnosti svjetlosti u progalama
i uključivanje mnoštva različitih vrsta drveća i zeljastog bilja.
Čista sječa obično generira jednodobne šume. Tim tipom sječe
uklanjaju se velike površine krošanja s učincima koji su slični
onima kod velikih prirodnih poremećaja poput šumskih požara
ili vjetroizvala. To može dovesti do brzih promjena staništa,
neravnomjernog razvoja staništa tijekom dugog razdoblja,
nestanka hranjivih sastojaka i brže mineralizacije humusa.
Za poplavne šume moraju se naći i ekonomski i ekološki
isplativi oblici održivog gospodarenja. Jedna opcija bi mogla biti
pretvaranje postojećih plantaža i šumskih kultura u poluprirodne
šume s kontinuiranim šumskim pokrivačem, sadnjom domaćih,
ali i stranih neinvazivnih vrsta drveća koje odgovaraju budućoj
klimi. Razvojem novih tehnika uporaba pesticida mogla bi se
Rizici za biološku raznolikost u poplavnim šumama unutar prekograničnog rezervata biosfere Mura-
Drava-Dunav
Poplavne šume u zaštićenim područjima unutar prekograničnog rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav
pružaju staništa za nekoliko zaštićenih i ugroženih biljnih i životinjskih vrsta. Ekološki neodrživa praksa
gospodarenja šumama, invazivne vrste, promjenjiva klima, gradnja i nedostatak suradnje između različitih
dionika predstavljaju rizike za biološku raznolikost.
Intenzivne šumarske prakse poput čistih plantaža topola mijenjaju kvalitetu staništa i biološku raznolikost.
Čiste sječe velikih razmjera dovode do brzog i značajnog gubitka staništa, biljaka i životinja i stoga imaju
značajan utjecaj na biološku raznolikost. Sa stajališta zaštite prirode, važna je velika raznolikost autohtonih
vrsta (biljaka i životinja), njihove starosti i prirodnih procesa, a trebala bi ih podržati i šumarska praksa.
73
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
smanjiti. Posebnu pozornost treba posvetiti pravednim mjerama
kompenzacije za vlasnike šuma kada zaštita biološke raznolikosti
postane primarni cilj gospodarenja. To bi se moglo postići
trajnim pregovaračkim procesom između uprava za gospodarenje
šumama i uprava za zaštitu prirode.
Osigurati horizontalnu i vertikalnu strukturnu heterogenost
Strukturna heterogenost odnosi se na razlike u prsnim promjerima
i visini stabla. Time se osigurava uspostavljanje raznoliko
strukturiranih šuma sa stablima različitih dimenzija i starosti.
Povećana strukturna heterogenost važan je alat za promicanje
stabilnih šuma otpornih na prirodne opasnosti. Heterogenost
stvara niše s različitim biotičkim i abiotičkim uvjetima, pružajući
stanište mnogim vrstama. Ipak, pružanje takvih uvjeta unutar iste
šume može smanjiti raznolikost vrsta zbog kontinuirano slabe
dostupnosti svjetla.
Prilagoditi sastav vrsta drveća
Sastav vrsta drveća može se prilagoditi selektivnim promicanjem
jedne ili skupine ciljanih vrsta drveća u postupcima njege i sječe.
Na taj će se način njihov udio u šumskoj sastojini povećati, a
sastav vrsta drveća može se orijentirati prema zadanom smjeru.
Sastav vrsta drveća također se može prilagoditi obogaćivanjem,
odnosno sadnjom odgovarajućeg šumskog reprodukcijskog
materijala u pogledu vrsta i genetike (poglavlja 3.1.1 „Odabir
prirodne ili umjetne obnove“ i 3.1.2 „Podrška prilagodbi
šuma odabirom odgovarajućeg šumskog reprodukcijskog
materijala“). Ipak, kada su prisutna odgovarajuća sjemenska
stabla, prednost treba dati prirodnoj obnovi kako bi se održala
genetska raznolikost prisutnih vrsta. No, što više, tim bolje, nije
uvijek najbolja opcija. Ponekad je i manja raznolikost prikladnija
za određeno šumsko područje, ovisno o uvjetima i da li su ti uvjeti
poremećeni. Međutim, treba ciljati na funkcionalnu raznolikost
za sadašnje i buduće uvjete.
Raznolikost prikladnih vrsta drveća, zajedno sa strukturnom
i genetskom heterogenošću, općenito povećava biološku
raznolikost šumskog područja. Povećava i pripadajuću biološku
raznolikost stvaranjem više niša za ptice, kukce, biljke, gljive i
druge vrste prisutne u šumama.
74
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Gospodarenje i očuvanje šuma treba aktivno promovirati
prirodna staništa i ciljane vrste (slika 3.2.1-2). Takve ciljane
vrste mogle bi biti kišobran vrste (engl. umbrella species)
koje su regionalno odabrane za očuvanje, jer njihova zaštita
podrazumijeva zaštitu mnogih drugih vrsta koje grade ekološku
zajednicu odgovarajućeg staništa (npr. Dendrocopos medius,
Ficedula albicollis, Felix sylvestris mogu pokriti i nizinska i brdska
šumska staništa  u prekograničnom rezervatu biosfere Mura-
Drava-Dunav).
Akcije očuvanja vrsta mogu ograničiti šumarske radove tijekom
glavne sezone parenja/mrijesta, npr. zatvaranje odabranih
šumskih cesta u vrijeme mrijesta i migracije vodozemaca ili
izgradnja prolaza ispod cesta. Za većinu akcija potrebne su
subvencije iz državnih/lokalnih fondova ili proračuna za zaštitu
okoliša. Jedan od načina je i sporazum koji bi se mogao postići
suradnjom i ugovorima između upravitelja šuma i tijela za zaštitu
prirode.
Slika 3.2.1-2: Nycticorax nycticorax tipična je vrsta koja se može naći u poplavnim
šumama koje imaju bogatu strukturnu raznolikost
Vlasništvo nad šumskim zemljištem, pravo na njegovo korištenje, prava lokalnog stanovništva da ga koriste,
veličina sastojine i zakon o nasljeđivanju igraju središnju ulogu za šume uz tri rijeke Muru, Dravu i Dunav. U
uzvodnim dijelovima prekograničnog rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav ima mnogo malih vlasnika šuma
koji su naslijedili zemljišta sa stranim i djelomično nepoplavnim vrstama (poput Robinia pseudoacacia ili Picea
abies). Za te šumoposjednike može biti korisno pronaći alternativni sastav vrsta koji može smanjiti rizik od
gubitaka i dati odgovarajući prihod te dodatno promijeniti strukturu njihove šume u onu autohtoniju.
U većem opsegu bit će potrebne različite metode za osnivanje raznolikih i otpornijih šuma. Strukture potpore za
daljnji razvoj gospodarenja šumama trebale bi se izgraditi zajedničkim naporima vlasnika šuma, vlasti i dionika
u očuvanju šuma. To bi se moglo kretati u rasponu od savjetodavnih struktura do potpora za konverziju. Uz
to, treba planirati i izgradnju specijaliziranih šumskih rasadnika za autohtone vrste drveća (uključujući njihove
lokalne/regionalne prilagodbe i raznolik genski fond) s visokom vrijednošću drva ili visokom ekološkom
vrijednošću.
75
 3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Obnavljanjem rijeka prirodna obnova mogla bi se poboljšati
vraćanjem prirodnih pionirskih staništa. Time bi se moglo doći
do prirodnijeg stanja ekosustava rješavanjem jednog od glavnih
razloga degradacije staništa u poplavnim šumama.
Promovirati količinu i kvalitetu mrtvog drva
Promocija mrtvog drva znači povećanje njegove količine i
kvalitete. Kvaliteta mrtvog drva definira se nagomilavanjem,
raspodjelom, dimenzijom, razgradnjom i tipom, te se može
razlikovati stajaće, ležeće mrtvo drvo ili panjevi. Panjevi su
obično prisutni zbog česte sječe. Na taj način mnoge saproksilne
vrste poput kukaca i ptica mogu preživjeti u poplavnim šumama
(poglavlje 3.2.7 „Integracija dijelova mrtvog drveta u redovno
gospodarenje“).
Očuvati stanišna i veteranska stabla
Stanišna stabla su ili živa ili mrtva stabla visoke ekološke vri
jednosti. Mogu imati razne vrste rupa, trule dijelove, brojne i
grube grane, epifitsku vegetaciju poput mahovine ili lišajeva ili
su rijetka vrsta drveća u okolnoj šumi. Veteranska stabla starija
su od ostatka sastojine (slika 3.2.1-3). Uključivanjem takvih
stabala, čak i sastojine s kratkim ophodnjama, pružaju potenci
jalno stanište i prepuštene su prirodnom razvoju. Održavanje
pojedinačnih ili skupina stanišnih i veteranskih stabala značajno
povećava biološku raznolikost.
U okviru Akcijskog plana za prekogranični rezervat biosfere Mura-Drava-Dunav, koji je pripremio WWF,
predlaže se program za vrste koje žive u mrtvom drvu, a u vezi s poboljšanjem staništa u šumama. Cilj takvog
programa bio bi povećati količinu i kvalitetu mrtvog drva (stojećeg ili ležećeg), kako bi se stvorila odgovarajuća
staništa za vrste koje ovise o mrtvom drvu (npr. lišajevi, gljive, djetlići, šišmiši ili kukci). Tipične ciljane
kišobran vrste koje se prate mogu biti npr. Osmoderma eremita  ili Cucujus cinnaberinus. Povećanje količine
mrtvog drva u šumama Prekograničnog rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav predlaže se ili povećanjem
postotka negospodarenih šuma ili povećanjem postotka mrtvog drva preostalog nakon sječe ili njege u
šumama. Praćenje ove dvije mogućnosti trebalo bi dati pokazatelje koliko je mrtvog drveta potrebno ostaviti
u gospodarenim šumama kako bi se postigla skoro prirodna brojnost i raznolikost vrsta koje su vezane uz
mrtvo drvo. Uz to, posebno u slučajevima velikih monokultura, u vrijeme ponovne sadnje mogu se uvesti
pruge prirodne sukcesije. Te pruge mogu ostati neposječene i njima se ne gospodari, tako da se s vremenom
može stvoriti mrtvo drvo od raznih vrsta drveća, što pozitivno utječe na raznolikost vrsta koje su vezane uz to
mrtvo drvo.
76
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Slika 3.2.1-3: Masivna stara crna topola (Populus nigra) na Muri uz mađarsko-hrvatsku
granicu
Osigurati dijelove šume kojima se ne gospodari
Uobičajeni pristup dopuštanja prirodi da se razvija i raste na
neometan i prirodan način je definicija zabranjenih područja i
izrada plana očuvanja takvih područja. Posebno su šume-galerije
pokazatelj prirodnih riječnih sustava i prioritetna prirodna
staništa. Prirodni razvoj može uključivati i njihovo uništavanje
zbog vijuganja vodotoka (meandri). Budući da su poplavne šume
pod pritiskom, a prirodni razvoj možda neće dovesti do stanja
šuma na koji ciljaju oni koji su zaduženi za njihovo očuvanje,
možda će biti potrebne određene mjere gospodarenja poput
borbe protiv stranih vrsta (poglavlje 3.2.5 „Gospodarenje
stranim vrstama bilja“) kako bi se očuvale autohtone zajednice
stabala (slika 3.2.1-4).
Povećati ophodnju
Ophodnja se odnosi na period od osnivanja do sječe sastojine.
Za raznodobne šume odnosi se na starost pojedinog stabla prije
sječe. Povećanje ophodnje vezano je uz više razine zrelosti, ali
i uz veći rizik od napada štetnika i bolesti te smrtnosti. Stoga,
povećanje starosti sastojina osigurava staništa vrstama koje ovise
o zrelim šumama i omogućuje veće količine mrtvog drva.
Izbjegavati fragmentaciju šuma i omogućiti heterogenost na
razini krajobraza
Na razini krajobraza, strukturna raznolikost šuma i rubova šuma
odnosi se na različit sastav vrsta drveća, dobne razrede i razvojne
faze. To može uključivati praznine s niskim šumskim pokrivačem
ili različite intenzitete gospodarenja i sustave gospodarenja.
Gubitak šuma, čista sječa šuma i opsežna izgradnja šumskih
Slika 3.2.1-4: Invazivne strane vrste kao što je bagrem
(Robinia pseudoacacia) intenzivno se šire u šumskim
ekosustavima
77
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
cesta mogu dovesti do fragmentacije šuma. Smanjenje broja i
korištenje postojećih prepreka unutar prirodnih ili doprirodnih
šuma ponovno povezuje prirodni tok rijeke i njezino oticanje te
pridonosi postizanju prirodnije šume. To se može učiniti npr.
uklanjanjem postojećih umjetnih struktura iz kanala, otvaranjem
kanala izgradnjom mostova ili velikih cijevi umjesto zatvorenih
brana. Na taj način životinje i biljke imaju mogućnost održavanja
metapopulacija ranjivih šumskih vrsta, dajući im mogućnost
migracije prema drugim populacijama i dovoljno velikim
područjima u kojima populacije mogu preživjeti.
Provoditi aktivno praćenje (motrenje)
Aktivno motrenje šuma odnosi se na kontinuirano praćenje
različitih vrsta i procesa. To je osnova za otkrivanje promjena
tijekom vremena. Gospodarenje se može prilagoditi tim
promjenama. Motrenje se onda dalje koristi za procjenu uspjeha
mjera transformacije i prilagodbe.
Što se tiče zaštite prirode, potrebno je kontinuirano motrenje i
inspekcija zaštićenih područja kako bi se osiguralo poštivanje
postojećih zakona i propisa. U tom pogledu mogla bi se
uspostaviti legalna mreža čuvara prirode za kontrolu poštivanja
važećih propisa i kontrolu mjera. To bi također ljude učinilo
svjesnijima postojećih propisa. Nadzor je također potreban kako
bi se utvrdile nefunkcionalne ili nedovoljne mjere i po potrebi ih
se prilagodilo.
Primjena shema certificiranja šuma
Proizvodnja drva i drugih prirodnih dobara s certifikatom
može dovesti do tržišnih prednosti. Povećava se svijest
šumarskih tvrtki u vezi s označavanjem i certificiranjem kao
minimalnim standardom za održivu proizvodnju drveta. Uz
biološku raznolikost, gospodarenje šumama može na taj način
dugoročno sačuvati ili poboljšati socijalnu i ekonomsku dobrobit
zaposlenih šumskih radnika i lokalnog stanovništva te steći
ekonomske prednosti. Potrebno je uspostaviti potporu procesu
certificiranja, ovisno o mogućnostima i preprekama u različitim
zemljama. Primjeri dobre prakse su plaćanje troškova za prvi
krug certificiranja od strane lokalnog ili prekograničnog projekta,
savjetodavna podrška različitih vlasnika certifikata onima koji ga
žele provesti ili zajednička promocija onih šumarskih tvrtki koje
rade na zajednički postavljenim standardima. Daljnju provedbu
morat će potaknuti oni koji gospodare šumama.
78
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Sama oznaka UNESCO-ovog rezervata biosfere pogodna je
za marketinške svrhe sve robe proizvedene u prekograničnom
rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav. Za daljnje certificiranje,
zajednički pregovarački proces koji uključuje važne dionike iz
šumarstva i očuvanja prirode iz cijelog prekograničnog rezervata
biosfere Mura-Drava-Dunav za postojeće sheme ili standarde
za certifikaciju šuma (npr. FSC, PEFC, ProSilva, ...) trebao bi
procijeniti prikladnost tih shema za uporabu u prijelaznim i
tampon-zonama. Tako bi se moglo uskladiti gospodarenje unutar
prekograničnih zona.
Poticati i provoditi suradnju između sektora na regionalnoj i
prekograničnoj razini
Suradnja između dionika i vlasti različitih sektora na nacionalnoj
i prekograničnoj razini i, uzimajući u obzir različite interese,
pomaže povećanju razumijevanja potreba, uzajamnog poštovanja,
povjerenja i učinkovitosti. Takva suradnja trebala bi obuhvaćati
šumarski sektor i zaštitu prirode, kao i stanovnike, poljoprivredu
i upravljanje vodama. Takva suradnja ima potencijal za povećanje
znanja, razumijevanja i povjerenja između sektora, a može stvoriti
i nove sinergije za pomoć u očuvanju biološke raznolikosti.

79
80
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2.2 Optimizacija proizvodnje visokokvalitetnih trupaca
u sastojinama tvrdih listača
Markus Sallmannshofer, Werner Ruhm, Hannes Schönauer
Prirodne poplavne ravnice tvrdih listača karakteriziraju nepravilne
kratkotrajne poplave. Ovi šumski ekosustavi imaju zrela tla s
višim sadržajem humusa u usporedbi s poplavnim šumama
mekih listača. Određeni uvjeti tla, koji pogoduju bogatstvu
hranjivim tvarima i dobroj opskrbi vodom, kao i prozračivanju
tla, podupiru jaki rast listopadnih vrsta drveća. Od kako su
izgrađene riječne regulacije, dugotrajne poplave postale su vrlo
rijetke. Posebna svojstva takvih staništa čine ih idealnim za uzgoj
plemenitih tvrdih listača. One najbolje uspijevaju na tlima koja su
dobro opskrbljena hranjivim tvarima i vodom. Samo hrast može
proizvesti visokokvalitetnu drvnu građu na sušim lokacijama s
manje hranjiva.
Podaci o prodaji drva tvrdih listača svjedoče o desetljećima
dugoj potražnji za visokokvalitetnim drvom. Ciljno orijentirano
uzgajanje šuma uključuje odgovarajuće osnivanje sastojina i
kvalitetnu i redovitu njegu što povećava prinos visokokvalitetnih
debala (slika 3.2.2-1). Genetska predispozicija (pravilno
podrijetlo) također postavlja put prema održivom rastu u
budućnosti. Tradicionalno, sastojine tvrdih listača osnivane su
s velikim brojem biljaka, a gospodarenje je bilo usmjereno na
posebno dugačka debla bez kvrga.
Do danas se često premalo uzimala u obzir sposobnost rasta
pojedinih vrsta drveća u odnosu na željena svojstva konačnog
proizvoda. Moderno uzgajanje šuma tvrdih listača usredotočuje
se na svojstva pojedinačnih stabala. Budući da uglavnom samo
vrlo ograničen broj postojećih stabala uopće može postati
vrijedan, samo su za takva stabla opravdana daljnja ulaganja.
Svojstva vrijednosti određuju se razvojem parametara za promjer i
kvalitetu odabranih stabala. Ispravnim odabirom staništa, genetike
i šumskouzgojnih mjera mogu se kontrolirati oba parametra. Što
se tiče tvrdih listača, idealna kvaliteta podrazumijeva čvrsti plašt
bez kvrga s najmanjom mogućom unutarnjom srži bez kvrga,
ravno deblo cilindričnog oblika niske napetosti drvenih vlakana
i dovoljnih dimenzija trupaca. Ovaj ideal vjerojatno će ostati
nepromijenjen u budućnosti, jer značajno određuje prinos i
profitabilnost sljedećih proizvodnih koraka.
Ključni parametar duljine debla bez kvrga
Većina vrsta tvrdih listača su takozvani odbacivači suhih grana.
Slika 3.2.2-1: Proizvodnja  visokokvalitetnih trupaca
željenih dimenzija, kvalitete i količine zahtijeva planiranje
šumskouzgojnih radova tijekom cijele ophodnje
81
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Ovim vrstama drveća željena duljina debla bez kvrga može
se postići prirodnim postupcima čišćenja od kvrga u gustim
šumskim sastojinama. U slučaju onih vrsta koje zadržavaju suhe
grane (topola, divlja trešnja) ili u slučaju širokih šumskih sastojina
bez sekundarnog rasta,  neophodno je orezivanje kako bi se
izbjegao gubitak kvalitete.
Budući da visina stabla prvenstveno ovisi o uvjetima staništa,
relativna vrijednost ukupne visine potpuno uzgojenog stabla
može se preporučiti kao cilj za duljinu debla bez grana. Da bi se
dobila dovoljno zelena krošnja za brzi rast plašta bez kvrga, oko
25 do 30% ukupne visine stabla pokazalo se kao ciljana dužina
debla bez kvrga. To znači da primjerice na tlima na kojima se
može uzgojiti odraslo stablo visine oko 32 m, ciljana duljina debla
bez kvrga iznosi od 8 do 10 m.
Unutarnja kvrgavost je posljedica ostataka mrtvih grana. Budući
da ova unutarnja srž s granama, slična obliku mrkve (slika 3.2.2-
2) zauzima sve više i više prostora s povećanjem visine te tako
vrijedni drveni slojevi bez kvrga postaju sve mlađi i ima ih sve
manje, nema nikakvog ekonomskog smisla zadržati gustoću
sastojine i dodatno smanjiti duljinu krošnje. Međutim, na užem
kraju trupca, vrijedno drvo bez kvrga trebalo bi duljine najmanje
2/3 promjera.
Osnivanje sastojine
Pod pretpostavkom da se više od 80% ukupne vrijednosti
sastojine obično ostvari završnom sječom, trebalo bi stvoriti
najbolje moguće uvjete za stabla koje će ostati do završne sječe.
Cilj je postići što ravnomjerniju raspodjelu stabala završne
sastojine, a on se može postići samo ako je željena konačna
prostorna raspodjela već bila uključena u početnoj fazi planiranja.
Kad god je to moguće i genetski opravdano, prirodna obnova
treba se koristiti kako bi se uštedjeli troškovi i podržala prilagodba.
Vrste drveća poput jasena, javora mliječa i crnog oraha, često
i zadovoljavajuće fruktificiraju. S druge strane, hrast lužnjak je
inferioran u odnosu na konkurenciju drugih listopadnih vrsta,
posebno u mladosti, te stoga zahtijeva odgovarajuću regulaciju
gospodarenja smjese stabala. Snažan rast grmlja i prizemnog
rašća uobičajen je u mnogim staništima poplavnih šuma. Stoga
bavljenje s prirodnom obnovom zahtijeva puno osjetljivosti u
pogledu šumskouzgojnih zahvata. Osim oplodne sječe, uspješnim
se pokazala i grupimična sječa s kontinuiranim proširenjem
progala za obnavljanje određenih područja.
1m
2m
3m
4m
5m
6m
7m
8m
9m
10m
11m
12m
13m
14m
15m
16m
17m
18m
Slika 3.2.2-2: Shematski prikaz unutarnje srži s granama
(na slici zeleno) sličan je obliku mrkve. Povećava
se s visinom, što dovodi do manjeg broja mlađih
visokovrijednih slojeva drva bez kvrga (na slici smeđe).
82
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
U nedostatku dovoljne prirodne obnove, sadnja je nužna
(poglavlje 3.1.1 „Odabrati prirodnu ili umjetnu obnovu?“)
. Odabirom udaljenosti sadnje mogu se optimizirati troškovi
i koristi. Preporuča se malčiranje i sadnja u redove. Kako bi se
smanjili troškovi, razmak u redovima odabire se prema željenoj
veličini krošnje u konačnoj sastojini. Velike krošnje omogućuju
snažan rast promjera. Za sastojine tvrdih listača dovoljan je
razmak od 10 do 12 m s razmakom od 1 m u redu. To znači da
u redu postoji dovoljan broj stabala kako bi se na raspolaganju
imalo dovoljno najbolje oblikovanih stabala za odabir za konačnu
sastojinu.
Kako bi se spriječilo da krošnja postane prevelika u ranoj dobi
i istodobno se potaknuo visinski rast, potrebna je odgovarajuća
zasjena debla tijekom mladosti sastojine. U tu svrhu koristi
učinak uslužne sekundarne sastojine kako bi se smanjili troškovi
osnivanja sastojine s malim brojem biljaka. Mješavina vrsta drveća
koja se prirodno javlja (uglavnom razmnožena vegetativno) na
većini lokacija koja su pogodna za uzgoj plemenitih tvrdih listača
može se koristiti za ovu sekundarnu sastojinu. Interspecifična
konkurencija može zamijeniti pozitivne učinke intraspecifične
konkurencije, iako je pažljivo praćenje odnosa rasta izuzetno
bitno. U takvim konceptima, moraju se razmotriti uvjeti natjecanja
specifični za svaku lokaciju i, ako pritisak između krošnji postaje
prevelik, trebaju se provesti pravodobni kontrolni zahvati kako bi
se spriječili visoki omjeri promjera i visine.
U slučaju nedovoljnog sekundarnog rasta nakon prirodne
obnove, alternativno se može preporučiti nasad redova topola
između redova plemenitih tvrdih listača, kako bi se postigle
funkcionalne, privremeno ograničene smjese (slika 3.2.2-3).
Topole pozitivno utječu na kvalitativni razvoj tvrdih listača
i sijeku se kao industrijsko drvo u starosti od oko 10 godina.
Alternativno se može uvesti podređena smjesa (npr. divlja trešnja,
siva joha ili poljski javor), koja ostaje u sastojini kao trajna smjesa
cijelo vrijeme.
Njega kultura
Slojevi prizemnog rašća i grmlja mogu biti jaka konkurencija
mladim stablima. Gore opisani dizajn s niskom gustoćom koji
štedi resurse optimiziran je za konačnu sastojinu. Novčane uštede
stečene ovim pristupom omogućuju provođenje troškovno
intenzivnih mjera održavanja. U velikim šumskim poduzećima
zbog troškova prednost se daje mehaničkom suzbijanju korova.
Prostor između redova mora se osloboditi najmanje 3 do 4 godine
Slika 3.2.2-3: Red javora sa sekundarnom sastojinom
topola u međuprostoru. Interspecifična konkurencija
može zamijeniti pozitivne učinke intraspecifične
konkurencije zbog uštede troškova sadnje, iako je pažljivo
promatranje odnosa rasta ključno. Topole imaju pozitivan
utjecaj na kvalitativni razvoj tvrdog drva i sijeku se kao
industrijsko drvo kad imaju oko 10 godina.
83
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
nakon osnivanja plantaže. Uzduž reda preporučuje se rotacijska
kosilica, a flakserica se treba primjenjivati u redovima. Biljke
penjačice mogu se ukloniti škarama, a obećavajuća stabla trebaju
se orezivati. Uklanjanjem kosih i debelih grana treba promicati
razvoj dovoljno dugog, ravnog dijela trupca.
Dok se ne postigne željena duljina debla bez kvrga, ne preporučuju
se druge intervencije na mladim sastojinama kako ne bi došlo do
prekida procesa diferencijacije i čišćenja od kvrga koji su bitni
za visoku kvalitetu. Međutim, regulacija omjera smjese nužna
je kada željene vrste nisu dovoljno dominantne. Konkurencija
usporava debljinski prirast, smanjuje širenje kvrgave srži unutar
trupa i potiče visinski rast. Ovisno o dobnoj strukturi i prostornoj
raspodjeli mladih stabala, mogu biti potrebne selektivne
intervencije. Kasne intervencije mogu rezultirati ne samo
prirodno smanjenim brojem glavnih vrsta, već i vrlo tankim,
neuravnoteženim biljkama koje često leže pod zimskim snijegom i
trajno gube uspravnu os donjeg i najvrjednijeg dijela debla. Slično
se može dogoditi kod bujičnih poplava ili uklještenja u ledu.
Proreda
Kada stablo dosegne visinu koja odgovara željenoj duljini bez
zelenih grana (što odgovara potencijalu staništa), odabire se
najboljih 70-100 stabala po ha, trajno obilježenih i dosljedno
im se daje više prostora. Ovakva zajednica odabranih stabala
sada se potiče na rast promjera na najbolji mogući način, a to je
dosljednim poticanjem krošnje. Postoji uska veza između razvoja
širine krošnje i debljinskog rasta: ako je krošnja pod pritiskom,
donje grane krošnje počinju odumirati i baza krošnje se pomiče
prema gore. Za željeni razvoj odabranih stabala, koja nose
karakteristike, prostor oko stabala mora se neprestano proširivati
tako da se podnožje krošnje ne pomiče prema gore (slika 3.2.2-4).
Intervencije u vidu prorjeđivanja u nekoliko navrata provode
se s ciljem podupiranja najkvalitetnijih stabala do konačne
sastojine. Poticanje razvoja krošnje povećava debljinski prirast,
skraćuje vrijeme ophodnje za ciljani promjer stabla, smanjuje
udio proizvedenih tankih trupaca i smanjuje rizik od gubitka
vrijednosti povezane s dobi (trulež, obojene srži). Intervencije
se preporučaju provoditi samo na području gdje su odabrana
najbolja stabala. U međuprostoru, intervencije su preporučljive
samo ako je takva intervencija potrebna da bi se održala stabilnost
sastojine. Prstenovanjem se može trajno povećavati prostor, dok
se zasjena debla mora održavati do određene visine ili se postupno
smanjuje tijekom vremena.
Slika 3.2.2-4: Za željeni razvoj odabranih ekonomski
vrijednih stabala, prostor rasta za svako stablo mora se
neprestano proširivati kako bi se dobila dovoljno zelena
krošnja za brzi rast plašta bez kvrga i kako osnova krošnje
ne bi pomicala prema gore.
84
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Udaljenost između odabranih stabala ovisi o površini
pojedinačnih, zrelih krošnji, što je neophodno za postizanje
određenog ciljanog promjera. Da bi se postigli ciljani prsni
promjeri od 50 - 90 cm, potrebne su veličine krošnje od cca
100 - 150 m2. Iz toga se mogu izvesti maksimalne vrijednosti.
Za vrste drveća s velikim kapacitetom širenja krošnje, poput
hrasta lužnjaka, jasena ili crnog oraha, odabiru se veće prosječne
udaljenosti stabala od približno 12 m, što znači da ima prostora
za najviše 70 odraslih stabala po ha. Za vrste drveća sa srednjim
kapacitetom širenja krošnje, poput divlje trešnje, samoniklog
drveća i javora, odabire se najviše 100 stabala po ha s prosječnim
razmakom stabala od oko 10 m.
Izgledi za budućnost i sažetak
Objašnjeni pristup pomaže u optimizaciji proizvodnje vrijednog
drveta jakih i vitalnih stabala kako bi se maksimalizirala dobit.
Resursi se štede pri osnivanju sastojine i fokusiranju samo na jedno
stablo, a prinosi se povećavaju zbog veće kvalitete. U literaturi se
takav koncept opisuje izrazima “kvalifikacija” (faza 1 kao čišćenje
grana do selekcije i prorede Z-stabla) i “dimenzioniranje” (faza 2)
kao dvofazni koncept za proizvodnju drva tvrdih listača.

85
86
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2.3 Izazovi promjene klime
Katharina Lapin, Maarten de Groot, Debojyoti Chakraborty
Uvod
Klimatske promjene jedan su od najvećih izazova našeg vremena.
Zaštićena područja širom svijeta pomažu kod ublažavanja
i prilagodbe klimatskim promjenama. Tradicionalni način
određivanja zaštićenih područja možda neće funkcionirati u
budućnosti zbog prekogranične prirode klimatskih promjena.
Prepoznajući važnost kritičnih staništa, biološke raznolikosti i
kulturnih krajolika, u svijetu su određene razne vrste zaštićenih
područja ili područja za očuvanje. Međutim, pod utjecajem
klimatskih promjena, upitna je učinkovitost ovih zaštićenih
područja u ispunjavanju njihovih ciljeva. Veliki broj studija
prikazao je rezultate o vjerojatnim posljedicama klimatskih
promjena na zaštićena područja, usredotočujući se uglavnom na
gubitak staništa i biološku raznolikost. U Europi su se intenzivno
istraživali učinci klimatskih promjena na zaštićena područja.
Zaštićena područja pohranjuju 15% kopnenog ugljika i pružaju
usluge ekosustava kao što su ublažavanje katastrofa, opskrba
vodom, hranom i javno zdravlje. Zaštićeno je gotovo 30 milijuna
ha europskih šuma. Stoga posebno šumski ekosustavi igraju važnu
ulogu u zaštiti okolišnih funkcija. Na primjer, između 2005. i
2015., prosječna godišnja sekvestracija ugljika u šumskoj biomasi
dosegla je 719 milijuna tona CO2. No klimatske promjene također
spadaju među najveće izazove s kojima su suočena zaštićenih
područja. Na primjer, najveće su trenutne prijetnje UNESCO-
vom popisu svjetske prirodne baštine invazivne vrste, klimatske
promjene i štetni utjecaji turizma. Procjena Outlook-a za 2014.
godinu navela je da su klimatske promjene najbrže rastuća
prijetnja prirodnoj svjetskoj baštini.
Poplavni šumski ekosustavi spadaju u najzaštićenija područja
u Europi. Oni su od posebne važnosti za akumuliranje zaliha
ugljika, brzu sekvestraciju ugljika u kratkom roku i za pružanje
usluga ekosustava, iako pokrivaju samo 0,5% do 1% globalne
površine kopna. Razumijevanje izazova klimatskih promjena na
ekosustavima ritskih i poplavnih šuma pomaže u prilagodbi tim
novim klimatskim uvjetima i povećanju otpornost poplavnih
šuma u budućnosti.
U ovom poglavlju sintetiziramo glavne izazove uzrokovane
klimatskim promjenama za one koji se bave zaštitom, očuvanjem i
gospodarenjem šumama te im dajemo uvid u strategije upravljanja
za prilagodbu i ublažavanje u poplavnim šumama.
87
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Abiotički utjecaji
Nedavna motrenja pokazuju različite reakcije šuma na klimatske
promjene. Abiotički izazovi uključuju štete od požara i oluja,
suše i pad padalina te promjene u njihovoj raspodjeli. Klimatska
predviđanja u Europi pokazuju zemljopisno raznoliku sliku
promjena, uključujući porast ekstrema visoke temperature, sušu
i obilne oborine. Ekstremne vremenske pojave uzrokovat će
smanjenje šumske produktivnosti i vitalnosti. U južnoj Europi
predviđa se porast šumskih požara, dok će se u srednjoj Europi
povećati štete od oluja zbog klimatskih promjena.
Biotički utjecaji
Biotički utjecaji usko su povezani s abiotičkim utjecajima.
Mnogi abiotički utjecaji uzrokuju promjene biotičkih prijetnji
šumskim ekosustavima. Štete u europskim šumama najčešće
su uzrokovane biotičkim utjecajima. Klimatske promjene
uzrokuju porast biotičkih prijetnji, koje su izuzetno izazovne
zbog svoje nepredvidljivosti. Biotički izazovi uključuju nedavno
uočene promjene u stopama rasta, fenologiji, sastavu, promjeni
rasprostranjenosti vrsta i povećanju populacija štetnika i bolesti
koji napadaju šume. Rasprostranjenost štetnika i bolesti u šumama
vrlo vjerojatno će se pomaknuti s jugozapada na sjeveroistok i
povećati štete u šumskim ekosustavima pod utjecajem klimatskih
promjena. Nadalje, povećanje zimskih temperatura utječe na
mogućnosti preživljavanja nekih vrsta štetnika i vremenski period
tijekom kojeg vrsta štetno utječe na stabla. Zbog toga, veličina
biotičkih prijetnji može dovesti do transformacije glavnih tipova
vegetacije u Europi.
Adaptivno gospodarenje šumama
Izazovi klimatskih promjena zahtijevaju kratkoročne, kao i
dugoročne mjere gospodarenja. Evo nekoliko primjera mjera
prilagodbe gospodarenja kojima je cilj podržati i poduprijeti
otpornost i elastičnost šuma prema stresu i dinamički odgovor
kako bi se očuvale funkcije ekosustava.
Integrativno prostorno planiranje
Elastičnost zaštićenih područja može se podržati integriranjem
mjera prilagodbe u prostorno planiranje. Pristup planiranju
korištenja zemljišta na krajobraznoj razini nadići će međusektorska
ograničenja.
Sustavi ranog upozoravanja
Uspostavljanje sustava ranog upozoravanja na biotičke i abiotičke
prijetnje uzrokovane klimatskim promjenama - ugrađenog u
88
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
međunarodni transdisciplinarni okvir - presudno je za uspjeh
nadzornog programa.
Šumskouzgojne mjere prilagodbe
Prilagođavanje gospodarenja sastojinskim strukturama kroz
uzgojne mjere ima za cilj transformaciju šume u elastični
ekosustav s obzirom na lokalne stanišne uvjete, potrebe, rizike,
ciljeve gospodarenja i izvodljivost. Na primjer, kraća razdoblja
ophodnje smanjuju rizik od vjetroloma. Međutim, dulja razdoblja
ophodnje mogu potaknuti prirodnu obnovu zbog prisutnosti
zasjene. Drugi je pristup namjerno korištenje prirodnih procesa
sukcesije i migracije vrsta. Povećanje raznolikosti vrsta drveća
učinilo bi šume otpornijima na napade štetnika i bolesti kao
posljedicu klimatskih promjena.
Izbor vrsta drveća i provenijencija
Odgovor šuma na prijetnje klimatskih promjena snažno ovisi
o provenijenciji, potencijalu obnove i sastavu vrsta drveća.
Korištenje dobro prilagođenih autohtonih vrsta drveća i
provenijencija na promijenjene klimatske uvjete široko je
prihvaćena prilagodbena mjera. Prije unošenja stranih vrsta
drveća potrebno je izvršiti procjenu rizika. Strane vrste drveća
koje se već smatraju invazivnim ne mogu se preporučiti za sadnju
(poglavlje 3.2.5 „Upravljanje invazivnim biljkama“).
Obnova ekosustava
Čovjek je značajno modificirao ekosustave poplavnih šuma.
Kanalizacija riječnih potoka dovela je do promjena razina
podzemnih voda i karakteristika poplava, kao i do smanjenja
povezanosti staništa vodenih i kopnenih ekosustava.
Izgledi za budućnost i sažetak
Klimatske promjene utječu na zaštićena poplavna područja
jer predstavljaju prijetnju ekosustavima širom svijeta. Glavni
izazovi klimatskih promjena uključuju porast ekstremno visokih
temperatura, sušu i jake oborine, kao i biotičke prijetnje, poput
širenja štetnika i bolesti u šumama. Mjere gospodarenja šumama
mogu pomoći u podršci i potpori otpornosti šuma, elastičnosti i
dinamičnom odgovoru kako bi se očuvale funkcije ekosustava.

89
90
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2.4 Kako gospodariti s divljači i zaštititi šumu od šteta
Markus Sallmannshofer, Silvio Schüler
Gospodarenje s divljači i metode zaštite
Fragmentirana staništa, razdvojeni migracijski putovi i poremećaji
u prometu i drugim ljudskim aktivnostima natjerali su divljač da se
koncentrira u mirna područja s dobrom zaštitom. Kao rezultat toga,
ove su vrste danas jače povezane sa šumskim ekosustavima. Poplavne
šume bogate su produktivnim staništima i biljnom raznolikošću
što ih čini atraktivnim za mnoge vrste papkara, poput srna, jelena i
divljih svinja (slika 3.2.4-1, slika 3.2.4-2). Na atraktivnost šumskog
staništa za divljač utječe širok raspon izvora hrane i karakteristike
koje nisu ovisne o hrani. kao što su zaštitne strukture, klima i mala
učestalost uznemiravanja. Uz to, jelen lopatar, sika jelen i muflon
uvedeni su u neka područja u lovne svrhe. U povijesti lov na brojne
vrste divljači bio je užitak plemićkih zemljoposjednika, a danas se
lov smatra važnim izvorom prihoda šumarskih poduzeća.
Biotički nosivi kapacitet šuma za divljač opisuje koju bi veličinu
populacija divljači mogla dosegnuti bez prirodne ili umjetne
regulacije. Opisana je kvalitetom staništa, koja se uglavnom sastoji
od dostupne hrane i prostora. Ekonomska nosivost opisuje veličinu
populacije koja ne utječe na šumskouzgojne ciljeve. Ako je ispod
biotičke, dolazi do šteta od divljači pri obnovi šuma i na drvnoj
zalihi što može smanjiti važne funkcije ekosustava. Negativne
posljedice uključuju probleme s obnovom šuma selektivnim
brštenjem, infekciju trupaca štetnim gljivama s posljedicom gubitka
vrijednosti drvne mase, gubitke godišnjeg prirasta i sveukupni pad
šumske stabilnosti i bioraznolikosti (slika 3.2.4-3). Neophodan
je kompromis između ekonomske koristi od prihoda od lova i
šumskouzgojnih gubitaka. U izračunima ukupnih troškova, gubici
prihoda uzrokovani štetom divljači u šumama često premašuju
prihod od najma zemljišta za lov.
Štete od divljači i njihova procjena
Iako utjecaj divljači ne mora biti samo negativan, već može biti i
koristan, klasifikacija šteta uvijek je subjektivna. Šteta od divljači
može se procijeniti usporedbom ciljanih i sadašnjih šumskih
uvjeta. Ciljani uvjeti u šumama izvedeni su iz nekoliko kriterija,
uključujući potrebe za obnovom šuma, predviđeni udio stabala
unutar određenog regeneracijskog sloja i očekivano vrijeme do
uspostavljanja prirodne obnove. Postojeći šumski uvjeti mogu
se učinkovito procijeniti trajnim ili vremenskim slučajnim
uzorkovanjem ključnih brojki. Takvi su pokazatelji količina mladih
stabala po hektaru, broj i stupanj oštećenja te udio vrsta drveća i
Slika 3.2.4-2: Divlja svinja
Slika 3.2.4-1: Jelen
91
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
vrsta smjese u različitim šumskim slojevima te starosne ili visinske
klase. Osim prirodne obnove, potrebno je procijeniti i starije dobne
razrede, na primjer vezano uz guljenje kore. Različiti kriteriji trebaju
biti povezani s vrstom šume, načinom gospodarenja, postojećom
vrstom divljači, ciljanim funkcijama šuma i očekivanim uslugama
ekosustava.
Međutim, štete od divljači nisu jedini razlog problema s obnovom.
Ostali čimbenici koje treba uzeti u obzir uključuju ispašu stoke,
nedostatak svjetlosti zbog gustih slojeva krošnje, gustih slojeva
prizemnog rašća, nedostatak roditeljskih stabala i uroda i
potencijalni nedostatak njege (poglavlje 3.1.1 „Odabrati prirodnu
ili obnovu?“). Standardni postupak za procjenu utjecaja divljači
na obnovu šuma je uspostavljanje malih ograđenih kontrolnih
područja za praćenje i usporedbu prirodne obnove koja se događa
sa i bez zaštite. Takva područja mogu biti mala (3x3 m), ali ih treba
ponavljati kroz šumu.
Sa sve većom razlikom između biotičke i ekonomske nosivosti,
povećava se pritisak hranjenja divljači na šumske biljke i obnovu pa
raste potreba za primjenom dodatnih mjera zaštite i gospodarenja
divljači.
Ekološko prostorno planiranje divljih životinja za izbjegavanje
šteta od divljači
Ima za cilj zaštitu staništa divljači i izbjegavanje štete od divljači na
šumi, predlaže se kao prikladan instrument za integriranje divljih
životinja u gospodarenje zemljištem. Njegova provedba u velikim
razmjerima zahtijeva uključivanje svih dionika iz šumarstva,
lovstva, poljoprivrede, turizma i drugih namjena zemljišta.
Ekološko prostorno planiranje divljih životinja trebalo bi težiti
boljoj prostornoj raspodjeli populacija divljači kako bi se izbjegle
štete od divljači. Moguće mjere mogu uključivati identifikaciju
(sezonskih) staništa, ponovno povezivanje biotopa te koordinaciju
i modificiranje lovnih aktivnosti. Smanjenjem relativne kvalitete
staništa (atraktivnost za divljač u usporedbi s okolnim okolišem)
u osjetljivim područjima može se kontrolirati prostorna raspodjela
divljači.
Profesionalna regulacija divljači i mjere lova
Da bi se smanjila atraktivnost staništa, trebalo bi povećati poremećaje
unutar prioritetnog područja, na primjer koncentriranjem lovnih
mjera unutar prioritetnih područja. To zahtijeva jasno ocrtavanje
područja (preporučeno do 100 ha) i dosljedno provođenje akcije.
92
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Istodobno, potrebno je smanjiti poremećaje izvan područja
prioriteta. Lov u vremenskim intervalima, poput vremena lova
smanjenog na nekoliko intenzivnih tjedana, može smanjiti
poremećaj, dok se napori za smanjenje populacije smanjuju (jer
će divljač biti manje sramežljiva). Uz to, divljač se može privući i
na druga područja slabe osjetljivosti povećanjem kvalitete biotopa
putem livada, namjenskih područja za ispašu ili opsežnog hranjenja.
Hranjenjem se smanjuje smrtnost divljači zimi i povećava stopa
razmnožavanja. Potrebna je velika koordinacija i profesionalna
opskrba hranom (kvaliteta, količina i intervali hranjenja privremeno
prilagođeni ciljanoj vrsti divljači). Regulacija divljači treba slijediti
kvantitativno i kvalitativno planiranje regulacije, uključujući i
poznavanje omjera spola divljači. Primjerice, regulacija ženki ima
najjači utjecaj na rast populacije. Gospodarenje smanjenjem mora
uzeti u obzir i kontrolirati i nevidljive, nebrojive dijelove populacije
(pri promatranju se često propusti do 50% populacije jelena).
Potrebno je provjeriti djelotvornost razgraničenja lovnih područja.
Trajnom promjenom lovnih navika (vremenski i prostorno)
izbjegava se prilagodba divljači. Neophodni su odgovarajući lovni
objekti i infrastruktura. Nužno je potrebno profesionalno lovačko
osoblje s visokom sviješću o problemima i, dok zakupnike koji ne
surađuju treba zamijeniti. Ako je moguće, trebalo bi se dati prednost
fleksibilnim ugovorima o najmu s godišnjim mogućnostima prekida
i prodajom pojedinačnih dozvola za lov.
Šumarske mjere
Šumarstvo ima utjecaj na osjetljivost šumskih sastojina na štete od
divljači: šumskouzgojni način gospodarenja, vrsta i trajanje obnove,
kao i struktura sastojine, smjesa i prorjeđivanje utječu na osjetljivost.
Šumari su odgovorni za objektivnu kontrolu šumskouzgojnog
uspjeha, za održavanje grmlja i vrsta drveća za kojeg nema
šumskouzgojnog interesa (raspodjela pritiska hranjenja), za
pokretanje mjera tehničke zaštite za vrste drveća od interesa, za
suradnju s lovcima i potporu regulaciji divljači izradom koridora za
gađanje.
Poljoprivredne mjere
Strukturni elementi u šumama koje okružuju krabraz važni su kako
bi divljač mogla napustiti šumu i još uvijek biti zaštićena, posebno
zimi. Livade treba ostaviti za ispašu tijekom zime kako bi se smanjio
pritisak hranjenja na šume.
93
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Upravljanje posjetiteljima
Stanišna područja i mirne zone za divljač u osjetljivim područjima
mogu se osigurati ograničavanjem broja staza, obaveznim vođenjem
pasa na povodcu, edukacijom dionika i izbjegavanjem jednosmjernih
staza. Posjetitelji moraju biti vremenski i prostorno koncentrirani u
manje osjetljivim područjima.
Zaštita područja
Tip
Jelen
Divlja svinja
Prednosti
Nedostaci
Strukturna čelična
mreža s drvenim
stupovima
Sigurna
Sigurna
Iznimno robustno
Visoki troškovi
postavljanja
Žičana ograda s
drvenim stupovima
Sigurna
Samo ukoliko je
ukopana u zemlju
Robustna
Visoki troškovi
postavljanja
Drvene ograde
Sigurna
Sigurna
Jednostavno
postavljanje gotovih
elemenata
Jednostavno
popravljanje u slučaju
šteta
Moguće ponovo
korištenje
Troškovi nabave i
postavljanja
Plastična mreža s
drvenim stupovima
Ne
Ne
Učinkovita protiv
srneće divljači
Jednostavna za
postavljanje i jeftina
Slaba izdržljivost
Individualna zaštita stabala
Žičana zaštita oko
biljke
Sigurno protiv
guljenja kore
Druga svrha
Sama se otvara
s debljinskim
prirastom
Nužne su biljke od
2-3 m visine
Plastična zaštita s
drvenim stupom
Prekratko za zaštitu
Druga svrha
Jednostavno
postavljanje
Učinak staklenika
unutar zaštite može
uzrokovati prerano
listanje
Tehnička zaštita stabala
Zbog guste populacije visoke divljači, uobičajena je praksa u prekograničnom rezervatu biosfere Mura-Drava-
Dunav da se tehničkim načinima štite područja prirodne i umjetne obnove, jer je pritisak divljači previsok da
bi se mogle koristiti druge opcije (slika 3.2.4-3). Izbor zaštite ovisi o vrsti divljači i onime što se treba zaštiti.
Najčešće vrste zaštite sažete su u sljedećoj tablici:
U Mađarskoj, Hrvatskoj i Srbiji dominantna vrsta divljači koja nanosi štetu prilikom obnove je jelen. Stoga visina ograda
mora biti najmanje 230-250 cm. Jelen može preskakati niže ograde. Kada treba zaštiti samo žir od divljih svinja, dovoljne
su ograde visoke 120-130 cm. (vidi također poglavlje 3.2.6 „Gospodarenje šumama topola i njihova raznolikosti“).
94
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Očuvanje
Područja bez gospodarenja, kao što su jezgre nacionalnih
parkova, vrlo su atraktivna za divljač. U odnosu na okolna staništa
takva su područja često mirna i smatraju se sigurnima. Divljač
će se koncentrirati u takvim područjima u gustoćama koje
prelaze prirodne razine. Posljedica je visok pritisak hranjenja na
dostupnim biljkama. Ovisno o ciljevima gospodarenja, regulacija
divljači može biti potrebna i na onim područjima visoke zaštitne
vrijednosti kako bi se omogućio suživot s raznolikom zajednicom
šumskih biljaka. Osobito je potrebno gospodarenje divljači ako
su glavni cilj zaštite određene biljne zajednice i staništa te njihovo
stanje očuvanosti. Suprotno tome, ako su zaštićeni sami prirodni
procesi velikih razmjera, utjecaj divljači može se smatrati dijelom
prirodnog sustava koji na kraju modificira prirodnu vegetaciju i
budući sastav šuma.
Slika 3.2.4-3: Tehničke instalacije za zaštitu stabla različitih jačina i troškova
95
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Izgledi za budućnost i sažetak
Cilj pravilnog gospodarenja s divljači je omogućiti koegzistenciju
različitih šumskih drveća i biljnih zajednica s populacijama
divljih životinja, stvoriti održiv prihod od šumarstva i lovnih
aktivnosti, održavati ruralne tradicije i ispuniti visoke etičke i
moralne standarde kada je potrebna regulacija. Divljač je važan
dio naših šuma i po prirodi ne nanosi štetu biljnim zajednicama.
Klasifikacija štete vrlo je subjektivna i proizlazi iz sukoba s drugim
ljudskim ciljevima. Posljednjih desetljeća u šumarstvu je postala
nužna troškovno intenzivna tehnička zaštita. Kompromis između
prihoda od lova i gubitaka, odnosno troškova zaštite u šumarstvu
i gospodarenju bioraznolikošću potreban je da bi se postigli
dugoročni ciljevi očuvanja i gospodarenja šumama. Očekuje se da
će ekološko prostorno planiranje divljih životinja na prostornoj
skali područja kretanja divljači koja uključuje sve dionike podržati
pametno i uravnoteženo upravljanje zemljištem i izbjeći sukobe.
Zahvala
Hvala prof. dr. Reimoseru, čiji je rad na Sveučilištu BOKU u Beču
temelj ovog poglavlja. Također zahvaljujemo Gyulai Kovacsu i
Silviji Krajter Ostoić na njihovim komentarima.
96
97
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2.5 Gospodarenje stranim vrstama biljaka
Katharina Lapin, Aleksander Marinšek, Maarten de Groot, László
Demeter, László Nagy, Marjana Westergren
Uvod
Strane ili alohtone biljne vrste su vrste unesene izvan njihove
prirodne prošle ili sadašnje rasprostranjenosti. Ako strana biljna
vrsta postane problematična, naziva se invazivnom stranom
biljnom vrstom. Jednom kada se invazivna strana biljna vrsta
udomaći na novom području, ona može imati negativne
ekološke, socijalno-ekonomske i posljedice na ljudsko zdravlje.
Danas su invazivne strane biljke jedna od glavnih prijetnji
globalnoj i lokalnoj biološkoj raznolikosti, a njihovo širenje još
nije kulminiralo. Poplavne šume bogate hranjivim sastojcima,
ali i često poremećene ravnoteže, spadaju u vrste šuma koje su
najosjetljivije na invaziju stranih biljaka. U poplavnim šumama
visoka razina hranjivih sastojaka i česte prirodne i čovjekom
uzrokovane smetnje olakšavaju invazije, a rijeke dodatno služe
kao vrlo učinkoviti koridori za širenje invazivnih stranih biljaka.
Stoga je gospodarenje invazivnim stranim biljkama u poplavnim
područjima vrlo važno za očuvanje i/ili obnavljanje biološke
raznolikosti i usluga ekosustava ovog ugroženog ekosustava.
Ovo poglavlje priručnika za gospodarenje i očuvanje poplavnih
šuma ima za cilj prikupljanje i pružanje sinteze praktično
orijentiranih informacija o mjerama gospodarenja, primjenjivim
za svaku fazu biološke invazije: od prve pojave invazivnih biljaka
do uspješnog širenja u novo područje. Iako smo namjeravali što
bolje obuhvatiti mjere gospodarenja, potrebno je naglasiti da
svaku predstavljenu mjeru gospodarenja treba prilagoditi lokalnim
okolnostima određenog područja. Nadalje, moramo napomenuti
da na određene mjere iskorjenjivanja mogu snažno utjecati
fenologija i druge ekološke značajke svake pojedine strane biljne
vrste. Stoga uvijek preporučujemo istraživanje biologije invazivne
strane biljke prije planiranja i provođenja akcija gospodarenja.
Nadalje, važno je poštivati lokalno zakonodavstvo kada se
provode mjere suzbijanja kemijskim i nekemijskim proizvodima.
Svrha ovog poglavlja je, uz pomoć prikupljenih podataka, pomoći
u sprječavanju uspostavljanja populacija i širenju invazivnih
stranih biljaka u poplavnim šumama vašeg radnog područja.
Poglavlje nudi mjere prevencije koje se mogu koristiti.
Mehanizmi utjecaja i procjene utjecaja
Prijetnje izazvane invazivnim stranim biljkama u šumskim
98
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
ekosustavima uključuju hibridizaciju, prijenos bolesti i
konkurenciju vrsta. Natjecanje za resurse, na primjer da se strana
biljka natječe s izvornim svojtama za resurse (svjetlost, voda,
prostor), najčešći je primjer mehanizma utjecaja, koji dovodi
do štetnog utjecaja na domaće svojte u poplavnim šumama.
Primjerice, nadmetanje za svjetlost s autohtonim vrstama
primijećeno je za invazivne biljne vrste Solidago gigantea, Impatiens
glandulifera i Conyza canadensis u poplavnim mješovitim šumama
tvrdih listača hrasta, brijesta i jasena uz velike rijeke.
Sljedeći mehanizam utjecaja invazivnih stranih biljaka su kemijski
utjecaji, poput sposobnosti stranih biljaka da mijenjaju kemijska
i biokemijska svojstva tla, što zauzvrat može uzrokovati promjene
u bogatstvu autohtonih vrsta iznad i ispod zemlje. Na primjer,
invazivna strana vrsta Impatiens glandulifera mijenja gljivične
i bakterijske zajednice u tlu. Nadalje, kemijski sastav biljnih
ostataka od stranih biljaka kao što je invazivna drvenasta vrsta
Robinia pseudoacacia može uzrokovati visoku razinu dušika u
gornjim horizontima tla, djelujući tako na obnovu autohtonih
vrsta drveća.
Postoji nekoliko politika i zakona koji reguliraju širenje invazivnih
stranih biljaka radi ublažavanja negativnog utjecaja na šumske
ekosustave. Budući da su financijski resursi za gospodarenje
invazivnim stranim biljkama obično ograničeni, preporučujemo
davanje prioriteta sadašnjim i potencijalnim stranim vrstama,
prema veličini utjecaja stranih vrsta na okoliš. Međunarodno
prihvaćena metodologija protokola o klasifikaciji utjecaja stranih
taksona na okoliš (EICAT) može se učinkovito primijeniti za
kategorizaciju i kvantificiranje utjecaja svih stranih vrsta u cijeloj
taksonomskoj klasi na temelju sustavnog pregleda literature (slika
3.2.5-1).
Procjena EICAT-a o invazivnim stranim vrstama (kukci, gljive i
biljke) u prekograničnom rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav
otkrila je da su strane vrste Amorpha fruticosa, Fallopia japonica i
F. sachalinensis, Heracleum persicum, Humulus japonicus i Impatiens
glandulifera među stranim vrstama s najvećim potencijalnim
štetnim utjecajem na okoliš u poplavnim šumama.
Preventivne mjere
Veliki broj ljudskih aktivnosti podržava unošenje i širenje
invazivnih stranih biljaka u poplavne šume. Mjere prevencije,
čiji je cilj identificirati i prihvatiti ove ljudske aktivnosti, kao i
Slika 3.2.5-1: EICAT kategorije prikazane u shemi
postupka procjene koja klasificira strane vrste u jednu od
pet kategorija prema veličini štetnih utjecaja na okoliš
99
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
puteve unosa invazivnih stranih biljaka, među najučinkovitijim
su i troškovno učinkovitim mjerama gospodarenja. Na primjer,
u poplavnim šumama, čista sječa ili sječa velikim intenzitetom
mijenja svjetlosne uvjete i dostupnost resursa na načine koji
favoriziraju strane vrste biljaka. Takve vrste su obično heliofiti,
prilagođeni staništu s vrlo intenzivnom osunčanošću, što im
je potrebno zbog izgradnje vlastite strukture i metabolizma.
Nadalje, izgradnja šumskih cesta i pješačkih staza može potaknuti
širenje stranog sjemena i vrsta kretanjem kontaminiranog tla
i građevinskog materijala. Stoga se ne smije podcijeniti rizik da
šumske ceste funkcioniraju kao putovi za invaziju. Stočna hrana
koja se koristi u zimskoj ishrani krupne divljači također može biti
izvor zaraze.
Uz to, sposobnost determinacije stranih biljnih vrsta je otkrivanje
invazivnih stranih biljaka u ranoj fazi širenja u poplavnom
šumskom području. Materijal za obuku, specifičan za ciljanu
skupinu, može pomoći u povećanju znanja o rizicima invazivnih
stranih biljaka. Programi građanske znanosti (engl. citizen
science), poput alata DanubeForestHealth, također nude veliki
niz tehničkih alata za interakciju s javnošću radi identificiranja
invazivnih stranih biljaka.
Mjere prevencije također uključuju pravno obvezujuće i
neobvezujuće mjere koje sprječavaju uspostavljanje invazivnih
stranih vrsta na nekom području. Uredba Europske unije (br.
1143/2014) o sprječavanju i upravljanju unošenja i širenja
invazivnih stranih vrsta, koja je stupila na snagu 1. siječnja
2015., primjerice, ograničava namjerno ili nenamjerno unošenje
invazivnih stranih vrsta u Uniju, razmnožavanje, uzgoj, transport,
kupnju, prodaju, korištenje, razmjenu, čuvanje i puštanje
invazivnih stranih vrsta koje zabrinjavaju EU, u EU. Trenutni popis
invazivnih stranih vrsta koje zabrinjavaju Uniju sadrži 36 biljnih
vrsta, a mnoge od njih pojavljuju se u poplavnim područjima,
poput pajasena (Ailanthus altissima), japanskog hmelja (Humulus
scandens) ili himalajskog balzama (Impatiens glandulifera).
Procjene rizika
Ponekad se strane biljke, kao što su strane vrste drveća ili zeljastog
bilja u mješavinama livadskog sjemena, namjerno koriste u
šumarstvu ili obnovi ekosustava. U takvim slučajevima namjerne
uporabe stranih vrsta, preporučujemo provođenje procjene rizika
specifičnog za specifična staništa. Minimalni standardi za procjenu
rizika uključuju sljedeće: (1) osnovni opis vrsta; (2) vjerojatnost
naturalizacije ili invazije; (3) rasprostranjenost, širenje i utjecaji;
100
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
(4) procjena putova unosa; (5) procjena utjecaja na biološku
raznolikost i ekosustave; (6) procjena utjecaja na usluge
ekosustava; (7) procjena socijalno-ekonomskih utjecaja; (8)
razmatranje statusa vrste (ugrožene ili zaštićene) ili staništa pod
prijetnjom; (9) procjena budućih učinaka klimatskih promjena;
(10) mogućnost  dovršavanja čak i kad nedostaje informacija;
(11) dokumentirati izvore informacija; (12) priložiti sažetak u
dosljednom i razumljivom obliku; (13) uključiti neizvjesnost;
(14) uključiti osiguranje kvalitete. Međutim, preporučujemo da
kontaktirate nacionalnog stručnjaka kako bi vam pružio detaljnije
informacije o procjeni rizika na vašem području i za strane vrste
koje vas zanimaju.
Motrenje (engl. monitoring)
Rano otkrivanje i brzo iskorjenjivanje u ranoj fazi invazije
isplativa je mjera za zaustavljanje širenja invazivnih stranih
biljaka, što obično slijedi nakon uspješnog otkrivanja populacije
invazivne strane biljke tijekom motrenja. Tijekom posljednjih
nekoliko desetljeća implementirani su mnogi različiti sustavi
praćenja na lokalnoj, regionalnoj i nacionalnoj razini. Osnovno
načelo motrenja invazivnih stranih biljaka je stalno i redovito
promatranje sustavno smještenih ploha na mjestu koje je pod
nadzorom tijekom nekoliko godina. Motrenje zahtijeva obučeno
osoblje i materijal za identifikaciju. Razvijeni su i drugi tehnički
alati za pojednostavljivanje i poboljšanje postupka motrenja:
DNA okoliša (Environmental DNA, eDNA), na primjer, može se
koristiti za istraživanje genetskog materijala dobivenog izravno iz
uzoraka vode ili sedimenta.
Mehanička kontrola
Mehaničke mjere kontrole uključuju ručno plijevljenje, rezanje,
malčiranje, tretiranje prstenovanjem, uključujući upotrebu
različitih alata poput kosilica ili trimera, kako bi se iskorijenilo,
izrezalo, zakopalo, ili spalilo cijele invazivne strane biljke ili
dijelove biljaka.
Uspjeh mehaničke kontrole, poput ručnog plijevljenja, ovisi
o morfologiji invazivnih stranih biljnih vrsta kao i vještinama
i tehnikama obučenog osoblja. Za većinu biljnih vrsta važno
je potpuno ili u više navrata ukloniti korjenov sustav, kao i
nadzemne dijelove biljke, ako je vrsta sposobna za vegetativno
razmnožavanje. Ponekad treba nekoliko godina da se biljka
uspješno ukloni ili iscrpi (npr. Solidago gigantea/canadensis,
101
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Fallopia japonica, F. x bohemica, Acer negundo, Ailanthus altissima,
Amorpha fruticosa, itd.). U ovom slučaju potrebna je ustrajnost
i dosljednost. Posebnu pozornost treba posvetiti i postupanju s
biljnim ostacima. Moraju se sakupljati na plastičnim pločama
i transportirati u plastičnim vrećama, kako se sjeme, plodovi i
drugi dijelovi biljaka (mogućnost vegetativnog razmnožavanja!)
ne bi dalje širili na drugim područjima. Biljne ostatke treba
osušiti, spaliti ili predati nadležnim službama koje se bave takvim
otpadnim materijalom.
Sječa i ispaša učinkovito su rješenje za zeljaste i drvenaste invazivne
strane vrste. Preporučuje se provođenje mjera sječe i ispaše prije
cvatnje i proizvodnje sjemena. Posebno je ispaša manje radno
zahtjevna i navodno ima pozitivne nuspojave za krajobraznu
ekologiju. Na primjer, s obzirom na lokalno zakonodavstvo,
ispaša goveda, konja, domaćih svinja i ovaca može se učinkovito
koristiti za sprječavanje širenja stranih invazivnih vrsta grmova
u poplavnim šumama (slike 3.2.5-2, 3.2.5-3). Jednom kada se
zakorijene ove invazivne vrste grmlja (2-5 godina nakon nicanja),
smanjenje njihove obilnosti zahtijeva strpljenje i trajnu ispašu u
poplavnim šumama (npr. u plantažama topola).
a
b
Slika 3.2.5-2: a) Redovnom ispašom sprječava se uspostavljanje i širenje invazivnih vrsta grmova u plantažama topola duž rijeke Timiš u Srbiji; b) Gusti sloj
grmlja Amorpha fructicosa i Fraxinus pennsylvanica u plantaži topole gdje nema ispaše
Slika 3.2.5-3: Ispaša konja u močvarnom prirodnom
rezervatu Isola Della Cona u Furlaniji-Julijskoj na
sjeveroistoku Italije
102
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Malčiranje je relativno nedestruktivna mehanička metoda kontrole
koja onemogućava dostupnost svjetla i inhibira fotosintezu
prekrivanjem sadnice slamom, korom, plastičnim pokrovima ili
papirom. Ova se mjera obično koristi u poljoprivrednoj praksi
za suzbijanje uglavnom jednogodišnjih korova. Malčiranje se
uspješno koristi za suzbijanje Impatiens glandulifera.
Ovisno o području preporučujemo stjecanje znanja o
ograničenjima i reproduktivnoj biologiji vrste. Općenito, uporaba
mehaničkih mjera kontrole zahtijeva planiranu strategiju koja
uključuje nadzor, ograničavanje, tretiranje i mjere za praćenje
uspjeha. U mnogim su slučajevima mehaničke mjere kontrole
izvedive samo u početnim fazama invazije. S jedne strane, cilj
mehaničke kontrole rijetko se postiže bez velikih napora i
troškova. Stoga se mehaničke mjere kontrole obično koriste na
malim definiranim područjima. S druge strane, ako su pravilno
primijenjene, mehaničke mjere kontrole manje su štetne za
okoliš i izvorni ekosustav, nego kemijske mjere. To čini mjere
mehaničke kontrole vrlo korisnim za zaštićena područja gdje
kemijska ili biološka kontrola nije moguća ili je zakonski
zabranjena. U poplavnim šumama uspješno se koriste mehaničke
mjere suzbijanja za iskorjenjivanje malih populacija himalajskog
balzama (Impatiens glandulifera), pajasena (Ailanthus altissima),
(Heracleum sp.) ili ciganskog perja (Asclepias syriaca).
Kemijska kontrola
Mjere kemijske kontrole odnose se na selektivno i lokalizirano
prskanje ili razmazivanje sredstava za zaštitu bilja (SZB). Primjena
herbicida, posebno primjena glifosata, isplative su kemijske mjere
suzbijanja koje pomažu u izbjegavanju poremećaja površine
tla i naknadnog klijanja invazivnih stranih biljaka, ali negativno
utječu na neciljane biljne vrste i okoliš. Lokalitete na kojima je
provedeno tretiranje je potrebno pratiti u narednim godinama
kako bi se procijenio uspjeh i negativne nuspojave tretiranja.
Povremeno, tretiranje treba ponoviti u narednim godina. U
poplavnim šumskim ekosustavima ne preporučuje se upotreba
kemijskih mjera. Nadalje, zakonska ograničenja često sprječavaju
upotrebu herbicida u šumskim ekosustavima.
Biološka kontrola
Mjere biološke kontrole odnose se na unošenje živih organizama
(biološko sredstvo za suzbijanje) radi smanjenja konkurentske
sposobnosti stranih invazivne vrsta biljaka. Te mjere mogu imati
103
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
negativne dugoročne učinke i zahtijevaju savjetovanje s lokalnim
stručnjakom prije njihove provedbe. Potrebno je poštovati
nacionalno i lokalno zakonodavstvo, kao i provesti odgovarajuću
procjenu rizika prije bilo kakvog ispuštanja u prirodu bioloških
sredstava za suzbijanje. Primjena mjera biološke kontrole u praksi
uključuje širok raspon organizama:
Ispaša zečeva korištena je za suzbijanje ciganskog perja
(Asclepias syriaca) u Nacionalnom parku Kiskunság, Mađarska.
U eksperimentalnim ispitivanjima korištene su specifične gljive
rđa (Puccinia komarovii var. glanduliferae) za suzbijanje Impatiens
glandulifera (slika 3.2.5-4). Nadalje, gljive iz roda Verticillium
spp., poput izolata Verticillium nonalfalfae, trenutno se smatraju
najučinkovitijim biološkim sredstvom protiv pajasena (Ailanthus
altissima).
Prilagodba šumskouzgojnih mjera
Preporuke u vezi s prilagodbom šumskouzgojnih mjera uključuju
preventivne mjere poput preporuke za sadnju autohtonih
vrsta drveća. Nadalje, neprekidni pokrov stabala i dulji periodi
ophodnje preporučuju se tamo gdje je to prikladno za postizanje
zasjenjenijih uvjeta. Također treba izbjegavati pripremu tla
za sječu, posebno kada je područje redovito plavljeno, jer se
propagule invazivnih stranih vrsta mogu lako prenijeti vodom do
pripremljenog tla, gdje također mogu pronaći dovoljno svjetla za
klijanje i rast. Treba izbjegavati slabu proredu šumskih površina
kako bi se smanjio rizik od poremećaja gospodarenja koji mogu
funkcionirati kao putovi za unošenje stranih biljnih vrsta u
šumu. Rubove šuma treba očuvati jer gusti višeslojni sklop može
spriječiti ili usporiti ulazak invazivnih vrsta iz okoline. Također se
preporuča redovita košnja koridora uz šumske ceste. Konačno,
trebalo bi se dati prednost alternativnim režimima sječe, umjesto
jednostavne čiste sječe, treba se ponuditi selekcija ili oplodna
sječa koji se primjenjuju u šumarstvu s kontinuiranim sklopom.
Slika 3.2.5-4: Invazija biljaka Impatiens glandulifera i Fallopia sachalinensis
3.2.5-5: Himalajski balzam (Impatiens glandulifera) je
biljka porijeklom iz Azije
104
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Obnova oštećenih ekosustava
Dugoročna otpornost poplavnih šuma može se poboljšati
provođenjem odgovarajućih mjera obnove kako bi se pomoglo
oporavku ekosustava koji je degradiran, oštećen ili uništen
invazivnim stranim biljkama ili drugim invazivnim organizmima
(na primjer kukci ili gljive). Troškovi mjera suzbijanja mogli bi
biti visoki i nerazmjerni koristima od obnove. Međutim, u nekim
slučajevima tradicionalne prakse korištenja zemljišta poput
šumske ispaše mogu biti isplativo sredstvo za obnovu.
3.2.5-6: Phytolacca americana je biljka porijeklom iz
sjeverne Amerike i širi se Europom
3.2.5-7: Kontrolna lista za invazivne strane vrste biljaka

105
106
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2.6 Gospodarenje šumama topola i njihova raznolikost
Markus Sallmannshofer, Werner Ruhm
Pozadina
Poplavne šume posebno su bogate raznolikošću vrsta zbog visoko
produktivnih tala i lokalno promjenjivih uvjeta okoliša. Mnoge
specijalizirane biljne i životinjske zajednice ovise o tim staništima.
Tipične karakteristične vrste drveća u poplavnim područjima
mekih listača, poput raznih vrba, crnih i bijelih topola, posebno
su prilagođene vrlo dinamičnoj geomorfologiji uzrokovanoj
snagama erozije i taloženja rijeka. Kao klijanci kojima je potrebno
bazično tlo i svjetlost, takve vrste drveća također ovise o tlima
bez vegetacije, pijeska i šljunka i mogu podnijeti poplave bolje
od ostalih vrsta drveća. Zbog regulacije rijeka, ova je prirodna
dinamika izgubljena, a tipične vrste drveća mekih listača rijetko
se generativno obnavljaju i preusmjeravaju se na sekundarna
mjesta poput šljunčara. Sve manja učestalost plavljenja duž
mnogih reguliranih rijeka također potiče konkurentnu vegetaciju
i sazrijevanje šumskih zajednica što rezultira negativnim učincima
na uspostavljanje tipičnih vrsta mekih listača.
Oplemenjivanje topola
U drugoj polovici 19. stoljeća započeto je oplemenjivanje i
trgovina sortama topola s posebnim svojstvima poput otpornosti
na bolesti. Hibridni uzgoj topola započeo je početkom 20.
stoljeća, posebno brzorastućim križancima različitih vrsta topola,
što je postalo popularno u šumarstvu. Nedostatak drva izazvan
Drugim svjetskim ratom doveo je do osnivanja istraživačkih
instituta za topole u mnogim zemljama.
Sadašnje sorte topola brzo rastu i odabrane su zbog njihovog
oblika i otpornosti na bolesti. To smanjuje vrijeme ophodnje
i povećava kvalitetu drva. Na nekim staništima topola ima bolji
prinos od bilo koje druge vrste drveća, zbog čega su mnoge
šumarske tvrtke odlučne u njihovom uzgoju. Današnje aluvijalne
šume mekih listača i područja prijelaza prema poplavnim šumama
tvrdih listača su glavno područje uzgoja topola. Suvremenim
klonovima visokih performansi može se upravljati s periodima
ophodnje kraćim od 30 godina na optimalnim mjestima.
Gospodarenje i očuvanje šuma topola
Integralno očuvanje prirode teži odmaku od monokultura
topola (slika 3.2.6-1). Ako ne postoji ravnoteža interesa putem
107
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
subvencija i naknada, ekonomski pritisak ne dopušta šumarskim
tvrtkama da se odreknu visokoproduktivnih klonova topola.
U današnje vrijeme troškovi gospodarenja šumama rastu, dok
prihodi od prodaje drva kontinuirano padaju. U ovom poglavlju
opisujemo pristup koji uzima u obzir biologiju i ekologiju topola
za povećanje biološke raznolikosti sastojina topola na učinkovit
način uz istovremeno smanjenje troškova orezivanja.
Osnivanje sastojina topola
Tradicionalno gospodarenje topolama uključuje sadnju ožiljenica
(hibridi topola razmnožavaju se vegetatitvno) u fiksnim redovima
u razmaku 2x2 m ili 3x3 m. Kako topole ne odbacuju grane,
potrebno je provoditi orezivanje grana i prorjeđivanje.
Topole su zahtjevne za svjetlom i same ne odbacuju suhe grane
stoga je uobičajena primjena velike udaljenosti između stabala.
Sadnja topola s međurednim razmakom od 8 metara omogućuje
prirodni rast i ostalih vrsta stabala. Ovisno o mjestu, bijele topole
(Populus alba), vrbe (Salix sp.), johe (Alnus sp.) i smreze (Prunus
padus) često prirodno rastu, izbojcima iz korijena ili panja. Ako
se takve korisne mješovite vrste drveća prirodno ne pojave
sukcesijom, raznolikost se može povećati sadnjom stabala ili
grmlja između redova topola (slika 3.2.6-2).
Ovisno o lokaciji trake na kojima će se saditi redovi topola možda
će trebati malčirati prije sadnje topola. Sadnja se može obaviti
plugom ili kopanjem rupa. Koriste se uglavnom dvogodišnje
biljke s velikim korijenjem otprilike 2,5 m ili više. Konačni
redovi zasađenih stabala često imaju negativan vizualni učinak
na posjetitelje šume, ali omogućuju racionalan tijek rada kako za
sadnju, tako i za potrebne radove održavanja i njege.
Kultivari topola razmnožavaju se u rasadnicima kloniranjem.
Prostorna i vremenska mješavina nekoliko sorti povećava
Slika 3.2.6-1: Monokulture topola često su rezultat
ekonomskog pritiska na šumarska poduzeća
Slika 3.2.6-2: Javor između redova topola
108
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
genetsku raznolikost i osigurava diverzifikaciju rizika. Znanje
gdje je kultivar / klon zasađen u ovoj smjesi (npr. karte sadnje)
osnovni je uvjet za kasniju usporedbu uspjeha kultivara.
Posebna zaštita kultura
Ukoliko je na lokalitetima prisutna srneća divljač, sloj boje na
deblu dovoljan je da zaštiti deblo od trljanja srndaća. Protiv jelena
potrebna je pojedinačna zaštita stabala ili ograđivanje cijelog
područja. U Srbiji je razvijena metoda kojom se sadnice/reznice
topola omotavaju žičanom mrežom tijekom postupka sadnje.
Postavlja se lagana žičana petlja koja zatvara mrežu i lako se otvara
da spriječi stablo da se „uguši“ dok raste u debljinu (slika 3.2.6-
3). Problemi nastaju kada mladi izbojci prelaze preko ograde
i divljač ih pobrsti i kad se biljka slomi (slika 3.2.6-4, poglavlje
3.2.4 „Kako upravljati divljači i zaštititi šume od oštećenja“).
Održavanje kulture
Poplave nastale neposredno nakon sadnje redovito izvlače biljke
koje još nisu imale dovoljno vremena da se same zakorijene, te ih
u tom slučaju treba popraviti. Prvih godinu do dvije nakon sadnje
poželjno je rotacijskom kosilicom kositi i sjeći vegetaciju uz redove
stabala topola. Ako je potrebno u prve dvije godine nakon sadnje,
mora se provesti uklanjanje biljaka penjačica ručnim škarama, jer
divlji hmelj i pavitina mogu srušiti mlade biljke topola što može
usporiti rast ili čak oštetiti mladu biljku.
Slika 3.2.6-3: Lagana žičana petlja koja zatvara mrežu i
lako se otvara sprječava stablo da se „uguši“ dok raste u
debljinu
Slika 3.2.6-4: Kad srneća divljač savije mladu topolu zbog brštenja, često ih slomi (i izvan
ograde)
109
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Orezivanje
Proizvodnja vrijednog drva topole zahtijeva rezidbu, koja se
obično obavlja u tri faze pilom na štapu do visine od 6 metara.
Sekundarna sastojina mješovitih vrsta drveća može značajno
doprinijeti smanjenju rasta i debljine grana. Dakle, u tom slučaju
neke faze orezivanja mogu se izostaviti.
Proreda
Između dobi od sedam do 10 godina gustoća stabala se obično
shematski smanjuje na konačnu gustoću sastojine prorjeđivanjem
(npr. uklanja se svaka druga topola da bi se dobio razmak između
biljaka od 4 metra po redu). Uklanjanje ne koristi samo najboljim
stablima topola, već pogoduje i sekundarnoj sastojini.
Izgledi za budućnost i sažetak
Uspostavljanjem sastojine sa široko raspoređenim kultivarima
topola može se povećati rast i stabilnost pojedinih stabala,
dok prostor između stabala topola omogućuje uspostavljanje
sekundarne sastojine mješovitih vrsta drveća prirodnom
sukcesijom. Time se mogu smanjiti i troškovi sadnje i potrebno
orezivanje. To omogućuje provedbu ekonomskih i ekoloških
poboljšanja bez odstupanja od proizvodnje topola.
Zahvala
Hvala Herbertu Tiefenbacheru (PhD) na vrijednom doprinosu
prilikom pripreme ovoga poglavlja.
110
111
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.2.7 Integracija dijelova mrtvog drva u redovno
gospodarenje
Janine Oettel
Uvod
Stvaranje, održavanje i gospodarenje mrtvim drvom ključna je
komponenta poboljšanja ekološkog stanja šuma. Karakteristike
mrtvog drva korištene su kao pokazatelji prirodnosti
šuma, pružanja usluga ekosustava i stanja šumske biološke
raznolikosti. Međunarodne inicijative poput Konvencije o
biološkoj raznolikosti (CBD), Forest Europe (bivša Ministarska
konferencija o zaštiti šuma u Europi) i projekt Europske agencije
za zaštitu okoliša ‘Temelj bioraznolikosti’ uključuju mrtvo drvo
kao ključni pokazatelj održivog gospodarenja šumama. Nakon
toga su sheme certificiranja (FSC, PEFC) implementirale mrtvo
drvo u svoje standarde s ciljem zaštite biološke raznolikosti i
očuvanja okolišnih vrijednosti.
Mrtvo drvo doprinosi funkcioniranju ekosustava i prirodnim
tokovima u šumama mijenjajući mikroklimu, poput vlage u
tlu povećanjem kapaciteta za skladištenje vode i povećanjem
dostupnosti hranjivih sastojaka. Nadalje, mrtvo drvo olakšava
prirodnu obnovu stabala, posebno u šumama u hladnim
klimatskim uvjetima kao što su planinske šume umjerenog pojasa.
Štoviše, 25% vrsta koje obitavaju u šumi ovisi o mrtvom drvetu.
Na primjer, mrtvo drvo pruža osnovne resurse za saproksilne (o
mrtvom drvu ovisne) vrste poput gljiva koje uzrokuju trulež drva,
člankonošce, papratnjače, lišajeve, ptice i šišmiše.
Važnost mrtvog drva za zaštitu vrsta prilično je dobro
dokumentirana kod kornjaša. Prema Europskom crvenom
popisu saproksilnih kukaca, 18% od 688 istraženih vrsta smatra
se ugroženima (EN), a daljnjih 13% smatra se gotovo ugroženima
(NT) u Europi. Takve vrste ovise o mrtvom drvu i starim stablima
za vrijeme svog razvoja u trulom drvu i udubinama. Stoga hitno
treba uspostaviti krajobraze i šume s raznolikom starosnom
strukturom drveća, raznolikošću vrsta i dovoljnim brojem stabala
koja osiguravaju mikrostaništa, kao i dovoljnom količinom
mrtvog drva u različitim fazama razgradnje.
Dok je u prirodnim šumama umjerenog pojasa, volumen i
sastav (npr. stupanj razgradnje drveta, dimenzije) mrtvog drva
impresivan, u gospodarenim šumama mrtvo drvo je jako smanjena
šumska komponenta. U skladu s tim, u Europi su mnoge biote
koje ovise o mrtvom drvu - posebno vrste koje ovise o određenim
tipovima mrtvog drva ili velikim količinama mrtvog drva - uvelike
112
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
smanjile u gospodarenim šumama i često su svedene na izolirane
populacije u negospodarenim ostatcima šuma. Poznato je da
volumen i sastav mrtvog drva ovisi o širokom rasponu čimbenika
(npr. starost sastojina, prirodna smrtnost drveća, sastav vrsta
drveća) te da je to snažno ovisno o gospodarenju šumama. Müller
i Bütler (2010) predlažu osnovni prag od 20-50 m³ po ha za
količinu mrtvog drva, što se može smatrati minimalnim zahtjevom
za europske šume. Stvarne prosječne količine, međutim, znatno
su niže u sjevernoj Europi gdje iznosi 8 m³ po ha, dok je nešto
bolja u srednjoj i zapadnoj Europi gdje iznosi 20 m³ po ha.
Poplavne šume
Općenito su poplavne šume posebna staništa koja su često
visokoproduktivna i predstavljaju područja s velikom biološkom
raznolikošću. Visoka produktivnost često rezultira velikom
količinom mrtvog drva. Izvještaji pokazuju da se količine mrtvog
drva mogu razlikovati. Primjerice, količina iznosi 51 m3 po ha u
Austriji, između 22 do 88 m3 po ha u Poljskoj, između 36-165
m3 po ha u Sloveniji, a može iznositi čak 206 m3 po ha, koliko je
izvješteno u Italiji. Ovisno o položaju i blizini rijeke, mrtvo drvo
također može ući u vodu poplavom i biti odneseno ili akumulirati
se na određenim mjestima.
Povezano bogatstvo saproksilnih kornjaša nađeno je u austrijskim
poplavnim šumama (Nacionalni park Donau-Auen) s oko 242
vrste. Ovako visoka vrijednost jasno naglašava konzervacijsku
vrijednost poplavnih šuma. Razne studije slažu se da na bogatstvo
Slika 3.2.7-1: Količine mrtvog drva od prosječno 30-50 m3 po ha u poplavnoj šumi tvrdih
listača u Austriji. Izuzimanje šumskih područja ili pojedinačnih velikih stabala s ekološkom
vrijednošću iz gospodarenja opcije su za povećanje dostupnosti mrtvog drva i time biološke
raznolikosti u šumama.
113
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
saproksilnih vrsta jako utječu volumen i promjer mrtvog drva.
Detaljnije, Della Rocca i sur. (2014) utvrdili su granične vrijednosti
za poplavne šume a one iznose 22 cm za promjer u prsnoj visini

i 32 m3 po ha volumena mrtvog drva ispod kojeg se bogatstvo
saproksilnih vrsta značajno smanjuje. Uz to, dostupnost mrtvog
drva u naprednim fazama razgradnje pozitivno je povezana s
bogatstvom vrsta, dok je mrtvo drvo malog promjera kao i velika
temeljnica sastojine negativno povezano s bogatstvom vrsta.
Opcije gospodarenja za povećanje proporcija mrtvog drva
Svojstva mrtvog drva i strukturne varijable šuma značajno utječu
na bogatstvo vrsta. Aktivna promocija i integracija mrtvog drva
u gospodarenju šumama stoga je od velike važnosti i provodi
se u različitim konceptima gospodarenja tijekom posljednjih
desetljeća. Razni koncepti gospodarenja na sličan način
prepoznaju vrijednost starog i mrtvog drva i uključuju njegovu
promociju različitim mjerama, poput 1) uspostavljanja šumskih
rezervata ili 2) ostavljanja skupina starih stabala za prirodno
raspadanje. Uz to, 3) ostavljanjem stanišnih stabala sa šupljinama
ili gnijezdima i 4) povećanjem količine stojećeg i ležećeg mrtvog
drva, nastanjujuće populacije saproksilnih vrsta očuvat će se
povezanošću staništa i time će se ojačati rasprostranjenost tih
vrsta. Preporuke za povećanje udjela mrtvog drva u poplavnim
šumama uključuju 4a) ostavljanje posječenog materijala na mjestu,
4b) stvaranje umjetnih panjeva visine 0,5-1 m i 4c) skidanje kore
pojedinačnih stabala velikog promjera na osunčanim položajima
kako bi se umjetno stvorilo mrtvo drvo. Štoviše 5) produljenje
Slika 3.2.7-2: Akumulacija mrtvog drva nakon sječe stabala. Ostavljanjem grana, debala i
panjeva koji imaju malu ili nikakvu ekonomsku vrijednost tijekom postupka sječe, promiče
se integracija mrtvog drva u redovno gospodarenje.
114
ophodnje može osigurati kontinuiranu opskrbu mrtvim drvom i
dostupnost mrtvog drva u kasnijim fazama razgradnje. Međutim,
različiti koncepti gospodarenja razlikuju se u definicijama i
ciljanim vrijednostima za pojedine mjere. Na primjer, broj
pričuvnih stabala po ha varira od 5 do 10, ili količine mrtvog drva
od 20 do 40 m3 po ha.
Mrtva dubeća stabla mogu predstavljati prijetnju za sigurnost
prometa i sigurnosti na radu u šumama. Uzduž i oko javnih cesta,
željezničkih pruga, staza i drugih infrastrukturnih objekata, kao
i na lokacijama zgrada, zaštita života i zdravlja, a time i sigurnost
prometa, je prioritet. Općenito je važno povremeno procjenjivati
rizik od dubećih mrtvih stabala i po potrebi ih sjeći. Mjere u vezi
sa sigurnosti na radu i u prometu uključuju sječu panjeva koliko je
potrebno kako bi se izbjegao rizik. Tih mjera se treba pridržavati
u razumnim granicama. Izdvajanjem skupina pričuvnih stabala ili
mrtvog drva, rizik je koncentriran na manji broj područja, čime
se smanjuje rizik.
Sažetak
Mjere za integriranje mrtvog drva u redovno gospodarenje
šumama uključuju izdvajanje šumskih rezervata, isključivanje
pojedinačnih ekološki vrijednih stabala iz gospodarenja i
aktivno osiguravanje dubećeg i ležećeg mrtvog drva. To se može
ostvariti tijekom sječe ostavljanjem grana, debla i panjeva male ili
nikakve ekonomske vrijednosti. Pokazalo se da količine mrtvog
drva s najmanje 30 m3 po ha i srednje do velikog mrtvog drva
promjera najmanje 20 cm pozitivno utječu na vezane vrste. U
svakom slučaju moraju se uzeti u obzir aspekti zaštite i sigurnosti
šuma. Potrebne mjere treba svesti na najmanju moguću mjeru,
istovremeno osiguravajući sigurnost i izbjegavajući rizike.
Koristeći takve metode, postaje izvedivo gospodarenje mrtvim
drvom integrirati u gospodarenje šumama.
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA

115
116
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.3 Zdravstveno stanje šuma
3.3.1 Šumski štetnici i bolesti u svijetu koji se mijenja:
važnost ranog otkrivanja
Maarten de Groot, Thomas Cech, Gernot Hoch, Nikica Ogris,
György Csóka
Epidemije štetnika i bolesti, aktualni problem poplavnih
ekosustava
Globalna trgovina i klimatske promjene stvaraju snažne pritiske
na poplavne šume u srednjoj Europi. Globalna trgovina daje
priliku stranim vrstama da se iz svog autohtonog područja
prenose u europske šume. Iako je većina ovih vrsta bezopasna,
neke mogu postati invazivne i stoga mogu nanijeti veliku štetu
u šumama biološkoj raznolikosti, gospodarstvu i zdravlju ljudi.
S druge strane, u posljednjem desetljeću zabilježen je porast
globalne temperature i povećana je učestalost ekstremnih
vremenskih prilika – što je posljedica klimatskih promjena koje
su u tijeku. Ova povećanja globalne temperature i ekstremni
vremenski uvjeti oslabljuju šumsko drveće i čine to područje
prikladnijim za određene (domaće) štetnike i bolesti, što može
biti praćeno povećanjem njihovih populacija. Takve se vrste
nazivaju i eruptivnim štetnicima i bolestima.
Poplavne šume su na vrlo osjetljivom položaju, jer su uglavnom
u nizinama s često visokim temperaturama, pod utjecajem
poplava koje znače potencijalni stres, ali i pod velikim pritiskom
ljudske aktivnosti poput plantaža, monokultura ili pretjeranog
iskorištavanja zbog rekreacije. Skoro svim vrstama drveća u
srednjoeuropskim poplavnim šumama trenutno prijete različiti
štetnici i bolesti. Primjerice, udio jasena (Fraxinus excelsior i
F.angustifolia) se smanjuje posljednjih desetljeća zbog pojave
bolesti odumiranja jasena (Hymenoscyphus fraxineus, vidi
poglavlje 3.3.4 „Odumiranje jasena kao glavna prijetnja
biološkoj raznolikosti poplavnih šuma“), dok na hrastove
utječe niz štetnih čimbenika koji uzrokuju propadanje hrastova
(vidi poglavlje 3.3.3 „Propadanje hrasta - primjer bolesti koju
karakterizira interakcija različitih uzročnika“) ili povećanje
populacija gubara (Lymantria dispar) i zlatokraja (Euproctis
chrysorrhoea). Također, johe su pod pritiskom gljivičnih bolesti
Phytophthora alni, Armillaria sp. i Neonectria sp., to je kompleks
koji na određenim mjestima uzrokuje ekstremno odumiranje.
To su samo štetnici i bolesti koje su već prisutni, dok još uvijek
ima drugih koji će se tek pojaviti. Invazivni krasnik (Agrilus
117
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
planipennis) polako se širi iz Rusije i Ukrajine na zapad i ovom će
brzinom vjerojatno biti ovdje za nekoliko desetljeća i uzrokovati
intenzivno sušenje jasena. Također, azijske vrste strizibuba
Anoplophora glabripennis i Anoplophora chinensis još nisu prisutne
u poplavnim šumama, ali napadaju listopadno drveće i stoga
mogu imati snažne potencijalne štetne učinke na ekosustav
poplavnih šuma kada budu unesene u ova područja. Kako bi se
ublažili ovi problemi zdravstvenog stanja šuma, treba pripremiti i
odgovarajuće mjere gospodarenja.
Kako ublažiti štetne utjecaje epidemijskih štetnika i bolesti?
Rano upozorenje i brzi odgovor najvažniji su preduvjeti za
učinkovito gospodarenje šumskim štetnicima i bolestima. U
slučaju eruptivnih autohtonih vrsta to znači da šumar može
poduzeti mjere već prije izbijanja epidemije, dok bi za potencijalne
invazivne strane štetnike, vrsta novog štetnika  trebala biti
pronađena što je prije moguće nakon dolaska kako bi se mogla
iskorijeniti. Ovdje je ključno otkriti trenutak pojave ili izbijanja
bolesti i identificirati invazivnog stranog štetnika ili bolest prije
nego što on nanese štetu većeg razmjera. Cilj ovog poglavlja je
pružiti podršku praktičaru u njegovim aktivnostima na otkrivanju
štetnika ili bolesti prikazujući metode i pružajući informacije o
karakteristikama štetnika i bolesti.
Metode otkrivanja štetnika
Za šumske štetnike fokus će biti uglavnom na tri pristupa: vizualni
pregled simptoma, metode ulova i druge metode otkrivanja.
Prvi način otkrivanja potencijalnih povećanja populacija štetnika
i invazivnih stranih vrsta kukaca je provođenje dovoljno vremena
u šumi, detaljno promatranje i poznavanje onoga što se traži.
Prepoznavanje simptoma i znakova napada štetnika stoga je od
najveće važnosti. Često sam štetnik neće biti prva stvar s kojom se
susrećemo, ali simptomi napada mogu se prepoznati s određene
udaljenosti. Najočitija karakteristika može biti da stablo ili
dijelovi krošnje umiru ili više nemaju lišće ili imaju diskolorirane
listove. To su dobri simptomi za detaljnije pogledati takvo stablo.
Štetni kukci mogu se svrstati u četiri različite kategorije oštećenja:
potkornjaci i drvaši, defolijatori, kukci koji sišu sokove i šiškarice
(kukci koji stvaraju šiške) (slika 3.3.1-1). Potkornjaci ili drvaši su
kornjaši ili leptiri  koji se hrane kao ličinke u drvu ili ispod kore.
Jedna važna skupina su potkornjaci (Coleoptera: Curculionidae:
Scolytinae), koji čine vrlo različite i često specifične hodnike
koji su karakteristični za određenu vrstu. Krasnici (Coleoptera:
118
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Buprestidae) često rade cik-cak uzorak ispod kore i imaju
izlaznu rupu ovalnu ili u obliku slova D. Strizibube (Coleoptera:
Cerambycidae) imaju nepravilne hodnike, dok su izlazne rupe
ovalne do okrugle. Defolijatori imaju sposobnost potpuno
obrstiti lisnu masu stabla. Većina defolijatora su gusjenice leptira
(Lepidoptera), ličinke osa listarica (Hymenoptera: Symphyta)
ili kornjaši (Coleoptera). Vrste su često specifične za domaćina i
mogu imati određeni obrazac hranjenja - neke se vrste hrane samo
unutar parenhima lista (mineri). Međutim, iako način oštećenja
može dati indikacije o kojoj se vrsti radi, često neće biti moguće
odrediti uzročnika štete na temelju simptoma; stoga treba pronaći
uzročnika štete. Stoga se za defolijatore savjetuje pregledati
stablo kad je dio krošnje pobršten i pokušati uzeti uzorak kukca
koji uzrokuje brštenje. Ponekad drugi simptomi (jajna legla,
gnijezda gusjenica) mogu pomoći u prepoznavanju štetnika.
Sisači su kukci koji sišu biljne sokove iz listova, izbojaka, grančica,
pa čak i stabljike, to su kukci iz reda Hemiptera. Oštećenja su
vidljiva promjenom boje na lišću ili iglicama. Kada dođe do
velike gustoće populacije, na cijeloj krošnji stabla može doći do
promjene boje, a listovi mogu otpasti ranije u sezoni (slika 3.3.1-
2). Četvrta grupa štetnika koji rade štete na odraslim stablima i
mladicama su kukci koji rade šiške. Grinje (Acari), muhe šiškarice
(Diptera: Cecidomyiidae), lisne uši (Homoptera: Adelgidae)
i ose šiškarice (Hymenoptera: Cynipidae) uzrokuju stvaranje
karakterističnih šiški. Takve vrste polažu jaja na različite organe
stabala i njihove ličinke u razvoju induciraju šiške na biljnim
tkivima. Iako pojedinačno nisu štetni, u velikom broju mogu
utjecati na fotosintezu ili ući u interakciju s bolestima i omogućiti
im ulaz u stablo. Šiške se mogu naći na lišću, granama i sjemenu.
Dodatne informacije o štetnim šumskim kukcima mogu se naći
Slika 3.3.1-1: Različiti tip šteta koje su uzrokovali kukci: a) hodnici brijestovog potkornjaka (Scolytus scolytus), b) defolijacija zbog napada brijestove ose
listarice (Aproceros leucopoda), c) šteta zbog sisanja hrastove mrežaste stjenice (Corythucha arcuata) i d) šiške koje uzrokuje javorova osa šiškarica (Pediaspis
aceris)
a
c
b
d
119
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
u našoj preporučenoj literaturi i na mnogim web stranicama

(www.invasive.org, http://www.skodcoviadrevin.sk/, www.evportal.hu).
U mnogim će se slučajevima, štetnik koji uzrokuje štetu pronaći
u fazi ličinke (npr. gusjenice koje se hrane lišćem, ličinke drvaša
koje se razvijaju ispod kore). Općenito, odrasle kukce uglavnom
nije lako pronaći. Stoga vam je potrebna pomoć različitih metoda.
Jedna od metoda je korištenje klopki i atraktanata. Postoji niz
klopki koje nisu specifične za neku vrstu ili su specifične za
skupinu/vrstu i koriste određenu vrstu atraktanata. Primjer
klopki koje nisu specifične za vrstu su barijerne naletne klopke.
Te se klopke postavljaju u šumi ili na rubu šume i hvataju sve
što leti pored klopke. Problem je u tome takve klopke love veliki
broj vrsta. Za leptire koji su aktivni tijekom noći, dobar način
sakupljanja su svjetlosne klopke. Svjetlosne klopke opremljene su
baterijama na punjenje. Ostale vrste privlače određene boje kao
što možemo vidjeti kod lisnih uši, ali i kornjaša poput krasnika.
Na primjer, jasenov krasnik privlače zelene i ljubičaste klopke.
Klopke u boji često se kombiniraju s ljepljivim površinama. Osim
ili uz boju, kukce mogu privući i mirisi, poput hlapljivih sastojaka
stabala domaćina ili feromona. Prva vrsta atraktanta je općenitija
i temelji se na hlapljivim sastojcima koje emitira stablo domaćin.
To bi privuklo sve vrste koje privlači upravo taj određeni
domaćin. Feromoni su hlapljive tvari koje proizvode sami kukci
i najspecifičniji su; privući će uglavnom jednu vrstu. Problem
je što se za sve vrste štetnika ne razvija sintetički feromon. Vrlo
obećavajući je nedavni razvoj pripravaka koji koristi različite vrste
atraktanata. To bi bilo vrlo korisno kada tražite određenu skupinu
vrsta koju je teško otkriti.
Slika 3.3.1-2: Hrastova sastojina napadnuta hrastovom mrežastom stjenicom
(Corythucha arcuata) okružena sastojinama topole i vrbe u Srbiji
120
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Dostupno je nekoliko drugih metoda, no jedna od metoda koja
također obećava je upotreba potražnih pasa za otkrivanje. Pokazali
su se vrlo preciznima za otkrivanje invazivnih stranih vrsta poput
azijskih strizibuba i jasenovog krasnika na lokalitetima unosa, ali i
na mjestima gdje su prisutne populacije štetnika. Psi za otkrivanje
također su korišteni za eruptivne vrste poput Ips typographus. Iako
mogu biti vrlo učinkoviti, pse prvo treba obučiti za prepoznavanje
određene vrste.
Posljednjih godina daljinsko istraživanje postalo je sve važnije
u otkrivanju šteta u šumama. Takve metode mogu biti korisne
u prikupljanju podataka o opsegu ili širenju štete. Međutim, u
većini slučajeva neće biti moguće utvrditi uzročnika štete. Slike
snimljene dronovima sa slabo dostupnih šumskih lokaliteta
mogu pružiti rano upozorenje na promjenu boje ili gubitak lišća.
Metode otkrivanja biljnih bolesti
Bolesti drveća i grmlja uglavnom uzrokuju gljivični ili gljivama
slični organizmi, rjeđe bakterije, virusi i organizmi slični virusima.
Većina vrsta proizvodi samo mikroskopske strukture, što sprječava
pravilnu dijagnozu na terenu.
Determinacija simptoma gljivičnog/bakterijskog ili virusnog
podrijetla na terenu temelji se na poznavanju specifičnih simptoma
i/ili pronalaženju i identifikaciji reproduktivnih struktura
patogena. U dijagnostičkoj literaturi simptomi se obično grupiraju
prema biljnim organima na koje utječu: lišće/iglice, izbojci/
grančice/grane, stabljike, korijenje i cvjetovi/plodovi. Slično
štetnicima, patogeni su često ograničeni u svojim aktivnostima na
jednu ili nekoliko vrsta biljnih organa. Stoga je prvi korak nakon
prepoznavanja simptoma identificiranje i definiranje broja organa
na koje simptom utječe: bolesti (uglavnom gljivične prirode)
koje zahvaćaju lišće ili iglice obično su prilično specijalizirane i
često ograničene na te organe. Uz to, oni su uglavnom specifični
za rod domaćina, a morfologija i veličina simptoma (mrlje) često
su prilično karakteristični. Ovdje čak nalazimo primjere gdje
se uzročnik može makroskopski identificirati na terenu (npr.
pjegavost lišća javora, Rhytisma acerinum). Međutim postoje
patogeni, koji su sposobni zaraziti različite biljne organe, npr.
Hymenoscyphus fraxineus, uzročnik odumiranja jasena, uzrokuje
mrlje na lišću, diskolorirane peteljke listova, nekroze izbojaka/
grančice/grane i kore, nekroze korjenovog vrata i grubog
korijenja, kao i promjenu boje drva.
U nekrozama kore gljivičnog podrijetla često se razvijaju
121
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
reproduktivni organi gljive, obično vidljivi na površini kao „sitne
pustule“. Njihova prisutnost ukazuje na gljivično podrijetlo lezije,
međutim identifikacija vrste zahtijeva mikroskopske analize
u dijagnostičkom laboratoriju. U lezijama kore H. fraxineus,
gljivična tijela uvijek pripadaju sekundarnim gljivama kore koje
imaju koristi od H. fraxineus.
Skupina patogena koji se lako mogu otkriti su oni koji proizvode
plodna tijela koja su lako vidljiva i u obliku klobuka ili drugih
većih plodnih tijela. Pripadaju “višim” gljivama ili Basidiomycota i
obično nastanjuju drvo uzrokujući truljenje, ali u većini slučajeva
kao paraziti rana. Neke od njih stručnjaci iz tog područja mogu
identificirati prema morfologiji i veličini plodišta. Nesumnjivo,
najtežu skupinu za otkrivanje (a još više za identifikaciju) čine
gljive aktivne u korijenju. Praktičar se oslanja na prisutnost
posebnih simptoma u krošnji ili na deblu koji ukazuju na
probleme s korijenjem. To su obično odumiranje cijele krošnje s
lišćem smanjene veličine i broja, smanjenje prirasta koji utječe na
cijelu krošnju (= odumiranje krošnje ), često obilno plodonošenje
i česte izlučevine iz debla kao reakcija stabla na stres ili patogene.
Kombinacija izlučevina na deblu i odumiranja krošnje obično se
veže s gljivama sličnim organizmom Phytophthora, a ukazuje na
infekcije korijena ili baze debla. Međutim, neki drugi patogeni ili
čak abiotski faktori stresa mogu uzrokovati slične simptome.
Za otkrivanje patogena na terenu, prvenstveno na temelju
detaljnog poznavanja simptoma karakterističnih za ciljanu
vrstu, svi simptomi, uključujući različite faze razvoja simptoma,
trebaju se pažljivo i detaljno dokumentirati (fotografije i opisi).
Uzorkovanje za laboratorijsku potvrdu i dijagnozu treba slijediti
posebne zahtjeve za ciljane vrste, ali općenito uzorci trebaju
biti signifikantni i brojni te trebaju odražavati različite faze
propadanja zahvaćenih tkiva (uzimanje uzoraka samo iz mrtvog
materijala uglavnom neće utvrditi ciljani organizam, već cijeli niz
sekundarnih uzročnika). Uzorke lišća treba sprešati i osušiti prije
slanja u laboratorij. Sve uzorke treba poslati ili dostaviti u prilično
suhom stanju (nikada ih nemojte zamotati u guste plastične
folije!). Strogo treba izbjegavati svako raspadanje u vlažnim
uvjetima (uzorci će popljesnjiviti). Jedino determinacija vrste
Phytophthora obično slijedi dvije različite tehnike. Ako su prisutne
lezije debla, ti se patogeni mogu izolirati izravno iz simptomatskog
tkiva kore. Postupak uzorkovanja za to prikazan je na slici 3.3.1-3.

Ako nisu prisutne nekroze kore, ali simptomi u krošnji ukazuju na
trulež korijena uzrokovanu vrstom Phytophthora, uzorke tla treba
uzeti iz rizosfere: na 4 mjesta oko debla sloj organskog tla treba
122
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
ukloniti lokalno do dubine od oko 10 cm. Iz tla ispod, treba uzeti
uzorke koji sadrže sitno korijenje (po rupi oko 1 lopate zemlje).
Četiri uzorka se mogu miješati i treba uzeti takav miješani uzorak
od oko 1 kg. Ovaj se uzorak može čuvati prije laboratorijskih
pokusa i do nekoliko mjeseci u suhim uvjetima.
Nadalje, gljive se mogu otkriti klopkama za spore. Klopka za spore
kao tehnika uzorkovanja najbrža je metoda za sakupljanje neživih i
uzgojivih spora u zraku. Ova metoda hvatanja spora pogodna je za
identifikaciju i kvantifikaciju gljivičnih spora kako bi ih se svrstalo
u rodove ili morfološki slične skupine prisutne u zraku, bez obzira
na njihovu održivost. Na tržištu postoji nekoliko modela hvatača
spora, uključujući Burkardov hvatač spora i Lanzonijev pribor za
uzimanje uzoraka. Postoj i pribor za uzimanje uzoraka Andersen
koji se obično koristi za uzorkovanje na temelju kulture. Oni
ima više otvora koji omogućuju dolazak spora na površinu agara
jedne ili više Petrijevih zdjelica. Zamke za spore i uzorci na bazi
kulture daju različite slike zračnih spora. Zamke za spore hvataju
Slika 3.3.1-3: Phytophthora –uzorkovanje iz simptomatskog tkiva debla u 3 koraka
123
sve spore, žive i nežive; međutim, uzimanje uzoraka na bazi
kulture korisno je samo za spore gljiva koje mogu klijati i rasti
na korištenom mediju za uzgoj i upotrijebljenim temperaturama
inkubacije.
Neke se gljive prenose kukcima, gdje kukci djeluju poput
vektora bolesti. Takvi kukci često nose spore gljiva u posebnim
strukturama na tijelu (mycangia) i sami napadaju drvo domaćina
prilikom izrade hodnika. Primjeri bolesti koje se prenose kukcima
su rak oraha, uzrokovana gljivom Geosmithia morbida kojoj je
vektor orahov potkornjak (Pityophthorus juglandis), holandska
bolest brijestova uzrokovana gljivama Ophiostoma ulmi i O. novo-
ulmi, a prenosi je brijestov potkornjak (Scolytus sp.), venuće bora
uzrokovana nematodom Bursaphelenchus xylophilus kojoj su
vektor strizibube iz roda Monochamus. Za rano otkrivanje bolesti
šumskog drveća koje prenose kukci koristimo tehnike klopki
zajedno sa specifičnim feromonskim mamcima kako je gore
opisano.
Preporuke gospodarenje za otkrivanje invazivnih stranih
vrsta i eruptivnih šumskih štetnika
•
Treba uspostaviti sustav praćenja s dobrim dizajnom (broj i
mjesto klopki), koji se temelji na riziku
•
Za određenu vrstu treba koristiti odgovarajuću metode. Prije
početka otkrivanja, znajte što želite pronaći.
•
Počnite dovoljno rano s istraživanjem potencijalnih
invazivnih stranih vrsta ili eruptivnih štetnika prije nego što
nastane šteta.
•
Kampanje za podizanje svijesti - uključite javnost u dojavu
pojave štetniku ili pojavu invazivnih vrsta
•
Posavjetujte se sa stručnjacima. U mnogim slučajevima
takva suradnja donosi obostranu korist:
•
Dobivate
povratne
informacije
o
metodama
koje
primjenjujete
•
Dobivate podršku na terenu.
•
Redovito sudjelujte u tečajevima obuke jer se često javljaju
novi štetnici i bolesti.
•
Koristite pruženu identifikacijsku potporu informacijskog
sustava DanubeForestHealth (www.danubeforesthealth.eu) i
prijavite štetnike i bolesti.
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
124
Izgledi za budućnost i sažetak
Štetnici i bolesti mogu imati velik utjecaj na poplavne šume. Kako
bi se smanjila šteta koju ovi štetnici i bolesti mogu napraviti, treba
uspostaviti rano otkrivanje. U projektu REFOCuS pripremljen
je informacijski sustav nazvan DanubeForestHealth (slika, 3.3.1-
3). U ovom smo poglavlju opisali simptome i metode otkrivanja
štetnika i bolesti. Najbolje metode otkrivanja kukaca su pregled
stabala, korištenje klopki, ali i metode poput daljinskog otkrivanja.
Za bolesti je također važno identificiranje simptoma na terenu, ali
za neke vrste potrebna je potvrda u laboratoriju. Ostale metode
za bolesti su zamke za spore i uzorkovanje vektorskih organizama
poput kukaca. Na temelju opisanih metoda identifikacije daju se
preporuke za zaštitu.
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Slika 3.3.1-4: Mobilna aplikacija DanubeForestHealth za
vrijeme terenskih opažanja

125
126
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.3.2 Bolesti topola i njihovih hibrida s naglaskom na
preporuke za suzbijanje bolesti
Milica Zlatković, Predrag Pap, Imola Tenorio-Baigorria, András
Koltay, Nikica Ogris, Thomas Cech
Bolesti lista
Hrđe na listu
Hrđa na listu koju uzrokuje Melampsora spp. je najčešća bolest
topola, posebno u plantažama i rasadnicima. To je jedan od
ključnih problema u proizvodnji topola. Tipični simptom bolesti
je fini, žućkasto narančasti “prah” mase spora koji pokriva donju
stranu lista (slika 3.3.2-1, 3.3.2-2). Infekcija se događa u proljeće,
ali tipični simptomi najočitiji su ljeti kada bolest može prouzročiti
ranu defolijaciju.
Slika 3.3.2-1: Hrđa lišća na lišću Populus × canadensis
Slika 3.3.2-2: Hrđa lišća i smeđa pjegavost lista na listu stabla Populus × canadensis
127
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Smeđa pjegavost lišća
Smeđa
pjegavost
lišća
uzrokovana
gljivičnom
bolesti
Drepanopeziza brunnea (Ellis & Everh.) Rossman & W.C. Alen
se uglavnom javlja u plantažama i rasadnicima topola. Tipični
simptom bolesti je pojava smećkastih mrlja na lišću (slika 3.3.2-
2, 3.3.2-3). U uznapredovalom stadiju razvoja bolesti lišće prvo
požuti, zatim dobije brončanu boju i može prerano otpasti.
Klonovi Populus × canadensis posebno su osjetljivi na ovu bolest
(slika 3.3.2-2, 3.3.2-3).
Ekologija i ekonomski značaj bolesti lista
Gljive koje uzrokuju bolesti lišća obično su “primarni paraziti” i
mogu zaraziti zdrave biljke. Ako se na vrijeme ne tretiraju, bolesti
lišća, posebno u intenzivnim plantažama topola, mogu utjecati na
rast biljaka, a time i na proizvodnju drva. Teške infekcije mogu
smanjiti potencijal rasta smanjenjem fotosintetskog područja
lista. Ožiljci nastali nakon preranog otpadanja lišća tijekom
vegetacijske sezone savršen su ulaz za sekundarne patogene.
Ponovljene infekcije i preuranjeno otpadanje listova visoko
osjetljivih klonova oslabljuju biljke i čine ih podložnim za druge
biotičke i abiotičke stresove, uključujući bolesti debla (npr.
Dothichiza populea), kukce, visoke temperature i sušu. Ti “drugi
stresovi” često ubijaju stablo. Gredice u rasadnicima posebno
su osjetljive na bolesti lista, jer su biljke obično gusto zasađene,
relativna vlažnost zraka je velika i ti su uvjeti povoljni za razvoj
bolesti lišća. Bolesti lišća predstavljaju jednog od najčešćih
neprijatelja kultura topole i stoga ih ne smiju zanemariti ni
uzgajivači topola tijekom odabira klonova, niti uzgajivač topola
tijekom uspostavljanja i gospodarenja plantažom topola.
Preporuke za upravljanje bolestima
•
Najučinkovitiji način prevencije bolesti lista je sadnja
otpornih ili barem tolerantnih klonova topola.
•
Rđe imaju složenu ekologiju i često trebaju dva domaćina
da završe svoj životni ciklus. Drugi domaćin ovisi o vrsti rđe.
Uzgajivač topola mora imati dovoljno znanja o sekundarnim
domaćinima kako bi izbjegao osnivanje plantaža topola u
njihovoj blizini ili ih pokušao iskorijeniti u područjima u
blizini plantaže.
•
Ako gornje preporuke nisu moguće, mogu se koristiti
fungicidi (npr. fungicidi na bazi bakra i karbamida) za
sprečavanje infekcije, posebno u rasadnicima, ali moraju se
primijeniti prije nego što se infekcija dogodi.
•
Patogeni lišća mogu preživjeti i završiti svoj životni ciklus
Slika 3.3.2-3: Smeđa pjegavost lišća uzrokovana gljivom
Drepanopeziza brunnea: jako zaraženi listovi osjetljivog
klona Populus × canadensis “I-214” s desne strane; otporni
klon na lijevoj strani.
128
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
na otpalom mrtvom lišću, pa je potrebno ukloniti sve mrtve
listove s plantaže prije početka sljedeće vegetacijske sezone
ili ih barem prekriti zemljom.
•
Bolestima lišća također se može gospodariti tako da se
topole sade u pravilnom razmaku, a konkurencija korova
mora se spriječiti kako bi se izbjegla visoka relativna vlažnost
koja pogoduje razvoju bolesti.
•
Pažljivo praćenje bolesti lišća trebalo bi biti dio integralnog
upravljanja patogenima u plantažama topola. Ne samo
da se mogu unijeti novi agresivni sojevi i patogeni, već se
populacije patogena mogu mijenjati i s vremenom mogu
prevladati otpor domaćina.
Folijarne bolesti prisutne su i u prirodnim šumama topola
gdje visoka vlaga pogoduje razvoju bolesti lišća. Budući da je
vjerojatnije da će se infekcija prenijeti između genetski sličnih
domaćina, održavanje genetski raznolikih populacija vrsta
topola najbolji je način za borbu protiv ovih bolesti u poplavnim
šumama.
Bolesti grana i debla
Gljivične bolesti
Rak Dothichiza
Rak Dothichiza uzrokovan gljivom Dothichiza populea Sacc.
predstavlja jednu od najčešćih i najrasprostranjenijih bolesti koja
pogađa topole koje se koriste za intenzivan uzgoj. To je bio glavni
razlog neuspjeha velike proizvodnje nekoliko klonova i sorti topola
unatoč visokim stopama rasta i drugim dobrim karakteristikama.
Patogen uglavnom zarazi biljku u kasnu jesen ili zimu kada je
domaćin u fazi mirovanja, ali moguće su i proljetne infekcije.
Opasna karakteristika ovog patogena je što ima dugo razdoblje
inkubacije, do jedne godine, pa biljka može biti zaražena u tekućoj
godini, ali simptomi bolesti mogu se pojaviti tek sljedeće godine.
Najosjetljivija su ona stabla koja su pod stresom u rasadnicima ili
mladim plantažama, obično gdje su topole posađene na previše
pjeskovitom tlu sklonom periodičnom nedostatku vode.
Prvi tipični simptom bolesti je pojava crnih nekrotičnih lezija
(slika 3.3.2-4) na kori. Kako bolest napreduje, površina lezije
postaje udubljena, i obično se kalusno tkivo formira jer domaćin
pokušava zaustaviti širenje lezije, stvarajući tako izgled “raka”.
Crna plodna tijela gljive (slika 3.3.2-4) pojavljuju se u redovima
ili u koncentričnim krugovima oko točke prodiranja patogena
na površinu lezije. Dothichiza populea zaražuje biljke putem rana
Slika 3.3.2-4: Dothichiza rak s plodnim tijelima
(piknide) u kori mladog stabla Populus × canadensis
129
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
i prirodnih otvora, pa se lezije obično pojavljuju na ožiljcima
od listova ili ozljedama kore. U težim slučajevima rak se širi i
okružuje biljku. Biljke koje prežive infekciju vjetar obično lomi ili
im je drvo slabije kvalitete u odnosu na zdrave biljke.
Rak Cytospora
Rak koji uzrokuju gljive iz roda Cytospora česta je bolest u
prirodnim šumama, plantažama i rasadnicima. Ovi patogeni
uzrokuju udubljene rakove poput onih kod D. populea. Međutim,
plodna tijela roda Cytospora nastala u kori su manja u usporedbi s
D. populea, nasumično su raspoređena i oslobađaju velike količine
narančastih, žućkasto-bijelih ili crvenkastih spora koje su vidljive
kao mrlje na kori drveća (slika 3.3.2-5). Cytospora spp. uglavnom
zaraze biljke koje su već oslabljene nekom vrstom abiotičkog
ili biotičkog stresa. Te su gljive uobičajene na stablima svih
dobnih skupina, posebno ako su stabla u stanju uznapredovalog
odumiranja uzrokovanog nekim drugim patogenom, obično D.
populea. Reznice topola, koje se teško zakorjenjuju, često se suše
ubrzo nakon sadnje zbog napada rakom vrste Cytospora (slika
3.3.2-6).
Bakterijske bolesti
Rak Lonsdalea
Bakterijski rak uzrokovan vrstom Lonsdalea populi izuzetno je
ozbiljna bolest topola Populus × canadensis u Europi. Bakterija
inficira topole u rasadnicima i mladim nasadima. Tipični
simptomi bolesti pojavljuju se ljeti i u jesen kada je klima
topla i vlažna, a uključuju rakove grana i debla s pukotinama
u kori i obilnim količinama ljepljivih i često pjenastih eksudata
(izlučevina) s trulim mirisom koji curi iz pukotina (slika 3.3.2-
7 a, b). Jednom izložene zraku, izlučevine potamne i uzrokuju
Slika 3.3.2-6: Bijele spore vrste Cytospora koje izlaze iz
piknida nastale u mrtvoj kori korijena reznice Populus ×
canadensis
Slika 3.3.2-5: Velike količine narančaste boje spora Cytospora sp. koje su izašle iz plodnih
tijela (piknide) na površini mrtve kore stabla Populus × canadensis
130
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
promjenu boje kore drveta (slika 3.3.2-7 b). Štoviše, izlučevine
privlače razne kukce, uključujući bubamare i smrdljive martine
(stjenice) za koje se pretpostavlja da djeluju kao prijenosnici
bolesti šireći ih na obližnja stabla. Ponekad se zaražena kora
odlijepi od udubljenog područja raka, izlažući trulo drvo s
mirisom fermentacije i kremastom masom bijelih eksudata (slika
3.3.2-7 c). U uznapredovalom stadiju bolesti, rak može uzrokovati
odumiranje krošnje, a oboljela stabla odumiru u roku od nekoliko
tjedana. Rakovi mogu biti dužine i nekoliko metara i mogu
se pojaviti na bilo kojem dijelu debla. U rijetkim se prilikama
stablo brani stvarajući ogromne količine kalusnog tkiva i rakovi
mogu zacijeliti. Međutim, drvo je beskorisno za daljnju obradu u
pilanama ili tvornicama furnira, a drvo se obično slomi od jakog
vjetra u jesen i zimi (slika 3.3.2-7 d).
Slika 3.3.2-7: Simptomi bakterijskih rakova Populus × canadensis koje uzrokuje Lonsdalea populi u Srbiji i Mađarskoj; a) Bijeli, pjenasti sok koja curi iz
pukotina kore; b) Cureći rak s izlučevinama koji stvara mrlje na kori. Stablo je prethodno oštetio kukac Sciapteron tabaniformis; c). Kora se ljušti izlažući
bijele, kremaste izlučevine i trulo drvo s mirisom fermentacije; d) Proizvodnja izlučevina zaustavlja se u jesen, ali stablo se prelomilo zbog vjetra
a
c
b
d
Ekologija i ekonomski značaj bolesti grana i debla
Bolesti debla uzrokuju strukturne promjene drva i time uzrokuju
značajan gubitak njegove kvalitete. Gljive koje zaraze grane i deblo
obično su “paraziti rana” i “oportunistički paraziti”, a u drvo ulaze
kroz rane ili prirodne otvore na kori i zaraze biljku kada je pod
stresom. Ovi patogeni mogu stoga iskoristiti čak i male slučajne
i nenamjerne ozljede nastale tijekom različitih kulturnih praksi
ili zbog lošeg gospodarenja, uključujući preuranjeno otpadanje
lišća uzrokovano patogenima lišća, prethodne napade kukaca
i klimatske ekstreme (npr. dugotrajna stagnacija vode zbog
intenzivnih kiša, nestašica vode uslijed suše i/ili neprikladnosti tla
za uzgoj topola, “toplinski valovi”). Kombinacija i sukcesija bolesti
česta je i u prirodnim šumama topola i u plantažama intenzivno
131
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
uzgajanih topola.
Preporuke za upravljanje bolestima
•
Selekcija rezistentnih ili barem tolerantnih klonova trenutno
se smatra najboljim rješenjem za kontrolu bolesti Dothichiza
i Lonsdalea.
•
Dobar pristup upravljanju suzbijanjem bolesti grana i debla
topole također je promicanje općeg zdravlja i snage drveća
kroz različite kultivacijske prakse, uključujući gnojidbu,
zalijevanje (posebno ljeti radi sprječavanja stresa zbog suše)
i izbjegavanje mehaničkih ozljeda.
•
Inficirane grane s rakom ili nekrotičnim lezijama treba
orezati kako bi se spriječio ulazak patogena u glavno deblo.
Orezivanje treba obaviti rezanjem ispod raka, a rane treba
zapečatiti voskom za cijepljenje ili poprskati zaštitnim
fungicidima (koji također imaju baktericidni učinak, npr.
neki fungicidi na bazi bakra). Rezidbu treba završiti tijekom
sezone mirovanja, a ako se zaražena stabla orezuju, rezni alat
treba sterilizirati prije orezivanja zdravih stabala.
•
Biljke treba pravilno zaštititi od štetnika jer oni mogu oslabiti
biljke, proširiti bolest i stvoriti rane koje patogeni mogu
koristiti za ulazak u stablo.
•
Također je važno da uzgajivači topola primjenjuju kulturne
prakse koje smanjuju zarazu patogenima lišća, uključujući
suzbijanje korova i održavanje optimalne gustoće biljaka.
•
Dobra kulturna praksa također podrazumijeva sadnju
klonova topola otpornih ili tolerantnih na bolesti lišća, kao
i sadnju klonova koji su najprikladniji za okolinu u kojem se
uzgajaju.
•
Rasadnici i plantaže moraju se postaviti na tlima pogodnim
za topole kako bi se smanjilo slabljenje biljaka.
•
Reznice treba sakupljati samo s vitalnih biljaka bez simptoma
bolesti, i saditi ih u razdobljima povoljne vlage i temperature
kako bi se stres smanjio na najmanju moguću mjeru.
•
Patogeni koji uzrokuju rak debla i grana mogu preživjeti na
drvenim ostacima koji su ostali na tlu, pa je posebno važno
ukloniti sve posječene grane i ostali mrtvi drveni materijal s
plantaže.
•
Teško zaražena stabla s rakom debla i/ili bakterijskim
iscjetkom trebaju se ukloniti prije nego što rak smanji
kvalitetu i potencijal prinosa i takva je stabla potrebno
ukloniti s plantaže što je prije moguće kako bi se usporilo
132
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
širenje bolesti.
•
Tlo s područja za koja je poznato da su zaražene bakterijskim
rakom ne smije se premještati, ni na biljnom materijalu ni na
opremi.
Selekcija i uzgoj radi otpornosti na bolesti smatra se najboljim
rješenjem za suzbijanje bolesti grana i debla u prirodnim šumama
topola.
Bolesti korijena
Bolesti korijena topole uglavnom uzrokuju gljive i organizmi slični
gljivama. Vrste Armillaria spp., Phytophthora spp., Pythium spp. i
Phytopythium spp. povezani su s odumiranjem krošnje i truleži
korijena topola u prirodnim šumama, plantažama i rasadnicima.
Prirodne šume topola javljaju se u aluvijalnim ravnicama duž
velikih rijeka gdje uvjeti vlažnog tla i sezonske poplave stvaraju
povoljne uvjete za širenje, zarazu i preživljavanje organizama
sličnih gljivama, uključujući vrste Phytophthora. Za preporuke
upravljanja pogledajte poglavlje 3.3.6 „Mjere protiv širenja
fitoftore u poplavnim šumama“.
Zaključci
Zbog preferencijalne sadnje visokoproduktivnih “vrhunskih”
klonova na velikim površinama i posljedično niske genetske
raznolikosti, plantaže intenzivno uzgajanih topola posebno su
osjetljive na napade patogena. Stoga su programi unaprjeđenja
topola, koji neprestano traže nove rezistentne ili barem
djelomično rezistentne klonove, prilagođeni lokalnoj klimi, i
s optimalnim kapacitetom rasta, izuzetno poželjna strategija
gospodarenja u plantažama topola. Štoviše, ekološke mogućnosti
biološke kontrole treba razmotriti kad god je to moguće, kao i
postupke uzgoja koji minimiziraju napad patogena.

133
134
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.3.3 Propadanje hrasta - primjer bolesti koju
karakterizira interakcija različitih uzročnika
Thomas L. Cech
Propadanje hrasta kompleks je simptoma bolesti hrastova
(Quercus spp.) poznat u Europi i sjevernoj Americi više od 100
godina. Sindrom obuhvaća stanjivanje krošnje, odumiranje grana
i konačno smrt stabala kao posljedicu interakcije i abiotičkih
i biotičkih čimbenika (slika 3.3.3-1). U Europi se posljednja
nadregionalna epizoda propadanja hrasta dogodila od kasnih
1970-ih do početka 1990-ih. U to je vrijeme jedna od hipoteza
bila da su je uzrokovale isključivo određene gljive (Ophiostoma
spp.), No to nije bilo moguće dokazati.  Otkrivanje brojnih
štetnih čimbenika povezanih s propadanjem hrasta pokrenulo
je višestruki istraživački pristup koji je uključivao znanstvenike
iz širokog spektra disciplina. Iako se težina pojedinih uzročnika
i način njihove interakcije nisu uvijek mogli identificirati,
propadanje hrasta općenito se shvaćalo kao interakcija napada
štetnika koji se hrane u krošnji i u deblu, patogena korijena (npr.
Phytophthora, Gymnopilus fusipes, Armillaria spp.), epizode kasnog
mraza, vodeni stres uzrokovan ekstremnim razdobljima suše i
utjecaj čovjeka na vodne resurse. U nekim europskim zemljama
učestalo  smanjenje nivoa vode u tlu uzrokovano je opsežnim
iskorištavanjem vode za poljoprivredu i odvodnjom močvara
i potoka, kao i „čišćenjem“ krajolika od malih šumskih parcela
(poglavlje 2.1 „Važnost poplavnih šuma i prijetnje”). Krajem
1990-ih, ovaj fenomen se smanjio u intenzitetu i pojavnosti te su
se oporavile brojne hrastove sastojine.
Nedavno je fenomen propadanja koji znatno brže napreduje, u
Velikoj Britaniji opisan kao akutno propadanje hrasta (engl. Acute
Oak Decline - AOD). Karakteriziraju ga izlučevine iz debla hrasta
(slika 3.3.3-2) i kombinirani utjecaj određenih bakterijskih vrsta
(Brenneria spp. i druge) i krasnika (Agrilus spp.).
Otkrivanje i potvrda
Budući da se simptomi propadanja hrasta mogu znatno razlikovati
ovisno o različitim uzročnicima koji se također mijenjaju,
otkrivanje pravog uzročnika prvi je preduvjet za ograničavanje
fenomena propadanja od monokauzalnih uzročnika (npr.
prorjeđivanje krošnje samo zbog defolijatora). Obično simptomi
utječu na cijelu krošnju: lišće je rijetko i manje je veličine nego što
je uobičajeno, a može biti žućkasto umjesto tamnozeleno. Izbojci
često ostaju kratki (usporen rast) s gusto nabijenim lišćem na
Slika 3.3.3-1: Simptomi propadanja hrasta obuhvaćaju
prorjeđivanje krošnje i odumiranje grana
Slika 3.3.3-2: Izlučevine iz debla hrasta
135
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
granama. Nakon tih simptoma najčešće se nastavlja progresivno
odumiranje izbojaka i pojedinačnih grana. Nakon nekoliko godina
stabla pokazuju prorijeđenu krošnju s brojnim mrtvim granama.
Stabla obično reagiraju stvaranjem epikormičnih izbojaka, što se
također može dogoditi kao posljedica naglog izlaganja sunčevoj
svjetlosti nakon mjera prorjeđivanja. Ponekad se cijelo stablo
osuši, ali je primijećen i oporavak stabala.
Treba procijeniti simptome krošnje (veličina listova, brojnost,
boja), kao i indeks prorjeđivanja. Sklop treba pažljivo promotriti
i utvrditi prisutnost defolijatora, pepelnice ili drugih patogena na
lišću. Da biste to postigli, potreban je dobar dalekozor. Uz to, lišće
do kojeg se može doći s tla treba pregledati, u smislu  ima li kukaca
i mrlja ili gljivičnih naslaga, te uzeti uzorke za laboratorijsku
dijagnozu.
Mrtve grane treba pregledati na prisutnost vidljivih mehaničkih
oštećenja. Veće rane (poput onih uzrokovanih nevremenom,
munjama, orezivanjem ili guljenjem kore od divljači) na dnu
mrtve grane ili na deblu ispod nisu simptom propadanja hrasta,
jer očito uzrokuju odumiranje grana. Pukotine, s druge strane,
mogu ukazivati na abiotički stres (najčešće mraz i sušu). Kasnije
pukotine mogu nalikovati mehaničkim oštećenjima, pa ih treba
provjeriti u različitim fazama razvoja.
Pregled debla treba obaviti pažljivim pregledom i potragom za
rakom kore i njegovim podrijetlom. Nekoliko vrsta gljiva mogu
biti uzročnici bolesti (npr. Biscogniauxia mediterranea, Fusicoccum
quercus, Stereum rugosum, Pezicula cinnamomea). Štoviše,
katranske izlučevine (protok soka) još su jedna značajna značajka
koja ukazuje na utjecaj na živa tkiva kore. Oni obično upućuju na
vratne ili zračne nekroze gljivičnog organizma Phytophthora. Kod
hrasta, uglavnom se odnose na vrstu Phytophthora cinnamomi i
rijeđe drugih vrsta poput P. ramorum, uzročnika iznenadne smrti
hrastova (engl. Sudden Oak Death - SOD) u Sjevernoj Americi.
Stoga, ako su prisutne velike nekroze kore koje se protežu prema
gore od područja korijenovog vrata, ali nedostaju štetnici ispod
kore, treba uzeti uzorke kore radi identifikacije vrste Phytophthora.
Smolaste mrlje povezane samo s malim (5-10 cm) lezijama kore
koje se ne protežu jezičasto od osnove debla, ali mogu imati
i tragove larvnih hodnika krasnika (hrastov krasnik Agrilus
biguttatus) ukazuju na relativno novi sindrom akutnog propadanja
hrasta (AOD). U tom slučaju treba uzeti uzorak svježeg biljnog
soka pomoću štapića prekrivenih pamukom, koji će se poslati u
dijagnostički laboratorij za identifikaciju bakterijskih vrsta
Ukoliko postoje simptomi koji utječu na cijelu krošnju (rijetka
136
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
krošnja, sitno lišće), što ukazuje na poremećaje korijena, ali na
deblu nisu prisutne lezije kore, treba uzeti uzorke tla iz zone finog
korijenja za laboratorijske analize vrsta Phytophthora: brojne
vrste Phytophthora utječu na fino korijenje hrastova i uzrokuju
progresivno smanjenje vitalnosti drveća.
Dvije parazitske gljive profitiraju posebno od stresa koji uzrokuje
suša u hrastovim sastojinama. Mednjača (Armillaria spp.), koja
štetno utječe na mnoge vrste drveća, lako je da otkriti prisutnošću
korijenastih micelijskih niti (rizomorfa), bijelih micelijskih
režnjeva ispod kore i karakterističnih plodišta koja su prisutna
u jesen. Učinak mednjače općenito se povećava nakon suše ili
drugih, čak i biotičkih stresnih čimbenika (npr. odumiranje
jasena Hymenoscyphus). Uobičajeno je da patogen brzo ubije cijeli
korijenov sustav. Gljiva Gymnopus fusipes napada deblje korijene.
Plodišta u obliku vretena stvara od sredine ljeta i uzrokuje tipičnu
narančastu mrlju na zaraženom korijenju. Ovaj patogen postaje
sve važniji zbog izvanrednih suhih i vrućih ljeta posljednjih
godina. Osim kod mednjače, propadanje korijena može potrajati
i mnogo godina.
Nakon određivanja skupa štetnika i patogena prisutnih na stablu
i/ili staništu, klimatski podaci u posljednjih 10 do 20 godina
trebali bi se prikupiti s najbliže meteorološke stanice i analizirati
na ekstremne epizode suše, vrućine ili mraza.
Strategije upravljanja
Nakon što su prikupljeni dokazi o prisutnosti složenog
poremećaja hrastova na lokalitetu, strategije bi trebale uzeti u
obzir čimbenike koji se smatraju najznačajnijima za bolest. Na
temelju pretpostavke da je bilo koji fenomen propadanja hrasta u
osnovi posljedica stresa na stablo, treba uzeti u obzir svaku mjeru
koja ima za cilj poboljšati snagu stabla. Treba strogo izbjegavati
bilo kakvu aktivnost koja dovodi do prevelike odvodnje vode ili
nedostatka podzemne vode.
Na mjestima koja su sve izloženija vremenskim ekstremima
potrebna su individualna stabla hrasta koja su sposobna izdržati
te ekstreme. To se može postići šumskouzgojnim radovima,
poput prorjeđivanja u pravo vrijeme, zamjene čistih hrastovih
sastojina u mješovite šume, ali i gospodarenje s divljači i stokom
kako bi se smanjila šteta od ranjavanja stabala. U mješovitim
sastojinama brojnost svake vrste drveća mnogo je manja nego u
čistim sastojinama, a zbog toga i specijalizirani štetnici i patogeni
imaju manje mogućnosti u postizanju gustih štetnih populacija.
137
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Hrastove sastojine treba obnoviti prikladnim sjemenskim
materijalom prilagođenim lokalnim uvjetima - i uzimajući u obzir
stalne klimatske promjene. Na neprilagođene hrastove mogu
utjecati štetni patogeni. To pokazuju nedavni slučajevi propadanja
crvenih hrastova u Austriji i Češkoj s značajnim štetnim utjecajem
gljive Gymnopus fusipes. Crveni hrast (Q. rubra) je posebno
osjetljiv na trulež korijena Gymnopus fusipes ako je zasađen na
alkalnim tlima i podložan stresu uzrokovanom sušom (slika 3.3.3-
3).
Smjernice za budućnost i sažetak
Propadanje hrasta složeni je poremećaj uzrokovan interakcijom
abiotičkih i biotičkih čimbenika. Za otkrivanje i tumačenje
potrebna je pažljiva procjena čimbenika kao i analiza klimatske
situacije na pogođenim mjestima. Osim specifičnih mjera za
borbu protiv pojedinačnih štetnika i uzročnika bolesti, propadanje
hrasta može se ograničiti ili smanjiti samo šumskouzgojnim i
higijenskim mjerama koje jačaju snagu stabala. Na razini krajolika
treba obnoviti i zajamčiti prirodnu opskrbu vodom za hrastove
poplavne šume.
Slika 3.3.3-3: Gymnopus fusipes-trulež korijena na crvenom hrastu (Quercus rubra)
138
139
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.3.4 Odumiranje jasena kao glavna prijetnja
bioraznolikosti poplavnih šuma
Thomas L. Cech, Katharina Schwanda
Uvod
Odumiranje jasena ozbiljna je gljivična bolest nekoliko vrsta
jasena (Fraxinus spp., Slika 3.3.4-1) koju uzrokuje vrsta gljive
Hymenoscyphus fraxineus. Patogen je počeo utjecati na europski
jasen početkom 1990-ih. Proširio se od baltičkih zemalja i
Poljske do Skandinavije; sredinom 2000-ih došao je u srednju
Europu pokazujući epidemijski karakter i predstavljajući jedan
od najozbiljnijih zdravstvenih problema u europskim šumama.
Bolest pogađa sve dobne razrede jasena. Šteta je puno veća
na mlađim stablima u odnosu na starija, gdje je bolest obično
kroničnija. Međutim, čak i stara stabla konačno podlegnu bolesti
zbog ponovnih infekcija i napada sekundarnih patogena. Ova
je vrsta vrlo agresivna prema najrasprostranjenijim europskim
vrstama jasena, običnom jasenu (F. excelsior) i poljskom jasenu
(F. angustifolia). U zemljama podrijetla u istočnoj Aziji ova bolest
uzrokuje samo neznatne štete na autohtonim vrstama jasena.
Način unosa u Europu još nije u potpunosti objašnjen. Trgovina i
kretanje biljaka i biljnog materijala su vjerojatno put unosa ovoga
vrlo agresivnoga patogena u Europu.
Jasen igra važnu ekonomsku i ekološku ulogu. Drvo je izuzetno
dragocjeno za proizvodnju namještaja, furnira, podova,
kompozitnog drveta, ručki za alate i sportske opreme. Lišće može
Slika 3.3.4-1: Odumiranje jasena je opasna gljivična bolest koju uzrokuje Hymenoscyphus
fraxineus koja napada nekoliko vrsta jasena
140
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
osigurati hranu za stoku u ruralnim područjima tijekom sušnih
razdoblja. Nadalje, kora sadrži tvari medicinskog potencijala (npr.
antimalarijska svojstva). Ekološka vrijednost jasena je ogromna.
Stanište je velikog broja kukaca, gljiva, lišajeva i mahovine, od
kojih su neke vrlo specifične.
Stoga se može očekivati da odumiranje jasena predstavlja glavnu
prijetnju biološkoj raznolikosti, posebno u poplavnim šumama,
koje su već osiromašene gubicima brijestova, joha i hrastova
kao posljedice holandske bolesti brijestova (Phytophthora
alni) i drugih vrsta Phytophthora. Gubitak visokog udjela
jasena vjerojatno će imati kaskadu ekoloških učinaka na usluge
ekosustava i biološku raznolikost. Nadalje, značajni gubitak
jasena, posebno u poplavnim šumama, značio bi praznine koje
bi mogle popuniti invazivne zeljaste biljne vrste, ali i vrste drveća
poput Acer negundo, Ailanthus altissima ili Juglans nigra.
Infekcija i razvoj bolesti
Hymenoscyphus fraxineus prvenstveno inficira zeleno lišće jasena
zračnim askosporama oslobođenim iz malih plodišta koja rastu
na ostacima lišća u otpalom lišću (slika 3.3.4-2). Prvi simptomi su
nespecifične smeđe mrlje na palistićima. Nakon uspješne zaraze,
gljivični micelij raste u lisne peteljke, a kasnije, ulaskom u izbojak
kroz peteljku lista, u drvenaste dijelove jasena. U drvu uzrokuje
tipično sivkasto do smeđkasto obojenje. Nakon toga grančice
razvijaju široke lezije na kori i odumiru zbog prstenovanja
(okruživanja). Napadnuti listovi otpadaju u jesen, a crne pločice
(strome) razvijaju se uglavnom na peteljkama i na žilama palistića.
Sljedećeg proljeća i ljeta iz ove strome razvijaju se mala, bijela
plodišta (otprilike 2 do 7 mm). Askospore se uglavnom otpuštaju
od kraja lipnja do rujna, ovisno o lokalnim klimatskim uvjetima, a
ciklus bolesti odumiranja jasena započinje ponovno.
Slika 3.3.4-2: Plodna tijela Hymenoscyphus fraxineus koja rastu iz ostatka lista u otpalom lišću
141
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Za proizvodnju plodišta i spora potrebna je vlaga. Na vlažnom
tlu bijeli se diskovi brzo pojavljuju i stvaraju zarazne spore. Kad
spore padnu na suho tlo, smežuraju se. Stoga se maksimum
sporulacije postiže na mjestima s kontinuirano visokom vlagom
zraka u blizini tla. Crna gljivična stroma izuzetno je plodna: jedna
peteljka može proizvoditi plodišta tijekom cijelog vegetacijskog
razdoblja, pa čak i nekoliko godina.Uzimajući u obzir dugotrajno
otpuštanje spora, i po nekoliko mjeseci, samo produžena razdoblja
suše mogu značajno smanjiti količinu proizvedenog inokuluma.
Nadalje, spore H. fraxineus mogu ući u stabla preko baze debla i
korijenovog  vrata kroz lenticele uzrokujući promjenu boje drveta
i lezije kore. To olakšava ulaz sekundarnih kolonizatora, uglavnom
Armillaria spp., što ubrzava propadanje i odumiranje stabala
domaćina. Nakon napada gljiva truleži korijena, u nekoliko se
zemalja sve češće primjećuju vjetroizvale i vjetrolomi (slika 3.3.4-
3). To ozbiljno smanjuje stabilnost stabala što rezultira mnogim
stablima koje treba posjeći, posebno uz ceste i planinarske staze iz
sigurnosnih razloga.
Strategije upravljanja
Poplavne šume pružaju povoljne uvjete za ovu gljivičnu bolest
(visoka vlaga, gusta podstojna etaža koja sprječava prozračivanje).
Slika 3.3.4-3: Jasen koji su napali sekundarni kolonizatori, uglavnom Armillaria spp.,
ubrzava propadanje i odumiranje stabala domaćina. Nakon napada gljiva truležnica korijena,
vjetrolomi i vjetroizvale su primijećeni u nekoliko zemalja
142
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Stoga odumiranje jasena uzrokuje najveće gubitke jasena, posebno
u tim šumama. U blizini velikih vodotoka vlažnost zraka je velika,
što je dodatno potkrijepljeno gustom podstojnom etažom koja
smanjuje prozračivanje. S druge strane, strukturirana i gusta
podstojna etaža također može spriječiti izbačene spore da dođu
do lišća u krošnji. Poplave također mogu imati ograničavajući
učinak na inokulum na način da naslagani slojevi blata mogu
prekriti peteljke jasenovog lišća i tako spriječiti ispuštanje spora.
Taj je fenomen primijećen  u Austriji na mjestima gdje se provodi
motrenje uz  rijeke. Međutim, budući da su jasenova stabla
vrlo česta u mnogim poplavnim šumama, takvi pozitivni efekti
poplave mogu se poništiti velikom gustoćom zaraženih domaćina
koji proizvode vrlo velika opterećenja inokuluma.
Trenutno su dostupne dvije različite strategije za borbu protiv
odumiranja jasena:
•
podržati genetski naslijeđenu rezistenciju ili toleranciju
malog broja jasenovih stabala na H. fraxineus
•
higijenske i šumskouzgojne mjere.
Podržavanje prirodne rezistencije
Odumiranje jasena gotovo je sveprisutan fenomen u
srednjoeuropskim šumama. Sastojine s visokim udjelom
pogođenih stabala nisu rijetkost, posebno u poplavnim šumama
gdje se često javljaju čiste jasenove sastojine. Međutim, pojedina
stabla koja nemaju nikakvih ili imaju samo neznatne simptome
mogu se naći čak i u jako zaraženim sastojinama. To se može
definirati kao nasljedna tolerancija koja je istraživana u nekoliko
zemalja. U tijeku su programi oplemenjivanja za proizvodnju
biljnih zaliha otpornih na odumiranje jasena. Uz ovu opciju,
selekcija vjerojatno otpornih stabala u jasenovim sastojinama
također može povećati otpornost populacije. To zahtijeva
selektivno očuvanje jedinki koje ne pokazuju nikakve ili samo
slabe simptome i provođenje mjera koje pogoduju njihovoj
regeneraciji. Stoga se u šumama gdje odumiranje jasena prijeti
jasenu preporučuje ograda oko takvog područja bez simptoma
kako bi se spriječile štete od stoke i divljači i zaštitili takvi lokaliteti
od konkurentskih vrsta drveća.
Šumskouzgojne i higijenske mjere za smanjenje štetnog
utjecaja odumiranja jasena u poplavnim šumama
Intenzitet bolesti u jasenovim sastojinama korelira se s gustoćom
sastojina i starošću, pa je učestalost novih zaraza veća u gušćim
143
i mlađim sastojinama. Suprotno tome, veća primjesa drugih
vrsta drveća smanjit će vjerojatnost za nove infekcije. Stoga bi
postupak prirodne selekcije prvenstveno trebao biti osiguran, a
razvoj mješovitih sastojina s malim do umjerenim udjelom jasena
trebao bi biti podržan odgovarajućim vrstama drveća. Štoviše,
otvorene sastojine pružaju manje prikladne uvjete za zarazu,
jer su suše i obično toplije od zatvorenih i manje prozračenih
sastojina. Međutim, uzimajući u obzir prirodu zaraze u zraku,
svaka higijenska mjera usmjerena na smanjenje inokuluma na
određenom staništu trebala bi biti dio regionalnog koncepta jer
se spore mogu raspršiti iz negospodarenih susjednih sastojina
do nekoliko stotina metara. Nekoliko je studija potvrdilo utjecaj
sastava vrsta drveća na intenzitet bolesti. To se može objasniti
pojačanom razgradnjom zaraženih peteljki u određenim vrstama
otpalog lišća. Na primjer, listinac lipe (Tilia spp.) značajno je
poboljšao biorazgradnju zaraženih peteljki lišća jasena. Prema
istraživanju u Češkoj Republici iz 2013, intenzitet odumiranja
jasena negativno je povezan s postotkom četinjača (uglavnom
Abies i Pinus) pomiješanih s jasenom.
Strategije koje uključuju sekundarne štetnike i patogene
Tijekom posljednjeg desetljeća sve je intenzivnija zaraza
sekundarnim patogenima koji napadaju jasen koji je inficiran
vrstom H. fraxineus. To se prije svega odnosi na gljive truležnice
korijena, poput mednjače (Armillaria spp.). Pojavu vrste
Armillaria potiču različiti faktori stresa koji utječu na stablo
domaćina, ali najčešće sušni stres. Stabla jasena koja su dugi
niz godina pogođena odumiranjem krošnje, a posebno stabla
pogođena lezijama bazalnog dijela debla, oslabljena su i sve više
postaju podložna napadima gljive mednjače i drugih patogena
korijena i debla. Ovaj je fenomen posljednjih godina postao
gotovo sveprisutan u nekim zemljama: Poplavne šume bile su
prvi jasenov ekosustav koji je pokazao takav smrtonosan ishod
(npr. duž Dunava u Austriji). Tamo gdje jasenove šume pružaju
višestruke usluge ekosustava, sigurnost rada, sigurnost uz ceste
kao i sigurnost posjetitelja od velike je važnosti. Kako bi se bolje
upravljalo tim rizicima, razvijaju se dijagnostički alati za procjenu
stabilnosti stabala. Među ostalim kukcima, jasenov potkornjak
(Hylesinus fraxini) mogao bi biti najveći dobitnik. Međutim, još
se nije razvio u glavnog sekundarnog štetnika koji može napadati
jasen koji nije zahvaćen odumiranjem. Općenito je procjena
stabala neophodan alat u donošenju odluka o mogućim opcijama
upravljanja.
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
144
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Izgledi za budućnost i sažetak
Zamjena stabala jasena koja su zahvaćena odumiranjem drugim
vrstama listača poput Prunus avium, Quercus spp. ili Juglans regia
i održavanje jasena u niskom udjelu u mješovitim sastojinama
smatra se najboljom šansom za smanjenje rizika od potpunoga
gubitka jasena u poplavnim ekosustavima. Uz to, podrška
prirodnoj rezistenciji selekcijom i poticanjem na bolest otpornih
stabala opcija je koja omogućava prirodno prilagođavanje
novom faktoru odabira. Uzgoj otpornih stabala može dodatno
osigurati odgovarajući biljni materijal u sljedećim godinama.
U šumama usmjerenim na očuvanje staništa treba omogućiti
prirodnu sukcesiju. Bilo koje šumskouzgojne ili mjere šumske
higijene usmjerene na smanjenje inokuluma u zaraženim
jasenovim šumama treba provoditi na regionalnoj razini, jer je
Hymenoscyphus fraxineus bolest koja se širi vjetrom.
Slika 3.3.4-4: Različiti stadiji odumiranja jasena (Fraxinus excelsior) u Štajerskoj (Austrija)

145
146
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.3.5 Jasen u nevolji: program očuvanja i oplemenjivanja
otpornih vrsta jasena u Austriji
Gregor M. Unger, Heino Konrad, Katharina Schwanda, Thomas
L. Cech, Gernot Hoch, Andreas Fera, Thomas Kirisits i Thomas
Geburek
Godine 2015. Austrijski istraživački centar za šume (BFW)
zajedno sa Sveučilištem prirodnih resursa i znanosti o životu u
Beču (BOKU) započeo je projekt „Jasen u nevolji“ („Esche in
Not“, http://www.esche-in-not.at/). Ciljevi su bili lociranje navodno
rezistentnih stabala jasena u jako zaraženim šumskim sastojinama
diljem Austrije, kako bi se utvrdila otpornost na bolesti na
temelju rezultata njihovih potomstava izloženih visokim
razinama prirodnog inokuluma patogena odumiranja jasena
(Hymenoscyphus fraxineus) u zajedničkom vrtnom pokusu i
odabrati superiorne genotipove za uzgoj otpornih jedinki. I obični
jasen (Fraxinus excelsior), koji je važna vrsta šumskog drveća
u cijeloj Europi, i poljski jasen (F. angustifolia) koji se javlja na
sjeveroistoku Austrije (uglavnom u poplavnim šumama uz rijeku
March), su vrlo osjetljivi na bolest odumiranja jasena uzrokovanu
invazivnim stranim askomicetom H. fraxineus (poglavlje 3.3.4
„Odumiranje jasena kao glavna prijetnja bioraznolikosti
poplavnih šuma“).
Od 2005. patogen se proširio cijelom Austrijom što je rezultiralo
velikim promjenama u sastavu i ekologiji šuma tvrdih listača zbog
teških oštećenja jasena koja su dovela do odumiranja, pa čak i
do smrti. Proaktivno gospodarenje jasenom sada je prekinuto,
jer se stabla sve više sijeku dok je obnova slaba. Međutim, u
intenzivno zahvaćenim sastojinama redovito se opaža mali udio
malo oštećenih stabala, a sumnja se da ove jedinke pokazuju
visoku razinu nasljedne otpornosti ili tolerancije prema patogenu
odumiranja jasena.
Dokazi o razlikama u otpornosti F. excelsior na H. fraxineus u
Austriji uglavnom potječu iz promatranja u tri klonske sjemenske
plantaže, koja su osnovane od 1993. do 2000. godine, a sastoje
se od 50 do 70 cijepljenih klonova s plus stabala. Procjene štete
od 2009. do 2011. u tim sjemenskim plantažama jasena koje je
provodilo Sveučilište BOKU ukazale su na velike razlike među
klonovima u rasponu od gotovo nikakvog (<5%) do jakog
odumiranja. Iako se ukupna razina odumiranja jasena naknadno
povećala, a zdravstveno stanje mnogih klonova znatno se
pogoršalo, do 2018. bolest je još uvijek zanemarivo utjecala na
neke genotipove. Ova zapažanja kao i rezultati nekoliko drugih
147
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
europskih studija pružili su dokaze da je otpornost običnog jasena
na H. fraxineus genetski uvjetovana i da ima visoku nasljednu
komponentu. Oplemenjivanje na otpornost je stoga odabrano
kao obećavajuća strategija održavanja jasena kao jedne od glavnih
vrsta tvrdih listača za šumarstvo i zaštitu prirode u Austriji. Na
temelju tih kriterija ukupno 716 navodno otpornih pojedinačnih
stabala diljem Austrije odabrano je za branje sjemena u 2015. i
2017. godini. Nakon uzgoja potomstva jednog stabla, od 2017.
do 2020. instalirana su četiri pokusa s ukupno 35.718 sadnica
u istraživačkom rasadniku BFW u Tullnu (Donja Austrija;
ispitivanja otpornosti R1 do R4; slika 3.3.5-1), gdje su podvrgnuti
prirodnim infekcijama H. fraxineus. Sadnice s teško oštećenih
matičnih stabala uključene su kao negativne kontrole u testove.
Kako bi se donijeli zaključci o razinama otpornosti sadnica u
pokusima, svake je godine ocjenjivan intenzitet odumiranja na
drvenastim dijelovima (glavna stabljika, bočne grančice, korijenov
vrat) vizualnim pregledima koristeći šest klasa oštećenja (1 = 0%
oštećenja; 6 = 100% šteta, mrtva biljka; slika 2). Udio zdravih
sadnica u pokusu R1 (uspostavljen 2017.) smanjio se od 2018. do
2020. (slika 3.3.5-2). U prvoj ocjeni 2018. godine 82,4% (4.970
od 6.030) sadnica nije oštećeno odumiranjem jasena. Taj se udio
smanjio na 57,6% u 2019., dok u 2020. udio od 24,0% biljaka još
uvijek nije bio uopće oštećen. Nekoliko je polusrodnih obitelji
bilo slabo pogođeno bolešću. Isto tako, intenzitet oštećenja među
Slika 3.3.5-1: Snimka iz drona vrtnog pokusa u istraživačkom rasadniku Austrijskog
istraživačkog centra za šume (BFW) u Tullnu uspostavljenog tijekom projekta „Jasen
u nevolji“. Prema sakupljanju sjemena u 2015. i 2017. i klijanju tijekom razdoblja od 4
godine, sadnje su morale biti organizirane u 4 odvojena, ali susjedno raspoređena „pokusa
otpornosti“, R1 do R4 (fotografija snimljena 8.5.2020.)
148
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
potomcima uvelike se razlikuje u odnosu na njihova matična
stabla, što je doista u skladu s genetski uvjetovanom, nasljednom
rezistencijom jasena F. excelsior na H. fraxineus. Pokus otpornosti
R2 (zasađen 2018., dvije procjene 2019. i 2020.) pokazao je
sličan trend razvoja bolesti kao pokus R1. Pokus R3 (započet
2019. godine) ocijenjen je samo jednom (2020. godine), a pokus
R4 (uspostavljen 2020. godine) po prvi će se put ocijeniti 2021.
godine. Znatan intenzitet odumiranja jasena u pokusu R1 sugerira
visok pritisak infekcije H. fraxineus u istraživačkom rasadniku
BFW, osiguravajući da se za oplemenjivanje na otpornost
odaberu samo superiorni genotipovi među raznim potomstvima.
Iako se intenzitet bolesti može s vremenom dodatno povećavati
(ali vjerojatno i sporijom brzinom), očekuje se da će znatan dio
zdravih i tek malo oštećenih jedinki jasena i dalje imati superiorne
rezultate.
Projektna faza II (2019.-2024.) usredotočit će se na
karakterizaciju i odabir superiornih genotipova u uobičajenom
vrtnom eksperimentu. Zdrave će jedinke biti odabrane među
potomstvima s ukupnim malim štetama od odumiranja jasena
(slika 3.3.5-3) i dalje pregledane molekularnim markerima koji
su povezanim s otpornošću na bolesti. Genotipovi odabrani na
temelju ovih karakteristika konačno će biti testirani umjetnom
inokulacijom s H. fraxineus i Armillaria spp., koji su sekundarni,
ali važni patogeni na oštećenim jasenima. Paralelno s time, ispitat
će se hortikulturne tehnike za optimizaciju razmnožavanja
običnog jasena ukorijenjenim reznicama i cijepljenjem. Na kraju
faze II predviđa se postavljanje terenskih pokusa korištenjem
Slika 3.3.5-2: Razvoj intenziteta odumiranja jasena u testu otpornosti 1 (R1) od 2018. do
2020. Stupci pokazuju relativni udio biljaka jasena u šest klasa oštećenja (R1 je uspostavljen
2017. s 6.330 sadnica).
149
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
konačne selekcije potomstva (ako je moguće razmnožavanjem
ukorijenjenim reznicama), kao i uspostava jedne ili više
sjemenske plantaže. Postavljanje novih sjemenskih plantaža
jasena s velikim brojem lokalno prilagođenih i izuzetno otpornih
klonova trebalo bi prevladati glavni problem za razvoj otpornosti
u prirodnim populacijama, kada raštrkana pojava nekoliko
preostalih visokootpornih stabala čini križanje između njih malo
vjerojatnim i stoga predstavlja poteškoće u prenošenju njihovih
karakteristika otpornosti svojim potomcima.
Osim inicijative za očuvanje običnog jasena, projekt „QEsche“
pokrenut je 2018. za oplemenjivanje na otpornost poljskog jasena
(Fraxinus angustifolia), slijedeći sličan pristup. Unutar prirodnog
područja poljskog jasena u Austriji oštećenja su manje vidljiva
na zrelim stablima, ali odumiranje jasena značajno utječe na
prirodnu i umjetnu obnovu. Stoga su kriteriji odabira otpornih
stabala izmijenjeni tako da uključuju posebno mlada stabla s
prsnim promjerom manjim od 20 cm. Opći cilj projekta „QEsche“
je uspostavljanje terenskih pokusa s vegetativno razmnoženim
elitnim klonovima i klijancima s navodno otpornih sjemenskih
stabala. Ova će ispitivanja biti osnova za daljnje ex situ očuvanje i
oplemenjivanje na otpornost i kod ove vrste.
Ex situ mjere očuvanja, poput ovdje opisanih, trebale bi biti
dopunjene in situ očuvanjem vrsta jasena osjetljivih na odumiranje
jasena. Posljednjih godina, a posebno od 2016. godine, sijeku
se cijele jasenove sastojine u okviru sanitarnih sječa u Austriji.
U mnogim se slučajevima ove operacije izvode na način da se
drveće siječe bez obzira na zdravstveno stanje. Međutim, kako
bismo pogodovali prilagodbi populacija jasena novom faktoru
selekcije, a to je H. fraxineus, svakako preporučujemo očuvanje i
poticanje jasenovih stabala koja su tolerantna na bolest, posebno
u teško oboljelim sastojinama, i omogućavanje njihove prirodne
obnove. Sudbina običnog i poljskog jasena ne oslanja se samo na
oplemenjivanje na otpornost na bolesti, već je i u rukama vlasnika
šuma, šumara i drugih stručnjaka koji sudjeluju u očuvanju ovih
ekološki i ekonomski vrijednih vrsta drveća, a također su spremni
saditi poboljšan otporniji reproduktivni materijal jasena.
Slika 3.3.5-3: Četverogodišnje elitno stablo običnog
jasena u pokusu R1 odabranog za klonsko razmnožavanje
i daljnje oplemenjivanje otpornosti. Stablo potječe iz
polusrodničke obitelji sa superiornim performansama i do
2020. godine (nakon tri godine procjene) još uvijek nije
bilo pogođeno odumiranjem jasena (fotografija snimljena
24.6.2020.).
150
Zahvala
“Jasen u nevolji” financijski su podržali austrijsko Savezno
ministarstvo
poljoprivrede,
regija
i
turizma,
Austrijska
poljoprivredna komora, državne šumarske uprave svih saveznih
pokrajina, Ured za šumarstvo i urbanu poljoprivredu (MA 49),
Uprava grada Beča, Austrijsko udruženje šumara i odjeli za zaštitu
prirode Državnih uprava Salzburga i Gornje Austrije. “QESche”
(2018.-2022.) financijski su podržali Savezna vlada Austrije,
savezne pokrajine i Europska unija (Europski poljoprivredni fond
za ruralni razvoj).
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA

151
152
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
3.3.6 Mjere protiv širenja vrsta Phytophthora u
poplavnim šumama
Thomas L. Cech
Uvod
Rod Phytophthora (Chromista, Peronosporaceae) sadrži biljne
patogene koji uzrokuju štetu širom svijeta na zeljastim i drvenastim
domaćinima. Kao organizmi koji pretežno naseljavaju korijen,
uglavnom se šire zaraženim biljem, slobodnom tekućom vodom,
ponekad drugim ljudskim aktivnostima (npr. turizam, gospodarenje
šumama), a rjeđe vjetrom i kišom. Veliki broj vrsta potječe iz
tropskih šuma gdje su se prilagodile širokom spektru domaćina.
Vrste poput raširene vrste P. cinnamomi mogu zaraziti nekoliko
tisuća biljnih vrsta. Kao posljedica toga, vrste roda Phytophthora
često “otkrivaju” nove domaćine, koji su posebno ranjivi i obično
imaju značajne štete jer im nedostaje bilo kakva evolucija s tim
patogenima. Drugi čimbenik koji povećava štetnost ovog roda je
česta hibridizacija popraćena promjenama u patogenosti. S ove
točke gledišta, rasadnici drveća su pod posebnim rizikom zbog velike
raznolikosti i obilja potencijalnih domaćina u neposrednoj blizini.
Vrste roda Phytophthora trebaju vodu da bi razvile i proširile svoje
najzaraznije jedinice, zoospore. One se ispuštaju u kišnicu, vodu u
tlu , a posebno u slobodnu vodu bara, jezera i rijeka. Utjecaji nekih
vrsta na prirodne ekosustave su značajni (na primjer P. cinnamomi
u australskim šumama, P. ramorum u sjevernoameričkim šumama
sekvoje i P. austrocedrae u južnoameričkim šumama Austrocedrusa),
a učinkovite mjere protiv tih katastrofa relativno su rijetke. Većina
ih je usmjerena na prevenciju infekcije. Razvijeno je samo nekoliko
kurativnih strategija suzbijanja.
Slika 3.3.6-1: Od 1990-ih milijuni zasađenih joha razvili su trulež korijena i lezije na kori
debla uzrokovane fitoftorom i osušili se
153
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
Ritske i poplavne šume posebno su izložene riziku od infekcije
korijena i korijenovog vrata vrstama Phytophthora zbog ponavljajućih
poplava karakterističnih za ove tipove šuma. Poplave neizbježno
dopuštaju zarazu šuma uz rijeke, jer riječna voda uvijek ima spore
različitih vrsta Phytophthora.
U Europi je najznačajniji primjer propadanja johe (Alnus sp.)
uzrokovan P. x alni i drugim vrstama Phytophtora (slika 3.3.6-1,
3.3.6-2). Od devedesetih godina prošlog stoljeća, milijuni zasađenih
joha razvili su trulež korijena i korijenovog vrata nakon infekcije
iz korijena. Zoospore proizvedene u lezijama kore puštene su u
rijeku tijekom prirodnih poplava i naknadno su zarazile bazu debala
zdravih joha smještenih nizvodno. Infekcija je dovela do brze zaraze
i odumiranja stabala.
Preventivne nasuprot kurativnih strategija
Najozbiljniji utjecaj Phytophthore povezan je s infekcijama korijena
i korijenovog vrata koje su obično smrtonosne. Međutim, dostupne
su neke kurativne metode. Jedna od najučinkovitijih mjera za
preživljavanje napadnutih stabala je tretiranje kore debla određenim
fosfitima. Ovi spojevi potiču obrambene mehanizme stabala
(stvaranje kalusa), kao i pojačani rast finog korijenja. Ovaj se tretman
obično primjenjuje na pojedinačna urbana stabla. Međutim, to će
biti teško izvedivo u šumama. Stoga su preventivne mjere primarna
metoda usmjerena na smanjivanje širenja fitoftore u poplavne šume.
Prilagodba šumskih rasadnika kako bi se omogućila biljna
proizvodnja bez vrsta Phytophtora
Održavanje biljne proizvodnje bez vrsta Phytophthore (fitoftora)
postavlja niz izazova za rasadnike. Sprječavanje unošenja patogena
u biljni fond mora se kombinirati sa redovitim sustavima praćenja i
kontrole od strane ovlaštenih osoba za zaštitu bilja.
Kako bi se stvorili rasadnici biljaka bez fitoftore, oni moraju ispuniti
nekoliko bitnih preduvjeta. Izbjegavanje razmjene biljnog materijala
među rasadnicima i izbjegavanje zaraze biljnog materijala, koje se
uglavnom događa navodnjavanjem riječnom vodom, najvažniji su
izazovi za upravljanje rasadnikom.
Rasadnici moraju garantirati da:
•
ne dolazi do unošenja spora fitoftore u proizvodna mjesta
putem biljnih zaliha iz drugih rasadnika
•
nema unošenja spora fitoftore u mjesta za proizvodnju
navodnjavanjem
•
nema unošenja spora fitoftore u proizvodna mjesta
Slika 3.3.6-2: Lezije kore debla uzrokovane infekcijom
fitoftore i izrezane nožem
154
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
navodnjavanjem iz obližnjih plovnih putova, ribnjaka ili jezera
•
nema unošenja spora fitoftore na mjesta proizvodnje bilo
kakvim kontaminiranim tlom, opremom, alatom, odjećom,
obućom ili vozilima.
Sjeme
Iako se relativno malo vrsta fitoftora prenosi sjemenom, treba
razmotriti sljedeće sigurnosne mjere:
•
izbjegavanje sakupljanja sjemena s poznatih ili vjerojatno
zaraženih biljaka ili područja
•
izbjegavanje sakupljanja sjemena iz tla ili unutar zone prskanja
(ako je moguće, unutar oko 0,5 m površine tla)
•
površinska sterilizacija prije skladištenja i sjetve
•
uklanjanje simptomatskog sjemena (najočitije kod krupnog
sjemena) prije sjetve
•
tretmani sjemena za iskorjenjivanje patogena (npr. toplina,
kemikalije).
U slučaju rizika (ovisno o biljnoj vrsti) neophodna je dijagnostička
laboratorijska analiza sjemena prije sjetve.
Biljna proizvodnja
Kontejnerske biljke poželjna su vrsta biljnog materijala što se tiče
biljnog materijala bez fitoftore, jer se supstrat može prethodno
sterilizirati i naknadno održavati čistim od kontaminacije. Rizik je
veći u biljaka golog korijena koje rastu na poljima za proizvodnju
na otvorenom jer postoji veći broj nepoznatih puteva kontaminacije.
Za proizvodnju kontejnerskih biljaka bitne su sljedeće mjere:
•
Sterilizacija supstrata toplinskom obradom najmanje 2 sata
na 60 °C prije sjetve sjemena ili sadnje sjemenki. Dokazi za to
zahtijevaju provjere koje je obavio dijagnostički laboratorij.
•
Na proizvodnim mjestima, biljke se postavljaju na tlo
bez utjecaja prirodnog tla i slobodne tekuće vode ili, po
mogućnosti, uzdignute su iz tla na najmanje 1 m. Potrebno je
izbjegavanje bilo kakvog kontakta lišća s prirodnim tlom, kao i
prskanje vode iz tla na lišće.
•
Nikada ne miješajte biljne komplete s drugim biljkama koje
sadrže nesteriliziranu podlogu. Za vrijeme biljne proizvodnje
mora se isključiti svaki kontakt sa slobodnom tekućom vodom
(poplave iz susjednih rijeka, otapanje snijega).
•
Izbjegavanje navodnjavanja koje vlaži lišće tijekom dužeg
155
3. SMJERNICE ZA GOSPODARENJE POPLAVNIM ŠUMAMA
vremenskog intervala (> 24 sata). Prskalice se koriste samo
ujutro kako bi se omogućilo brzo sušenje.
Navodnjavanje se treba obavljati po mogućnosti iz bunara ili
podzemnih voda ili vodom iz slavine, jer ti izvori vode obično
nemaju spore fitoftora. Za rasadnike koji ovise o upotrebi vode iz
ribnjaka ili rijeka, obrada vode prije navodnjavanja je obavezna:
voda za navodnjavanje može se filtrirati kako bi se uklonili patogeni.
Ovakva je praksa vjerojatno prikladna samo za velike rasadnike,
jer su sustavi skupi (također u pogledu održavanja) i zahtijevaju
velik prostor. Nadalje, sustavi obično ne garantiraju da voda u
potpunosti nema spora fitoftore. Voda za navodnjavanje može se
dekontaminirati kemikalijama. Korištenje komercijalnog klora
uklonit će spore, međutim za tretiranje većih količina vode moraju
se uzeti u obzir zakonska ograničenja.
Kako bi se osigurala učinkovitost, treba izvršiti nasumične provjere
supstrata na fitoftoru (dijagnostički laboratorij). Uz to, provjere
supstrata i biljaka moraju se obaviti prije isporuke biljaka klijentima
ili drugim rasadnicima. Dijagnostički laboratorij mora povremeno
testirati vodu za navodnjavanje na zagađenje fitoftorom.
Daljnje strategije sprječavanja zaraze poplavnih šuma fitoftorom
Sprječavanje širenja fitoftore poplavama može se postići samo
blokiranjem ulaza fitoftore u rijeke, a to zahtijeva proširenje
navedenih mjera na proizvodnju ukrasnog bilja. Nadalje,
gospodarenje šumama mora slijediti određena higijenska
ograničenja, jer, na primjer, strojevi za sječu mogu raširiti spore
kontaminiranim lancima, a izgradnja šumskih cesta često uključuje
korištenje nešumskog tla. Općenito, potrebna je povećana svijest
ljudi o rizicima kontaminiranih biljaka kako bi se podržale gore
navedene najskuplje mjere.
Izgledi za budućnost i sažetak
Smanjivanje rizika od zaraze fitoftorom u šumskim ekosustavima
poplavnih šuma može se smatrati samo preventivnim mjerama
s održivom ravnotežom između patogena i šumskog drveća.
Nadalje, one zahtijevaju integralne i sveobuhvatne pristupe koji
uključuju posebno biljnu proizvodnju i trgovinu biljem, ali također i
gospodarenje šumama i urbanim stablima, i na kraju, ali ne najmanje
važno, povećavaju svijest javnosti o riziku od ovih patogena.
Potrebne su promjene u zakonodavstvu o zaštiti bilja, kao i pojačano
informiranje širokog spektra stručnjaka koji se bave stablima i
javnošću.
156

157
4. DODATAK
4.1 Vjerojatnost pojave vrsta zbog klimatskim
promjenama
4.1.1 Vjerojatnost pojavljivanja vrsta pod klimatskim
promjenama
Izbor od 10 karata (kombiniranih na jednoj stranici u dva stupca
i pet redaka) prikazuje razvoj vjerojatnosti pojave s vremenskim
odmakom za oba odabrana scenarija klimatskih promjena. Lijeva
strana temelji se na prostornom opsegu pet projektnih zemalja
(Austrija, Slovenija, Mađarska, Hrvatska i Srbija), a desna je
izrezana do razine rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav. Karta
na vrhu modelirana je trenutnom klimom, a slijede dvije karte za
RCP 4.5 u sredini i dvije karte za RCP 8.5 na dnu. Prva karta za
svaki od dva scenarija RCP-a odnosi se na godine 2041. do 2060.,
a druga za 2081. do 2100. Legenda desno od svake karte odnosi
se na vjerojatnost pojave (vjerojatnost preživljavanja i uspješnog
rasta) dane vrste pod zadanim uvjetima.
Bijela i crvena boja pokazuju malu vjerojatnost pojave, zatim
žuta srednju i zelena veliku vjerojatnost pojave. Granice rezervata
biosfere Mura-Drava-Dunav na kartama su prikazane crnom
bojom, državne granice su sive.
4.1.2 Zone prijenosa sjemena i njihove predviđene
prostorne promjene tijekom vremena
Izbor od šest karata (kombiniranih na dvije stranice po vrsti)
prikazuje razvoj zona prijenosa sjemena tijekom oba odabrana
scenarija klimatskih promjena. Prva stranica je za RCP 4.5, druga
stranica za RCP 8.5 za svaku vrstu. Karta na vrhu modelirana
je trenutnom klimom, slijedi karta za razdoblje 2041.-2060. u
sredini i karta za razdoblje 2081.-2100. na dnu.
Sva obojena područja imaju vjerojatnost pojave iznad 0,5 (0,2
za Ulmus laevis). Stoga područja prikazana bijelom bojom imaju
vjerojatnost pojave ispod 0,5 i pokazuju područja na kojima se
ne očekuje rast vrsta drveća. Različite boje prikazuju prostorne
zone (klastere) sa sličnim klimatskim uvjetima, koje predstavljaju
različite zone prijenosa sjemena. Grupe - zone prijenosa sjemena
označene su s CL1, CL2, CL3, itd. Stoga su područja u CL1
klimatski sličnija sama sebi nego područjima u bilo kojem drugom
158
4. DODATAK
CL-u. Kodovi boja za klastere (CL) prikazani su desno od svake
kombinacijske karte.
Granice rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav prikazane su
žutom bojom.
Poveznice za preuzimanje karata u visokoj rezoluciji
Ciljana vrsta 1: Alnus glutinosa
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Alnus_glutinosa/
Ciljana vrsta 2: Fraxinus angustifolia
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Fraxinus_angustifolia/
Ciljana vrsta 3: Fraxinus excelsior
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Fraxinus_excelsior/
Ciljana vrsta 4: Populus nigra
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Populus_nigra/
Ciljana vrsta 5: Quercus robur
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Quercus_robur/
Ciljana vrsta 6: Ulmus leavis
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Ulmus_laevis/
Napomena: Karte zona prijenosa sjemena za sve ostale vrste ograničene
su na područje s vjerojatnošću pojave iznad 0,5. Za Ulmus laevis ovaj je
prag 0,2 kako bi odgovarao trenutnoj prirodnoj raspodjeli. Za ovu vrstu
dodatno pružamo set karata bez praga kako bismo pokazali koja će zona
biti prisutna u budućnosti, čak i ako se predviđa vjerojatnost pojave
ispod 0,2.
Ciljana vrsta 7: Ulmus minor
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Ulmus_minor/
Dodatna vrsta 1: Salix alba
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Additional_species/Salix_alba_
occurrence.pdf
Dodatna vrsta 2: Juglans nigra
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Additional_species/Juglans_
nigra_occurrence.pdf
 Dodatna vrsta 3: Robinia pseudoacacia
https://danubeforesthealth.eu/dat/Output3.3/Additional_species/Robinia_
pseudoacacia_occurence.pdf
159
4.2 Portreti vrsta drveća
Viktoria Valenta
4.2.1 Autohtone vrste drveća
Alnus glutinosa – crna joha
Obična ili crna joha (Alnus glutinosa (L.) Gaertn.) malo je, ali brzorastuće listopadno stablo, doseže visinu od
10-25 m (maks. 40 m) i starost do 120 godina. Krošnja je konična, a deblo ravno s glatkom smeđom korom,
koja s godinama postaje tamnija i grublja. Drvo se uglavnom koristi u industriji namještaja, nije pogodno za
vanjsku upotrebu, već za podvodnu gradnju.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Može se naći u cijeloj Europi, od oko 65 °S do sjeverne Afrike, i od Irske do Rusije, gdje je suhoća ograničavajući
faktor. Raste na raznim vrstama tala: iako podnosi suha ili siromašna tla (šljunak i pijesak), raste bolje u vlažnim
uvjetima i može preživjeti poplave bolje od ostalih vrsta (tolerancija plavljenja „vrlo visoka“). Alnus glutinosa
može tolerirati godišnju oborinu od 400 - 2.000 mm. Crna joha je u stanju brzo kolonizirati poremećena
područja zbog svog simbiotskog odnosa s bakterijom Frankia alni, što joj omogućuje fiksiranje dušika. Kao
dio mješovitih poplavnih zajednica, ova je karakteristika korisna i za druge vrste (Betula spp., Fraxinus spp.,
Quercus spp., Salix spp.), koje su u konkurenciji s crnom johom nakon što se krošnja zatvori, ne propuštajući
dovoljno svjetlosti za tu pionirsku vrstu.
Ova se vrsta može naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promjene
Crna joha smatra se važnom šumskom vrstom, kako zbog višestruke primjene u uzgoju šuma i drvne industrije,
tako i zbog svoje prikladnosti za stabilizaciju obala rijeka. Kako u lišću zadržava relativno visoku razinu dušika,
njezin sloj listinca poboljšava plodnost tla u jesen. Uz to, pruža dragocjenu hranu divljim životinjama tijekom
cijele zime. Međutim, pošumljavanje johom trenutno je problematično jer joj ozbiljno prijeti bolest uzrokovana
gljivom oomiceta Phytophthora alni, koja se širi Europom.
Klimatske promjene mogu na razne načine utjecati na europske populacije crne johe: svoj bi prirodni areal
mogle proširiti sjevernije gdje je ograničen duljinom i intenzitetom mrazeva. S druge strane, smanjenje količine
padalina imat će negativne utjecaje na njihovu rasprostranjenost i stopu preživljavanja.
Opis
Listovi: jajoliki, dvozubi, uvučeni vrh (razlikuje ga od A. incana), tamnozeleni; poboljšavaju tlo
Cvjetovi: jednodomni, mladi pupoljci su vrlo ljepljivi (od toga naziv „glutinosa“); ženski: crveni, muški: žute
rese, razvijaju se u jesen prethodne godine i pojavljuju se rano u proljeće; oprašivanje vjetrom
Plod/sjeme: jajasti; nezreli su sivozeleni, kasnije tamno smeđi, drvenasti; plutene plutajuće komore; raznosti
se putem vjetra ili vode; mali kapacitet klijanja
Kora: glatka, na početku zeleno-siva; kasnije uzdužne pukotine
4. DODATAK
pH
25 m
< 2000 m
acid-neut
160
4. DODATAK
Fraxinus angustifolia – poljski jasen
Poljski jasen (Fraxinus angustifolia Vahl) relativno je brzorastuće listopadno drvo, visoko između 40 i
45 m. Krošnja je u obliku kupole. Drvo je slično drvu običnog jasena (F. excelsior), čvrsto i savitljivo,
ali manje kvalitetno. Koristi se u proizvodima od celuloze, poput furnira.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Poljski jasen može se naći u cijeloj središnjoj južnoj Europi, sjeverozapadnoj Africi i na Bliskom istoku.
Djelomično se preklapa s rasprostranjenošću običnog jasena (F. excelsior), s kojim se može križati.
Poljski jasen raste u poplavnim šumama s vlažnim prozračnim tlima. Njegova tolerancija plavljenja je
“visoka”. Na suhim staništima može se naći na većim nadmorskim visinama. Mraz ograničava njegovu
rasprostranjenost u višim geografskim širinama. Kao svjetlosno zahtjevna vrsta dio je mješovitih
listopadnih šuma zajedno s npr. topolama (Populus spp.), vrbama (Salix spp.) ili javorima (Acer spp.).
Ova se vrsta se može naći u svim zemljama od Srbije do Austrije, gdje ima svoju sjevernu granicu.
Preklapa se s Fraxinus excelsior, posebno u središnjim dijelovima rezervata biosfere Mura-Drava-
Dunav, ali ga zamjenjuje prema jugoistoku.
Šumarstvo i klimatske promjene
Plantaže jasena uglavnom se osnivaju iz sadnica uzgojenih u rasadniku, jer F. angustifolia ne podnosi
jaku konkurenciju korova. Potrebna je blaga klima i oborine između 400 i 800 mm. Mraz je vjerojatno
glavni faktor koji ograničava rasprostranjenost vrste. Stoga bi jasen mogao povećati svoj areal ako
europska klima postane toplija.
Opis
Listovi: složeni, neparno perasti, dugi 3-8 cm, sjajno zeleni, bez dlake
Cvjetovi: jednodomni; cvat: jednostavni, nerazgranati racem (složena metlica - kod F. excelsior), 10-
30 cvjetova; oprašivan vjetrom; rano proljeće; smeđi završni pupoljci
Plod/sjeme: okriljena perutka, 3-4 cm; sazrijeva krajem ljeta
Kora: siva, glatka, postaje raspuknuta
pH
neutral
45 m
< 2000 m

161
4. DODATAK
Fraxinus excelsior – obični jasen
Obični jasen (Fraxinus excelsior L.) relativno je brzorastuća vrsta listopadnog drveća. Živi do 300 godina,
naraste 20-35 m (maks. 45 m). Deblo je dugo i ravno s otvorenom i kupolastom krošnjom. Pogotovo mlado
drveće raste vrlo simetrično. Kora je blijedosiva i glatka, ali s godinama razvija pukotine. Drvo je svijetle boje,
čvrsto i žilavo, ali prilično fleksibilno. Zbog svojih strukturnih svojstava koristi se za alate i sportsku opremu,
podove i glazbene instrumente.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Obični jasen može se naći u cijeloj Europi, od atlantske obale do sjevernih dijelova Bliskog istoka - proteže
se dalje od rasprostranjenosti dviju drugih europskih vrsta jasena, poljskog jasena (F. angustifolia) i crnog
jasena (F. ornus). Obični jasen vrsta je poplavnih šuma, ali raste i u planinskim predjelima u dolinama vlažnih
potoka. Najbolje uspijeva na dubokim, bogatim tlima koja su adekvatno prozračena; bilo s visokim frakcijama
mulja ili gline, ali i prilično relativno suhim vapnenastim tlima. Može podnijeti sezonsku stajaću vodu, ali ne
i dugotrajno plavljenje - tolerancija plavljenja je srednja do 60 - 102 dana. Ovaj je jasen dominantan u svojim
mlađim fazama zbog podnošljivosti zasjene, ali nakon prvih godina povećavaju mu se zahtjevi za svjetlom.
Rasprostranjen je u svim zemljama od Austrije do Srbije, ali sve ga više zamjenjuje Fraxinus angustifolia u
Mađarskoj i Hrvatskoj prema Srbiji. Ova vrsta drveća može se naći na cijelom području rezervata biosfere
Mura-Drava-Dunav.
Šumarstvo i klimatske promjene
Obični jasen se lako i obilno pomlađuje. Godišnja proizvodnja sjemena započinje s otprilike 20 do 30 godina,
a obilnija proizvodnja svake 2-5 godine. Indirektna važnost za šumarstvo temelji se na njegovom gustom
korijenskom sustavu, koji stabilizira padine sklone klizanju, kao i obale potoka i rijeka.
Ovaj bi jasen općenito dobro podnosio globalno zagrijavanje, kad mu ne bi prijetila gljivična bolest
(Hymenoscyphus fraxineus, poznata i kao Chalara fraxinea), koja je uzrok pojave odumiranja jasena. Ova se
bolest se Europom širi od ranih 1990-ih, uzrokujući masovne stope smrtnosti u nekim zemljama. Ova bolest
također povećava osjetljivost na druge štetnike i bolesti, poput krasnika (Agrilus planipennis) - invazivnog
kornjaša iz istočne Azije s ličinkama koje žive u drvu, te koja je prvi put pronađena u Europi početkom 2000-ih.
Opis
Listovi: složeni, s 9-13 palistića, neparno perasti, nazubljeni; listovi se razvijaju relativno kasno u proljeće i
otpadaju još uvijek zeleni; poboljšavaju tlo
Cvjetovi: kompleksne spolnosti, jednodomno, dvodomno; cvat složena metlica (jednostavna, nerazgranata
u F. angustifolia); oprašivan vjetrom; u grozdovima od 100-400; crni završni pupoljci; tamnocrveni cvjetovi
Plod/sjeme: okriljena perutka ovalnog oblika, duge 2-5 cm, u grozdovima; sjeme dormantno 2 godine
Kora: siva, glatka, kasnije popuca
pH
basic
35 m
< 1400 m
alkaline
162
4. DODATAK
Populus alba – bijela topola
Bijela topola (Populus alba L.) je srednje veliko stablo koje može biti staro do 400 godina i visoko oko 30 m.
Deblo je nepravilno sa zaobljenom krošnjom. Drvo nije od velike gospodarske važnosti, ali se koristi u ener
getskom sektoru te u programima razmnožavanja i uzgoja.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Bijelu topolu možemo pronaći u srednjoj i južnoj Europi u poplavnim i obalnim šumama. Kao i druge topole,
preferira vlažna, rastresita, šljunkovito-glinasta tla bogata hranjivim sastojcima. Podnosi u određenoj mjeri
dugotrajne poplave i niske razine slanosti tla. To je brzorastuća, svjetlosno zahtjevna vrsta, česta u ranim i
srednjim fazama sukcesije . Bijela topola se križa s drugim vrstama topola, poput trepetljike (P. tremula) i tvori
mješovite sastojine s vrbom (Salix spp.), brijestovima (Ulmus spp.), hrastovima (Quercus spp.) i drugima.
Ova vrsta drveća može se naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav od Austrije do
Srbije. Preklapa se s rasprostranjenošću drugih vrsta topola, uključujući P. nigra.
Šumarstvo i klimatske promjene
Kako bijela topola daje mnoštvo klijanaca i mladica i smatra se tolerantnom na vrućinu i mraz, postat će
važnija u kontekstu globalnog zatopljenja. Zbog svog opsežnog, prilagodljivog korijenskog sustava, može
stabilizirati dine i zato je cijenjena vrsta u pionirskim šumama blizu obale. Uz obale rijeka i ceste  ima vjetro
branu i protuerozijsku  ulogu.
Opis
Listovi: naizmjenični, varijabilni, 3-5 režnjeva, grubo nazubljeni, 6-12 cm; sjajno tamnozeleni s gornje strane,
bijeli s gustim dlačicama odozdo
Cvjetovi: dvodomni; cvjetanje prije listanja
Plod/sjeme: muške rese sive s crvenim prašnicima; ženske rese sivozelene, pahuljaste sjemenke početkom
ljeta
Kora: kremasto bijela s crnim mrljama u obliku dijamanta (mlada stabla); crna i ispucala (osnova starijih
stabala)
pH
basic
30 m
< 1500 m
alkaline
163
4. DODATAK
Populus nigra – crna topola
Crna topola (Populus nigra L.) je brzorastuće listopadno stablo koje doseže visinu do 40 m i starost do 400
godina (uglavnom 100). Razvija snažne grane te ima široku nisko postavljenu krošnju. Drvo se koristi za
namještaj, ali i za proizvodnju papira te u bioenergetskom sektoru.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Populus nigra može se naći u cijeloj Europi - od Sredozemlja do Britanskih otoka - u sjevernoj Africi i do
središnje Azije. Važna je vrsta poplavnih šuma, gdje je njeno razmnožavanje usko povezano s godišnjim
poplavnim ciklusima. Širenje sjemena vrši se vjetrom i vodom, a klijanje ovisi o uvjetima tla i vode. Razvoj
korijena također je podložan vlagi u tlu nakon poplava. Vlažna, duboka i hranjivim tvarima bogata šumska
tla su optimalna, preferira vapnenačka mjesta, izbjegava zasićena vodom i kisela staništa. Visoki vodostaji
i visoke temperature može  tolerirati, međutim suša je problematična. Kao pionirska vrsta zahtjevna je za
svjetlost i može kolonizirati narušena staništa, posebno putem vegetativne regeneracije. Može se lako križati
s drugim topolama, a javlja se u mješovitim šumama zajedno s ostalim vrstama iz porodice Salicaceae poput
bijele topole (P. alba) i vrba (Salix spp.), ali i s johama (Alnus spp.), brijestovima (Ulmus spp.) i javorima
(Acer spp.).
Ova vrsta može se naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promjene
Iako su crne topole ekonomski važne i mogu se bez poteškoća razmnožavati reznicama, one su među naju
groženijim vrstama drveća u Europi. Budući da se lako križaju, važne su u raznim uzgojnim programima, npr.
za dobivanje hibrida Populus x canadensis (P. deltoides x P. nigra) i drugih egzotičnih hibrida. Ti su hibridi
široko zasađeni, zamjenjujući autohtone populacije. Prijenos gena s takvih hibridnih klonova u genski fond
Populus nigra također predstavlja prijetnju. Međutim, takvi su hibridi također bolje prilagođeni različitim
klimatskim uvjetima i šumskim štetnicima. Topole pružaju važne usluge ekosustava, uključujući ublažavanje
onečišćenja, zaštitu sliva, stabilizaciju tla i kontrolu erozije. Uz to, emitiraju hlapljive organske spojeve poput
izoprena, koji bi mogli imati utjecaja na klimatske promjene.
Opis
Listovi: varijabilni, duži nego širi, trokutasti, goli, nazubljenih rubova, svjetlija gornja strana
Cvjetovi: dvodomni (muški ili ženski); muški: crveni, viseće rese; ženski: žućkaste rese; cvjetovi se pojavlju
ju prije listanja; oprašivanje vjetrom
Plod/sjeme: kapsule, guste, ušiljene, zelenkasto-smeđe, sjeme je dlakavo
Kora: sivkasta, kasnije tamnija, duboko ispucala
pH
basic
40 m
< 1300 m
164
4. DODATAK
Prunus avium – divlja trešnja
Divlja trešnja (Prunus avium L.), brzorastuće je stablo srednje veličine koje naraste do oko 15-30 m visine i te
doživi starost od 70 do 100 godina. Razvija uglavnom ravno deblo s tankom, sivom korom. Divlja trešnja jedno
je od najvažnijih drveća tvrdih listača iz porodice Rosaceae u Europi. Drvo je fino zrnasto i gusto s izrazito
obojenim srcem, koje se koristi za izradu namještaja, ukrasne stolarije i glazbenih instrumenata.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Divlja trešnja ima vrlo široku prirodnu rasprostranjenost u europskim šumskim regijama umjerenog pojasa:
može se naći od ravničarskih do submontanskih područja od Britanskih otoka i Skandinavije na sjeveru do
južne Španjolske, Magreba i Kavkaza na jugu. Međutim, njezine su prirodne populacije uglavnom raspršene,
ali zasađeni i naturalizirani oblici mogu se naći prilično široko rasprostranjeni. Raste na obalama potoka i uz
rubove šuma. Divlja trešnja ima srednje do visoke potrebe za hranjivim tvarima i može se nositi s različitim
vrstama tala, preferirajući svježa, vapnenasta tla s dobrom opskrbom vodom na sunčanim mjestima. Ne
podnosi stajaću vodu i osjetljiva je na sušu. Može se smatrati pionirskom vrstom koja može kolonizirati progale
sjemenom ili izbojcima korijena. Brzo raste u mladosti do oko 40. godine, što joj daje konkurentsku prednost
u ranoj sukcesiji, ali u kasnijim fazama često je nadmašuju druge vrste tvrdih listača. Kao član mješovitih šuma
može se naći zajedno s bukvama (Fagus spp.), hrastovima (Quercus spp.), grabom (Carpinus betulus), javorima
(Acer spp.) i brijestovima (Ulmus spp.).
Divlja trešnja može se naći od Austrije do Srbije. Javlja se na području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav,
ali je nema u sjevernoj Srbiji i istočnoj Mađarskoj.
Šumarstvo i klimatske promjene
Divlja trešnja divlji je oblik pripitomljene trešnje, čiji su plodovi (zajedno s višnjom, P. cerasus) ekonomski
vrlo važne jestive trešnje. Često se sadi radi zaštite ptica i očuvanja biološke raznolikosti. Divlja trešnja koristi
se za pošumljavanje poljoprivrednog zemljišta. Zbog korijenovog sustava pogodna je za zaštitu od erozije tla i
stabilizaciju nagiba. U pogledu klimatskih promjena smatra se pobjednikom, pod uvjetom da suša ne traje dulje
vrijeme jer je oborina već ograničavajući čimbenik u južnim dijelovima njene rasprostranjenosti. Na sjeveru je
međutim ograničena hladnijim uvjetima, koji će se mijenjati s toplijom klimom. To bi moglo značajno povećati
njezinu ranjivost na određene štetnike i bolesti (npr. gubar Lymantria dispar, virus kovrčavosti listova trešnje
CLRV) tamo gdje uvjeti postaju manje povoljni.
Opis
Listovi: duguljasto zaobljeni, dugačko zašiljeni, grubo nazubljeni; stabljika s crvenim nektarnim žlijezdama; u
jesen žute do crvene boje; poboljšavaju tlo
Cvjetovi: jednodomni, hermafrodit; grozd od 2-5 bijelih cvjetova; oprašivanje kukcima
Plod/sjeme: crveno-ljubičaste koštunice, duge peteljke, promjera 1-2 cm, sjajne; gorko-slatko, jestivo; kasno
proljeće do ljeto; raznosi se pticama
Kora: glatka, sjajna sivosmeđa, velike vodoravne leće; ljušti se vodoravno
pH
basic
30 m
< 1700 m
165
4. DODATAK
Quercus robur – hrast lužnjak
Hrast lužnjak je visoko listopadno stablo, koje ponekad raste i do preko 40 m visine te može doseći  starost od
preko 1000 godina. Različitih su oblika, s nepravilnom krošnjom koja propušta puno sunčeve svjetlosti. Deblo
može biti bogato razgranato u solitarnih stabala sa sivom do smeđom korom, koja je ima duboke uzdužne
pukotine. Njegovo vrlo tvrdo, teško i svestrano drvo koristi se u industriji namještaja i građevinarstvu, a
zahvaljujući otpornosti na tekućine, i za bačve i u brodogradnji.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Poput hrasta kitnjaka (Quercus petraea), i hrast lužnjak se može naći diljem Europe - od južne Norveške i
sjevera, do Sredozemlja na jugu, gdje se križa s ostalim hrastovima (Q. frainetto i Q. pubescens). Važna je vrsta
poplavnih mješovitih šuma i javlja se na svježim do vlažnim, ilovačom i glinama bogatim teškim tlima na
toplim mjestima. Podnosi tla s lošom opskrbom hranjivim tvarima. Redovito plavljenje nije problem i zbog
svojih dubokih centralnih korijena može se nositi s umjerenom sušom. Hrast lužnjak svjetlosno je zahtjevna
vrsta koja svoje lišće razvija relativno kasno, propuštajući tako sunčevu svjetlost do šumskog tla. To ne samo
da ga čuva od oštećenja od kasnih mrazeva, već omogućuje i raznoliku regeneraciju. Hrast lužnjak pionirska je
vrsta u područjima poput ravnica i brežuljaka, ali kasno sukcesijska vrsta u poplavnim ravnicama i dolinama.
Hrastovi se mogu naći zajedno s grabom (Carpinus betulus), čineći svezu Carpinion betuli, koji uključuje i vrste
poput jasena (Fraxinus excelsior i F. angustifolia) i javora (Acer campestre, A. platanoides).
Ova vrsta drveća može se naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav.
Šumarstvo i klimatske promjene
Hrastovi trebaju puno svjetla i intenzivne njege dok su mladi, pa se stoga smatraju izazovnim vrstama drveća.
Visokokvalitetno drvo moguće je dobiti u dobi od 90-120 godina - ekonomske ophodnje traju oko 130 godina.
Hrastovi se mogu lako uzgajati u panjačama i sjeći u glavu. Gdje god je to moguće, prirodnoj obnovi treba dati
prednost. Tamo gdje su plantaže neophodne, uvođenje egzotičnih genotipova može predstavljati prijetnju.
Hrastovi su vrijedan izvor hrane za razne životinje, od sisavaca do ptica i kukaca. Šumski štetnici poput hrastove
pepelnice (Erysiphe alphitoides syn. Microsphaera alphitoides) i hrastovog četnjaka (Thaumetopoea processionea)
mogu prouzročiti ozbiljne štete i ograničiti produktivnost sprječavanjem svjetlosti da dođe do listova ili zbog
defolijacije krošnje. Relativno nova prijetnja je akutno propadanje hrasta koje se, među ostalim uzročnicima
poput zagađenja, loše šumskouzgojne prakse  i slično, može pripisati klimatskim promjenama.
Opis
Listovi: jednostavni, jajoliko-duguljasti, okrugli režnjasti; dugački 16 cm; kratka peteljka (2-7 mm; razlika od
Q. petraea); gornja strana mutnozelena, donja strana lista sa žilama
Cvjetovi: jednodomno; oprašivanje vjetrom; ženski: mala, crvenkasta, neupadljiva; muški: žuto-zelene viseće
rese; pojavljuju se odmah nakon prvih listova
Plod/sjeme: žir, u ljuskavoj čašici, s dugim peteljkama (razlika u odnosu na Q. petraea) i uzdužnim prugama,
velike rezerve za klijanje
Kora: siva do smeđa, duboke uzdužne pukotine kad su starija stabla.
pH
basic
40 m
< 1000 m
166
4. DODATAK
Ulmus laevis - vez
Vez je srednje veliko listopadno stablo, koje naraste do oko 30 m i može doživjeti starost od preko 100 godina.
Krošnja je vrlo varijabilna, od kupolaste do konusne. Deblo ima izbrazdanu, sivosmeđu koru i drvo srca iste
boje. Ono što je posebno kod njega je to što tvori potporne korijene - veze između korijena i debla, kakvi se
mogu naći u prašumama. Brijestovi općenito imaju kvalitetno drvo i pogodni su za upotrebu pod vodom. Vez
ima drvo manje gustoće.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Od tri vrste brijestova porijeklom iz Europe (U. laevis, U. glabra i U. minor), vez ima istočniji areal te se prostire
od središnje Francuske do Uralskog gorja. Brijestovi se mogu naći u poplavnim ravnicama i u blizini rijeka
i potoka. Preferiraju tla bogata hranjivim tvarima i povremeno poplavljena (njihova tolerancija na poplavu
iznosi oko 119 dana godišnje), no oni podnose i umjereno suha tla. Vez je prikladan kao mješovita vrsta drveća
u hrastovim šumama i javlja se zajedno s vrbama (Salix spp.), topolama (Populus spp.), johama (Alnus spp.) i
jasenovima (Fraxinus spp.).
Ova vrsta drveća može se naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav od Srbije do Austrije,
gdje se javlja u istočnim regijama, i uz Dunav.
Šumarstvo i klimatske promjene
Brijestovi se koriste za ublažavanje erozije tla uz riječne obale, posebno vez može podnositi više narušena
i poplavljena staništa. Međutim, zbog regulacije vodnog bazena i gubitka staništa, njegove su populacije
postale male i usitnjene. U budućnosti će se poseban fokus morati staviti na genetsku raznolikost vrste, jer su
izbijanja holandske bolesti brijestova  u posljednjim stoljećima dovela do gubitaka u genofondu, što bi zajedno
s promjenama krajobraza moglo otežati prilagođavanje promjenjivoj klimi.
Opis
Listovi: varijabilni; naizmjenični, tamnozeleni, na vrhu zaoštreni, na gornjoj strani nazubljeni, glatki i
pustenasti na gornjoj strani; odbacuje lišće ranije od U. minor
Cvjetovi: hermafrodit, jednodomni; duga peteljka; cvjeta prije listanja; nakupine od 10-30; duge stabljike (2
cm), bez latica, tamnocrvene; oprašivanje vjetrom
Plod/sjeme: jajaste samare; jednostruka središnja sjemenka, opna obrubljena dlačicama; sazrijeva u kasno
proljeće
Kora: smeđe-siva, duboko izbrazdana.
pH
basic
35 m
< 600 m
167
4. DODATAK
Ulmus minor – poljski brijest
Poljski brijest (Ulmus minor Mill.) je srednje veliko listopadno stablo koje raste do 20 m visoko, a u iznimnim
slučajevima može doseći starost i do 600 godina. Krošnja je zaobljena, a kora debla hrapava i lagano izbrazdana,
često s plutastim trakama. Srce je crvenkasto-čokoladno smeđe i kvalitetno za podove i namještaj. Kako je vrlo
otporan na truljenje u vodi, koristi se i u podvodnoj gradnji.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Ulmus minor ima južniju rasprostranjenost od tri vrste europskih brijestova (U. laevis i U. glabra). Može se naći
do Irana, Izraela i Alžira na jugu; najsjevernija je granica Baltik. Ovo stablo poplavnih šuma raste uz potoke
u južnoj i središnjoj Europi te u šumovitim stepama na sjeveru, jer se može nositi i s dugotrajnim poplavama
(tolerira plavljenje do 151 dan) i stresom zbog suše. Poljski brijest svjetlosno je zahtjevna, brzorastuća
pionirska vrsta koja se može prilično brzo razmnožavati. Dio je mješovitih poplavnih zajednica zajedno s
jasenima (Fraxinus spp.), vrbama (Salix spp.) i hrastovima (Quercus spp.).
Ova vrsta drveća može se naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav od Srbije do istočnog
i sjevernog područja Austrije.
Šumarstvo i klimatske promjene
Brijestovi se koriste za ublažavanje erozije tla uz riječne tokove, s tim da poljski brijest podnosi poplavu bolje
od ostalih vrsta, poput običnog jasena (Fraxinus excelsior). Poljski se brijest posebno koristio i uz ceste i u
urbanim područjima zbog svoje sposobnosti da lako klija i širi se izbojcima iz korijena. Također se koristio za
izradu proizvoda od sitnog drva i stočne hrane.
Pojava holandske bolesti brijestova u prošlom stoljeću značajno je utjecalo na populacije poljskog brijesta
i njihov genski fond, što ih je svrstalo na crveni popis ugroženih vrsta kao regionalno najugroženije vrste
brijestova. Uzrok masovnog odumiranja brijestova je infekcija gljivom Ophiostoma novo-ulmi. Gljivu prenosi
brijestov potkornjak kad se hrani na granama zdravih brijestova.
Poljski brijest se križa s gorskim brijestom (U. glabra) proizvodeći intermedijarne forme poznate kao Ulmus x
hollandica (nizozemski brijest) - i sa sibirskim brijestom (U. pumila), koji je unesen iz Azije. Općenito, poljski
brijest je vrlo polimorfna i genetski složena vrsta, s nekoliko podvrsta i sorti prilagođenih različitim uvjetima,
što može biti prednost u promjenjivoj klimi. Njemačke studije su, primjerice, pokazale da je poljski brijest
jedna od najbolje prilagođenih vrsta za topliju i sušu klimu.
Opis
Listovi: asimetrični, goli, sjajni; imaju samo jedan vrh (različit od gorskog brijesta); nazubljeni, dugi 4-10 cm;
crne žlijezde uzduž lisnih žila
Cvjetovi: jednodomni, hermafrodit; grozdovi od 10-30 cvjetova; zvonolik, ljubičastocrven; pojavljuju se prije
listanja u proljeće
Plod/sjeme: jajaste samare, sjeme je jednostruki oraščić iznad središta krilne opne; sazrijeva u kasno proljeće
Kora: gruba, izbrazdana, često s prugama od pluta.
pH
acid-basic
30 m
< 1000 m
168
4. DODATAK
Salix spp. - vrbe
Vrbe (Salix spp.) su brzorastuća listopadna stabla, koja dosežu visinu od oko 30 m i relativno su kratkog vijeka - dožive
starost od oko 20-30 godina, ali ima primjeraka i do 100 godina starosti. U Europi postoji oko 115 vrsta vrba koje se koriste
u razne gospodarske svrhe, uključujući drvo za sportsku opremu, košare i ograde, tanin i salicin te druge nedrvne proizvode.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
U Europi su vrbe rasprostranjene od Mediterana do Britanskih otoka i Baltika. Javljaju se od Španjolske do Kine, uglavnom
u umjerenim i borealnim šumama. Za razliku od ostalih svojti, broj vrsta vrba povećava se s juga prema sjeveru.
Vrbe se križaju prilično lako i intenzivno se uzgajaju, pa je teško odrediti njihov prirodni areal. Bijela vrba (Salix alba L.)
široko je rasprostranjena u poplavnim šumama. Poput ostalih vrsta vrbe, može se naći na raznim tlima, pod uvjetom da
korijenje ima pristup vodi. Vrbe preferiraju glinenu (S. fragilis) ili muljevitu (S. alba), vapnenastu (S. caprea) ili pjeskovitu
zemlju (S. purpurea). Općenito su vrlo tolerantne na plavljenje, s tim da je S. alba posebno dobra u preživljavanju pri
poplavama (tolerira plavljenje do 300 dana godišnje). Ostale su vrste nešto osjetljivije na kontinuirano plavljenje, poput S.
caprea, ali još uvijek visoko kotiraju u usporedbi s ostalim poplavnim vrstama. Vrste zahtjevaju mnogo svjetla i ne podnose
sjenu baš najbolje. Uglavnom rastu na otvorenim površinama. Vrba iva (Salix caprea), međutim, jedna je od rijetkih vrsta
vrba koje se mogu naći u šumskoj podstojnoj etaži. Vrbe se javljaju u mješovitim šumama zajedno s vrstama poput bukv
(Fagus spp.), brijestova (Ulmus spp.), hrastova (Quercus spp.) i topola (Populus spp.).
Vrste vrba, uključujući Salix alba, S. caprea i S. purpurea, mogu se naći na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-
Dunav od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promjene
Vrbe se lako križaju, što rezultira s nekoliko hibrida, uključujući Salix x rubens (S. alba x S. fragilis), Salix x margaretea
(S. purpurea x S. fragilis) i Salix x wimmeriana (S. purpurea x S. caprea). Ova činjenica mogla bi pomoći u prilagodbi
klimatskim promjenama jer se hibridi mogu saditi kako bi poboljšali narušeno stanište na kojem se druge vrste više ne
mogu uzgajati. Uz to, većina vrba može se uzgajati kao panjača i sjeći u glavu i vegetativno se razmnožavati iz izdanaka iz
korijena, s izuzetkom vrbe ive (S. caprea), koja se samo povremeno može vegetativno razmnožavati reznicama. U pogledu
usluga ekosustava, vrbe su, među ostalim, važne za zaštitu sliva, stabilizaciju tla i ublažavanje erozije. Koriste se u obnovi
ekosustava i fitoremedijaciji, ali i u poljoprivrednom uređenju krajolika kao živice i vjetrozaštite. Vrbe u Europi mogu
rasti u najrazličitijim klimatskim uvjetima. S promjenjivom klimom, može se očekivati promjena u sastavu vrsta drveća
u europskim šumama, tako da bi neke vrste vrba mogle zamijeniti druge u svom izvornom arealu. Vrbe mogu tolerirati
poplavu, ali vrste koje rastu u plimnim močvarama (npr. S. alba i S. viminalis) također će biti pogođene prodorom soli zbog
klimatskih promjena. Pokazalo se da se zrela stabla mogu nositi s takvim uvjetima zasoljavanja.
Opis
Listovi: dugi i uski (kopljasti), sitno nazubljeni; s gornje strane srebrno-sivi, s donje strane s gustim bijelim dlačicama;
naizmjenični
Cvjetovi: dvodomno; muške rese žute, duge do 5 cm; ženske rese zelenkasto-žute, postaju pahuljasto bijele, kraće;
pojavljuju se rano u proljeće prije listanja; oprašivanje kukcima
Plod/sjeme: plodovi kapsule, sivo-pustenasti, jajastog oblika; bez stabljike; vrlo sitno sjeme
Kora: crvenkasta do sivosmeđa, kasnije žuto-siva; uzdužne pukotine
pH
basic
30 m
< 1500 m
169
4. DODATAK
4.2.2  Alternativne vrste drveća i klonovi
Juglans nigra - crni orah
Crni orah (Juglans nigra L.) je brzorastuće listopadno stablo porijeklom iz Sjeverne Amerike koje traži puno
svjetla. Naraste do 25-35 m (maks. 40 m) visine i može dostići starost od 200 do 300 godina. Razvija duga
debla sa širokom krošnjom. Drvo je čvrsto, ravno-zrnato i trajno. Spada među najskuplje drvo za namještaj na
svijetu, ali koristi se i za podove, furnir, kiparstvo i glazbene instrumente.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Autohtono područje crnog oraha je Sjeverna Amerika, uključujući istočne i središnje dijelove SAD-a i južni
Ontario. Vjerojatno je u Europu unesen oko početka 17. stoljeća. Od tada se sadi u oko 15 europskih zemalja
kao ukrasno i šumsko drvo. Crni orah zahtijeva bogata tla s visokom razinom hranjivih sastojaka (npr. Ca,
K, Mg). Preferira ilovasta tla s pH 6-7. Ne podnosi vapnenac, osjetljiv je na pseudoglej i zahtijeva dubok sloj
tla (> 60 cm) iznad vapnenca ili krede. Idealna su staništa na južnim ili jugozapadnim padinama u toplim i
zaštićenim područjima. Na takvim lokalitetima široki korijenov sustav s dubokom srčanicom može stabilizirati
i stablo i tlo. Tla moraju biti dobro drenirana, ali stalno opskrbljena vodom - ili podzemnom vodom ili kišom
(minimalna godišnja količina kiše varira od 600 mm do 900 mm). Zrela stabla mogu preživjeti poplavu do
90 dana tijekom vegetacije. Izvještaji o otpornosti na sušu variraju od umjereno otpornih do vrlo osjetljivih.
Međutim, može tolerirati ljetnu sušu ako je tlo dovoljno zasićeno vlagom. Sadnice se mogu oštetiti brštenjem
životinja poput jelena ili voluharica. Međutim, crni orah ovisi o širenju sjemena glodavcima i pticama, za koje
su orašasti plodovi vrlo hranjivi (kao i za ljude).
Introduciran je u šume u svim projektnim zemljama uglavnom krajem 19. stoljeća. U Mađarskoj je uveden još
u 18. stoljeću i danas se smatra jednom od najvrjednijih egzotičnih vrsta drveća.
Šumarstvo i klimatske promjene
Crni orah uglavnom se uzgaja za proizvodnju visokokvalitetnog drveta. Također se koristi u agrošumarskim
sustavima, za proizvodnju orašastih plodova i u obnovi ekosustava. Vrlo je zahtjevan kad je u pitanju svjetlost
i ne podnosi hlad, posebno kao zrelo stablo. Zbog ove niske tolerancije zasjene prirodna je obnova putem
sjemena rijetka. Diljem Europe crni orah poželjno je obnavljati pomoću jednogodišnjih presadnica visine
najmanje 30 cm. Mlade sadnice brzo rastu i do 1 m godišnje. Plodonositi počinju s oko 8 do 10 godina, kada
su visoki 7-8 m. Značajni urod sjemena može se očekivati u dobi od 20-30 godina nadalje. U mješovitim
sastojinama uzgajaju se s vrstama poput jasena (Fraxinus spp.), javora (Acer spp.) ili hrastova (Quercus spp.),
gdje rastu brže od domaćih vrsta. Crni orah je također osjetljiv na štetnike i bolesti (npr. rak oraha Geosmithia
morbida). Kako crni orasi podnose niske zimske temperature (do -40 ° C), mali je rizik od oštećenja zbog
mraza. Međutim, vrlo su osjetljivi na kasni mraz u proljeće, što ograničava njihovu rasprostranjenost. Očekuje
se da će klimatske promjene povećati značaj crnog oraha u raznim dijelovima Europe, jer su dobro prilagođeni
suši i neki ograničavajući čimbenici više neće vrijediti.
Opis
Listovi: složeni, parno-perasti, oštri, 9-23 palistića; naizmjenični; nazubljeni rub; tamnozeleni, dlakava donja
strana
pH
neutral
35 m
< 550 m
170
4. DODATAK
Cvjetovi: jednodoman; muške rese vise, 8-10 cm; ženski cvjetovi terminalni, nakupine 2-5 cvjetova, pojavljuju
se prije muških
Plod/sjeme: zelenkasta ljuska, valovita ljuska ploda, promjera 8 cm; sazrijevaju u listopadu; širi se pticama i
glodavcima
Kora: sivo-crna, duboko izbrazdana u tanke grebene.
171
4. DODATAK
Populus x canadensis - euroamerička topola
Euroamerička topola doseže preko 30 m visine. To je brzorastuće stablo s matičnom vrstom P. nigra iz Europe i P. del
toides iz Sjeverne Amerike. Mnogi se varijeteti jače razlikuju u uspješnosti rasta, kao i u ekološkim zahtjevima, nego u
morfologiji, što taksonomsku obradu čini vrlo teškom. Hibridi su prilagodljivi raznim uvjetima tla i klime, kao i nekim
štetnicima i bolestima, što ih čini atraktivnim za šumarstvo.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
U šumarstvu su se kanadske topole iz Sjeverne Amerike  križale krajem 19. stoljeća s raznim europskim vrstama topola.
Euroamerička topola uzgaja se i raširila se u prirodu u mnogim europskim zemljama. Zahtijeva dobro prozračena i
vodom opskrbljena eutrofna tla  za dobar rast - posebno su povoljne pjeskovito-ilovaste vrste tla u rasponu pH od 6,0
do 7,5. Topole su brzorastuće vrste koja su u mladosti imaju vrlo visoke zahtjeve prema svjetlosti i stoga su pioniri u
kolonizaciji otvorenih područja. Bastardi topola mogu se naći zasađeni ili rastu samoniklo, posebno na poplavnim
mjestima, koja su poplavljena tijekom visokog vodostaja, ali i na ruderalnim staništima. Na području poplavne ravnice
bijele vrbe malat topole ne može dugoročno preživjeti zbog prekomjernog plavljenja. Stoga se uglavnom sade na
poplavnom području tvrdih listača. Euroamerička topola vrlo je sposobna za regeneraciju - nakon rezanja u prvoj godi
ni tvori metarske izbojke. Vegetativno se razmnožava pomoću korijenskih izbojaka iz korijena duljine do 35 m
Kako ne postoje prepreke za prijelaz, a bastardi topola su češći od crnih topola, crne topole gotovo da nemaju čisto
potomstvo.
Euroamerička topola se uzgaja na cijelom području rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav od Austrije do Srbije.
Šumarstvo i klimatske promjene
Hibridne topole zasađene su za proizvodnju drva zbog njihova jednolikog stvaranja debla - proizvodeći lagano,
mekano, difuzno-porozno drvo. Zbog njihovog brzog rasta moguće su 25-ogodišnje ophodnje na dobrim staništima.
Odnedavno se uzgajaju i u izuzetno kratkim ophodnjama za proizvodnju energije. Predviđene klimatske promjene po
godovat će hibridima vrsta, jer na inače pogodnim mjestima mogu također preživjeti sušu i druge vremenske ekstreme.
Kod hibridnih topola u šumarstvu je fokus na uzgoju sorti, zbog problema s bolestima: najvažnija je bolest topola
pojava rđe na lišću. Euroameričku topolu napadaju dvije vrste gljiva iz roda Melampsora, a to su M. allii-populina Kleb.
i M. larici-populina Kleb.  Uz to, gljiva Dothichiza populea kolonizira grane već oštećene mrazom. Tipični je parazit
oslabljelih biljaka, koji se češće javlja na mjestima s fluktuirajućom ravnotežom vode ili stajaćom vodom. Takve bolesti
mogu se kontrolirati samo stalnim razvojem novih sorti. Još jedan problem za euroameričku topolu je bijela imela
(Viscum album), koja utječe samo na hibridne topole, ali ne i na domaće crne topole.
Opis
Listovi: mladi listovi su crvenkasti (zeleni u crnim topolama) i na rubovima dlakavi. Žlijezde se često nalaze u pod
nožju lisne peteljke. Zreli listovi su trokutasti s dugim, produženim vrhom, dugi 7-10 cm i na rubovima nazubljeni do
urezani. Duga peteljka je bočno spljoštena.
Cvjetovi: dvodomni, muški i ženski cvatovi su viseće rese duljine do 9 cm. Bastardi topola uglavnom se razmnožavaju
kao muški klonovi.
Plod/sjeme: kapsule, guste, šiljaste, zelenkasto-smeđe; sjeme je dlakavo
Kora: svijetlosiva, izbrazdana; vodoravne izbočine od pluta (različito od crnih topola).
pH
basic
30 m
< 1300 m
172
4. DODATAK
Robinia pseudoacacia - bagrem
Bagrem je brzorastuće srednje veliko listopadno stablo koje je u Europu uneseno iz Sjeverne Amerike. Može narasti
i do 35 m, a živi oko 60-100 godina. Deblo uglavnom pokazuje snažnu zakrivljenost, ali je drvo izdržljivo i otporno
na oštećenja od kukaca. Koristi se za podove i namještaj, ali i za vanjsku upotrebu poput brodogradnje ili željezničkih
pragova. Osim toga, može se koristiti kao ogrjevno drvo i za proizvodnju biomase.
Rasprostranjenost, stanište i ekologija
Od prirode dolazi u istočnoj sjevernoj Americi, naročito u Apalačima do nadmorske visine od 1.500 m. U Europu je un
esen još u 17. stoljeću, a masovno se sadio tijekom 18. i 19. stoljeća. Postao je naturalizirana vrsta u cijeloj Europi. Danas
ga je moguće naći od Portugala do Kavkaza i od Skandinavije do južne Italije. Bagrem je pionirska vrsta koja zahtijeva
puno svjetlosti, raste na različitim tlima, od kiselih (pH 3) do bazičnih (pH 8). Podnosi suha i slana staništa, ali izbjega
va vlagu i nabito tlo. Optimalna srednja godišnja količina oborina je u rasponu od 700 do 2000 mm. Osjetljiv je na mraz
te je slaba konkurencija u zatvorenim, zasjenjenim sastojinama. Na otvorenim površinama, kao što su rubovi šuma ili na
poremećenim tlima vrlo je kompetitivan. Može ga se naći na tlima siromašnim hranjivima, jer tvori simbiozu sa rhizobia
bakterijama, što mu omogućuje da veže atmosferski dušik i time mijenja uvjete tla također i na dobrobit drugih vrsta.
Zbog ove sposobnosti brzo raste u mladosti. Već u trećoj godini počinje cvjetati i proizvoditi sjeme, što ga čini važnim
izvorom hrane za kukce poput pčela i leptira.
Danas se može naći u svim zemljama rezervata biosfere Mura-Drava-Dunav, a najrasprostranjenija je vrsta drveća u
Mađarskoj, gdje zauzima približno 24% zemljišta pod šumama.
Šume i klimatske promjene
U nekim se dijelovima Europe snažno potiče upotreba bagrema u šumarstvu, iako ga nekoliko europskih baza podataka
smatra vrlo invazivnom biljnom vrstom u Europi. Zbog brzog rasta, visoke sposobnosti razmnožavanja iz korijena i
poboljšanja tla, može se koristiti za rekultivaciju primjerice bivših rudarskih lokacija. Međutim, ovo obogaćivanje tla
također može dovesti do nestanka rijetkih autohtonih vrsta koje ovise o mjestima siromašnim hranjivim tvarima. Na
taj način, bagrem ima sposobnost mijenjanja cijelih ekosustava. Mjere gospodarenja dugotrajne su i skupe te se baziraju
na prstenovanju jer bi sječa stabala mogla pospješiti ponovni rast. Stoga bi njegovo unašanje trebalo dobro razmotriti
i prethodno procijeniti rizike i koristi. Tamo gdje se smatra sigurnim za sadnju i kada je šumskouzgojna svrha jasno
definirana, mogu se dobiti visokokvalitetni proizvodi sa svojstvima poput visoke otpornosti na udarce, vlačne čvrstoće i
trajnosti bez impregnacije. Kako je mraz ograničavajući čimbenik, očekuje se da će se njegova rasprostranjenost povećati
zbog klimatskih promjena, a moglo bi istisnuti domaće vrste u njihovim ekosustavima i šumarstvu.
Opis
Listovi: složeni, perasti, 2-12 parova, 10-30 cm; lisne plojke duguljaste, eliptične do jajaste; na suprotne; par bodlji u
osnovi
Cvjetovi: jednodomni, hermafrodit; bijele do kremaste, iznutra žute mrlje; grupirane u viseće grozdove, duge 10-20 cm
Plod/sjeme: mahunarka; tamno smeđe mahune, 5-10 cm; 4-10 sjemenki; visi tijekom zime na stablu; širenje gravitaci
jom i vjetrom; plodonosi svake 1-2/god
Kora: sivosmeđa do tamno smeđa; postajući uzdužno izbrazdana s godinama.
Bark: greyish-brown to dark brown; becoming fissured longitudinally with age.
pH
basic
35 m
< 1600 m
173
4. DODATAK
4.3 Rječnik
Pojam
Objašnjenje
Adaptivni kapacitet
Sposobnost subjekta da odgovori na promjene u okolišu promjenom svojih fizioloških ili
morfoloških karakteristika
Alel
Alel je jedna od dvije ili više inačica gena ili DNK regije
Autohtoni
Populacija se smatra autohtonom ako je razvila karakteristična svojstva koja je razlikuju
od ostalih populacija iste vrste, bez utjecaja čovjeka. Autohtone populacije obično su
prilagođene svojim staništima i mogu preživjeti dulje vrijeme pod stabilnim uvjetima
okoliša. Autohtone su one šumske sastojine, koje su se u prošlosti isključivo prirodno
obnavljale. Ako se koristi umjetna obnova, sastojine se smatraju autohtonim samo ako
je šumski reprodukcijski materijal korišten za obnovu prikupljen u istoj sastojini ili u
susjednim autohtonim sastojinama koje rastu u istim uvjetima na lokaciji.
Bakterijski iscjedak ili
izlučevina
Znak da se bakterijska infekcija sastoji uglavnom od bakterijskih stanica
Dopunska sadnja
Oblik umjetne obnove, gdje se prirodna obnova umjetno nadopunjuje sadnjom
ograničenog broja sadnica kako bi se poboljšale ekološke, društvene ili produktivne
funkcije šuma
Genetska raznolikost
Varijacije unutar populacije ili vrste koje se mogu pripisati razlikama u genima
Genetski resursi
Genetski materijal stvarne ili potencijalne vrijednosti gdje genetski materijal znači bilo koji
materijal koji sadrži funkcionalne jedinice nasljedstva.
Interspecifični
(međuvrsni)
Između različitih vrsta
Intraspecifični
(unutarvrsni)
Unutar vrste ili između jedinki jedne vrste
Nekrotična lezija
Crni, mrtvi dio na kori debla ili grane, ali bez stvaranja kalusa.
Odumiranje
Progresivno odumiranje izbojaka, grana i korijena, počevši od vrha
Panjača
Šumskouzgojni oblik u kojem se drveće povremeno siječe do razine tla kako bi se
potaknuo rast
Plemenite tvrde listače
Vrste drveća iz rodova Juglans, Acer, Ulmus, Fraxinus, Tilia, Prunus, Sorbus, Malus i Pyrus.
174
4. DODATAK
Pojam
Objašnjenje
Plodno tijelo
Organ gljiva koji nosi spore
Podsijavanje
Izravna sjetva sjemena ispod zrelih sastojina kako bi se potaknula obnova ili nadopunila
već prisutna prirodna obnova.
Populacija
Skupina jedinki iste vrste koja istovremeno živi na određenom zemljopisnom području i
sposobna je za križanje. Velika populacija može se podijeliti u nekoliko manjih skupina, tj.
lokalne populacije, tj. populacije u užem smislu, jer se spolno razmnožavanje događa samo
u takvim manjim skupinama.
Prilagodba
Prilagođavanje organizama njihovoj okolini kako bi se poboljšale njihove šanse za
preživljavanje u toj okolini
Prirodna selekcija
Jedan od osnovnih mehanizama evolucije. Kako bi prirodna selekcija djelovala na
populaciju, moraju postojati razlike u nasljednim svojstvima (npr. oblik stabla, osjetljivost
na bolesti), na koje djeluje diferencijalna reprodukcija (neka stabla imaju veće šanse za
stvaranje potomstva od drugih).
Prstenovanje
Uklanjanje prstena kore i sloja kambija koji okružuju stablo. Sprečavanje transporta
ugljikohidrata (uklonjeni sloj floema) iz asimilacijskih organa do korijena ubija stablo vrlo
sporo tijekom duljeg vremenskog razdoblja (do nekoliko godina).
Rak
Mrtvi dio na kori debla ili grane. Uzrokovan je parazitskom infekcijom, a ograničen je
stanicama kalusa, što je biljni mehanizam za zacjeljivanje rana
Šumski reprodukcijski
materijal
Plodovi, sjemenke i češeri; svi biljni dijelovi dobiveni vegetativnim razmnožavanjem,
uključujući embrije; i biljke proizvedene iz bilo koje od ovih kategorija.
175
4. DODATAK
4.4 Reference po poglavljima
Studija slučaja: Perspektive dionika o gospodarenju i očuvanju poplavnih šuma u rezervatu biosfere
Mura-Drava-Dunav
1.
Interreg Danube REFOCuS D6.1.1. (2019) Report on the overview of the national legislations of the five countries constituting
Biosphere Reserve Mura-Drava-Danube and EU regulations and directives relevant for health, conservation and management of
riparian forests.
2.
Interreg Danube REFOCuS. WP6 Policy Interface. (2020). Report from the Online stakeholders workshop: How to harmonize
forest management planning and nature conservation in riparian forests of Biosphere Reserve Mura-Drava-Danube?
3.
Stevanov M, Tarjan Tobolka A, Kljajic L, Kičić M, Krott M (2021) Analysis of conflicting interests on the example of the special
nature reserve in Serbia: empirically analytical approach. Šumarski list 145(3-4), 155-167. https://doi.org/10.31298/sl.145.3-4.5
Važnost poplavnih šuma i prijetnje
1.
Allard G, Sigaud P (2005). Alien Invasive Species: Impacts on Forests and Forestry - A Review. Forest Resources Development
Service Working Paper FBS/8E Forest Resources Division FAO, Rome, Italy Forestry Department. Retrieved March 30, 2020,
from http://www.fao.org/3/j6854e/J6854E06.htm
2.
Arcanum (2017) Historical Maps of the Habsburg Empire First Military Survey 1763-1787. Österreichischen Staatsarchiv.
Retrieved from http://mapire.eu/en/
3.
Bastian O, Bernhardt A (1993) Anthropogenic landscape changes in Central Europe and the role of bioindication. Landscape
Ecology 8(2) 139-151. https://doi.org/10.1007/BF00141593
4.
Bebber DP (2015) Range-Expanding Pests and Pathogens in a Warming World. Annual Review of Phytopathology 53(1) 335-
356. https://doi.org/10.1146/annurev-phyto-080614-120207
5.
Bonacci O, Oskorš D (2010) The changes in the lower Drava River water level, discharge and suspended sediment regime.
Environmental Earth Sciences 59(8) 1661-1670. https://doi.org/10.1007/s12665-009-0148-8
6.
Bonacci O, Oskoruš D (2008) The influence of three Croatian hydroelectric power plants operation on the river Drava
hydrological and sediment regime. Hydrological Forecasting. Retrieved from
http://ksh.fgg.uni-lj.si/bled2008/cd_2008/05_Floods, morphological processes, erosion, sediment transport and sedimentation/005_Bonacci.pdf
7.
Boyd IL, Freer-Smith PH, Gilligan CA, Godfray HCJ (2013, November 15) The consequence of tree pests and diseases for
ecosystem services. Science. American Association for the Advancement of Science. https://doi.org/10.1126/science.1235773
8.
Charles H, Dukes JS (2007) Impacts of Invasive Species on Ecosystem Services. Biological Invasions (193) 293-310.
https://doi.org/10.1007/978-3-540-36920-2
9.
Dukes JS, Pontius J, Orwig D. et al. (2009) Responses of insect pests, pathogens, and invasive plant species to climate change
in the forests of northeastern North America: What can we predict? This article is one of a selection of papers from NE Forests
2100: A Synthesis of Climate Change Impacts on Forests of the Northeastern US and Eastern Canada. Canadian Journal of Forest
Research 39(2) 231-248. https://doi.org/10.1139/X08-171
10.
Dyakov NR (2019) Testing for assembly rules along disturbance gradients in a riparian broadleaved forest. Applied Ecology &
Environmental Research 17(1) 1-13. https://doi.org/10.15666/aeer/1701
11.
Dyderski MK, Paź S, Frelich LE, Jagodziński AM (2018) How much does climate change threaten European forest tree species
distributions? Global Change Biology 24(3) 1150-1163. https://doi.org/10.1111/gcb.13925
12.
EIONET (2020) (No Title). Retrieved January 14, 2021, from https://www.eionet.europa.eu/article17/
13.
European Commission. EUR-Lex - 52020DC0380 - EN - EUR-Lex (2020). Brussels. Retrieved from
https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?qid=1590574123338&uri=CELEX:52020DC0380
14.
Floods and River Management - The British Geographer. (n.d.). Retrieved April 7, 2020, from
http://thebritishgeographer.weebly.com/floods-and-river-management.html
15.
Forest Europe (2021) About Forest Europe - Forest Europe. Retrieved January 14, 2021, from https://foresteurope.org/foresteurope/
16.
FOREST EUROPE, Liaison Unit Bratislava (2019) Human Health and Sustainable Forest Management. Marušáková Ľ and
Sallmannshofer M (ed.) FOREST EUROPE Study.
https://foresteurope.org/new-forest-europ-publication-human-health-sustainable-forest-management/
176
4. DODATAK
17.
Globevnik L, Kaligaric M (2005) Hydrological changes of the Mura River in Slovenia, accompanied with habitat deterioration in
riverine space. RMZ - Materials and Geoenvironment 52(1) 45-49.
18.
Habersack H (2016) Wasserbau, Schifffahrt und Ökologie an der Donau - Pilotprojekt Bad Deutsch-Altenburg. Osterreichische
Wasser- und Abfallwirtschaft 68(5-6) 190-192. https://doi.org/10.1007/s00506-016-0316-5
19.
Hansen EM (2008) Alien forest pathogens: Phytophthora species are changing world forests. Boreal Environment Research
13(SUPPL. A) 33-41.
20.
Hulme PE (2009) Trade, transport and trouble: managing invasive species pathways in an era of globalization. Journal of Applied
Ecology 46(1) 10-18. https://doi.org/10.1111/j.1365-2664.2008.01600.x
21.
IPCC (2019) Climate change and land. Intergovernmental Panel on Climate Change Special Report on Climate Change,
Desertification, Land Degradation, Sustainable Land Management, Food Security, and Greenhouse gas fluxes in Terrestrial
Ecosystems. https://www.ipcc.ch/srccl/
22.
Jungwirth M, Muhar S, Schmutz S (2002) Re-establishing and assessing ecological integrity in riverine landscapes. Freshwater
Biology 47(4) 867-887. https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00914.x
23.
Kautz M, Meddens AJH, Hall RJ, Arneth A (2017) Biotic disturbances in Northern Hemisphere forests - a synthesis of recent
data, uncertainties and implications for forest monitoring and modelling. Global Ecology and Biogeography. Blackwell Publishing
Ltd. https://doi.org/10.1111/geb.12558
24.
Kevey B (2018) Floodplain forests. In Springer Geography (Vol. PartF5, pp. 299-336). https://doi.org/10.1007/978-3-319-92816-6_18
25.
Klimo E, Hager H, Matič S, Anič I, Kulhavý J (2008) Floodplain forests of the temperate zone of Europe, Lesnická Práce 623p
26.
Kwak TJ, Naiman RJ, Bilby RE (2000) Pacific Coastal River Ecology and ManagementRiver Ecology and Management: Lessons
from the Pacific Coastal Ecoregion. Ecology 81(3) 882. https://doi.org/10.2307/177387
27.
Leyer I, Mosner E, Lehmann B (2012) Managing floodplain-forest restoration in European river landscapes combining ecological
and flood-protection issues. Ecological Applications 22(1) 240-249. https://doi.org/10.1890/11-0021.1
28.
Lundström J, Öhman K, Laudon H (2018) Buffer zone alternatives in forest planning using a decision support system.
Scandinavian Journal of Forest Research 33(5) 493-501. https://doi.org/10.1080/02827581.2018.1441900
29.
Meyerson LA, Mooney HA (2007) Invasive alien species in an era of globalization. Frontiers in Ecology and the Environment
5(4) 199-208. https://doi.org/10.1890/1540-9295(2007)5[199:IASIAE]2.0.CO;2
30.
Millennium Ecosystem Assessment (2005) Ecosystem and human well-being: wetlands and water Synthesis. (N. D. C. Max
Finlayson, Rebecca D’Cruz, Ed.). World Resources Institute.
31.
Monclus R, Dreyer E, Villar M et al. (2006). Impact of drought on productivity and water use efficiency in 29 genotypes of
Populus deltoides x Populus nigra. New Phytologist 169(4) 765-777. https://doi.org/10.1111/j.1469-8137.2005.01630.x
32.
Mosner E, Liepelt S, Ziegenhagen B, Leyer I (2012) Floodplain willows in fragmented river landscapes: Understanding spatio-
temporal genetic patterns as a basis for restoration plantings. Biological Conservation 153 211-218.
https://doi.org/10.1016/j.biocon.2012.05.005
33.
Nadal-Sala D, Hartig F, Gracia CA, Sabaté S (2019) Global warming likely to enhance black locust (Robinia pseudoacacia L.)
growth in a Mediterranean riparian forest. Forest Ecology and Management 449 117448. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2019.117448
34.
Nagy RC, Porder S, Neill C, Brando P, Quintino RM, Do Nascimento SA (2015) Structure and composition of altered riparian
forests in an agricultural Amazonian landscape. Ecological Applications 25(6) 1725-1738. https://doi.org/10.1890/14-1740.1
35.
Netsvetov M, Prokopuk Y, Puchałka R, Koprowski M (2019) River Regulation Causes Rapid Changes in Relationships Between
Floodplain Oak Growth and Environmental Variables 10(February) 1-11. https://doi.org/10.3389/fpls.2019.00096
36.
Nilsson C, Berggren K (2000) Alterations of Riparian Ecosystems Caused by River Regulation. BioScience 50(9) 783.
https://doi.org/10.1641/0006-3568(2000)050[0783:aorecb]2.0.co;2
37.
Nilsson C, Berggren K (2000) Effects of dams and regulations on riparian zones. BioScience 50(9) 783. Retrieved from
https://academic.oup.com/bioscience/article-abstract/50/9/783/269505
38.
Nisbet D, Kreutzweiser D, Sibley P, Scarr T (2015) Ecological risks posed by emerald ash borer to riparian forest habitats: A
review and problem formulation with management implications. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.08.030
39.
OJEC. (1992). EUR-Lex - 31992L0043 - EN - EUR-Lex. Retrieved January 14, 2021, from https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/
TXT/?uri=celex%3A31992L0043
40.
Onaindia M, Fernández de Manuel B, Madariaga I, Rodríguez-Loinaz G (2013) Co-benefits and trade-offs between biodiversity,

177
4. DODATAK
carbon storage and water flow regulation. Forest Ecology and Management 289 1-9. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2012.10.010
41.
Planty-Tabacchi A-M, Tabacchi E, Naiman RJ, Deferrari C, Decamps H (1996) Invasibility of Species-Rich Communities in
Riparian Zones. Conservation Biology 10(2) 598-607. https://doi.org/10.1046/j.1523-1739.1996.10020598.x
42.
Pureswaran DS, Roques A, Battisti A (2018) Forest Insects and Climate Change. Curr Forestry Rep 4 35-50.
https://doi.org/10.1007/s40725-018-0075-6
43.
Ramsfield TD, Bentz BJ, Faccoli M, Jactel H, Brockerhoff EG (2016) Forest health in a changing world: effects of globalization
and climate change on forest insect and pathogen impacts. https://doi.org/10.1093/forestry/cpw018
44.
Regier N, Streb S, Cocozza C, Schaub M, Cherubini P, Zeeman SC, Frey B (2009) Drought tolerance of two black poplar (Populus
nigra L.) clones: Contribution of carbohydrates and oxidative stress defence. Plant, Cell and Environment 32(12) 1724-1736.
https://doi.org/10.1111/j.1365-3040.2009.02030.x
45.
Richardson DM, Holmes PM, Esler KJ et al. (2007) Riparian vegetation: degradation, alien plant invasions, and restoration
prospects. Diversity and Distributions 13(1) 126-139. https://doi.org/10.1111/j.1366-9516.2006.00314.x
46.
Roder G, Sofia G, Wu Z, Tarolli P (2017). Assessment of Social Vulnerability to floods in the floodplain of northern Italy. Weather,
Climate, and Society, 9(4), 717-737. https://doi.org/10.1175/WCAS-D-16-0090.1
47.
Rosenberg DM, Berkes F, Bodaly RA, Hecky RE, Kelly CA, Rudd JWM (1997) Large-scale impacts of hydroelectric development.
Environmental Reviews 5(1) 27-54. https://doi.org/10.1139/er-5-1-27
48.
Sanjou M, Okamoto T, Nezu I (2018) Experimental study on fluid energy reduction through a flood protection forest. Journal of
Flood Risk Management 11(4) e12339. https://doi.org/10.1111/jfr3.12339
49.
Schnitzler A, Hale BW, Alsum E (2005) Biodiversity of floodplain forests in Europe and eastern North America: A comparative
study of the Rhine and Mississippi Valleys. Biodiversity and Conservation 14(1) 97-117 https://doi.org/10.1007/s10531-005-4056-2
50.
Schnitzler A, Hale BW, Alsum EM (2007) Examining native and exotic species diversity in European riparian forests. Biological
Conservation 138(1-2) 146-156. https://doi.org/10.1016/j.biocon.2007.04.010
51.
Seidl R, Thom D, Kautz M et al. (2017, June 1). Forest disturbances under climate change. Nature Climate Change. Nature
Publishing Group. https://doi.org/10.1038/nclimate3303
52.
Sikorska D, Sikorski P, Archiciński P, Chormański J, Hopkins RJ (2019) You Can’t See the Woods for the Trees: Invasive Acer
negundo L. in Urban Riparian Forests Harms Biodiversity and Limits Recreation Activity. Sustainability 11(20) 5838.
https://doi.org/10.3390/su11205838
53.
Sikorska D, Sikorski P, Archiciński P, Chormański J, Hopkins RJ (2019) You can’t see the woods for the trees: Invasive Acer
negundo L. in Urban riparian forests harms biodiversity and limits recreation activity. Sustainability (Switzerland) 11(20).
https://doi.org/10.3390/su11205838
54.
Smulders MJM, Cottrell J, Lefèvre F et al. (2008) Structure of the genetic diversity in black poplar (Populus nigra L.) populations
across European river systems: Consequences for conservation and restoration. Forest Ecology and Management 255 1388-1399.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2007.10.063
55.
Spinoni J, Naumann G, Vogt JV (2017) Pan-European seasonal trends and recent changes of drought frequency and severity.
Global and Planetary Change 148 113-130. https://doi.org/10.1016/j.gloplacha.2016.11.013
56.
Stagge JH, Kingston DG, Tallaksen LM, Hannah DM (2017) Observed drought indices show increasing divergence across
Europe. Scientific Reports 7(1) 1-10. https://doi.org/10.1038/s41598-017-14283-2
57.
Sturrock RN, Frankel SJ, Brown AV et al. (2011). Climate change and forest diseases. Plant Pathology.
https://doi.org/10.1111/j.1365-3059.2010.02406.x
58.
Thompson I, Mackey B, McNulty S, Mosseler A (2009) Forest Resilience, Biodiversity, and Climate Change: a synthesis of the
biodiversity/resilience/stability relationship in forest ecosystems. Secretariat of the Convention on Biological Diversity, Montreal.
Technical Series no. 43. Secretariat of the Convention on Biological Diversity (Vol. 43)
59.
Tiwari T, Lundström J, Kuglerová L, Laudon H, Öhman K, Ågren AM (2016) Cost of riparian buffer zones: A comparison of
hydrologically adapted site-specific riparian buffers with traditional fixed widths. Water Resources Research 52(2) 1056-1069
https://doi.org/10.1002/2015WR018014
60.
Tockner K, Stanford JA (2002) Riverine flood plains: Present state and future trends. Environmental Conservation 29(3) 308-
330. https://doi.org/10.1017/S037689290200022X
61.
UNESCO (n.d.) Convention on Wetlands of International Importance especially as Waterfowl Habitat. 1971. Retrieved January
14, 2021, from http://portal.unesco.org/en/ev.php-URL_ID=15398&URL_DO=DO_TOPIC&URL_SECTION=201.html
178
4. DODATAK
62.
van Lierop P, Lindquist E, Sathyapala S, Franceschini G (2015) Global forest area disturbance from fire, insect pests, diseases and
severe weather events. Forest Ecology and Management 352 78-88. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.06.010
63.
Vilà M, Hulme PE (2017) Non-native Species, Ecosystem Services, and Human Well-Being. In Impact of Biological Invasions on
Ecosystem Services (pp. 1-14). Springer International Publishing. https://doi.org/10.1007/978-3-319-45121-3_1
64.
Von Holle B, Simberloff D (2005) Ecological resistance to biological invasion overwhelmed by propagule pressure. Ecology
86(12) 3212-3218. https://doi.org/10.1890/05-0427
65.
Wraber M (1951) Gozdna vegetacijska slika in gozdnogojitveni problemi Prekmurja. Geografski vestnik, 23, 179-230
66.
Zedler JB, Kercher S (2004) Causes and consequences of invasive plants in wetlands: Opportunities, opportunists, and outcomes.
Critical Reviews in Plant Sciences 23(5) 431-452. https://doi.org/10.1080/07352680490514673
Gospodarenje poplavnim šumama
1.
Bentrup G (2008) Conservation buffers: design guidelines for buffers, corridors, and greenways. Asheville. Gen. Tech. Rep. SRS-
109. Asheville, NC: U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Southern Research Station. 110 p.
https://www.srs.fs.usda.gov/pubs/33522
2.
Connell JH (1978) Diversity in tropical rain forests and coral reefs. Science 199(4335) 1302-1310. https://doi.org/10.1126/
science.199.4335.1302
3.
Dakskobler I, Kutnar L, Šilc U (2013) Poplavni, močvirni in obrežni gozdovi v Sloveniji: gozdovi vrb, jelš, dolgopecljatega bresta,
velikega in ozkolistnega jesena, doba in rdečega bora ob rekah in potokih. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut Slovenije.
http://eprints.gozdis.si/id/eprint/477
4.
Environment Canada (2013) How much environment is enough? Third edition. Toronto.
5.
Forman RT (1995) Land Mosaics: The Ecology of Landscapes and Regions. Cambridge University Press.
6.
Forman RT, Godron M (1989) Landscape ecology. Environmental Conservation 16(1) 619. https://doi.org/10.1017/
S0376892900008766
7.
Kapos V, Lysenko I (2000) Assessing forest integrity and naturalness in relation to biodiversity. Retrieved January 14, 2021, from
https://www.researchgate.net/publication/242321742_Assessing_forest_integrity_and_naturalness_in_relation_to_biodiversity
8.
Karr JR, Dudley DR (1981) Ecological perspective on water quality goals. Environmental Management, 5(1) 55-68.
https://doi.org/10.1007/BF01866609
9.
Kovač M, Ferreira A (ed) (2017) Vzorčni upravljavski načrt za gozdna območja Natura 2000 - primer poplavnih gozdov ob Muri.
Ljubljana. Gozdarski inštitut Slovenije.
10.
Kovač M, Kutnar L, Hladnik D (2016) Assessing biodiversity and conservation status of the Natura 2000 forest habitat types:
Tools for designated forestlands stewardship. Forest Ecology and Management 359 256-267. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.10.011
11.
Kutnar L, Marinšek A (2016) Stanje raziskovanih gozdnih habitatnih tipov ob Muri. In: Ferreira A, Planinšek S (ed), GoForMura:
upravljanje gozdnih habitatnih tipov in vrst v izbranih območjih Natura 2000 ob Muri. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut
Slovenije. https://doi.org/10.20315/sfs.149
12.
Maurer BA (1993) Biological diversity, ecological integrity, and neotropical migrants: new perspectives for wildlife management.
In: Finch, Deborah M.; Stangel, Peter W. (eds.). Status and management of neotropical migratory birds: September 21-25, 1992,
Estes Park, Colorado. Gen. Tech. Rep. RM-229. Fort Collins, Colo.: Rocky Mountain Forest and Range Experiment Station, U.S.
Dept. of Agriculture, Forest Service: 24-31 https://www.fs.usda.gov/treesearch/pubs/22884
13.
Noss RF (1990) Indicators for Monitoring Biodiversity: A Hierarchical Approach. Conservation Biology.
https://doi.org/10.1111/j.1523-1739.1990.tb00309.x
14.
Parrish JD, Braun DP, Unnasch RS (2003) Are we conserving what we say we are? Measuring ecological integrity within protected
areas. BioScience. American Institute of Biological Sciences. https://doi.org/10.1641/0006-3568 (2003)053[0851:AWCWWS]2.0.CO;2
15.
Roberts MR, Gilliam FS (1995) Patterns and mechanisms of plant diversity in forested ecosystems: Implications for forest
management. Ecological Applications 5(4) 969-977. https://doi.org/10.2307/2269348
16.
Sallmannshofer M, Chakraborty D, Vacik H et al. (2021) Continent-Wide Tree Species Distribution Models May Mislead
Regional Management Decisions: A Case Study in the Transboundary Biosphere Reserve Mura-Drava-Danube. Forests 12 330.
https://doi.org/10.3390/f12030330
17.
Schlaepfer R (1997) Ecosystem-based management of natural resources: a step towards sustainable development. Retrieved from

179
4. DODATAK
https://bibliotecadigital.infor.cl/handle/20.500.12220/5660
18.
Yachi S, Loreau M (1999) Biodiversity and ecosystem productivity in a fluctuating environment: The insurance hypothesis.
Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 96(4) 1463-1468.
https://doi.org/10.1073/pnas.96.4.1463
Struktura i ekologija krajobraza riječnog poplavnog područja
1.
Bayley PB (1995) Understanding Large River: Floodplain Ecosystems. BioScience 45(3) 153-158. https://doi.org/10.2307/1312554
2.
Čater M, Levanič T (2015) Physiological and growth response of Quercus robur in Slovenia. Dendrobiology 74 3-12.
https://doi.org/10.12657/denbio.074.001
3.
Dakskobler I, Kutnar L, Šilc U (2013) Poplavni, močvirni in obrežni gozdovi v Sloveniji: gozdovi vrb, jelš, dolgopecljatega bresta,
velikega in ozkolistnega jesena, doba in rdečega bora ob rekah in potokih. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut Slovenije.
http://eprints.gozdis.si/id/eprint/477
4.
Forman RT (1995) Land Mosaics: The Ecology of Landscapes and Regions. Cambridge University Press.
5.
Hager H, Schume H, Tiefenbacher H, Buchleitner E (2007) Forest Management Systems and Regeneration. In P. Hobza (Ed.),
Forest management systems and regeneration of floodplain forest sites: reviewed proceedings from the international conference
(pp. 41-60). Brno: Mendel University of Agriculture and Forestry, Czech Forest Society.
6.
Langhans SD, Tiegs SD, Gessner MO, Tockner K (2008) Leaf-decomposition heterogeneity across a riverine floodplain mosaic.
Aquatic Sciences 70 337-346. https://doi.org/10.1007/s00027-008-8062-9
7.
Tumajer J, Treml V (2016) Response of floodplain pedunculate oak (Quercus robur L.) tree-ring width and vessel anatomy to
climatic trends and extreme hydroclimatic events. Forest Ecology and Management 379 185-194.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2016.08.013
8.
Ward JV, Tockner K, Arscott DB, Claret C (2002) Riverine landscape diversity. Freshwater Biology 47(4) 517-539.
https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00893.x
Tipovi šumskih staništa
1.
Dakskobler I, Kutnar L, Šilc U (2013) Poplavni, močvirni in obrežni gozdovi v Sloveniji: gozdovi vrb, jelš, dolgopecljatega bresta,
velikega in ozkolistnega jesena, doba in rdečega bora ob rekah in potokih. Silva Slovenica, Gozdarski inštitut Slovenije.
http://eprints.gozdis.si/id/eprint/477
2.
Dobrovolný L (2014) Potential of natural regeneration of Quercus robur L. in floodplain forests in the southern part of the Czech
Republic. Journal of Forest Science 60(12) 534-539. https://doi.org/10.17221/83/2014-jfs
3.
EIONET. (2020). (No Title). Retrieved January 14, 2021, from https://www.eionet.europa.eu/article17/
4.
European Commission (2013) Interpretation Manual of European Union Habitats, version EUR 28.DG Environment
http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/habitatsdirective/docs/Int_Manual_EU28.pdf
5.
Hager H, Schume H, Tiefenbacher H, Buchleitner E (2007) Forest Management Systems and Regeneration. In P. Hobza (Ed.),
Forest management systems and regeneration of floodplain forest sites: reviewed proceedings from the international conference
(pp. 41-60). Brno: Mendel University of Agriculture and Forestry, Czech Forest Society.
6.
Marinšek A, Kutnar L (2017) Occurrence of invasive alien plant species in the floodplain forests along the Mura River in Slovenia.
Periodicum Biologorum 119(4) 251-260. https://doi.org/10.18054/pb.v119i4.4933
7.
Milanović Đ, Brujić J, Đug S, Muratović E, Lukić Bilela L (2015) Vodič kroz tipove staništa BiH prema Direktivi o staništima EU.
Prospect C&S, Brussels https://www.researchgate.net/publication/290770268_Vodic_kroz_tipove_stanista_BiH_prema_Direktivi_o_stanistima_EU
8.
Mölder A, Meyer P, Nagel RV (2019) Integrative management to sustain biodiversity and ecological continuity in Central
European temperate oak (Quercus robur, Q. petraea) forests: An overview. Forest Ecology and Management 437 324-339.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2019.01.006
9.
Plišo Vusić I, Šapić I, Vukelić J (2019) Prepoznavanje i kartiranje šumskih staništa Natura 2000 u Hrvatskoj (I) - 91E0*, aluvijalne
šume s crnom johom Alnus glutinosa i običnim jasenom Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae)
Identification and mapping of Natura 2000 fore. Šumarski list 143(5-6) 255-263. https://doi.org/10.31298/sl.143.5-6.7
10.
Plišo Vusić I, Šapić I, Vukelić J (2019) Prepoznavanje i kartiranje šumskih staništa Natura 2000 u Hrvatskoj (II) - 91F0, poplavne
šume s vrstama Quercus robur, Ulmus laevis, Ulmus minor, Fraxinus angustifolia; 91L0, hrastovo-grabove šume ilirskoga
180
4. DODATAK
područja. Šumarski list 143(9-10) 461-467. https://doi.org/10.31298/sl.143.9-10.7
11.
Schütz JP, Saniga M, Diaci J, Vrška T (2016) Comparing close-to-nature silviculture with processes in pristine forests: lessons
from Central Europe. Annals of Forest Science 73 911-921. https://doi.org/10.1007/s13595-016-0579-9
12.
Viher, E (2011) Uspešnost saditve nižinskih dobovih sestojev v Prekmurju / Efficiency of planting lowland forest stands of
Pedunculate oak in Prekmurje. Graduation thesis, University in Ljubljana https://repozitorij.uni-lj.si/IzpisGradiva.php?id=16025
13.
Ward JV, Tockner K, Arscott DB, Claret C (2002) Riverine landscape diversity. Freshwater Biology 47(4) 517-539.
https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00893.x
Uobičajeni oblici gospodarenja u poplavnim šumama
1.
Buckley R, Castley J, Pegas F, Mossaz A, Steven R (2012) A population accounting approach to assess tourism contributions to
conservation of IUCN-Redlisted mammal species. PLoS ONE, 7(9) e44134. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0044134
2.
Čater M, Kutnar L, Accetto M (2001) Slovenian lowland and floodplain forests. In Klimo E, Hager H (ed) The Floodplain forests
in Europe. European Forestry Institute 233-248.
3.
Fujimori T (2001) Silvicultural Strategies for Sustainable Forest Management. In Ecological and Silvicultural Strategies for
Sustainable Forest Management. Elsevier Science
4.
Johann E (2007) Traditional forest management under the influence of science and industry: The story of the alpine cultural
landscapes. Forest Ecology and Management 249(1-2) 54-62. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2007.04.049
5.
KIB (1929) Privredni planovi za područje šumske uprave Dolnja Lendava za Gospodarstvene jedinice: Kobilje-Bukovnica,
Dobrovnik, Crni lug, Redič-Sv. Mikluš, Murska šuma. 1929 - 1938. Direkcija šuma Križevačke imovne občine u Bjelovaru.
6.
Machar I (2009) Coppice-with-standards in floodplain forests - a new subject for nature protection. J. For. Sci. 55 306-311.
https://doi.org/10.17221/87/2008-jfs
7.
Mosandl R, Summa J, Stimm B (2010) Coppice-With-Standards: Management Options for an Ancient Forest System. Forestry
Ideas 16(1)
8.
Müllerová J, Szabó P, Hédl R (2014) The rise and fall of traditional forest management in southern Moravia: A history of the past
700 years. Forest Ecology and Management 331 104-115. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2014.07.032
9.
Peterken GF (1996) Natural woodland: ecology and conservation in northern temperate regions. Cambridge University Press,
Cambridge
10.
Piussi P (2006) Close to nature forestry criteria and coppice management. In Diaci J (ed) Nature-based forestry in central Europe:
alternatives to industrial forestry and strict preservation. University of Ljubljana, Ljubljana, pp 27-37
11.
Schütz J-Ph (2002) Die Plenterung und ihre unterschiedlichen Formen. Skript zu Vorlesung Waldbau II und Waldbau IV. ETH
Zentrum, Zürich
12.
Vild O, Roleček J, Hédl R, Kopecký M, Utinek D (2013) Experimental restoration of coppice-with-standards: Response of
understorey vegetation from the conservation perspective. Forest Ecology and Management 310 234-241.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2013.07.056
Odabrati prirodnu ili umjetnu obnovu?
1.
Brundu G, Pauchard A, Pyšek P et al. (2020) Global guidelines for the sustainable use of non-native trees to prevent tree invasions
and mitigate their negative impacts. NeoBiota 61 65-116 https://doi.org/10.3897/neobiota.61.58380
2.
Medved M, Bajc M, Božič G et al. (2013) Gospodarjenje z gozdom za lastnike gozdov. Ljubljana: Kmečki glas, 2013, 311 pp.
3.
REFOCuS output O3.1:
http://www.interreg-danube.eu/uploads/media/approved_project_output/0001/38/f96aa53b7b6e761e140aceb8d49a014449ab1076.pdf
Podrška prilagodbi šuma odabirom prikladnog šumskog reprodukcijskog materijala
1.
Aitken SN, Bemmels JB (2016) Time to get moving: Assisted gene flow of forest trees. Evolutionary Applications.
https://doi.org/10.1111/eva.12293
2.
Aitken SN, Yeaman S, Holliday JA et al. (2008) Adaptation, migration or extirpation: climate change outcomes for tree

181
4. DODATAK
populations. Evolutionary Applications 1(1) 95-111. https://doi.org/10.1111/j.1752-4571.2007.00013.x
3.
Arnell NW, Gosling SN (2016) The impacts of climate change on river flood risk at the global scale. Climatic Change 134(3) 387-
401. https://doi.org/10.1007/s10584-014-1084-5
4.
Bebber DP (2015) Range-Expanding Pests and Pathogens in a Warming World. Annual Review of Phytopathology 53(1) 335-
356. https://doi.org/10.1146/annurev-phyto-080614-120207
5.
Bergot M, Cloppet E, Pérarnaud V et al. (2004) Simulation of potential range expansion of oak disease caused by Phytophthora
cinnamomi under climate change. Global Change Biology 10(9) 1539-1552. https://doi.org/10.1111/j.1365-2486.2004.00824.x
6.
Blöschl G, Hall J, Viglione A et al. (2019, September 5) Changing climate both increases and decreases European river floods.
Nature. https://doi.org/10.1038/s41586-019-1495-6
7.
Dottori F, Szewczyk W, Ciscar JC et al. (2018) Increased human and economic losses from river flooding with anthropogenic
warming. Nature Climate Change. https://doi.org/10.1038/s41558-018-0257-z
8.
Dubrovský M, Hayes M, Duce P, Trnka M, Svoboda M, Zara P (2014) Multi-GCM projections of future drought and climate
variability indicators for the Mediterranean region. Regional Environmental Change 14(5) 1907-1919
https://doi.org/10.1007/s10113-013-0562-z
9.
Dyderski MK, Paź S, Frelich LE, Jagodziński AM (2018) How much does climate change threaten European forest tree species
distributions? Global Change Biology 24(3) 1150-1163. https://doi.org/10.1111/gcb.13925
10.
Frank A, Howe GT, Sperisen C et al. (2017) Risk of genetic maladaptation due to climate change in three major European tree
species. Global Change Biology. https://doi.org/10.1111/gcb.13802
11.
Hanel M, Rakovec O, Markonis Y et al. (2018) Revisiting the recent European droughts from a long-term perspective. Scientific
Reports. https://doi.org/10.1038/s41598-018-27464-4
12.
Jump AS, Peñuelas J (2005) Running to stand still: Adaptation and the response of plants to rapid climate change. Ecology Letters
8(9) 1010-1020. https://doi.org/10.1111/j.1461-0248.2005.00796.x
13.
Kautz M, Meddens AJH, Hall RJ, Arneth A (2017) Biotic disturbances in Northern Hemisphere forests - a synthesis of recent
data, uncertainties and implications for forest monitoring and modelling. Global Ecology and Biogeography.
https://doi.org/10.1111/geb.12558
14.
Nadal-Sala D, Hartig F, Gracia CA, Sabaté S (2019) Global warming likely to enhance black locust (Robinia pseudoacacia L.)
growth in a Mediterranean riparian forest. Forest Ecology and Management 449 117448. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2019.117448
15.
Pureswaran DS, Roques A, Battisti A (2018) Forest Insects and Climate Change. Curr Forestry Rep 4 35-50.
https://doi.org/10.1007/s40725-018-0075-6
16.
Rehfeldt GE, Tchebakova NM, Parfenova YI et al. (2002) Intraspecific responses to climate in Pinus sylvestris. Global Change
Biology. https://doi.org/10.1046/j.1365-2486.2002.00516.x
17.
Schueler S, Falk W, Koskela J et al. (2014) Vulnerability of dynamic genetic conservation units of forest trees in Europe to climate
change. Global Change Biology 20(5) 1498-1511. https://doi.org/10.1111/gcb.12476
18.
Seidl R, Thom D, Kautz M, et al. (2017) Forest disturbances under climate change. Nature Clim Change 7 395-402 (2017)
https://doi.org/10.1038/nclimate3303
19.
Sperisen C, Pluess A, Arend M et al. (2016) Erhaltung genetischer Ressourcen im Schweizer Wald — heutige Situation und
Handlungsbedarf angesichts des Klimawandels (pp. 367-383)
20.
Spinoni J, Naumann G, Vogt JV (2017) Pan-European seasonal trends and recent changes of drought frequency and severity.
Global and Planetary Change 148 113-130. https://doi.org/10.1016/j.gloplacha.2016.11.013
21.
Stagge JH, Kingston DG, Tallaksen LM et al. (2017) Observed drought indices show increasing divergence across Europe.
Scientific Reports 7(1) 1-10. https://doi.org/10.1038/s41598-017-14283-2
22.
Sturrock RN, Frankel SJ, Brown AV et al. (2011) Climate change and forest diseases. Plant Pathology.
https://doi.org/10.1111/j.1365-3059.2010.02406.x
23.
Takolander A, Hickler T, Meller L, (2019) Comparing future shifts in tree species distributions across Europe projected by
statistical and dynamic process-based models. Regional Environmental Change 19(1) 251-266.
https://doi.org/10.1007/s10113-018-1403-x
24.
Thompson I, Mackey B, McNulty S, Mosseler A (2009) Forest Resilience, Biodiversity, and Climate Change: a synthesis of the
biodiversity/resilience/stability relationship in forest ecosystems. Technical Series no. 43. Secretariat of the Convention on
182
4. DODATAK
Biological Diversity, Montreal
25.
van Lierop P, Lindquist E, Sathyapala S, Franceschini G (2015) Global forest area disturbance from fire, insect pests, diseases and
severe weather events. Forest Ecology and Management 352 78-88 https://doi.org/10.1016/j.foreco.2015.06.010
26.
Winsemius HC, Aerts JCJH, Van Beek LPH et al. (2016) Global drivers of future river flood risk. Nature Climate Change 6(4)
381-385. https://doi.org/10.1038/nclimate2893
Prirodna obnova i obnova sjemenom sastojina hrasta lužnjaka
1.
Bodor L (1991) Hagyomány és korszerűség az ormánsági síkvidéki kocsányos tölgyesek felújításában [Tradition and modernity in
the regeneration of pedunculate oaks in the Ormánság lowlands]. Erdészeti lapok 126(2) 48-50 (in Hungarian)
2.
Kovács A, Lajtos J, Sipos S, Veszeli J (2018) Az intenzíven terjedő fafajok tömeges térfoglalása a Gemenc Zrt. kezelésében lévő
hullámtéren [Mass space occupation of intensively spreading tree species in the floodplain managed by Gemenc Zrt.]. Erdészeti
lapok 153(6) 181-185 (in Hungarian)
3.
Sipos S, Fodermayer V, Veszeli J (2016) Ártéri erdők és természetes felújítás Gemencen [Riparian forests and natural renovation in
Gemenc]. Erdészeti lapok 151(6) 187-190 (in Hungarian)
Dodatno obogaćivanje, obnavljanje i osnivanje hrastovih sastojina umjetnom obnovom
1.
Saha S, Kuehne C, Bauhus J (2013) Tree species richness and stand productivity in low-density cluster plantings with oaks
(Quercus robur L. and Q. petraea (Mattuschka) Liebl.). Forests 4:650-665
2.
Saha S, Kuehne C, Kohnle U, et al. (2012) Growth and quality of young oaks (Quercus robur and Q. petraea) grown in cluster
plantings in central Europe: a weighted meta-analysis. For Ecol Manag 283:106-118
Ciljevi gospodarenja biološkom raznolikošću i očuvanjem šuma
1.
Bayrak MM, Marafa LM (2016) Ten years of REDD+: A critical review of the impact of REDD+ on forest-dependent
communities. Sustainability 8(7) 620.
2.
CBD (2010) Strategic plan for biodiversity 2011-2020 and the Aichi targets. In Report of the Tenth Meeting of the Conference of
the Parties to the Convention on Biological Diversity.
3.
FOREST EUROPE (2015): State of Europe’s Forests 2015. Status and Trends in Sustainable Forest Management in Europe.
4.
Wagner M (2018) Transboundary Mura-Drava-Danube Action Plan.
Preporučena literatura
1.
Chirici G et al. (2012) National forest inventory contributions to forest biodiversity monitoring. For. Sci. 58:257-268
2.
Coote L et al. (2013) Testing indicators of biodiversity for plantation forests. Ecol. Indic. 32:107-115
3.
Gao T, Hedblom M, Emilsson T, Nielsen AB (2014) The role of forest stand structure as biodiversity indicator. For. Ecol. Manage.
330:82-93
4.
Gao T, Nielsen AB, Hedblom M(2015) Reviewing the strength of evidence of biodiversity indicators for forest ecosystems in
Europe. Ecol. Indic. 57:420-434
5.
Marchetti M (2004) Monitoring and Indicators of Forest Biodiversity in Europe - From Ideas to Operationality
6.
Oettel J, Lapin K (under rev. 2020) Linking forest management and biodiversity indicators to strengthen sustainable forest
management in Europe. Ecol. Indic.
7.
Smith GF et al. (2008) Identifying practical indicators of biodiversity for stand-level management of plantation forests. Biodivers.
Conserv. 17:991-1015
8.
WWF Austria (2018) coopMDD - Guidelines for a dynamic river corridor.
http://www.interreg-danube.eu/uploads/media/approved_project_output/0001/24/c33bf56841c18e182014950ede42c8e58990d67d.pdf
9.
WWF Austria (2019) LIFE14 NAT/HR/000115 - DRAVA LIFE Action A.5 Natura 2000 - Drava Management Strategy
https://www.drava-life.hr/wp-content/uploads/2016/08/A.5-Drava-LIFE-Natura-2000-Drava-Management-Strategy-ENG-FINAL.pdf

183
4. DODATAK
10.
WWF Austria (2019) LIFE14 NAT/HR/000115 -DRAVA LIFE / Action A.7 Action plan for river birds.
http://www.drava-life.hr/wp-content/uploads/2016/08/20190606_A.7_Drava_LIFE_Actionplan_riverbirds_EN_FINAL.pdf
Optimizacija proizvodnje visokokvalitetnih trupaca u sastojinama tvrdih listača
1.
Wilhelm GJW, Rieger H (2013) Naturnahe Waldwirtschaft mit der QD-Strategie. Ulmer Verlag, Stuttgart [in German]
Izazovi promjene klime
1.
Alagador D, Cerdeira JO, Araújo MB (2014) Shifting protected areas: Scheduling spatial priorities under climate change. Journal
of Applied Ecology 51(3) 703-713. https://doi.org/10.1111/1365-2664.12230
2.
Alarcon D, Cavieres LA (2015) In the right place at the right time: Habitat representation in protected areas of South American
Nothofagus-dominated plants after a dispersal constrained climate change scenario. PLoS ONE 10(3)
https://doi.org/10.1371/journal.pone.0119952
3.
Araújo MB, Alagador D, Cabeza M et al. (2011) Climate change threatens European conservation areas. Ecology Letters 14(5)
484-492. https://doi.org/10.1111/j.1461-0248.2011.01610.x
4.
Bolte A, Ammer C, Löf M et al. (2009) Adaptive forest management in central Europe: Climate change impacts, strategies and
integrative concept. Scandinavian Journal of Forest Research. Taylor & Francis Group. https://doi.org/10.1080/02827580903418224
5.
CBD (2014) Global Biodiversity Outlook 4. A mid-term assessment of progress towards the implementation of the Strategic Plan
for Biodiversity 2011-2020. CBD; PNUMA; ONU Montreal, Canada
6.
Coetzee BWT, Robertson MP, Erasmus BFN et al. (2009) Ensemble models predict important bird areas in southern Africa will
become less effective for conserving endemic birds under climate change. Global Ecology and Biogeography 18(6) 701-710.
https://doi.org/10.1111/j.1466-8238.2009.00485.x
7.
D’Amen M, Bombi P, Pearman PB et al. (2011) Will climate change reduce the efficacy of protected areas for amphibian
conservation in Italy? Biological Conservation 144(3) 989-997. https://doi.org/10.1016/j.biocon.2010.11.004
8.
Dudley N, Stolton S, Belokurov A et al. (2010) Natural solutions: protected areas helping people cope with climate change.
Natural solutions: protected areas helping people cope with climate change.
9.
Dybala KE, Matzek V, Gardali T, Seavy NE (2019) Carbon sequestration in riparian forests: A global synthesis and meta‐analysis.
Global change biology 25(1):57-67
10.
Dyderski MK, Paź S, Frelich LE, Jagodziński AM (2018) How much does climate change threaten European forest tree species
distributions? Global Change Biology 24(3) 1150-1163. https://doi.org/10.1111/gcb.13925
11.
EEA (2020) Climate change. European Environment Agency
12.
FOREST EUROPE (2015) State of Europe’s Forests 2015. (p. 314)
13.
Hannah L (2008) Protected areas and climate change. Annals of the New York Academy of Sciences.
https://doi.org/10.1196/annals.1439.009
14.
Hannah L, Midgley G, Andelman S et al. (2007) Protected area needs in a changing climate. Front Ecol Environ 5 131-138.
https://doi.org/10.1890/1540-9295(2007)5[131:paniac]2.0.co
15.
Hewitson B, Janetos AC, Carter TR et al. (2014) In: Climate Change 2014: Impacts, Adaptation, and Vulnerability. Part B:
Regional Aspects. Contribution of Working Group II to the Fifth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate
Change 1133-1197 Europe, 1199, 1266.
16.
Hole DG, Willis SG, Pain DJ et al. (2009) Projected impacts of climate change on a continent-wide protected area network.
Ecology Letters 12(5) 420-431. https://doi.org/10.1111/j.1461-0248.2009.01297.x
17.
Jactel H, Desprez-Loustau M-L, Battisti A et al. (2020) Pathologists and entomologists must join forces against forest pest and
pathogen invasions. NeoBiota 58 107
18.
Jactel H, Poeydebat C, van Halder I, Castagneyrol B (2019) Interactive Effects of Tree Mixing and Drought on a Primary Forest
Pest. Frontiers in Forests and Global Change https://doi.org/10.3389/ffgc.2019.00077
19.
Johnston A, Ausden M, Dodd AM et al. (2013) Observed and predicted effects of climate change on species abundance in
protected areas. Nature Climate Change 3(12) 1055-1061. https://doi.org/10.1038/nclimate2035
20.
Osipova E, Shadie P, Zwahlen C et al. (2017) IUCN world heritage outlook 2: a conservation assessment of all natural world
184
4. DODATAK
heritage sites. IUCN, Gland.
21.
Pureswaran DS, Roques A, Battisti A (2018) Forest Insects and Climate Change. Curr Forestry Rep 4 35-50.
https://doi.org/10.1007/s40725-018-0075-6
22.
Rodrigues ASL, Andelman SJ, Bakarr MI et al. (2004) Effectiveness of the global protected area network in representing species
diversity. Nature 428 9-12. https://doi.org/10.1038/nature02459.1.
23.
Sallmannshofer M, Chakraborty D, Vacik H et al. (2021) Continent-wide tree species distribution models may mislead regional
management decisions without implementation of local site conditions. Regional Environmental Change.
24.
Seavy NE, Gardali T, Golet GH et al. (2009). Why climate change makes riparian restoration more important than ever:
recommendations for practice and research. Ecological Restoration 27(3):330-338
25.
Simler-Williamson AB, Rizzo DM, Cobb RC (2019) Interacting effects of global change on forest pest and pathogen dynamics.
Annual Review of Ecology, Evolution, and Systematics 50:381-403
26.
Sutfin NA, Wohl E (2019) Elevational differences in hydrogeomorphic disturbance regime influence sediment residence times
within mountain river corridors. Nature Communications 10(1):1-14 https://doi.org/10.1038/s41467-019-09864-w
27.
Sutfin NA, Wohl EE, Dwire KA (2016) Banking carbon: a review of organic carbon storage and physical factors influencing
retention in floodplains and riparian ecosystems. Earth Surface Processes and Landforms 41(1):38-60
28.
Téllez-Valdés O, Dávila-Aranda P (2003) Protected areas and climate change: A case study of the cacti in the Tehuacán-Cuicatlán
biosphere reserve, México. Conservation Biology 17(3) 846-853. https://doi.org/10.1046/j.1523-1739.2003.01622.x
Kako gospodariti s divljači i zaštititi šumu od šteta
1.
Forstner M, Reimoser F, Lexer W et al. (2006) Sustainable Hunting Principles, Criteria and Indicators. Umweltbundesamt
GmbH, Vienna, http://wildlife.reimoser.info/document/2006_Forstner%20et%20al._Sustainable%20Hunting%20-%20Principles,%20Criteria,%20
Indicators.pdf
Gospodarenje stranim vrstama biljaka
1.
Ashton IW, Hyatt LA, Howe KM et al. (2005) Invasive species accelerate decomposition and litter nitrogen loss in a mixed
deciduous forest. Ecological Applications 15(4) 1263-1272. https://doi.org/10.1890/04-0741
2.
Biró M, Molnár Z, Öllerer K et al. (2020) Conservation and herding co-benefit from traditional extensive wetland grazing.
Agriculture, Ecosystems and Environment 300 106983. https://doi.org/10.1016/j.agee.2020.106983
3.
Brundu G, Richardson DM (2016) Planted forests and invasive alien trees in Europe: a code for managing existing and future
plantings to mitigate the risk of negative impacts from invasions. NeoBiota 30 5-47. https://doi.org/10.3897/neobiota.30.7015
4.
Clout MN, Williams PA (2009) Invasive species management: a handbook of principles and techniques. Oxford University Press
5.
Csiszár Á, Korda M (2015) Practical experiences in invasive alien plant control. Budapest: Duna-Ipoly National Park Directorate.
Rosalia Handbooks 3.
6.
D’Antonio CM, Chambers JC (2006) Using ecological theory to manage or restore ecosystems affected by invasive plant species.
In: Falk D, Palmer M, Zedler J (ed) Foundations of restoration ecology, Island Press, pp 260-279
7.
Ducs A, Kazi A, Bilko A, Altbaecker V (2016) Milkweed control by food imprinted rabbits. Behavioural Processes 130 75-80.
https://doi.org/10.1016/j.beproc.2016.07.012
8.
Evans T, Kumschick S, Blackburn TM (2016) Application of the Environmental Impact Classification for Alien Taxa (EICAT) to
a global assessment of alien bird impacts. Diversity and Distributions 22(9) 919-931
9.
Foxcroft LC, Rouget M, Richardson DM (2007) Risk assessment of riparian plant invasions into protected areas. Conservation
Biology 21(2) 412-421
10.
Gaggini L, Rusterholz H-PP, Baur B (2018) The invasive plant Impatiens glandulifera affects soil fungal diversity and the bacterial
community in forests. Applied Soil Ecology 124 335-343. https://doi.org/10.1016/j.apsoil.2017.11.021
11.
GISD (2018) Global Invasive Species Database (GISD)
12.
Hawkins CL, Bacher S, Essl F et al. (2015) Framework and guidelines for implementing the proposed IUCN Environmental
Impact Classification for Alien Taxa (EICAT). Diversity and Distributions 21(11) 1360-1363
13.
Heger T, Trepl L (2003). Predicting biological invasions. Biological invasions 5(4) 313-321

185
4. DODATAK
14.
Heywood VH, Brunel S (2009) Code of conduct on horticulture and invasive alien plants. Council of Europe Publ., Strasbourg
15.
Howe HF, Smallwood J (1982) Ecology of seed dispersal. Annual review of ecology and systematics 13(1) 201-228
16.
Interreg Danube REFOCuS. (2021) DanubeForestHealth. Retrieved January 30 2021 https://danubeforesthealth.eu/
17.
IUCN (2020) EICAT - Environmental Impact Classification of Alien Taxa.
18.
IUCN-IAS (2020) Management of IAS.
19.
Joly M, Bertrand P, Gbangou RY et al. (2011) Paving the way for invasive species: Road type and the spread of Common ragweed
(Ambrosia artemisiifolia). Environmental Management 48(3) 514-522. https://doi.org/10.1007/s00267-011-9711-7
20.
Knapp LB, Canham CD (2000) Invasion of an old-growth forest in New York by Ailanthus altissima: sapling growth and
recruitment in canopy gaps. Journal of the Torrey Botanical Society 127(4) 307-315. https://doi.org/10.2307/3088649
21.
Kowarik I (1992) Einführung und Ausbreitung nichteinheimischer Gehölzarten in Berlin und Brandenburg und ihre Folgen für
Flora und Vegetation (p. 188). Verhandlungen des botanischen Vereins Berlin und Brandenburg.
22.
Kumschick S, Measey GJ, Vimercati G et al. (2017) How repeatable is the Environmental Impact Classification of Alien Taxa
(EICAT)? Comparing independent global impact assessments of amphibians. Ecology and evolution 7(8) 2661-2670
23.
Langmaier M, Lapin K (2020) A Systematic Review of the Impact of Invasive Alien Plants on Forest Regeneration in European
Temperate Forests. Front. Plant Sci. 11:524969. https://doi.org/10.3389/fpls.2020.524969
24.
Lapin K (2017) Information on measures and related costs in relation to species included on the Union list: Asclepias syriaca.
Technical note prepared by IUCN for the European Commission.
25.
Lapin K, Oettel J, Steiner H et al. (2019) Invasive alien plant species in unmanaged forest reserves, Austria. NeoBiota 48 71
26.
Luigi Nimis P, Pittao E, Altobelli A et al. (2019) Mapping invasive plants with citizen science. A case study from Trieste (NE Italy).
Plant Biosystems-An International Journal Dealing with all Aspects of Plant Biology 153(5) 700-709
27.
Maschek O, Halmschlager E (2017) Natural distribution of Verticillium wilt on invasive Ailanthus altissima in eastern Austria and
its potential for biocontrol. Forest Pathology 47(5) e12356.
28.
Medvecká J, Jarolímek I, Hegedüšová K et al. (2018) Forest habitat invasions-Who with whom, where and why. Forest Ecology
and Management 409 468-478
29.
Muscolo A, Bagnato S, Sidari M, Mercurio R (2014) A review of the roles of forest canopy gaps. Journal of Forestry Research
25(4) 725-736. https://doi.org/10.1007/s11676-014-0521-7
30.
Pagad S, Genovesi P, Carnevali L et al. (2015) IUCN SSC Invasive Species Specialist Group: invasive alien species information
management supporting practitioners, policy makers and decision takers.
31.
Petrášová M, Jarolímek I, Medvecká J (2013) Neophytes in Pannonian hardwood floodplain forests - History, present situation
and trends. Forest Ecology and Management 308 31-39. https://doi.org/10.1016/j.foreco.2013.07.041
32.
Potgieter LJ, Gaertner M, O’Farrell PJ, Richardson DM (2019) Perceptions of impact: Invasive alien plants in the urban
environment. Journal of environmental management 229 76-87. https://doi.org/10.1016/j.jenvman.2018.05.080
33.
Pötzelsberger E, Lapin K, Brundu G et al. (2020) Mapping the patchy legislative landscape of non-native tree species in Europe.
Forestry 93(4) 1-21. https://doi.org/10.1093/forestry/cpaa009
34.
Pysek P, Prach K (1993) Plant Invasions and the Role of Riparian Habitats: A Comparison of Four Species Alien to Central
Europe. Journal of Biogeography 20 413-420. https://doi.org/10.2307/2845589
35.
Pyšek P, Richardson DM, Rejmánek M et al. (2004) Alien plants in checklists and floras: towards better communication between
taxonomists and ecologists. Taxon 53(1) 131-143
36.
Rahmonov O (2009) The chemical composition of plant litter of black locust (Robinia pseudoacacia L.) and its ecological role in
sandy ecosystems. Acta Ecologica Sinica 29(4) 237-243. https://doi.org/10.1016/j.chnaes.2009.08.006
37.
Regulation E. U. (2014). Regulation (EU) No 1143/2014 of the European Parliament and of the Council of 22 October 2014 on
the prevention and management of the introduction and spread of invasive alien species. Official Journal of the European Union
57(317) 35
38.
Richardson DM, Holmes PM, Esler KJ et al. (2007) Riparian vegetation: degradation, alien plant invasions, and restoration
prospects. Diversity and Distributions 13(1) 126-139 https://doi.org/10.1111/j.1366-9516.2006.00314.x
39.
Richardson DM, Pyšek P, Rejmánek M et al. (2000) Naturalization and invasion of alien plants: concepts and definitions.
Diversity and distributions 6(2) 93-107
186
4. DODATAK
40.
Rivers M, Beech E, Bazos I et al. (2019) European Red List of Trees. International Union for Conservation of Nature and Natural
Resources (IUCN).
41.
Roy H, Groom Q, Adriaens T et al. (2018) Increasing understanding of alien species through citizen science (Alien-CSI).
Research Ideas and Outcomes 4 e31412
42.
Roy HE, Bacher S, Essl F et al. (2019) Developing a list of invasive alien species likely to threaten biodiversity and ecosystems in
the European Union. Global change biology 25(3) 1032-1048. https://doi.org/10.1111/gcb.14527
43.
Roy HE, Rabitsch W, Scalera R et al. (2018) Developing a framework of minimum standards for the risk assessment of alien
species. Journal of applied ecology 55(2) 526-538
44.
Rusterholz H-P, Schneuwly J, Baur B (2018) Invasion of the alien shrub Prunus laurocerasus in suburban deciduous forests:
Effects on native vegetation and soil properties. Acta Oecologica 92 44-51. https://doi.org/10.1016/j.actao.2018.08.004
45.
Schmiedel D, Huth F, Wagner S (2013) Using data from seed-dispersal modelling to manage invasive tree species: The example of
Fraxinus pennsylvanica Marshall in Europe. Environmental Management 52(4) 851-860. https://doi.org/10.1007/s00267-013-0135-4
46.
Seebens H, Blackburn TM, Dyer EE et al. (2017) No saturation in the accumulation of alien species worldwide. Nature
communications 8(1) 1-9
47.
Shackleton RT, Biggs R, Richardson DM, Larson BMH (2018) Social-ecological drivers and impacts of invasion-related regime
shifts: consequences for ecosystem services and human wellbeing. Environmental science & policy 89 300-314
https://doi.org/10.1016/j.envsci.2018.08.005
48.
Sitzia T, Campagnaro T, Kowarik I, Trentanovi G (2016) Using forest management to control invasive alien species: helping
implement the new European regulation on invasive alien species. Biological invasions 18(1) 1-7
49.
Szitár K, Török K (2008) Short-term effects of herbicide treatment on the vegetation of semiarid sandy oldfields invaded by
Asclepias syriaca. L. In Extended abstract in the Proceedings of the 6th European Conference on Ecological Restoration 8-12
50.
Tanner R (2017) Information on measures and related costs in relation to species included on the Union list: Impatiens
glandulifera. Technical note prepared by IUCN for the European Commission.
51.
Thomsen PF, Willerslev E (2015) Environmental DNA-An emerging tool in conservation for monitoring past and present
biodiversity. Biological conservation 183 4-18
52.
Vilà M, Espinar JL, Hejda M et al. (2011) Ecological impacts of invasive alien plants: a meta‐analysis of their effects on species,
communities and ecosystems. Ecology letters 14(7) 702-708
53.
Villamagna AM, Murphy BR (2010) Ecological and socio‐economic impacts of invasive water hyacinth (Eichhornia crassipes): a
review. Freshwater biology 55(2) 282-298 https://doi.org/10.1111/j.1365-2427.2009.02294.x
54.
Woziwoda B, Krzyżanowska A, Dyderski MK et al. (2018) Propagule pressure, presence of roads, and microsite variability
influence dispersal of introduced Quercus rubra in temperate Pinus sylvestris forest. Forest ecology and management 428 35-45.
https://doi.org/10.1016/j.foreco.2018.06.033
Integracija dijelova mrtvog drva u redovno gospodarenje
1.
BAFU (2015) Maßnahmenbereich 2: Förderung von Alt- und Totholz. In Biodiversität im Wald: Ziele und Maßnahmen 57-74
2.
Bayerische Staatsforsten. Naturschutzkonzept der Bayerischen Staatsforsten. (2009).
3.
Bouget C, Larrieu L, Brin A (2014) Key features for saproxylic beetle diversity derived from rapid habitat assessment in temperate
forests. Ecol. Indic. 36 656-664
4.
Bouget C, Larrieu L, Nusillard B, Parmain G (2013) In search of the best local habitat drivers for saproxylic beetle diversity in
temperate deciduous forests. Biodivers. Conserv. 22 2111-2130
5.
Brassard BW, Chen HYH (2008) Effects of forest type and disturbance on diversity of coarse woody debris in boreal forest.
Ecosystems 11 1078-1090
6.
Bütler R, Lachat T (2009) Wälder ohne Bewirtschaftung: eine Chance für die saproxylische Biodiversität | Forests without
harvesting: an opportunity for the saproxylic biodiversity. Schweizerische Zeitschrift fur Forstwes. 160 324-333
7.
Cálix M et al. (2018) European Red List of Saproxylic Beetles. IUCN. https://portals.iucn.org/library/node/47296. Accessed 11 August
2020
8.
Christensen M et al. (2005) Dead wood in European beech (Fagus sylvatica) forest reserves. For. Ecol. Manage. 210 267-282

187
4. DODATAK
9.
Della Rocca F, Stefanelli S, Pasquaretta C et al. (2014) Effect of deadwood management on saproxylic beetle richness in the
floodplain forests of northern Italy: Some measures for deadwood sustainable use. J. Insect Conserv. 18 121-136
10.
Dittrich S, Jacob M, Bade C et al. (2014) The significance of deadwood for total bryophyte, lichen, and vascular plant diversity in
an old-growth spruce forest. Plant Ecol. 215 1123-1137
11.
Doerfler I, Müller J, Gossner MM et al. (2017) Success of a deadwood enrichment strategy in production forests depends on stand
type and management intensity. For. Ecol. Manage. 400, 607-620
12.
FOREST EUROPE (2015) State of Europe’s Forests 2015.
13.
ForstBW (Hrsg.). (2010) Alt- und Totholzkonzept Landesbetrieb ForstBW, Stuttgart
14.
Franklin JF, Shugart HH, Harmon ME (2006) Tree Death as an Ecological Process. Bioscience 37 550-556
15.
Fridman J, Walheim M (2000) Amount, structure, and dynamics of dead wood on managed forestland in Sweden. For. Ecol.
Manage. 131 23-36
16.
FSC (2018) International Generic Indicators
17.
Gao T, Nielsen AB, Hedblom M (2015) Reviewing the strength of evidence of biodiversity indicators for forest ecosystems in
Europe. Ecol. Indic. 57 420-434
18.
Harmon ME. et al. (1986) Ecology of Coarse Woody Debris in Temperate Ecosystems. Adv. Ecol. Res. 15 133-263
19.
Heinze B (2019) Progressive mortality of Fraxinus species in Austria caused by Ash-dieback, in the context of Europe. In BFW
Praxisinfo 43 7-12
20.
Helfenstein J, Kienast F (2014) Ecosystem service state and trends at the regional to national level: A rapid assessment. Ecol.
Indic. 36 11-18
21.
Horák J, Kout J, Vodka Š, Donato DC (2016) Dead wood dependent organisms in one of the oldest protected forests of Europe:
Investigating the contrasting effects of within-stand variation in a highly diversified environment. For. Ecol. Manage. 363 229-236
22.
Humphrey J, Bailey S (2012) Managing deadwood in forests and woodlands. Forestry Commission Practice Guide
23.
Humphrey JW et al. (2004) Deadwood as an Indicator of Biodiversity in European Forests: From Theory to Operational
Guidance. In: Marchetti M (ed) Monitoring and Indicators of Forest Biodiversity in Europe - From Ideas to Operationality. EFI
Proceedings 51 193-206
24.
Kunttu P, Junninen K, Kouki J (2015) Dead wood as an indicator of forest naturalness: A comparison of methods. For. Ecol.
Manage. 353 30-40
25.
Lassauce A, Paillet Y, Jactel H, Bouget C (2011) Deadwood as a surrogate for forest biodiversity: Meta-analysis of correlations
between deadwood volume and species richness of saproxylic organisms. Ecol. Indic. 11 1027-1039.
26.
Lindenmayer DB, Margules CR, Botkin DB (2000) Indicators of biodiversity for ecologically sustainable forest management.
Conserv. Biol. 14 941-950
27.
Lombardi F et al. (2010) Deadwood in Forest Stands Close To Old-Growthness Under Mediterranean Conditions in the Italian
Peninsula. L’Italia For. e Mont. 65(5) 481 - 504 https://doi.org/10.4129/ifm.2010.5.02
28.
Maser C, Trappe JM (1984) The Seen and Unseen World of the Fallen Tree the Seen and Unseen World of the Fallen Tree.
General Technical Report PNW-164
29.
Meyer P, Schmidt M (2011) Accumulation of dead wood in abandoned beech (Fagus sylvatica L.) forests in northwestern
Germany. For. Ecol. Manage. 261 342-352
30.
Miler AT, Dobroczyński M (2019) Results of floodplain forests protection in the Uroczysko Warta, the Wielkopolska region,
Poland. Infrastruct. Ecol. Rural Areas II 7-24
31.
Morrissey RC, Jenkins MA, Saunders MR (2014) Accumulation and connectivity of coarse woody debris in partial harvest and
unmanaged relict forests. PLoS One 9
32.
Müller J, Bütler R (2010) A review of habitat thresholds for dead wood: A baseline for management recommendations in
European forests. Eur. J. For. Res. 129 981-992
33.
Nagel TA et al. (2017) Evaluating the influence of integrative forest management on old-growth habitat structures in a temperate
forest region. Biol. Conserv. 216 101-107
34.
Oettel J et al. (2020) Patterns and drivers of deadwood volume and composition in different forest types of the Austrian natural
forest reserves. For. Ecol. Manage. 463
188
35.
Parisi F et al. (2015) Spatial patterns of saproxylic beetles in a relic silver fir forest (Central Italy), relationships with forest
structure and biodiversity indicators. For. Ecol. Manage. 381 217-234
36.
PEFC (2018) Sustainable forest management - Requirements. Sustainable forest management
37.
Rimle A, Heiri C, Bugmann H (2017) Deadwood in Norway spruce dominated mountain forest reserves is characterized by large
dimensions and advanced decomposition stages. For. Ecol. Manage. 404 174-183
38.
Schuck A, Meyer P, Menke N et al. (2004) Forest Biodiversity Indicator: Dead Wood - A Proposed Approach towards
Operationalising the MCPFE Indicator. In: Marchetti M (ed) Monitoring and Indicators of Forest Biodiversity in Europe - From
Ideas to Operationality, pp 49-78
39.
Seibold S et al. (2015) Association of extinction risk of saproxylic beetles with ecological degradation of forests in Europe.
Conserv. Biol. 29 382-390
40.
Seibold S. et al. (2015) Experimental studies of dead-wood biodiversity — A review identifying global gaps in knowledge. Biol.
Conserv. 191 139-149
41.
Shorohova E, Kapitsa E (2015) Stand and landscape scale variability in the amount and diversity of coarse woody debris in
primeval European boreal forests. For. Ecol. Manage. 356
42.
Siitonen J (2001) Forest management, coarse woody debris and saproxylic organisms: Fennoscandian boreal forests as example.
Ecol. Bull. 49 11-41
43.
Siitonen J, Martikainen P, Punttila P, Rauh J (2000) Coarse woody debris and stand characteristics in mature managed and old-
growth boreal mesic forests in southern Finland. For. Ecol. Manage. 128 211-225
44.
Stürzenbaum K (2013) Potential effects of box elder control measures and vertical stratification of xylobiontic beetles in
floodplain forests of the Donau-Auen National Park, Lower Austria. Diploma thesis. University Vienna https://doi.org/10.25365/
thesis.30147
45.
Vandekerkhove K, De Keersmaeker L, Menke N et al. (2009) When nature takes over from man: Dead wood accumulation in
previously managed oak and beech woodlands in North-western and Central Europe. For. Ecol. Manage. 258 425-435
46.
Winter S (2012) Forest naturalness assessment as a component of biodiversity monitoring and conservation management.
Forestry 85 291-304
47.
Zielonka T (2006) Quantity and decay stages of coarse woody debris in old-growth subalpine spruce forests of the western
Carpathians, Poland. Can. J. For. Res. 36 2614-2622
Šumski štetnici i bolesti u svijetu koji se mijenja: važnost ranog otkrivanja
1.
Faccoli M (2015) European Bark and Ambrosia Beetles: Types, Characteristics and Identification of Mating Systems. WBA
Handbooks 5, Verona
2.
Kunca A, Zúbrik M, Csóka G (ed) (2013). Insects and Diseases Damaging Trees and Shrubs of Europe: A Colour Atlas. N. A. P.
3.
Roques A, Cleary M, Matsiakh I, Eschen R (2017) Field guide for the identification of damage on woody sentinel plants. CABI
Book. https://doi.org/10.1079/9781786394415.0000
Bolesti topola i njihovih hibrida s naglaskom na preporuke za suzbijanje bolesti
1.
Cellerino GP (1999) Review of fungal diseases in poplar. Food and Agriculture Organization of the United Nations. Rome
AC492/E
2.
Guzina V, Herpka I, Marinković P et al. (ed) (1986) Poplars and willows in Yugoslavia. Poplar Research Institute, Novi Sad,
Yugoslavia.
3.
Tóth T, Lakatos T, Koltay A (2013) Lonsdalea quercina subsp. populi subsp. nov., isolated from bark canker of poplar trees. Int. J.
Syst. Evol. Microbiol. 63 2309-2313
4.
Zlatković M, Tenorio-Baigorria I, Lakatos T et al. (2020) Bacterial canker disease of Populus × euramericana caused by Lonsdalea
populi in Serbia. Forests 11(10) 1080. https://doi.org/10.3390/f11101080
4. DODATAK

189
Propadanje hrasta - primjer za fenomen bolesti koju karakterizira interakcija različitih uzročnika
1.
Denman S, Brown N, Kirk S et al. (2014) A description of the symptoms of Acute Oak Decline in Britain and a comparative
review on causes of similar disorders on oak in Europe. Forestry. Oxford University Press. https://doi.org/10.1093/forestry/cpu010
2.
Denman S, Brown N, Kirk S et al. (2014). A description of the symptoms of Acute Oak Decline in Britain and a comparative
review on causes of similar disorders on oak in Europe. Forestry 87 535-551. http://dx.doi.org/10.1093/forestry/cpu010
3.
Forest Research UK (s. a.) Oak Decline. Tools and resources, Pest and disease resources,
https://www.forestresearch.gov.uk/tools-and-resources/pest-and-disease-resources/oak-decline/ Accessed 16 Oct. 2020
Odumiranje jasena kao glavna prijetnja bioraznolikosti poplavnih šuma
1.
Bartha B, Mayer A, Lenz HD (n.d.). Acceleration of Ash Petiole Decomposition to Reduce Hymenoscyphus fraxineus Apothecia
Growth-a Feasible Method for the Deprivation of Fungal Substrate.
2.
Enderle R, Bußkamp J, Metzler B (2017) Growth performance of dense natural regeneration of Fraxinus excelsior under attack of
the ash dieback agent Hymenoscyphus fraxineus. Baltic Forestry, 23(1) 218-228
3.
Grosdidier M, Scordia T, Ioos R, Marçais B (2020) Landscape epidemiology of ash dieback. Journal of Ecology 108(5) 1789-
1799. https://doi.org/10.1111/1365-2745.13383
4.
Havrdová L, Zahradník D, Romportl D et al. (2017) Environmental and Silvicultural Characteristics Influencing the Extent of Ash
Dieback in Forest Stands. Baltic Forestry (Vol. 23).
5.
Skovsgaard JP, Wilhelm GJ, Thomsen IM et al. (2017) Silvicultural strategies for Fraxinus excelsior in response to dieback caused
by Hymenoscyphus fraxineus. Forestry: An International Journal of Forest Research 90(4) 455-472.
https://doi.org/10.1093/forestry/cpx012
6.
Timmermann V, Nagy NE, Hietala AM et al. (2017) Progression of ash dieback in Norway related to tree age, disease history and
regional aspects. Baltic Forestry 23(1) 150-158
Mjere protiv širenja vrsta Phytophthora u poplavnim šumama
1.
Dalio RJD, Fleischmann F, Humez M, Osswald W (2014) Phosphite Protects Fagus sylvatica Seedlings towards Phytophthora
plurivora via Local Toxicity, Priming and Facilitation of Pathogen Recognition. PLoS ONE 9(1) e87860.
https://doi.org/10.1371/journal.pone.0087860
2.
Jung T, Blaschke M (2004) Phytophthora root and collar rot of alders in Bavaria: Distribution, modes of spread and possible
management strategies. Plant Pathology 53(2) 197-208. https://doi.org/10.1111/j.0032-0862.2004.00957.x
3.
Jung T, Orlikowski L, Henricot B et al. (2016) Widespread Phytophthora infestations in European nurseries put forest, semi-
natural and horticultural ecosystems at high risk of Phytophthora diseases. Forest Pathology 46(2) 134-163. https://doi.org/10.1111/
efp.12239
Portreti vrsta drveća
1.
Barsig, M. (2004) Literaturrecherche. Vergleichende Untersuchungen zur ökologischen Wertigkeit von Hybrid- und
Schwarzpappeln. Literarturstudie TU Berlin. 32 S,
http://www.tu-berlin.de/fileadmin/f12/Downloads/kubus/30_Pappelvgl_Endfassung_1_.pdf accessed 17.08.2020
2.
Beck, P., Caudullo, G., Tinner, W., de Rigo, D. (2016) Fraxinus excelsior in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und
Bedrohungen. In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest
Tree Species. Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e0181c0+
3.
BFW (2019) Österreichs Baumarten Fächer für unterwegs. Bundesforschungs- und Ausbildungszentrum für Wald, Naturgefahren
und Landschaft Österreich (BFW), Wien.
4.
Binder, F. & Hofmann, M. (2015) Hybridpappel (Populus x canadensis Mönch; Syn. Populus x euramericana Guinier). In:
Vor, T.; Spellmann, H.; Bolte, A.; Ammer, C. (Hrsg.): Potenziale und Risiken eingeführter Baumarten. Baumartenportraits mit
naturschutzfachlicher Bewertung. Göttinger Forstwissenschaften, Band 7, 155-166
5.
Bohn, U., et al. (2000/2003) Karte der natürlichen Vegetation Europas / Map of the Natural Vegetation of Europe. Maßstab /
Scale 1 : 2 500 000. Münster (Landwirtschaftsverlag)
4. DODATAK
190
4. DODATAK
6.
CAB International (2020) Robinia pseudoacacia (Schwarzheuschrecke). Datasheet. Invasive Species Compendium.
https://www.cabi.org/isc/datasheet/47698, Zugriff am 06.08.2020
7.
Carl, Christin (2018): Kurzportrait Robinie (Robinia pseudoacacia).
https://www.waldwissen.net/waldwirtschaft/waldbau/wuh_robinie/index_DE, Zugriff am 11.08.2020
8.
Caudullo, G. Houston Durrant, T. (2016) Fraxinus angustifolia in Europe: distribution, habitat, usage and threats. In: San-Miguel-
Ayanz, J. de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ. Off. EU,
Luxemburg, pp. e0101d2+
9.
Caudullo, G., de Rigo, D. (2016) Ulmus - Ulmen in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und Bedrohungen. In: San-
Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ.
Off. EU, Luxemburg, pp. e01bd40+
10.
Caudullo, G., de Rigo, D. (2016) Populus alba in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und Bedrohungen. In: San-Miguel-
Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ. Off. EU,
Luxemburg, pp. e010368+
11.
Collin, E. (2003) EUFORGEN Technical Guidelines for genetic conservation and use for European white elm (Ulmus laevis).
International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages
12.
Cronk Q., Ruzzier E., Belyaeva I., Percy D. (2015) Salix transect of Europe: latitudinal patterns in willow diversity from Greece to
arctic Norway. Biodiversity Data Journal 3: e6258. doi: 10.3897/BDJ.3.e6258
13.
de Rigo, D., Enescu, C. M., Houston Durrant, T.,Caudullo, G. (2016) Populus nigra in Europe: distribution, habitat, use and
threats. In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree
Species. Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e0182a4+
14.
Duke, J. (1983) Handbook of Energy Crops. https://www.hort.purdue.edu/newcrop/duke_energy/Alnus_glutinosa.html, Zugriff am 12.08.2020
15.
Enescu, C. M., Houston Durrant, T., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Salix caprea in Europe: distribution, habitat, use and threats.
In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species.
Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e01322d+
16.
FRAXIGEN. 2005. Eschenarten in Europa: biologische Merkmale und praktische Richtlinien für eine nachhaltige Nutzung.
Oxford Forestry Institute, University of Oxford, UK. 128 pp
17.
Glenz, C; chlaepfer, R; Iorgulescu, I; Kienast, F. (2006) Flooding tolerance of Central European tree and shrub species, Forest
Ecology and Management, Volume 235, Issues 1-3, Pages 1-13, ISSN 0378-1127, https://doi.org/10.1016/j.foreco.2006.05.065.
18.
Global Invasive Species Database http://issg.org/database/species/ecology.asp?si=1669&fr=1&sts=&lang=EN) - Zugriff am 20.07.2020
19.
Heinze, B. (2016) Wasser.Wald: Auwaldbewirtschaftung zwischen Holzproduktion, neuen Schädlingen und Krankheiten sowie
Naturschutz. BFW-Praxisinformation 40: 6 – 8,
https://www.waldwissen.net/wald/naturschutz/gewaesser/bfw_auwaldbewirtschaftung/index_DE/printerfriendly? accessed 17.08.2020
20.
Houston Durrant, T., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Salix alba in Europe: distribution, habitat, usage and threats. In: San-
Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ.
Off. EU, Luxemburg, pp. e01153e+
21.
21.
Houston Durrant, T., de Rigo, D., Caudullo, G., (2016) Alnus glutinosa in Europe: distribution, habitat, use and threats. In:
San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species.
Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e01f3c0+
22.
http://www.energiewald.org/?Daten_%26amp%3B_Fakten:Standort_und_Baumartenwahl , Zugriff 17.08.2020
23.
Jaeger, C. (2008) Ökophysiologische Untersuchungen zur Hochwassertoleranz der Gemeine Esche (Fraxinus
excelsiorL.) - Einfluss der Wurzelzonenhypoxie auf zentrale Parameter des C-Stoffwechsels. Fakultät für Forst- und
Umweltwissenschaften,Albert-Ludwigs-Universit at Freiburg im Breisgau, Deutschland
24.
Jaeger, C. (2009) Unterschiede im C-Stoffwechsel von Eschenarten und -provenienzen als Folge von Wurzelsauerstoffentzug
durch Staunässe. Journal of Experimental Botany, Vol. 60, No. 15, pp. 4335-4345, 2009 doi:10.1093/jxb/erp268
25.
Kajba D. und J. Gračan. (2003) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use for black alder (Alnus
glutinosa). International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 4 pages
26.
Konrad, H. (Hrsg.) (2020) Esche in Not. http://www.esche-in-not.at/index.php/problematik, 10.07.2020
27.
Kremer, D. et al. (2008) Distribution and management of black walnut (Juglans nigra L.) in Croatia. Periodicum Biologorum.
VOL. 110, Nr. 4, 317-321
191
 4. DODATAK
28.
Markus-Michalczyk, H. et al. (2014) Salt intrusion in tidal wetlands: Salt intrusion in tidal wetlands: European willow species
tolerate oligohaline conditions. Estuarine, Coastal and Shelf Science, Band 136, S. 35-42. doi 10.1016/j.ecss.2013.11.008
29.
Mühlethaler, U. (2010): Eine Baumart gibt zu diskutieren. Mit Robinie in die Zukunft – oder den Neophyten bekämpfen? Wald
Holz 91, 6: 35-38. https://www.waldwissen.net/waldwirtschaft/waldbau/wsl_robinie/index_DE, accessed 11.08.2020
30.
Nicolescu, V., Rédei, K., Vor, T. et al. (2020) A review of black walnut (Juglans nigra L.) ecology and management in Europe. Trees.
https://doi.org/10.1007/s00468-020-01988-7
31.
Palancean, I., Alba, N., Sabatti, M. und de Vries, S.M.G. (2018) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use
for white poplar (Populus alba), European Forest Institute. 6 pages.
32.
Pliûra, A.; Heuertz, M. (2003) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use for common ash (Fraxinus
excelsior), International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages.
33.
Rédei, K.; Keserü, ZS.; Csiha, I.; Rásó, J.; Honfy, V. (2017) Plantagen-Waldbau von Robinie (Robinia pseudoacacia L.) Kultivaren
in Ungarn - Eine Übersicht. South-east Eur for 8 (2): 151-156. DOI: https://doi.org/10.15177/seefor.17-11
34.
Rédei, K.; Takács, M.; Kiss, T. & Keserű, Z. (2019) Ecology and Management of Black Walnut (Juglans nigra L.) in Hungary.
South-east Eur for 10 (2): 187-191. DOI: https://doi.org/10.15177/seefor.19-12
35.
Russell, K. (2003) EUFORGEN technical Guidelines for genetic conservation and use for wild cherry (Prunus avium).
International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages.
36.
Schütt, P., Weisgerber, H., Lang, U. M., Roloff, A., Stimm, B. (2006) Enzyklopädie der Holzgewächse – Handbuch und Atlas der
Dendrologie. ecomed Medizin, Verlagsgruppe Hüthig Jehle Rehm GmbH, Landsberg am Lech.
37.
Sitzia, T., Cierjacks, A., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Robinia pseudoacacia in Europa: Verbreitung, Lebensraum, Nutzung und
Bedrohungen. In: San-Miguel-Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest
Tree Species. Publ. Off. EU, Luxemburg, pp. e014e79+
38.
Starfinger, U. & Kowarik, I. (2011) Populus x canadensis. In: Arten-Handbuch - Portraits wichtiger invasiver und potenziell
invasiver Pflanzen- und Tierarten. Bundesamt für Naturschutz. Neobiota.de.
https://neobiota.bfn.de/handbuch/gefaesspflanzen/populus-x-canadensis.html Accessed 17.08.2020
39.
Valenta, V., Moser, D., Kapeller, S. & Essl, F. (2016) Ein neuer Forstschädling in Europa: A review of Emerald ash borer (Agrilus
planipennis) invasion. Journal of Applied Entomology. 10.1111/jen.12369.
40.
Vanden Broeck, A. (2003) EUFORGEN technical guidelines for genetic conservation and use for European black poplar (Populus
nigra). International Plant Genetic Resources Institute, Rome, Italy. 6 pages.
41.
Vítková, M. et al. (2016) Black locust (Robinia pseudoacacia) beloved and despised: A story of an invasive tree in Central Europe.
Forest Ecology and Management. 384 (2017) 287-302. http://dx.doi.org/10.1016/j.foreco.2016.10.057
42.
Walentowski H., Falk W., Mette T., Kunz J., Bräuning A., Meinardus C., Zang Ch., Sutcliffe L., Leuschner Ch., (2017) Assessing
future suitability of tree species under climate change by multiple methods: a case study in southern Germany. Ann. For. Res.
60(1): 101-126.
43.
Ward, J.V. et al. (2002) Riverine landscape diversity. Freshwater Biology, Band 47, 4th edition.
https://doi.org/10.1046/j.1365-2427.2002.00893.x
44.
Welk, E., de Rigo, D., Caudullo, G. (2016) Prunus avium in Europe: distribution, habitat, usage and threats. In: San-Miguel-
Ayanz, J., de Rigo, D., Caudullo, G., Houston Durrant, T., Mauri, A. (Eds.), European Atlas of Forest Tree Species. Publ. Off. EU,
Luxemburg, pp. e01491d+
45.
Williams, R.D. () Juglans nigra L. - Black Walnut. U.S. Department of Agriculture, Forest Service.
https://www.srs.fs.usda.gov/pubs/misc/ag_654/volume_2/juglans/nigra.htm, Zugriff am 06.08.2020
46.
Ziemiańska, M. & Kalbarczyk, R. (2018) Biometrics of tree-ring widths of (Populus X canadensis Moench) and their dependence
on precipitation and air temperature in south-western Poland. In: Holzforschung 63(1):2018(1)
Rječnik
1.
Finkeldey R (1993) Die Bedeutung allelischer Profile für die Konservierung genetischer Ressourcen bei Waldbäumen. Goett.
Forstgenet. Bericht 14:176p.
2.
FRAXIGEN (2005) Ash species in Europe: biological characteristics and practical guidelines for sustainable use. Oxford Forestry
Institute, University of Oxford, UK
192
4. DODATAK
3.
Rohmeder E (1972) Das Saatgut in der Forstwirtschaft. Parey Verlag, Berlin
4.
Vidaković M (n.d.). Četinjače - morfologija i varijabilnost. Biblioteka znanstvenih radova, JAZU, Sveučilišna naklada Liber,
Zagreb.
Poplavne šume su među najugroženijim kopnenim ekosustavima.
Pa ipak bogate su bioraznolikošću i pružaju brojne usluge
ekosustava – stanište su za divljač i koridori, omogućavaju
proizvodnju drva i nedrvnih šumskih proizvoda za vlasnike šume,
rekreacijska su područja za lokalno stanovništvo i turiste, spremaju
ugljik itd. Uz toliko različitih interesa važno je razviti smjernice za
gospodarenje i zaštitu poplavnih šuma.
Stoga je upravo svrha ovog priručnika pružiti smjernice stručnjacima
koji rade na gospodarenju šumama i zaštiti bioraznolikosti u
rezervatu biosfere Mura-Drava-Dunav. Priručnik obuhvaća teme
poput općeg opisa poplavnih šuma i njihovih stanišnih tipova,
primjere dobre prakse za obnovu šuma, gospodarenje šumama,
njihovim genetičkim resursima, zaštita šuma i zaštita zdravlja šuma.