Razvoj kompleksa pavlinskega samostana Blažene Device Marije in Vseh Svetih v Šenkovcu (1376–1786) v luči zgodovinskih in arheoloških raziskav / Razvoj kompleksa pavlinskog samostana Blažene Djevice Marije i svih svetih u Šenkovcu (1376 - 1786) u svjetlu povijesnih i arheoloških istraživanja

Zgodovina Međimurja;pavlinski red na Hrvaškem;pavlinski samostan Šenkovec;Čakovec;Šenkovec;zgodovina;arheološke raziskave /
Povijest Međimurja;pavlinski red u Hrvatskoj;pavlinski samostan u Šenkovcu;Čakovec;Šenkovec;povijest;arheološka istraživanja;History of Međimurje Region;Pauline order in Croatia;Pauline monastery in Šenkovec;Čakovec;Šenkovec;History;Archaeological research;info:eu-repo/classification/udc/726:27-523.6(497.5Šenkovec)"1376/1786"(091)(043.3)

Oddelek za zgodovino

DOKTORSKA DISERTACIJA

RAZVOJ KOMPLEKSA PAVLINSKEGA SAMOSTANA BLAŢENE DEVICE
MARIJE IN VSEH SVETIH V ŠENKOVCU (1376 – 1786) V LUĈI
ZGODOVINSKIH IN ARHEOLOŠKIH RAZISKAV

RAZVOJ KOMPLEKSA PAVLINSKOG SAMOSTANA BLAŢENE DJEVICE
MARIJE I SVIH SVETIH U ŠENKOVCU (1376 – 1786) U SVIJETLU
POVIJESNIH I ARHEOLOŠKIH ISTRAŢIVANJA

Oktober, 2015

mag. Marijana Korunek
Mentor: doc. dr. Andrej Hozjan

2

UDK: 726:27-523.6(497.5Šenkovec)"1376 /1786"(091)(043.3)
3

KAZALO

SAŢETAK

5
POVZETEK

6
SUMMARY

8

RADNA BIOGRAFIJA KANDIDATA

10

I.
UVOD
11

1.1.
Geografski i vremenski smještaj
13

1.2.
Pregled izvora
14

1.3.
Pregled literature
15

1.4.
Nomenklatura gradiva
16

1.5.
Kratice
23

II.
PREGLED RAZVOJA PAVLINSKOG REDA U HRVATSKOJ OD
1244. DO 1786. GODINE

25

2.1.
Samostani u Hrvatskoj

26

2.2.
Umjetniĉko stvaralaštvo

27

2.3.
Knjiţevna djelatnost

33

2.4.
Glazbeno stvaralaštvo

35

2.5.
Školstvo

35

2.6.
Svakodnevni ţivot

37

III.  AKTUALNA
SPOZNAJA
O
RAZVOJU
PAVLINSKOG
SAMOSTANA BLAŢENE DJEVICE MARIJE I SVIH SVETIH,
ODNOSNO SVETE JELENE  U ŠENKOVCU

39

3.1.
Osnovne smjernice povijesti koje su utjecale na ţivot u
samostanu
39

3.2.
Utemeljenje, pokrovitelji, djelovanje i znaĉaj samostana
45

Samostan utemeljen na posjedu Varhel i njegovi pokrovitelji
    45

Crkva svetog Jeronima u Štrigovi i njezini posjedi
52

Posjed Kriţanec, vinograd Zasad, te ostali vinogradi
53

Mlin
57

Livade i šume
57

Kuća u Varaţdinu
58

Povlastice za trgovanje
59

Dobra samostana non incorporatis
60

Darovanja, misne zaklade, oporuke
61

Odvajanje od Ugarske pavlinske provincije
63

Urbari i popisi inventara samostana
63

Popis redovnika u ĉakoveĉkom samostanu 1770. godine
70

Ukinuće samostana
71

Sudbina samostana nakon ukinuća
84

3.3.
Izgled samostana u povijesnim izvorima
86

3.4.
Dosadašnje spoznaje o arhitekturi
89

3.5.
Provedena arheološka istraţivanja
92

3.6.
Dosadašnja tumaĉenja ostataka pojedinaĉnih cjelina
104

3.7.
Problematika prezentacije ostataka in situ
106
4

IV.
REZULTATI ANALITIĈKE OBRADE POVIJESNIH IZVORA
109

4.1.
Nova spoznaja o pojedinim elementima povijesnog razvoja
samostanskog
kompleksa
u
svim
razdobljima
njegovog
postojanja

110

Analiza zakladnice samostana
110

Prva stoljeća samostana, odnosno vrijeme obitelji Lacković, Celjski i
Ernušt (14. - sredina 16. stoljeća)

113

Promjena titulara samostana
115

Vrijeme obitelji Zrinski (sredina 16. - kraj 17. stoljeća)
116

Posljednje razdoblje samostana, vrijeme obitelji Althan (18. stoljeće)
121

Popis priora ĉakoveĉkog samostana
123

Popis parnica voĊenih u ĉakoveĉkom pavlinskom samostanu
128

Posjedi samostana prilikom ukinuća 1786. godine
129

4.2.
Dopuna spoznaja o sudbini kompleksa nakon ukinuća samostana
1786. godine

130

V.
ANALIZA MATERIJALNIH OSTATAKA ARHITEKTURE, TE
NOVA SPOZNAJA

133

5.1.
Samostan u povijesnim prikazima
133

5.2.
Analiza istraţenih arheoloških struktura
138

5.3.
Mišljenje
o
kompleksu
preko
pojedinaĉnih
problemskih
segmenata iz arheoloških istraţivanja

155

Svetište samostanske crkve, odnosno današnja kapela svete Jelene
156

Crkvena laĊa
157

Boĉna kapela heksagonalnog tlocrta, takozvani mauzolej obitelji
Zrinski

160

Samostan
162

Gospodarske graĊevine
169

Ogradni zid kompleksa, okoliš
170

5.4.
Ukopi unutar samostanskog kompleksa
170

5.5.
Analiza i sinteza pokretnih nalaza
174

VI.
ZAKLJUĈNA SPOZNAJA
185

6.1.
Sintetiĉka objašnjenja i zakljuĉci o elementima razvoja
samostanskog kompleksa

190

6.2.
Mogućnosti i dopune prezentacije kompleksa
193

VII.  POPIS IZVORA I LITERATURE
201

VIII.
PRILOZI

TABLE (I. – XXXIV.)

KATALOG POKRETNIH ARHEOLOŠKIH NALAZA

IZJAVA DOKTORSKEGA KANDIDATA

IX.
POVZETEK V SLOVENSKEM JEZIKU
361

5

SAŢETAK

Razvoj kompleksa pavlinskog samostana Blaţene Djevice Marije i svih svetih u
Šenkovcu (1376 - 1786) u svjetlu povijesnih i arheoloških istraţivanja

Pavlinski samostan Blaţene Djevice Marije i svih svetih u Šenkovcu, kasnije posvećen
svetoj Jeleni, djelovao je na podruĉju MeĊimurja u periodu od 1376. do 1786. godine.
Utemeljen je na posjedu Varhel u neposrednoj blizini Ĉakovca, a kroz ĉitav period svoga
djelovanja bio je usko vezan uz Ĉakovec i njegove feudalne gospodare, pa se stoga i
naziva ĉakoveĉkim pavlinskim samostanom. Izvorno je stajao na osami, ali je širenjem
naselja Šenkovec u posljednjih nekoliko desetljeća integriran u njegov sastav.
Samostan je osnovao Stjepan II. Lacković, a nakon što njegova obitelj gubi MeĊimurje,
ono dolazi u vlasništvo obitelji Celjski, koji daruju samostanu selo Šenkovec. Nakon toga
Fridrik Lamberg poklanja samostanu selo Maĉkovec.
Sredinom 16. stoljeća MeĊimurje preuzima obitelj Zrinski, a to razdoblje najviše su
obiljeţili brojni sukobi izmeĊu te obitelji i ĉakoveĉkog pavlinskog samostana, koji su
zasigurno bili potaknuti vjerskim razlozima, jer su grofovi Zrinski prešli na
protestantizam. No, tu nikako ne smijemo zanemariti i onu ekonomsku komponentu i
interese. To se izmeĊu ostalog moţe išĉitati i iz ĉinjenice da su se sporovi sa samostanom
nastavili i dugo nakon što su grofovi Zrinski formalno prestali biti protestanti. Sliĉan
odnos, isprepleten sukobima i sporovima, samostan je imao i s obitelji Althan, koja
posjeduje MeĊimurje tijekom 18. stoljeća.
Treba napomenuti da je samostan tijekom stoljeća povećavao svoju nepokretnu imovinu,
pa je tako ušao u posjed brojnih vinograda, koji su u prvo vrijeme bili mahom
koncentrirani na podruĉju današnje općine Sveti Juraj na Bregu. Godine 1644. samostan
postaje vlasnik crkve sv. Jeronima u Štrigovi, pa se njegovi posjedi šire i na okolicu
Štrigove. Posjedi ĉakoveĉkog samostana, osim vinograda, ukljuĉivali su i brojne šume i
livade na podruĉju MeĊimurja, a kao misnu zakladu samostan dobiva i jednu livadu
preko Mure. Druga nekretnina koju je ĉakoveĉki samostan imao van MeĊimurja bila je
zidana kuća u predgraĊu Varaţdina.
Samostan je stoljećima uţivao razne povlastice, prvenstveno one za trgovanje i to onu za
nedjeljni trg pred samostanom, te povlasticu sajma na blagdan Svete Jelene, a imao je i
pravo na vinotoĉje. Samostan je imao i pravo suditi krivcima, te ih osuĊivati, a u
ĉakoveĉkom samostanu zabiljeţeno je 12 procesa.
Za pavlinske samostane u Hrvatskoj bitna je 1700. godina kada se odvajaju od Ugara, te
osnivaju vlastitu Hrvatsko – njemaĉku pavlinsku provinciju. Tu se kao problematiĉan
nametnuo upravo ĉakoveĉki pavlinski samostan, za koji su Ugari tvrdili da se nalazi na
njihovom podruĉju, ali je u konaĉnici ipak dokazano da MeĊimurje pripada Hrvatskoj.
Samostan je ukinut dekretom cara i kralja Josipa II. 1786. godine, a sva vrjednija imovina
bila je otpremljena u Budim, dok je ostala pokretna imovina prodana na draţbi.
Samostanske zgrade preuzima Dvorska komora, koja na neadekvatan naĉin upravlja
njima, što dovodi do njihovog propadanja.
Barun Vinko Kneţević dobiva u posjed ovaj samostanski kompleks 1802. godine, te ga
obnavlja za potrebe privatne rezidencije, ali zbog dotrajalosti ruši crkvenu laĊu, zvonik i
boĉnu kapelu, takozvani mauzolej obitelji Zrinski.
Nakon Kneţevića kompleks, sada dvorac, prelazi u vlasništvo obitelji Feštetić, u ĉije se
vrijeme on ruši, a ostaju jedino svetište samostanske crkve pretvoreno u kapelu sv.
Jelene, podrum u Varhelu i jedna gospodarska graĊevina. Nakon grofova Feštetić navodi
6

se nekoliko vlasnika i korisnika, a danas je kapela s neposrednim okolišem u vlasništvu
Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.
Ovaj sklop prepoznat je kao iznimno vrijedan, pa su još 1924. godine na njemu
provedena prva arheološka istraţivanja. S radovima se tada stalo, a s novim se
arheološkim istraţivanjima zapoĉelo tek 1990. godine, kada je  pokrenuta obnova kapele.
U tim radovima u unutrašnjosti kapele, odnosno svetištu pavlinske crkve, pronaĊen je
vrijedan gotiĉki oslik datiran na kraj 14. stoljeća, koji je prezentiran. U arheološkim
istraţivanjima koja su trajala od 1990. do 2002. godine otkriven je središnji dio
samostanskog kompleksa. Temeljem pronaĊenih arheoloških struktura u tim
istraţivanjima, moţemo jasno definirati ove funkcionalne cjeline: svetište samostanske
crkve (kapela svete Jelene), crkvena laĊa, boĉna kapela heksagonalnog tlocrta (takozvani
mauzolej obitelji Zrinski), istoĉno samostansko krilo, sakristija, zapadno samostansko
krilo, zvonik (?), juţni hodnik samostana, klaustar, te djelomiĉno sjeverno samostansko
krilo, dok gospodarske graĊevine i ogradni zid kompleksa nisu istraţeni. Prvotni
samostan gradi se u vrijeme gotike, a njemu je u renesansnom periodu dograĊena boĉna
kapela. U baroku se ĉitav kompleks temeljito rekonstruira, a nakon ukinuća samostana
sklop je pretvoren u dvorac.
Nakon analize svih dostupnih podataka o ovom samostanskom sklopu, u okviru
istraţenih graĊevinskih ostataka in situ mogu se jasno razluĉiti samo dvije osnovne
graĊevinske faze, koje su definirane kao starija i mlaĊa, a novi prijedlog prezentacije
ostataka na terenu trebao bi uvelike uvaţiti slojevitost izgradnje ovog samostanskog
sklopa, uz jasno definiranje pojedinih funkcionalnih cjelina.

Kljuĉne rijeĉi: Povijest MeĊimurja, pavlinski red u Hrvatskoj, pavlinski samostan u
Šenkovcu, Ĉakovec, Šenkovec, povijest, arheološka istraţivanja

POVZETEK

Razvoj kompleksa pavlinskega samostana Blaţene Device Marije in Vseh Svetih v
Šenkovcu (1376 - 1786) v luĉi zgodovinskih in arheoloških raziskav

Pavlinski samostan sprva posveĉen Blaţeni Devici Mariji in Vsem Svetim v Šenkovcu,
kasneje pa sv. Heleni, deluje v MeĊimurju od leta 1376 do leta 1786. Ustanovljen je na
lokaciji Varhel v bliţini Ĉakovca in je skozi zgodovino vsestransko in moĉno povezan s
Ĉakovcem in z njegovimi lastniki, kaj je i razlog da se imenuje ĉakoveĉkim samostanom.
Samostan je bil torej zgrajen na nenaseljenem obmoĉju, ampak je med širjenjem naselja
Šenkovec v zadnjih desetletjih integriran v sestavo naselja.
Samostan je ustanovil Štefan II. Lacković, in nato ko je njegova druţina izgubila
MeĊimurje, je prešel v last druţine Celjskih, ki mu darujejo vas Šenkovec. Zatem se kot
darovalec izkaţe Friderik Lamberg, saj izroĉi samostanu vas Maĉkovec.
V sredini 16. stoletja je celotno MeĊimurje – po pogodbi s kraljem – kupila druţina
Zrinski. Sledeĉo dobo so zato povsem zaznamovali številni konflikti te druţine s
pavlinskimi redovniki. Predvsem so bila med njimi nesoglasja zaradi verskega razloga –
Zrinski so namreĉ postali protestanti. A se hkrati ne sme prezreti, da so veliko vlogo v
tem sporu imeli tudi gospodarski interesi. To je moĉ sklepati tudi na podlagi dejstva, da
so spori magnatske druţine s samostanom trajali še dolgo ĉasa po tem, ko so Zrinski
7

formalno konvertirali v katolištvo. Podoben odnos, ki so ga prepletali konflikti in spori,
je namreĉ imela ustanova tudi z druţino Althan, ki ima MeĊimurje v svoji lasti v 18.
stoletju.
Samostan je skozi stoletja poveĉal svoje nepremiĉnine in je tako pridobil v posest
številne vinograde (promontorium),  ki so bili sprva veĉinoma koncentrirani na obmoĉju
današnje obĉine Sveti Juraj na Bregu. Kasneje, s pridobitvijo posesti cerkve sv.
Hieronima leta 1644, pa se njihova posestva razširijo tudi na znan vinorodni okoliš
Štrigove. Posesti ĉakovskega samostana so razen vinogradov obsegale tudi številne
gozdove in travnike v MeĊimurju. Samostan je kot mašno ustanovo pridobil tudi en veĉji
travnik ĉez Muro. Druga nepremiĉnina, katero je ustanova posedovala zunaj MeĊimurja,
je bila hiša v predmestju Varaţdina.
Veĉ stoletij so redovniki imeli razliĉne privilegije, nekatere celo pomembnejše kot npr.
za trgovanje, za nedeljski sejem pred vhodom v samostan, in privilegij sejma na praznik
sv. Helene ter v dnevih pred in po tem prazniku. Ob tem je samostan imel pravico do
prodaje lastnega vina oziroma za vodenje vinotoĉa. Samostan je oĉitno imel tudi pravico
patrimonialnega sodstva. V ĉakovskem samostanu je bilo izvedenih vsaj 12 procesov
proti lastnim podloţnikom.
Za hrvaške pavlinske samostane pomembno je bilo leto 1700,  saj so se v tem letu loĉili
od Madţarov in vzpostavili svojo lastno Hrvaško – Nemško pavlinsko provinco. Problem
je bil prav samostan v bliţini Ĉakovca, kajti Madţari so trdili, da je na njihovem ozemlju.
Konĉno je bilo odloĉeno da MeĊimurje drţavnopravno pripada Hrvaški.
Samostan je bil ukinjen z odlokom cesarja/kralja Joţefa II. v letu 1786. Samostanske
dragocenosti so bile odpeljane v Budim, medtem ko so vse drugo premiĉno premoţenje
prodali na draţbi. Samostanske stavbe je prevzela madţarska kraljevska komora, tedanja
vrhovna finanĉna oblast, ki pa ni ustrezno upravljala s posestmi, kar je privedlo do
poslabšanja njihovega stanja.
Baron Vinko Kneţević je v letu 1802 postal lastnik samostanskega kompleksa s posestmi
vred, in ga prenovil v namen zasebne rezidence. Vendar je zaradi slabega stanja dal
porušiti cerkveno ladjo, zvonik in stransko kapelo.
Po druţini Kneţević je kompleks, tedaj ţe spremenjen v grad, dobila v posest druţina
Feštetić. V njihovem ĉasu je bil celoten kompleks porušen, od njega sta se ohranila le
cerkveno svetišĉe (kapela sv. Helene), klet v Varhelu in ena gospodarska stavba. Po tem
je imel veĉ lastnikov in uporabnikov. Danes je ta kapela z neposredno okolico v lasti
Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.
Ta kompleks je bil prepoznan kot zelo dragocen. Ţe v letu 1924 so tukaj priĉeli z
arheološkimi izkopavanji. A delo je tedaj bilo ustavljeno, in se je nadaljevalo mnogo
kasneje, v letu 1990. V tem ĉasu so se zaĉele temeljite raziskave in prenova kapele,
vzporedno pa so bile izvedene arheološke raziskave. V notranjosti kapele sv. Helene so
ugotovili stenske poslikave s konca 14. stoletja, ki so jih tedaj prenovili in predstavili.
Arheološka izkopavanja, potekajoĉa od leta 1990 do leta 2002, so odkrila osrednji del
samostanskega kompleksa.
Odkrite arheološke strukture lahko jasno opredelimo kot naslednje funkcionalne enote:
svetišĉe samostanske cerkve (kapela sv. Helene), ladja, stranska kapela s heksagonalnim
tlorisom, vzhodno krilo samostana, zakristija, zahodno krilo samostana, zvonik(?), juţni
koridor samostana, kriţni hodnik (claustrum), in deloma severno krilo samostana.
Pomoţnih objektov in ograjnega zidu kompleksa niso raziskovali.
Najstarejša gradbeniška faza samostana v stilnih in tipoloških znaĉilnostih pripada
obdobju gotike, a v renesanĉnemu obdobju mu je prigrajena stranska kapela. V baroĉnem
8

obdobju je celoten samostan temeljito prenovljen. Po ukinitvi samostana leta 1786 je
prenovljen v namen zasebne rezidence.
Z analizo vseh razpoloţljivih podatkov o samostanskem kompleksu v okviru realnih
najdb iz arheoloških raziskav je mogoĉe loĉiti le dve glavni fazi izgradnje , ki se ju  ̶  ţal
zaradi nizke stopnje ohranjenosti struktur  ̶  lahko opredeli le kot starejšo in
mlajšo. V
predstavitvi kompleksa je treba upoštevati veĉplastnost njegove gradnje, z jasno
definiranimi funkcionalnimi enotami.

Kljuĉne besede: Zgodovina MeĊimurja, pavlinski red na Hrvaškem,  pavlinski samostan
Šenkovec, Ĉakovec, Šenkovec, zgodovina, arheološke raziskave

SUMMARY

The development of the Pauline Monastery of the Blessed Virgin Mary and All
Saints in Šenkovec (1376 - 1786) in the light of historical and archeological research

Pauline monastery of the Blessed Virgin Mary and All Saints near Ĉakovec, later
dedicated to Saint Helen, existed in MeĊimurje Region from 1376 to 1786. It was based
in the property called Varhel close to Ĉakovec, and throughout the history was closely
connected to the city Ĉakovec, and its feudal lords. Originally it stood in solitude near
Ĉakovec, but in the expansion of settlement Šenkovec in recent decades it was integrated
into its composition.
The monastery was founded by Stephen II. Lacković, and after his family lost
MeĊimurje, the new owners, family Celjski, donated the monastery with village
Šenkovec. Thereafter Frederick Lamberg gave the monastery village Maĉkovec.
From the mid 16th  to the end of 17th century MeĊimurje was owned by Zrinski family,
and this period was marked with numerous conflicts with Pauline monastery, which were
certainly encouraged with religious reasons, because Zrinski turned to Protestantism, but
in this context we should not ignore economic component and interests. This, among
other things, can be read from the fact that the dispute with the monastery lasted long
after the Zrinski family formally ceased to be Protestant, and similar relationship,
intertwined with conflicts and disputes, monastery had with Althan family, which owned
MeĊimurje during the 18th century.
It should be noted that the monastery over the centuries came into possession of
numerous vineyards, which at first were mostly concentrated in the area of Sveti Juraj na
Bregu. In the year 1644 monastary entered into the possession of the church of St.
Jerome in Štrigova, so their estates were spread to surrounding lands. Estates of the
monastery, apart from vineyards, included a numerous woods and meadows in
MeĊimurje Region. Outside this Region, the monastery was in the possesion of one
meadow across the Mura river, and one house in Varaţdin suburb.
For centuries the monastery enjoyed various privileges, especially those for trading.
Among them were the one for the sunday market in front of the monastery, privilege of
fair on the feast of St. Helen, and the right to a wine shop. The monastery also had the
right to judge and condemn the guilty, and in Ĉakovec monastery there are 12
documented processes.
9

The year 1700 was very important for Croatian Pauline monasteries, because in that year
they were separated from the Hungarians, and they established their own Croatian -
German Pauline province. The monastery near Ĉakovec was problematic, because the
Hungarians claimed that it was located on their territory, but in the end it was proven that
it belonged in MeĊimurje Region in Croatia.
The monastery was abolished by decree of Emperor Joseph II. in the year 1786.
Monastery valuables were shipped to Buda, while the other movable property was sold at
auction. Monastery buildings were taken over by the Royal Chamber, which inadequately
managed them, that lead to their deterioration.
Baron Vinko Kneţević received in his possession monastery complex in the year 1802,
and renewed it for the purposes of a private residences. Due to deterioration he
demolished church nave, bell tower and side chapel (also called the Zrinski family
mausoleum).
After family Kneţević the complex, now castle, got in the possession of the Feštetić
family. In that time the whole complex was demolished, and only the church sanctuary,
converted into a chapel of St. Helen, cellar in Varhel, and one auxiliary building
remained. After that, the property had several owners and users, and today a chapel with
the immediate surrounding is in the possession of MeĊimurje Museum in Ĉakovec.
This property has been recognized as extremely valuable, so in the year 1924 the first
known archaeological excavation were conducted here. The work was stopped, and
continued much later in the year 1990. That was the year that research and reconstruction
of the chapel began, and archaeological excavation were conducted parallel with it.
Inside the chapel, or sanctuary of the old Pauline church, the valuable Gothic murals
dated to the end of the 14th century were found and presented. Archaeological
excavations that lasted from 1990 to 2002, revealed the central part of the monastery
complex. In the discovered archaeological structures we can clearly define these
functional units: the sanctuary of the monastery church (the chapel of St. Helen), the
nave, side chapel of hexagonal plan (called the Zrinski family mausoleum), east wing of
the monastery, the sacristy, the west wing of the monastery, the bell tower (?), the
southern corridor of the monastery, cloister, and partly north wing of the monastery,
while the auxiliary buildings and the wall surrounding the complex have not been
explored. The original monastery was built in the Gothic period, and in the Renaissance
period was expanded with a side chapel. In the Baroque period the entire complex was
completely renovated, and after the abolition of the monastery, it was converted into a
private castle.
After analyzing all the available data about this monastery complex, in the context of the
archeological structures found in situ, we can clearly distinguish only two main
construction phases, which are defined as older and younger. New proposal for the
presentation of the archeological remains should largely acknowledge the building
stratification of the monastery complex, with clearly defined individual functional units.

Keywords: History of MeĊimurje Region, Pauline order in Croatia, Pauline monastery in
Šenkovec,  Ĉakovec, Šenkovec, History, Archaeological research

10

RADNA BIOGRAFIJA KANDIDATA

RoĊena sam 1977. godine u Ĉakovcu gdje sam završila osnovnu školu, dok srednju školu
pohaĊam u Varaţdinu. Nakon toga upisujem studij arheologije i povijesti umjetnosti na
Sveuĉilištu u Zadru, gdje sam diplomirala 04. listopada 2004. godine kod prof. dr. sc.
Nenada Cambia s temom Ranokršĉanska Aquileia. Tijekom studija sudjelovala sam na
nekoliko arheoloških iskopavanja i to na lokalitetima: Nin, Sveti Kriţ (2000), Podvršje
kod Ljubaĉa (2002), Zadar (okolica) i Crno vrilo (2003).
Poslijediplomski studij upisujem 2008. godine na Filozofski fakulteti u Ljubljani, na
Oddelko za Umetnostno zgodovino, smer Muzeologija in Konservatorstvo, gdje sam 13.
rujna 2011. godine obranila magistarski rad Konservatorski posegi na gotski cerkveni
arhitekturi v MeĊimurju, ĉime sam stekla titulu magistrice znanosti.
Nakon završenog studija arheologije i povijesti umjetnosti, kratko radim na Odjelu za
arheologiju Gradskog muzeja u Varaţdinu (2004), a nakon toga tijekom 2005. godine na
Kulturno - povijesnom odjelu Muzeja MeĊimurja u Ĉakovcu. Tu sam bila suradnik na
izradi konzervatorske studije za projekt prezentacije lokaliteta Sveta Jelena kod Ĉakovca,
te sam sudjelovala na arheološkim istraţivanjima utvrde Paka u Paki i arheološkog
nalazišta Ferenĉica kod Preloga. Od 2006. godine do danas stalno sam zaposlena u
Ministarstvu kulture RH, Upravi za zaštitu kulturne baštine, Konzervatorskom odjelu u
Varaţdinu, kao viši struĉni savjetnik - konzervator za zaštitu arheološke baštine.
U okviru svakodnevnih radnih zadaka predviĊenih radnim mjestom konzervatora za
zaštitu arheološke baštine, odraĊujem sve poslove vezane uz arheološku baštinu na
podruĉju MeĊimurske i Varaţdinske ţupanije, a od vaţnijih projekata koji su u tijeku
svakako je potrebno spomenuti koordinaciju obnove utvrde Grebengrad i burga Vinica.
Uz to bila sam voditelj slijedećih arheoloških, prvenstveno zaštitnih istraţivanja:
Ĉakovec, Stari grad - arheološki nadzor prilikom ispitivanja temelja sjeveroistoĉnog
bastiona fortifikacije (2005); Bednja, crkva Uznesenja Blaţene Djevice Marije –
arheološki nadzor i istraţivanja prilikom izmjene poda u crkvi (2006); Varaţdin,
Preradovićeva 14 – dogradnja I. gimnazije, arheološki nadzor i istraţivanja (2007);
Remetinec, ţupna crkva svete Marije - arheološki nadzor prilikom rekonstrukcije trga na
mjestu jugozapadnog krila samostana, takozvanog gostinjca (2008); Varaţdin,
Franjevaĉki trg, arheološki nadzor i istraţivanja prilikom rekonstrukcije trga (2008);
Varaţdin, Trg kralja Tomislava, arheološki nadzor i istraţivanja prilikom rekonstrukcije
trga (2008) i Lepoglava, Pavlinski samostan, arheološki nadzor i istraţivanja prilikom
ureĊenja klaustra (2009). Uz poslove na arheološkoj baštini koordiniram obnovom
nekoliko znaĉajnijih sakralnih nepokretnih kulturnih dobara, kao što su naprimjer crkve
svetog Martina u Svetom Martinu na Muri, svete Marije Magdalene u Štrigovi i svetog
Martina u Varaţdinskim Toplicama, a  sudjelujem i na obnovi nekoliko profanih
spomenika kao što su kaštel Feštetić u Pribislavcu, dvorac Opeka u Marĉanu, kurija
Pataĉić u Vinici i drugi. Najkompleksniji i daleko najzahtjevniji su radovi na obnovi
ĉakoveĉkog Starog grada i Kompleksu svete Jelene u Šenkovcu, koji su zbog svoje
vrijednosti i znaĉaja unutar Registra kulturnih dobara RH upisani na Listu kulturnih
dobara od nacionalnog znaĉenja.
Još od 2005. godine intenzivno se bavim pavlinskim samostanskim kompleksom u
Šenkovcu što je uvelike utjecalo na odabir teme doktorske disertacije, koja će nadam se
pridonijeti njegovom boljem razumijevanju i definiranju istraţenih arheoloških struktura,
te u konaĉnici donošenju odluka o obnovi i konaĉnoj prezentaciji ovog vrijednog
samostanskog sklopa.
mag.Marijana Korunek
11

I.

U V O D

Predmet ove doktorske disertacije je ĉakoveĉki pavlinski samostan Blaţene Djevice
Marije i svih svetih, odnosno svete Jelene, ĉiji ostaci se danas nalaze u naselju Šenkovec.
Pavlini dolaze u MeĊimurje 1376. godine na poziv Stjepana II. Lackovića, koji im ovdje
gradi samostan i samostansku crkvu, koji su u poĉetku posvećeni Blaţenoj Djevici Mariji
i svim svetima. Kasnije se mijenja titular, a nova posveta svetoj Jeleni zadrţala se do
danas. Naslov ove doktorske disertacije je Razvoj kompleksa pavlinskog samostana
Blaţene Djevice Marije i svih svetih u Šenkovcu (1376 - 1786) u svijetlu povijesnih i
arheoloških istraţivanja, a opredjeljenje za stariji titular u naslovu nametnulo se kao
logiĉno, jer je rijeĉ o izvornom nazivu samostana.
Problematika utemeljenja, djelovanja, a u konaĉnici i ukinuća ovog samostana sagledana
je sa više aspekata, prvenstveno preko povijesnih izvora i materijalnih ostataka na terenu,
koji su u najvećoj mjeri oĉuvani u arheološkom sloju. Upravo je ta interdisciplinarnost
uvelike pridonijela njegovom boljem razumijevanju kao integralne funkcionalne cjeline,
koja je djelovala na ovom prostoru više od ĉetiri stoljeća.1
Cilj ovakve analize u konaĉnici će pridonijeti adekvatnoj i znanstveno utemeljenoj
prezentaciji ovog vrijednog arheološkog nalazišta na terenu, jer će se nastojati definirati
njegove razvojne faze koje dokumentiraju slojevitost arhitekture, ali i ţivota unutar
šenkoveĉkog pavlinskog kompleksa.
Prvobitna ideja ovog pustinjaĉkog reda, koji svoje samostane gradi na osami, naĉelno je
poštovana prilikom njegova utemeljenja 1376. godine, te je zadrţana gotovo do sredine
20. stoljeća. Samostan se gradi u nenaseljenom podruĉju, ali opet dovoljno blizu naselja
Ĉakovec u kojem je već tada postojalo snaţno utvrĊenje, koje je u nemirnim povijesnim
vremenima moglo pruţiti adekvatnu sigurnost redovnicima. Treba napomenuti da je
samostan od svog osnutka bio usko vezan uz Ĉakovec, odnosno uz njegove gospodare,
koji su se tijekom desetljeća i stoljeća smjenjivali.
Pitomi krajolik koji je okruţivao ovaj samostan nepovratno je izgubljen, a današnji
neposredni okoliš samostana u velikoj je mjeri transformiran recentnom izgradnjom, što
onemogućava adekvatnu prezentaciju ambijenta. Naime, tijekom 20. stoljeća proširenjem
naselja Šenkovec, samostan je integriran u njegov sastav, te je zbog agresivne parcelacije
njegovog najuţeg areala, prostorno gotovo negiran.

1 Posebno zahvaljujem mentoru doc. dr. Andreju Hozjanu na spremnosti i volji da prihvati jednu ovako
interdisciplinarnu temu kao predmet doktorske disertacije, kao i na struĉnim savjetima, te profesionalnom
voĊenju kroz ĉitav proces njezina nastanka.
12

Kako je samostan osnovan tijekom II. polovine 14. stoljeća, njegova najstarija
graĊevinska faza u stilskim i tipološkim obiljeţjima pripada gotiĉkom periodu. Kada
općenito govorimo o kasnosrednjovjekovnoj, gotiĉkoj arhitekturi u MeĊimurju, moramo
uzeti u obzir ĉinjenicu da se ovdje radi o provincijalnoj arhitekturi, koja je na margini
glavnih strujanja i dostignuća velikih centara, ali je kao takva zadovoljavala potrebe i
ukus naruĉitelja. Ona je skromna po dimenzijama i dosljedno vjerna zatvorenosti
volumena, što je uostalom i tipiĉno za ladanjsku sakralnu arhitekturu kasne gotike. Na
ţupnim crkvama svojevrstan izuzetak ĉini arhitektonska plastika, koja je kvalitetna i
jasno pokazuje srednjoeuropske utjecaje, koji se dovode u vezu sa dostignućima Petra
Parlera, iako treba napomenuti da se ovdje takvo oblikovanje javlja s odreĊenim
vremenskim odmakom. Visoku razinu kvalitete vidimo i kod gotiĉkog slikarstva, o ĉemu
najbolje svjedoĉi oĉuvani slikarski ciklus u današnjoj kapeli svete Jelene, koja je jedini
oĉuvani nadzemni ostatak ĉakoveĉkog pavlinskog sklopa.
Ovaj samostanski kompleks se u baroknom periodu sastojao od crkve, samostanskog
sklopa sa zvonikom i sakristijom, boĉne kapele (takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski) i
gospodarskih graĊevina, a ĉitav posjed bio je opasan zidanom ogradom. Najstariji
oĉuvani prikaz ovog samostanskog sklopa objavljen je 1752. godine2 i na njemu se jasno
razluĉuju njegovi pojedini dijelovi, te se dobiva naĉelna slika njihovih volumena.
Dodatnu vaţnost ovom samostanu daje i ĉinjenica da u MeĊimurju, uz ĉakoveĉke pavline
i franjevce koji dolaze kasnije (1659. godine), imamo tek sporadiĉne navode o drugim
crkvenim redovima. Tako se templari navode u Cirkovljanu i Podturnu, ivanovci u
Hlapiĉini i Macincu, a benediktinci u Štrigovi.3 Potrebno je napomenuti da utjecaj tih
crkvenih redova u ovim krajevima do danas nije pobliţe definiran, a postojanje njihovih
samostana nije potkrijepljeno materijalnim ostacima. Stoga je rasvjetljavanje povijesti i
razvoja ovog pavlinskog samostana kljuĉno za potpuniju spoznaju o crkvenoj, ali i
civilnoj povijesti regije.
Općenito, kada govorimo o arheološkoj baštini na podruĉju MeĊimurske ţupanije, treba
istaknuti ĉinjenicu da je ona izrazito slabo istraţena i poznata. Izuzetak ĉini baš
ĉakoveĉki pavlinski samostan, koji je istraţivan dugi niz godina, ali unatoĉ tome
graĊevinske faze i razvoj samostana nisu u potpunosti definirani.
Današnja kapela svete Jelene u Šenkovcu, koja je u naravi oĉuvano svetište stare gotiĉke
pavlinske samostanske crkve, ţivi je svjedok prisutnosti pavlina, a zajedno sa ĉitavim
samostanskim kompleksom, koji je oĉuvan u arheološkom sloju, ĉini materiju vrijednu
znanstvenog istraţivanja. Namjera ovog rada je temeljita i detaljna obrada dostupnih
izvora, literature, dokumentacije, arheološke graĊe i materijalnih ostataka in situ, koji će
biti podloga za definiranje ovog vrijednog samostanskog kompleksa i njegovog razvoja
od utemeljenja do danas. Materija koja će se obraditi u ovom radu do danas nije dovoljno
istraţena i adekvatno valorizirana.4
U uvodnom dijelu donose se osnovne smjernice o geografskom i vremenskom smještaju
samostana, nakon ĉega slijede pregledi izvora i literature, nomenklatura gradiva i popis
kratica korištenih u tekstu.
Drugo poglavlje donosi pregled razvoja pavlinskog reda u današnjoj Hrvatskoj, od
njegovih poĉetaka do ukinuća 1786. godine. Uz popis svih poznatih samostana, daju se

2 BEDEKOVIĆ, J. (1752), izmeĊu stranica 270 i 271.
3 O templarima, ivanovcima i benediktincima u MeĊimurju u BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 281, 294;
HORVAT, A. (1956), p. 21; ZANINOVIĆ, J. (1993), p. 30; DOBRONIĆ, L. (2002), pp. 226 - 227;
KALŠAN, V. (2006), pp. 31, 32 – 34; KORUNEK, M. (2014b), p. 398.
4 Zahvaljujem današnjem ravnatelju Muzeja MeĊimurja Ĉakovec mr. sc. Vladimiru Kalšanu i kustosici
Arheološkog odjela Branki Marciuš na ustupljenoj dokumentaciji, te uvidu u graĊu s provedenih
arheoloških istraţivanja pavlinskog kompleksa u Šenkovcu.
13

osnovne smjernice o umjetniĉkom, knjiţevnom i glazbenom stvaralaštvu, koje se vezuje
uz ovaj crkveni red. Ukratko se opisuje i uloga pavlina u srednjem i visokom školstvu na
podruĉju današnje Hrvatske, nakon ĉega slijedi osnovni uvid u svakodnevni ţivot u
pavlinskim samostanima.
Aktualna spoznaja o razvoju pavlinskog samostana Blaţene Djevice Marije i svih svetih,
odnosno svete Jelene u Šenkovcu, prikazana je u trećem poglavlju. Tu se donose
povijesni podatci o utemeljenju, pokroviteljima, djelovanju i znaĉaju samostana,
njegovim posjedima, povlasticama, darovanjima i sl. Ovo poglavlje ukljuĉuje i pregled
urbara i popisa inventara samostana, podatke o njegovom ukinuću i izgledu koji prenose
povijesni izvori. U završnom dijelu donose se dosadašnje spoznaje o arhitekturi, podatci
o provedenim arheološkim istraţivanjima i tumaĉenjima arheoloških struktura, a kratko
je opisana i problematika njihove prezentacije.
U ĉetvrtom poglavlju donose se rezultati analitiĉke obrade povijesnih izvora, odnosno
nova spoznaja o pojedinim elementima povijesnog razvoja samostanskog kompleksa u
svim razdobljima njegova postojanja, ali je sagledana i sudbina samostanskog sklopa
nakon što ga pavlini napuštaju.
Analiza materijalnih ostataka arhitekture pronaĊene u arheološkim istraţivanjima donosi
se u petom poglavlju. Tu se definiraju pojedini segmenti samostanskog sklopa, koji se
zatim sagledavaju u kontekstu samostana kao jedinstvene funkcionalne arhitektonske
cjeline. Nakon toga slijede analiza pronaĊenih ukopa u arheološkim istraţivanjima i
sinteza pokretnih arheoloških nalaza.
Šesto poglavlje donosi zakljuĉne spoznaje o elementima razvoja samostanskog
kompleksa i smjernice za buduću prezentaciju arheoloških struktura in situ.
Nakon toga slijede u sedmom poglavlju popisi korištenih izvora i literature, te u osmom
prilozi. U prilozima se nalaze table (T. I. – XXXIV.) i katalog pokretnih arheoloških
nalaza (KAT. 1 – 336). Table sadrţe grafiĉku i foto - dokumentaciju koja nadopunjuje i
pojašnjava tekstualni dio, a u katalogu su popisani pronaĊeni pokretni arheološki nalazi s
osnovnim podatcima (materijal/tehnika, dimenzije, uvjeti nalaza, ĉuvanje/oznaka,
datacija, napomene i literatura). Na kraju, u devetom poglavlju, nalazi se saţetak rada na
slovenskom jeziku.

1.1.
Geografski i vremenski smještaj

Geografski gledano, MeĊimurje je smješteno na krajnjem sjeverozapadu Republike
Hrvatske, a površine je 730 kilometara kvadratnih. Danas ima ukupno 130 naselja, 22
općine i 3 grada, a prema dosadašnjim spoznajama moţemo zakljuĉiti da je dio današnjih
naselja formiran već u srednjem vijeku. Glavni grad je Ĉakovec, koji je ujedno i sjedište
MeĊimurske ţupanije. MeĊimurje se smatra jednom od najrazvijenijih regija u Republici
Hrvatskoj, a smješteno je na tromeĊi Republika Hrvatske, Slovenije i MaĊarske.
Zemljopisni poloţaj ove regije je na sjecištu prastarih putova, kojima su se u prošlosti
kretale brojne populacije od istoka prema zapadu i od sjevera prema jugu, a upravo je
ovakva komunikativnost predodredila i znaĉaj ove regije kroz povijest. MeĊimurje je
geografski odreĊeno rijekama Murom na sjeveru i sjeveroistoku, te Dravom na jugu, koje
mu svojim tokovima daju trokutastu formu. Kopnenu granicu ima samo sa Republikom
Slovenijom i to na zapadnoj strani. Zapadni dio MeĊimurja je breţuljkast kraj, koji se
prema istoku terasasto stapa s istoĉnim, ravniĉarskim dijelom ţupanije. Ovakve
geografske karakteristike bile su vaţan preduvjet naseljenosti ovog podruĉja još u
prapovijesti, te kontinuiranosti ţivota u njemu sve do danas.
14

Najstariji oĉuvani pisani dokumenti datiraju u srednjevjekovno razdoblje, a spominju ovu
regiju kao „otok.“ Upravo takva geografska determinacija uĉinila ju je sigurnom i gusto
naseljenom, što nam potvrĊuju brojni arheološki lokaliteti i pojedinaĉni arheološki
nalazi.

                   Poloţaj MeĊimurja        Karta MeĊimurja (BEDEKOVIĆ, J. (1782), izmeĊu stranica 198 i 199)
                                                                  pod 1. oznaĉena pozicija utvrĊenja u Ĉakovcu, a pod 2. lokacija
                                                                                ĉakoveĉkog pavlinskog samostana

U ovakvom, relativno sigurnom i tranzitnom okruţenju, utemeljen je u blizini Ĉakovca
1376. godine pavlinski samostan posvećen Blaţenoj Djevici Mariji i svim svetima, koji
je svoju prvobitnu sakralno - profanu namjenu zadrţao do ukinuća pavlinskog reda 1786.
godine. Nakon toga, poĉetkom 19. stoljeća gotovo u potpunosti se desakralizira, te
postaje privatna rezidencija, a o prvobitnoj sakralnoj namjeni svjedoĉi jedino svetište
samostanske crkve pretvoreno u privatnu grobnu kapelu. Iza sredine 19. stoljeća ovaj
kompleks gubi i taj rezidencijalni karakter, te se svodi na gospodarsku namjenu, ĉime
većina stambenog dijela ostaje neiskorištena ili se neadekvatno koristi, pa poĉinje
postupno propadati. Iz tog razloga već krajem 19. stoljeća nemamo oĉuvanih nadzemnih
ostataka samostanskog sklopa, osim jedne gospodarske graĊevine koja je srušena 1924.
godine, podruma u Varhelu koji je takoĊer kasnije uklonjen (T.V. 3) i svetišta
samostanske crkve, odnosno kapele svete Jelene koja nam se oĉuvala do danas (T.V. 1,
6; T.XXVII. 1 - 5).

1.2.
Pregled izvora

Korišteni izvori i dokumentacija za ovaj rad su na hrvatskom, maĊarskom, njemaĉkom i
latinskom jeziku, a razlikujemo neobjavljene i objavljene izvore. Oni relevantni tekstovi
koji nisu objavljeni ili prevedeni na hrvatski jezik, prevedeni su za potrebe ovoga rada.
Pavlinski samostan Ĉakovec, Conventus Paulinorum Chaktornyensis, djeluje na podruĉju
MeĊimurja u periodu od 1376. do 1786. godine. Nakon ukidanja pavlinskog reda arhiv
samostana su prilikom zapljene 1786. godine popisali kraljevski povjerenici. Tom su
prilikom bile formirane serije (fasciculi), najĉešće prema posjedima na koje se spisi
odnose, a unutar njih su spisi sloţeni kronološki. Taj arhiv bio je tada prebaĉen u
Ugarsku u arhiv Dvorske komore. Gradivo je bilo vraćeno u Zemaljski arhiv u Zagrebu
1849. godine, ali je 1885. godine bilo ponovo prebaĉeno u MaĊarski drţavni arhiv u
Budimpešti. MaĊarski arhiv unio je ĉakoveĉke spise pod svoju vlastitu oznaku, te su oni
tamo zavedeni od DL 32.807 do DL 32.971. Na temelju maĊarsko - jugoslavenskih
15

pregovora, gradivo je 1958. godine vraćeno u Hrvatsku. Danas se ĉuva u Hrvatskom
drţavnom arhivu u Zagrebu. GraĊu najvećim dijelom ĉine spisi pravno - imovinskog
karaktera kojima je samostan dokazivao pravo na darovane posjede i povlastice kao što
su darovnice i njihove potvrde, oporuke i legati, sajamske povlastice, ugovori, pitanje
ubiranja desetine, namire, te sudski spisi parnica pokretanih djelomice zbog sporova oko
meĊa posjeda.5 Arhivsko gradivo ovog samostana nalazi se u jedinstvenom fondu u
kojem su spisi numerirani od 1 do 219 (HDA - 645, Pavlinski samostan Ĉakovec).6
Zapisnik o ukinuću samostana ĉuva se u Arhivu Hrvatske akademije znanosti i
umjetnosti u Zagrebu, gdje je zaveden pod oznakom IV. d. 36. Sastoji se od 80 spisa, koji
su zajedno numerirani stranicama od 1 do 283. Isti Arhiv ĉuva i popis inventara
samostana iz 1782. godine i to pod oznakom IV. c. 49.7
Od pavlinskih pisaca bitan je Nikola Benger, koji je bio doktor filozofije i teologije, a iza
sebe je ostavio obiman knjiţevni rad od 16 djela, od kojih su tri objavljena, dok su ostala
oĉuvana u rukopisima.8 Glavno njegovo djelo vezano je uz povijest pavlinskog reda, a
njega je kao ljetopis zapoĉeo Andreas Eggerer, koji je izdao prvi svezak u Beĉu 1663.
godine pod nazivom Fragmen panis corvi proto - eremitici seu Reliquiae annalium eremi
- coenobiticorum Ordinis Fratrum Eremitarum s. Pauli primi Eremitae.9 Benger 1743.
godine objavljuje drugi svezak pod naslovom Annalium eremi – coenobiticorum Ordinis
s. Pauli primi Eremitae (volumen secundum, duos in libros partitum, quibus ab anno
Christi 1663 usque ad annum 1727 ejusdem Proto - Eremitici Ord.  Progressus) u kojem
daje ispravke i nadopunjuje Eggerera.10 U rukopisu je oĉuvano i Bengerovo djelo, koje je
zapravo monografija pojedinih pavlinskih samostana, pod općenitim nazivom Cronotaxis
monasteriorum ordinis fratrum eremitarum s. Pauli primi Eremitae.11
Za bolje poznavanje povijesti i umjetnosti MeĊimurja, kapitalno je djelo pavlina Josipa
Bedekovića objavljeno 1752. godine pod naslovom Natale solum magni ecclesiae
doctoris sancti Hieronymi (in ruderibus Stridonis occultatum, probatorum nihilominus
historicorum, et geographicorum opinionibus, ac brevis illycanae chronologiae
adjumento erutum atque cum vita ejusdem purpurati Dalmatae), koje se sastoji od dva
dijela. U prvom se autor osvrće na povijest, zemljopis i arhitekturu MeĊimurja, dok u
drugom govori o djelima svetog Jeronima.12
Najstarije spise vezane uz utemeljenje i djelovanje samostana koji je predmet ovog rada
objavio je Elemér Mályusz, koji donosi iscrpni izvod iz spisa ĉakoveĉkog samostana od
1376. do 1523. godine.13

1.3.
Pregled literature

Korištena literatura za ovaj rad je na hrvatskom, slovenskom, maĊarskom, njemaĉkom,
engleskom i latinskom jeziku. Sredinom 20. stoljeća poviješću pavlinskog reda u
Hrvatskoj bavio se Kamilo Doĉkal, ĉija opseţna djela naţalost nikada nisu objavljena,

5 Podatci dobiveni u Hrvatskom drţavnom arhivu u Zagrebu. Posebno se zahvaljujem naĉelniku Odsjeka za
starije arhivsko gradivo mr. sc. Ladislavu Dobrici na suradnji.
6 HDA – 643 – 646, HDA - 648, HDA – 651 – 652, HDA – 654 – 655 i HDA – 658 - 660; dio knjige koji
se odnosi na ovaj fond je izmeĊu stranica 43 i 87, kao i jedan umetnuti list izmeĊu stranica 88 i 89.
7 Zahvaljujem kolegici Nives Kangler iz  Arhiva Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti na suradnji.
8 BENGER, N. (Cathalogus).
9 EGGERER, A. (1663).
10 BENGER, N. (1743).
11 BENGER, N. (Chronotaxis).
12 BEDEKOVIĆ, J. (1752).
13 MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 124 - 131.
16

nego su ostala u rukopisima. Izuzetak je jedino povijest pavlinskog samostana u
Lepoglavi, koja je objavljena 2014. godine. On je obradio povijest svakog pavlinskog
samostana zasebno, što ukljuĉuje i samostan koji je predmet ovog rada. Kljuĉno nam je
njegovo djelo pod nazivom Povijest pavlinskog samostana svete Jelene u Ĉakovcu, koje
nastaje 1951. godine.14 U njemu je dat pregled povijesti ovog samostana, koji je dobiven
uvidom u povijesne dokumente i tada dostupnu literaturu. Uz tekst koji navodi povijesne
izvore rukom su dopisane njihove signature, ali dio njih nije toĉan. U poglavlju III. ovog
rada korišteni su podatci i prijevodi Kamila Doĉkala, ali se donose današnje signature
povijesnih izvora, kako se isti ne bi morali kasnije ponavljati. On takoĊer donosi opširan
saţetak Zapisnika o ukinuću samostana,15 ali ne navodi signature pojedinaĉnih spisa i
brojeve stranica, koji će u ovom radu isto biti navedeni u poglavlju III., kako se ne bi
dvostruko navodili isti podatci.
Problematikom pavlinskog reda na ovim prostorima bavila se izloţba postavljena 1989.
godine u Muzeju za umjetnost i obrt u Zagrebu, uz koju je izdan opseţan katalog i
zbornik radova pod nazivom Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786, koji je obuhvatio
sve aspekte njihova djelovanja od slikarstva, kiparstva, arhitekture, umjetniĉkog obrta,
knjiţevnosti, glazbe, prosvjete, ljekarništva, gospodarstva i sliĉno.16
Treba dodatno napomenuti da se radovima i istraţivanjima ovog samostanskog sklopa
nije bavilo mnogo autora. O provedenim konzervatorsko - restauratorskim radovima u
unutrašnjosti kapele svete Jelene podatke nam donosi Ivan Srša, a o provedenim
arheološkim istraţivanjima na lokalitetu Emil Laszowski, Josip Vidović i Branka
Kovaĉić, te dr. sc. Tajana Pleše.17 Za potrebe prezentacije lokaliteta mr. sc. Ksenija Petrić
i dr. sc. Tatjana Lolić izradile su konzervatorsku studiju.18 U literaturi i dokumentaciji i
povijesni i arheološki aspekt ovog kompleksa nedovoljno su obraĊeni, za razliku od
oĉuvanog gotiĉkog slikarskog ciklusa kojim su se bavili Ivan Srša, dr. Janez Balaţic, dr.
sc. Rosana Ratkovĉić i dr. Zsombor Jékely.19

1.4.
Nomenklatura gradiva

Ovdje se daje osnovno odreĊenje pojmova koji će se koristiti u radu, s time da su
obuhvaćene vaţnije osobe i relevantna mjesta, a donose se i objašnjenja pojedinih
znaĉajnijih pojmova koji se navode u tekstualnom dijelu.

-
ALTHAN, grof Mihael Ivan I. (1679 – 1722) bio je carski komornik, pravi tajni
savjetnik i vrhovni konjušnik. Kralj i car Karlo III. (VI). darovao je njemu i
njegovoj supruzi 25. svibnja 1719. godine, meĊimursko vlastelinstvo. Nakon
njegove smrti upravu nad vlastelinstvom preuzela je njegova supruga i suvlasnica
Ana Marija, a nakon nje, njihov sin grof Mihovil Ivan II., veliki ţupan Zaladske

14 DOĈKAL, K. (1951).
15 AHAZU, IV. d. 36.
16 ADAMĈEK, J. (1989), pp. 41 -  66.; CVITANOVIĆ, Đ. (1989a), pp. 111-126; CVITANOVIĆ, Đ.
(1989b), pp. 165 - 182; HORVAT, Z. (1989a), pp. 95 - 110; KRUHEK, M. (1989), pp. 67 - 94;
LUKINOVIĆ, A. (1989), pp. 367 - 372; SEKULIĆ, A. (1989a), pp. 31 - 40 i drugi.
17 SRŠA, I. (1991); SRŠA, I. (1992a); SRŠA, I. (1992b); SRŠA, I. (1993); SRŠA, I. (1996); SRŠA, I.
(1998), pp. 123 – 150; LASZOWSKI, E. (1924a); LASZOWSKI, E. (1924b); LASZOWSKI, E. (1928),
pp. 244 - 259; VIDOVIĆ, J. (1990); VIDOVIĆ, J. (1991a); VIDOVIĆ, J. (1991b); VIDOVIĆ, J. (1992a);
VIDOVIĆ, J. (1992b); VIDOVIĆ, J. (1993a); VIDOVIĆ, J. (1993b); VIDOVIĆ, J. (1994); VIDOVIĆ, J.
(1997); VIDOVIĆ, J. (1998); VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004); PLEŠE, T. (2012); PLEŠE, T. (2013).
18 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005).
19 SRŠA, I. (1991); SRŠA, I. (1992a); SRŠA, I. (1992b); SRŠA, I. (1993); SRŠA, I. (1996); SRŠA, I.
(1998); BALAŢIC, J. (2004); RATKOVĈIĆ, R. (2014); JÉKELY, Z. (2010).
17

ţupanije. Nasljednici obitelji prodali su vlastelinstvo grofu Jurju Feštetiću 1791.
godine.20
-
ALTHAN - roĊena PIGNATELLY, grofica Ana Marija (1689 – 1755)
supruga grofa Mihaela Ivana I., bila je mecena umjetnika i znanstvenika.
Pomagala je gradnju sakralnih objekata u MeĊimurju, a navodi se da je bila
donatorica pavlinskog samostana u Šenkovcu.21
-
CELJSKI (Cilli, Cillei), grof Herman II. (oko 1360 - 1435), ban ĉitave
Slavonije, sin Hermana I. i Katarine Kotromanić. U njegovo vrijeme obitelj
Celjski doţivljava ubrzani društveni i materijalni napredak. Kralju Sigismundu
spasio je ţivot 1396. godine u bitci kod Nikopolja, te mu je pomogao da se vrati u
Hrvatsko - Ugarsko Kraljevstvo. U znak zahvalnosti, kralj mu je 1397. godine
darovao Varaţdin, zatim veliki dio Zagorja, a 1405. godine stupa u zaloţni posjed
ĉitavog MeĊimurja. Dobivanjem posjeda na podruĉju Slavonije, obitelj Celjski
ušla je u krug hrvatske feudalne elite. Godine 1406. imenovan je banom, a
djelovao je i kao pouzdanik i diplomat kralja Sigismunda. U razdoblju od 1423.
do 1435. godine ponovno obnaša bansku duţnost.22
-
CELJSKI (Cilli, Cillei), grof i knez Fridrik II. (? - 1454), sin Hermana II.,
feudalni gospodar MeĊimurja i jedan od najbogatijih ljudi u kraljevstvu. Ţena mu
je bila Elizabeta Frankopan, a postoje sumnje da ju je 1422. godine dao ubiti,
kako bi se mogao vjenĉati sa Veronikom Desinićkom, ĉemu se oštro usprotivio
njegov otac. Bio je ban cijele Slavonije zajedno sa svojim sinom Ulrikom od
1445. do 1454. godine. Njemu se pripisuje izgradnja prvotne kapele svetog
Jeronima u Štrigovi.23
-
CELJSKI (Cilli, Cillei), grof i knez Ulrik II. (1406? – 1456) sin Fridrika II. i
Elizabete Frankopan. Vjenĉao se Katarinom, kćerkom srpskog despota ĐuraĊa
Brankovića. Banovao je samostalno od 1454. godine do svoje smrti u Beogradu
1456. godine. Njegova udovica prodaje velika imanja obitelji Celjski Ivanu
Vitovcu.24
-
ĈAKOVEC (Csáktornya, Csakaturnya, Tscakathurn, Tschakaturn), grad u
sjeverozapadnoj Hrvatskoj, danas sjedište MeĊimurske ţupanije. Od drvene
utvrde koja se na ovom mjestu spominje u 13. stoljeću razvija se s vremenom u
jaku fortifikaciju. Uz utvrdu se postupno formira naselje koje postaje trgovište, a
današnji izgled središta naselja većinom potjeĉe iz 18. i 19. stoljeća.
-
DALMATIKA, je izvorno bila vunena odjeća pastira iz Dalmacije, a od starina
to je liturgijsko ruho Ċakona. To je vanjska tunika ukrašena vezivom, s dugim
rukavima, koju Ċakon nosi povrh albe. Biskup ili opat mogu je nositi ispod
misnice za vrijeme pontifikalne sluţbe. Kada se razvuĉe ima oblik kriţa, pa
podsjeća na Kristovu muku. Simbol je spasenja, radosti i pravednosti.25

20 BOJNIĈIĆ, I. (1899), p. 3; HORVAT, R. (1944), pp. 198 – 201; KALŠAN, V. (1999), p. 17; ZALA
MEGYE ARCHONTOLÓGIÁJA (2000), p. 247.
21 BOJNIĈIĆ, I. (1899), p. 3; HORVAT, R. (1944), pp. 198 – 201; KALŠAN, V. (1999), p. 17.
22 HORVAT, R. (1944), pp. 44 - 47; DOĈKAL, K. (1951), pp. 22 – 24; BAŠ, F. (1951), pp. 7 – 22;
ŠANJEK, F. (2003), p. 340; KALŠAN, V. (2006), pp. 40 – 44; DOĈKAL, K. (2014), p. 52.
23 HORVAT , R. (1944), pp. 45 – 50; DOĈKAL, K. (1951), pp. 25 – 28; BAŠ, F. (1951), pp. 7 – 22;
KOZINA, A. (1978), pp. 16 – 18; KALŠAN, V. (2006), pp. 44 – 45; DOĈKAL, K. (2014), p. 57.
24 HORVAT, R. (1944), pp. 50 – 53; BAŠ, F. (1951), pp. 7 – 22; DOĈKAL, K. (1951), pp. 29 – 30;
KALŠAN, V. (2006), pp. 45 – 46; DOĈKAL, K. (2014), p. 57.
25 BADURINA, A. (1990), p. 192.
18

-
DRAŠKOVIĆ, grofica Jelena (1591 - 1646) bila je kćerka grofa Ivana I.
Draškovića Trakošćanskog, Ljutomerskog i Klenovniĉkog, koji je bio hrvatski
ban od 1596. do 1607. godine i ţene mu Eve Istvánffy. Ona je sestra grofa Ivana
II. Draškovića, koji je banovao od 1640. do 1646. godine, kada je postao ugarski
palatin. Suprug joj je bio grof Kristofor Banić (Bánffy) Donjelendavski, koji je
umro dvije godine prije nje. Bila je donatorica ĉakoveĉkog samostana.26
-
ERNUŠT (Ernusth, Ernusth de Csáktornya), Ivan I. (? - 1476) zvan „Hampo“,
bio je kraljev stalni bankar, a za svoje bankarske usluge stekao je mnoge titule i
imanja, koja je ili kupio ili dobio od kralja u zalog. Dana 20. studenog 1473.
godine imenovan je banom ĉitave Slavonije, a istodobno je došao u posjed
meĊimurskog vlastelinstva sa sjedištem u Ĉakovcu, zbog ĉega je dobio pridjevak
„ĉakoveĉki.“ Imao je dva sina, Ivana II. i Sigismunda. Sigismund je bio biskup u
Peĉuhu (Pécs), a Ivan II. ostao je na oĉevom posjedu u MeĊimurju, postavši
1508. godine, zajedno s Jurjem Kaniškim, hrvatskim banom. Nakon smrti 1519.
godine naslijedio ga je sin Franjo.27
-
ERNUŠT (Ernusth, Ernusth de Csáktornya), Franjo (? - 1526) bio je sin Ivana
II. Ernušta, a osim MeĊimurja posjedovao je i Koprivnicu, Prodavić (Virje) i
ĐurĊevac. Sudjelovao je u bitci na Mohaĉkom polju gdje je i poginuo. Iza njega
su ostala dva sina, Ivan III. i Gašpar. Ivan III. umire 1537. godine bez
nasljednika.28
-
ERNUŠT (Ernusth, Ernusth de Csáktornya), Gašpar (? – 1540?), bio je sin
Franje Ernušta. Sa svojim je banderijem sudjelovao u mnogim bitkama i vojnim
pohodima protiv Osmanlija. Oţenio se Anom, kćeri hrvatskog bana Petra
Keglevića. Budući da u braku nije imao djece, njegovom je naglom i nenadanom
smrću 1540. godine (prema nekim izvorima 1541. godine) izumrla ta plemićka
obitelj.29
-
FEŠTETIĆ (Festetics), grof Juraj (1755 – 1819), dugo je vremena bio visoki
ĉasnik i u vojnoj sluţbi. Bio je obrazovan, talentiran i vrlo sposoban ĉovjek.
Godine 1791. kupio je u MeĊimurju veliki posjed i time je povećao svoje
vlastelinstvo. Njegovo glavno središte na tom ogromnom imanju, koje se
prostiralo u nekoliko ţupanija, bio je Keszthely. Tamo je 1797. godine otvorio
gospodarsku školu, jer je znao da se gospodarstvo moţe unaprijediti samo
školovanim i struĉnim kadrovima.30
-
FEŠTETIĆ (Festetics), grof Eugen (1852 - 1933) bio je posljednji feudalni
gospodar MeĊimurja. Godine 1923. prodao je Ĉakoveĉko vlastelinstvo konzorciju
Slavonija d.d. iz Zagreba.31
-
HUMERAL (amikt, naglavnik), je platnen rubac, odnosno plašt s kapuljaĉom,
koji se stavlja oko vrata, ramena i pleća. Humeral ima znaĉenje da opominje
svećenika da se brani od napasti neĉistoga duha, te ga sjeća na rubac kojim su
vojnici pokrivali lice Kristovo kada su mu se rugali i udarali ga.32
-
JELENA KRIŢARICA (Helena Imperatrix), (oko 255 – 330), kršćanska
svetica, majka Konstantina Velikog, koja je posljednje godine ţivota posvetila

26 WAGNER, C. (1802a), pp. 25 – 26; DOĈKAL, K. (1951), p. 59.
27 WAGNER, C. (1802b), pp. 20 – 24; HORVAT, R. (1944), p. 57.
28 WAGNER, C. (1802b), p. 24; HORVAT, R. (1944), p. 57; PETRIĆ, H. (2015), p. 129.
29 Ibid.
30 ĈREP, J. (2012), p. 77; CSÉBY, G. (2013).
31 KALŠAN, V. (1999), p. 30; ĈREP, J. (2012), pp. 127 – 129.
32 BADURINA, A. (1990), p. 418.
19

dobrim djelima otkako je kršćanstvo postalo, ediktom njezina sina, sluţbeno
tolerirano u Rimskom carstvu. Osnivala je crkve u Svetoj zemlji i po legendi,
ondje otkrila kriţ na kojem je Krist bio razapet. Obiĉno je prikazuju kao postariju
matronu u kraljiĉinom ruhu s krunom. Drţi kriţ i ponekad tri ĉavla i ĉekić ili
model crkve Svetog Groba. Kriţ koji nose anĊeli javlja joj se u viziji. Kao lik
štovanja moţe stajati i uz Konstantina.33
-
KANIŢAJ (Kanizsay), braća Ivan, Nikola i Stjepan (14./15.stoljeće), Ivan je
bio nadbiskup u Ostrogonu (Esztergom), a prema tome i primas katoliĉke crkve u
Ugarskoj. Bio je na ĉelu urote protiv Sigismunda, a stao je na stranu Ladislava
Napuljskog.  Sigismund je u konaĉnici proglasio opći oprost svim urotnicima,
koji će ga priznati svojim kraljem, pa su tako primila amnestiju i sva tri brata
Kaniţaj. Kralj im je poveljom od 29. listopada 1403. godine zajamĉio sve njihove
ĉasti i posjedovanja, ali im već 1405. godine oduzima MeĊimurje, koje opet
pripada kralju.34
-
KAZULA, odnosno misnica, posljednji je komad liturgijskog ruha koji misnik
oblaĉi. Ona je vanjsko odijelo koje pokriva ostale odjevne predmete, a kao takvo
njezino simboliĉko znaĉenje je kršćanska ljubav i zaštita. Izvorno je to bio
zvonoliki ogrtaĉ bez rukava koji seţe od vrata do gleţnja, s otvorom za glavu na
vrhu. U kasnom srednjem vijeku dobiva izreze za ruke, a u baroku se na nju
stavlja bogati ornament od zlatnih niti i stakla, ĉime postaje teška. Boĉni dio
potpuno nestaje, a ostatak od dviju ploha sprijeda i straga skraćuje se do koljena,
te se zaobljuje. Obiĉno ima izvezen kriţ na straţnjoj strani, što podsjeća na
Kristovu muku.35
-
KEGLEVIĆ (Keglevics), Ana (?), supruga Gašpara Ernušta koja je nakon
muţeve smrti htjela MeĊimurje zadrţati za sebe, te je ĉakoveĉku utvrdu sa svojim
postrojbama zaposjeo njezin otac Petar Keglević. Kralj Ferdinand I. to nije
dozvolio, pa su, nakon višegodišnjih napetosti i oruţanog otpora, Keglevići 1546.
godine silom istjerani iz Ĉakovca, od strane grofa Nikole Zrinskog Sigetskog.36
-
KNEŢEVIĆ (Knezevich), barun Vinko (1755 – 1832) bio je pripadnik liĉke
plemićke obitelji koja je zamijenila svoja imanja u Lici za ona u MeĊimurju. Bio
je konjaniĉki general, vitez reda Marije Terezije 1799. godine, podmaršal i
podkapetan Kraljevine Hrvatske, Slavonije i Dalmacije, te 1815. godine vojni
guverner Venecije. U 42. godini postao je pukovnik, 1800. godine dobiva ĉin
general - bojnika, a 1808. godine promaknut je u generala. Pri umirovljenju je
promaknut u ĉin generala konjaništva Kraljevine. Oţenio se barunicom
Karolinom Högger 1793. godine u gradu Opavi u današnjoj Ĉeškoj. Imao je dva
sina,  Aleksandera (1810 -?)  i Konstantina (1811 -?), a navodi se i njegov sin
Ivo.37
-
LAMBERG, Fridrik (15. stoljeće), kapetan ĉakoveĉke utvrde, koji je zajedno sa
varaţdinskim biskupom Ivanom Vitezom 1464. godine dobio u zalog ĉakoveĉko i
štrigovsko vlastelinstvo. Postoje dvojbe oko prezimena; povijesni dokumenti
navode Lamberger, a Rudolf Horvat kao Lamberg. Kako je u suvremenoj

33 BADURINA, A. (1990), p. 296.
34 HORVAT, R. (1944), pp. 41 - 44.
35 BADURINA, A. (1990), pp. 407–408.
36 HORVAT, R. (1944), p. 60; KALŠAN, V. (2006), p. 56.
37 WURZBACH, C. (1864), pp. 147 –148; ZRÍNYI, K. (1905), p. 113; HORVAT, R. (1944), p. 241;
KALŠAN, V. (2006), p. 210; KALŠAN, V. (2008), p. 81; BRNARDIĆ, V. (2007), pp. 301 – 304.
20

literaturi općeprihvaćena upravo ova druga varijanta, ona će se koristiti u ovom
radu.38
-
LACKOVIĆ (Láckffy), Stjepan I.  (? – 1353), sin osnivaĉa obiteljske loze
Ladislava, bio je vojvoda erdeljski, a kasnije ban hrvatsko – slavonsko –
dalmatinski. Hrvatskim velikašem postaje nakon što mu 30. listopada 1350.
godine kralj Ludovik I. Anţuvinac daruje MeĊimurje, zajedno sa Ĉakovcem i
Štrigovom. Stjepan je već od rane mladosti boravio na kraljevom dvoru, gdje je
stekao štovanje kralja Karla Roberta i kralja Ludovika. U listinama dolazi kao
Stephanus filius Lachk, te nosi naslov wayvoda Transsylvanus et Comes de
Zonuk. On je izdašno pomagao kralju Karlu Robertu u ratovima, ali i njegovom
sinu Ludoviku, osobito u borbama za napuljsko kraljevstvo. Imao je titulu
erdeljskog (transilvanijskog) vojvode, gospodara pokrajine, koja je u ono vrijeme
bila sastavni dio Ugarskog Kraljevstva. Godine 1350. izabran je za bana
Hrvatske, Slavonije i Dalmacije i tu je duţnost obnašao do 1352. godine. Vršeći
najviše zapovjedne duţnosti, sudjelovao je u brojnim bitkama i ratovima koje je
vodio kralj Ludovik I. sredinom 14. stoljeća, meĊu kojima su bitke kod gradova
Averse i Napulja u današnjoj Italiji. MeĊimurje je u vlasništvu njegove obitelji do
1397. godine.39
-
LACKOVIĆ (Láckffy), Stjepan II. (?- 1397) sin Stjepana I. Lackovića, u
historiografiji poznat i kao Stjepan Lacković Ĉakoveĉki. Imao je niz titula,
odnosno obnašao je mnoge duţnosti, meĊu kojima su, uz naslov bana Hrvatske i
Dalmacije, bile: erdeljski (transilvanski) vojvoda, ugarski palatin, knez Zadra,
gospodar MeĊimurja i Ĉakovca, Zagorja, Keszthelyja (MaĊarska), zatim više puta
nakratko ţupan ugarskih ţupanija Zala, Veszprém i Győr. Hrvatski ban bio je u
dva navrata, i to u razdoblju od 1371. do 1372., te od 1383. do 1384. godine.
Pripisuje mu se osnutak pavlinskog samostana posvećenog Blaţenoj Djevici
Mariji i svim svetima kod Ĉakovca 27. kolovoza 1376. godine. U vrijeme otpora
„ţenskoj vladi“ Stjepan II. ustao je protiv Ludovikove udovice i kćeri, koja je bila
zaruĉena sa markgrofom Sigismundom Luksemburškim, te je stao na stranu
nezadovoljnika, što je naposljetku platio ţivotom 27. veljaĉe 1397. godine u
Kriţevcima.40
-
LACKOVIĆ (Láckffy), Dionizije, Nikola, Emerik i Ladislav (?) sinovi
Stjepana I. Lackovića. O njima imamo malo podataka, ali znamo da je Emerik bio
ugarski palatin od 1372. do 1375., te hrvatsko - dalmatinski ban 1383. i 1384.
godine. MlaĊa braća drţala su titulu kraljevskog konjušnika sve do 1395., a
Nikolin sin Andrija stradao je zajedno sa Stjepanom II. u Kriţevcima 1397.
godine. Treba napomenuti i da su Lackovići tijekom vremena stekli brojne
posjede, tako da su u vrijeme smrti kralja Ludovika I. bili jedna od najbogatijih
obitelji u kraljevstvu. Njihovi posjedi nalazili su se u petnaest ţupanija od
Transilvanije do granice sa Štajerskom.41
-
LEPOGLAVA, naselje u Varaţdinskoj ţupaniji u kojem je podno sjevernih
obronaka Ivanĉice smješten pavlinski crkveno - samostanski kompleks kojeg je

38 HORVAT, R. (1944), p. 57; DOĈKAL, K. (1951), pp. 29 – 30; KALŠAN, V. (2006), p. 47.
39 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 217; HORVAT, R. (1944), pp. 35 – 36; DOĈKAL, K. (1951), pp. 14 – 16;
ENGEL. P. (2001), pp. 182 – 183.
40 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 217; HORVAT, R. (1944), pp. 36 – 41; DOĈKAL, K. (1951), pp. 16 – 19;
KALŠAN, V. (2006), pp. 37 – 39; ZALA MEGYE ARCHONTOLÓGIÁJA (2000), p. 245; ENGEL. P.
(2001), pp. 182 – 189.
41 DOĈKAL, K. (1951), p. 15; ENGEL. P. (2001), pp. 182 – 188.
21

osnovao grof Herman II. Celjski oko 1400. godine. Danas se sastoji od crkve
Bezgrešnog zaĉeća Blaţene Djevice Marije i samostanskog sklopa. To je bio
jedan od većih pavlinskih samostana sa brojnim posjedima, koji je bio iznimno
znaĉajan za duhovnu i znanstvenu kulturu.
-
LÖBL, barunica Sofija (? – 1687) bila je druga ţena grofa Nikole VII.
Zrinskog.42
-
MANUTERGIJ, je laneni rubac koji svećenik koristi za brisanje ruku pred
oltarom.43
-
MONYOROKÉRÉK (Eberau, Eberava), grad u Istoĉnoj Austriji u Gradišću.
-
MONSTRANCA, (pokaznica, ostenzorij) izvorno se smatra svaka posuda u kojoj
se izlaţu Svete Moći. Kasnije je to ime ograniĉeno na prozirnu spremnicu u kojoj
se pogledima vjernika izlaţe posvećena hostija. Upotrebljava se kod
euharistijskih blagoslova i ophoda.44
-
PACIFIKAL, je kriţ na niskom stalku koji biskup ili svećenik u odreĊenim
prigodama nosi u ruci (kod blagoslova kuća i sliĉno), te njime blagoslivlja
vjernike.45
-
PLUVIJAL, (plašt) je najbogatije ukrašeno i najsveĉanije liturgijsko ruho. To je
prostran ogrtaĉ sašiven u obliku polukruga. Neobiĉno dugi ukrasni ovratnik
(kukuljica) pada s ramena na leĊa, po rubu prednjeg otvora teĉe izvezena rubna
vrpca, a uĉvršćuje se raskošno izraĊenom kopĉom. Boja plašta slijedi promjene
crkvene godine. Nosi se u ophodima i vrlo sveĉanim bogosluţjima. Simboliĉki
oznaĉava ĉistoću i dostojanstvo.46
-
PRYE DE, markiz Marchio – bio je vlasnik MeĊimurja u periodu od 1695. do
1702. godine. U tom razdoblju pokušao je sve posjede ĉakoveĉkog pavlinskog
samostana pripojiti ĉakoveĉkom vlastelinstvu, ali je to u konaĉnici sprijeĉio kralj
i car Leopold I.47
-
SUPERPELICEJ (košuljica, kota), je bijela lanena košulja koja seţe do
koljena. Njezini široki i naborani rukavi, kao i rubovi, ĉesto su ukrašeni ĉipkom.
Svojstven je niţim redovnicima, te se nosi kod razliĉitih obreda izvan svete mise i
to povrh talara. Simbol je ĉovjeka koji se obnovio u pravednosti i pravoj
svetosti.48
-
ŠENKOVEC (Senkocz, Senkovecz, Szentilona, Senkovec), naselje u središnjem
dijelu MeĊimurske ţupanije u neposrednoj blizini grada Ĉakovca.
-
ŠTRIGOVA (Strido, Stridó, Stridóvár, Stridau, Strigove), naselje smješteno u
sjeverozapadnom dijelu MeĊimurske ţupanije, 19 kilometara od grada Ĉakovca.
Na brdu Štrigovĉak iznad Štrigove nekada je stajala zidana utvrda, koja je već
sredinom 18. stoljeća bila ruševina, a danas od nje nemamo oĉuvanih nadzemnih
ostataka.
-
VITOVEC (Bitovec, Witowec, Wittowecz, Wittobecz), Ivan (? - 1468),
vojskovoĊa grofova Celjskih, koji kasnije postaje grof Zagorja i ban ĉitave

42 HORVAT, R. (1944), p. 121.
43 BADURINA, A. (1990), p. 392.
44 Ibid., p. 464.
45 Ibid., p. 445.
46 Ibid., pp. 461 – 462.
47 BEDEKOVIĆ, J. (1752),  p. 226; GÖNCZI, F. (1895), p. 44 DOĈKAL, K. (1951), pp. 99 – 100.
48 BADURINA, A. (1990), pp. 337 – 338.
22

Slavonije. Njemu je udovica Ulrika Celjskog, Katarina, prodala velike posjede
grofova Celjskih, što je ukljuĉivalo i gradove Ĉakovec i Štrigovu.49
-
ZRINSKI (Zrínyi), grof Nikola Sigetski (1508 – 1566), rodio se u Zrinu, a
nakon smrti starijeg brata Ivana 1541. godine postaje jedini nasljednik svih
obiteljskih imanja i posjeda. Od 1542. do 1557. godine bio je hrvatski ban, a
potom do smrti kapetan Sigeta i zapovjednik Ugarske juţno od Dunava. Titulu
grofa za sebe i svoje nasljednike stekao je 1554. godine, kada obitelj dobiva i
novi grb. Poginuo je braneći Siget 7. rujna 1566. godine, a njegova glava
pokopana je u crkvi ĉakoveĉkog pavlinskog samostana danas u Šenkovcu.50
-
ZRINSKI (Zrínyi), grof Juraj IV. (1549 – 1603), sin grofa Nikole Zrinskog
Sigetskog, veliki ţupan Zaladske ţupanije, roĊen je u Ĉakovcu, a oko 1570.
godine otvoreno je priznao da je protestant. Pripisuje mu se progon katoliĉkih
svećenika u MeĊimurju, te dovoĊenje protestantskih propovjednika. U njegovo
vrijeme Osmanlije su u dva navrata pustošile MeĊimurjem, te je on zbog toga
uvelike izgradio obrambeni sustav na Muri. Pripisuje mu se i osnutak tiskare u
Nedelišću koju je vodio Rudolf Hoffhalter. Poveljom od 29. svibnja 1579. godine
utvrdio je privilegije stanovnicima Ĉakovca, ĉime su stvoreni preduvjeti za razvoj
grada kao trgovišta.51
-
ZRINSKI (Zrínyi), grof Juraj V. (1599  – 1626), sin grofa Jurja IV. Zrinskog,
koji je bio odgojen u protestantskoj vjeri, ali je 1623. godine (?), zaslugom priora
ĉakoveĉkog pavlinskog samostana o. Ivana Bakića, prešao na katoliĉku vjeru. U
jesen 1622. godine imenovan je hrvatskim banom, a već iduće godine ratovao je s
Osmanlijama u okolici Knina, na Banovini i Posavini. Sudjelovao je u
Tridesetogodišnjem ratu gdje se istakao hrabrošću i vojniĉkom vještinom. U
vojnom taboru kod Poţuna 18. prosinca 1626. godine smrtno je stradao, a
pretpostavlja se, da ga je zbog zavisti otrovao vrhovni zapovjednik carske vojske
grof Albrecht Wallenstein. Iza njega su ostala dva malodobna sina, Nikola i
Petar.52
-
ZRINSKI (Zrínyi), grof Nikola VII. (1620 – 1664), sin grofa Jurja V. Zrinskog,
rodio se u Ĉakovcu, a školovao u Grazu i Trnavi. Bio je hrvatski ban, te veliki
ţupan Zaladske ţupanije, istaknuti pjesnik, pisac, strateg i diplomat, a u
Tridesetogodišnjem ratu odlikovan je titulom „general svih hrvatskih ĉeta.“ Bio je
izniman vojskovoĊa koji se istakao u bitkama s Osmanlijama, a od 1647. godine
do smrti zadrţao je bansku ĉast. Stradao je 18. studenog 1664. godine u
Kuršaneĉkom lugu u lovu na vepra. U Ĉakovcu je 1659. godine osnovao

49 HORVAT, R. (1944), pp. 53 – 56; DOĈKAL, K. (1951), pp. 29 – 30; KALŠAN, V. (2006), p. 47.
50 Detaljnije u: WAGNER, C. (1802a), pp. 155 – 156; PEROK, E. (1861); SALAMON, F. (1865), pp. 247
- 659; MESIĆ, M. (1866), pp. 39 - 298; SEBESTYÉN, G. (1896); BARABÁS, S. (1898); BARABÁS, S.
(1899); TAKÁTS, S. (1922), pp. 113 –123; HORVAT, R. (1944), pp. 60 - 61; BENDA, K. (1966), pp. 15 -
51; BENDA, K. (1993); KALŠAN, V. (1995); RATTKAY, J. (2001), pp. 209 – 215, 218; KALŠAN, V.
(2006), pp. 64 - 74; BESSENYEI, J. (2007), pp. 67 – 86; KALŠAN, V. (2008), p. 77; MIJATOVIĆ, A.
(2010); VARGA, Z. (2010); PÁLFFY, G. (2011), pp. 79 – 81,  PETRIĆ, H. (2015), p. 130. i drugi.
51 Detaljnije u: WAGNER, C. (1802a), pp. 157 – 159; HORVAT, R. (1944), pp. 61 –66; KALŠAN, V.
(1995); ŠTEFANEC, N. (2001); ZALA MEGYE ARCHONTOLÓGIÁJA (2000), p. 246; KALŠAN, V.
(2006), pp. 74 – 90; ŠTEFANEC, N. (2007), pp. 87 – 112 i drugi.
52 Detaljnije u: WAGNER, C. (1802a), pp. 159 – 160; HORVAT, R. (1944), pp. 66 – 70; KALŠAN, V.
(1995); RATTKAY, J. (2001), pp. 251 - 255; KALŠAN, V. (2006), pp. 95 – 97; ŠTEFANEC, N. (2007),
pp. 87 –112; PETRIĆ, H. (2015), pp. 130 - 131.  i  drugi.
23

franjevaĉki samostan. Pokopan je u ĉakoveĉkom pavlinskom samostanu koji se
danas nalazi u Šenkovcu.53
-
ZRINSKI (Zrínyi),  grof Petar IV. (1621 – 1671), sin grofa Jurja V. Zrinskog,
koji se rodio u Vrbovcu, a umro u Beĉkom Novom Mjestu (Wiener Neustadt).
Oţenio se groficom Katarinom Frankopan 1643. godine, s kojom je imao ĉetvero
djece, Jelenu, Ivana Antuna, Juditu Petronelu i Auroru Veroniku. Nakon smrti
brata Nikole postaje hrvatski ban. Zajedno sa svojim šurjakom Franom Krstom
Frankopanom vodio je borbu za prava Hrvatske, koju je zapoĉeo njegov brat
Nikola. Nakon duge istrage osuĊen je zajedno sa Frankopanom u Beĉkom Novom
Mjestu, te im je obojici odrubljena glava.54
-
ZRINSKI (Zrínyi),  grof Adam (1662 -1691) bio je sin grofa Nikole VII., veliki
ţupan Zaladske ţupanije, a poginuo je kao pukovnik carske vojske u bitci kod
Slankamena. Pokopan je u Beĉu.55

1.5.
Kratice

AHAZU
Arhiv Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti
Zagreb
AFSĈK
Arhiv Franjevaĉkog samostana
Ĉakovec
HDA
Hrvatski drţavni arhiv

Zagreb
HRZ
Hrvatski restauratorski zavod
Zagreb
KAZ
Kaptolski arhiv

Zagreb
KOVZ
Ministarstvo kulture Republike Hrvatske,
Uprava za zaštitu kulturne baštine,
Konzervatorski odjel u Varaţdinu

Varaţdin

53 Detaljnije u: WAGNER, C. (1802a), pp. 160 – 163; ŠIŠIĆ, F. (1908), pp. 9 – 32; KUKULJEVIĆ–
SAKCINSKI, I. (1869b), pp. 75 - 105;  HORVAT, R. (1944), pp. 70 – 121; KALŠAN, V. (1995);
ŠTEFANEC, N. (2000), pp. 387 – 402; RATTKAY, J. (2001), pp. 279 – 307; ZALA MEGYE
ARCHONTOLÓGIÁJA (2000), p. 247; KALŠAN, V. (2006), pp. 97 – 120; BITSKEY, I. (2007), pp. 113
– 136; KAPUN, V. (2011), pp. 51 – 62; KORADE, M. (2011), pp. 125 – 134 i drugi.
54 Detaljnije u: WAGNER, C. (1802a), p. 163; KUKULJEVIĆ –SAKCINSKI, I. (1868a), pp. 211 – 224;
RAĈKI, F. (1871), pp. 258 – 263; RAĈKI, F. (1873); ŠIŠIĆ, F. (1908), pp. 9 – 124; ŠIŠIĆ, F. (1926);
ŠIDAK, J. (1972), pp. 5 - 21; HORVAT, R. (1944), pp. 70 – 145; MIJATOVIĆ, A. (1992); KALŠAN, V.
(1995);  ŠTEFANEC, N. (2000), pp. 387 – 402; KURELAC, M. – LADIĆ, Z. (2005), pp. 130 – 143;
KALŠAN, V. (2006), pp. 97 – 130;  BLAŢEVIĆ, C. – COHA, S. (2007), pp. 137 – 164; PAJUR, F.
(2011), pp.  57 - 68; FILIPOVIĆ, I. (2011), pp. 203 –206 i drugi.
55 Detaljnije u: WAGNER, C. (1802a), p. 163; LASZOWSKI, E. (1937); HORVAT, R. (1944), pp. 157 –
158; KALŠAN, V. (1995); ZALA MEGYE ARCHONTOLÓGIÁJA (2000), p. 247; KALŠAN, V. (2006),
pp. 130 – 133; HAUSNER, G. (2007), pp. 165 – 180 i drugi.
24

MKF
Ministarstvo kulture Republike Hrvatske
Uprava za kulturni razvitak, Odjel za INDOK poslove
kulturne baštine, Fototeka kulturne baštine

Zagreb
MKP
Ministarstvo kulture Republike Hrvatske
Uprava za kulturni razvitak, Odjel za INDOK poslove
kulturne baštine, Planoteka kulturne baštine

Zagreb
MMĈ AO
Muzej MeĊimurja Ĉakovec, Arheološki odjel

Ĉakovec
MMĈ KPO
Muzej MeĊimurja Ĉakovec, Kulturno – povijesni odjel
Ĉakovec
MMĈ PO
Muzej MeĊimurja Ĉakovec, Povijesni odjel

Ĉakovec
MOL
Magyar Országos Levéltár

Budimpešta
NSK
Nacionalna i sveuĉilišna knjiţnica

Zagreb
OMF

Planoteka MaĊarskog zavoda za zaštitu spomenika

Budimpešta

ZML
Magyar nemzeti Levéltár Zala megyei levéltára

Zalaegerszeg

Skraćenice novĉanih jedinica:

for.  ̶  forint, ugarski forint

rajn. for.  ̶  rajnski forint, skraćeno „rajnški“

gr  ̶  groš

kr  ̶  krajcar

d  ̶  denar (denarius)

25

II.

PREGLED RAZVOJA PAVLINSKOG REDA U HRVATSKOJ OD
1244. DO 1786. GODINE

Pavlini su katoliĉki crkveni red, isprva pustinjaĉki, a zatim samostanski, koji je tijekom
višestoljetne povijesti usklaĊivao svoj ţivot i djelatnost s potrebama vremena,
društvenim i povijesnim odnosima pojedinih naroda, gradio samostane i crkve, otvarao
uĉilišta, te promicao znanost i umjetnost.56
Pavlinski red nije formalno osnovao sveti Pavao Pustinjak, nego je on bio uzor u kojeg su
se ugledali pustinjaci i slijedili ga u naĉinu ţivota. Poĉetkom 13. stoljeća u šumovitom
gorju Macsek, Pilis i drugdje u današnjoj MaĊarskoj bilo je pojedinaĉnih pustinjaka.
Postupno ih je povezivala ţelja da zajedniĉki mole i rade, a u nemirnim vremenima i
osobna sigurnost pridonijela je udruţivanju.57
Za osnutak pavlinskog reda bila je znaĉajna uloga ostrogonskog kanonika Euzebija, koji
se odrekao svog poloţaja i prikljuĉio pustinjacima u podbrĊu Pilis. Drţao je svojom
ţivotnom zadaćom ustrojiti zajedništvo okupljenih pustinjaka prema pravilima svetog
Augustina. On se još na ostrogonskoj sinodi 1256. godine potpisao kao prior prov. Ord.
S. Pauli primi Eremitae, magister Porse Canonicus Strigoniensis, archidiaconus
Nitriensis. Euzebije se 1262. godine uputio papi Urbanu IV. u Rim kako bi im vrhovni
poglavar odobrio redovniĉki ţivot. MeĊutim, crkveno poglavarstvo nalazilo je razloge
koji nisu pridonosili jednostavnom pravnom ustanovljenju reda. Kako redovnici nisu
imali stalnih pravila zajedniĉkog ţivota, prve privremene upute napisao im je peĉujski
biskup Bartolomej (1215), druge je napisao vesprimski biskup Pavao (1263), a treće
egerski biskup Andrija (1297). Kada je legat a latere pape Klementa V., kardinal Gentilis
de Monte Florido, stigao u Ugarsku 1308. godine dao je pustinjacima svojim dekretom
Quisaecularia Pravilo svetog Augustina. Pavlinski red sveĉano je za sve krajeve i na
svim podruĉjima gdje je bilo pavlinskih zajednica potvrĊen bulom Per sancte
contemplationis studium, koju je u Avignonu 16. studenog 1328. godine objavio papa
Ivan XXII.58

56 TKALĈIĆ, I. (1888), p. 85; SEKULIĆ, A. (1989a), pp. 31 - 32
57 Ibid.
58 Ibid.
26

2.1. Samostani u Hrvatskoj

O prvom pavlinskom, pustinjaĉkom domu poznato je da je 1215. godine (1216 ?)
peĉujski biskup Bartolomej odluĉio sagraditi crkvu na mjestu pod nazivom Iregh
(Patacs) posvećenu svetom Jakovu Apostolu i uz nju samostan, a da je kanonik Euzebije
utemeljio samostan svetog Kriţa u Pilisu.59
U današnjoj Hrvatskoj se spominju pavlinske redovniĉke kuće u Dubici (1244),
Remetama (1240), Baĉkom Monoštoru (1282), Slankamenu (1294), te samostan Blaţene
Djevice Marije kraj Ĉepićkog jezera u podnoţju Uĉke (1287). Samostan u Gariću
utemeljen je 1295. godine, ali postoje indicije da je zajednica formirana još 1272. godine.
Svi ovi samostani utemeljeni su sredinom i tijekom druge polovine 13. stoljeća, te ih
treba smatrati najstarijima u današnjoj Hrvatskoj. Tijekom 14. stoljeća formiraju se
samostani u Bakvi nedaleko Virovitice (1301), Zlatu (1303), Gvozdu (1348), Ljubotinu
(prije 1364), na brijegu Turan kod Udbine (1364), Strezi (1374), Ĉakovcu
(1375/navedena pogrešna godina), te samostan sv. Jelene kod Senja (1390). U 15.
stoljeću nastaju samostani u Lepoglavi (1400), Kamenskom (1404), Dobroj kući (1412),
Crikvenici (1412), Brinju (1476) i Zaţitnu (1490), dok benediktinski samostan sv. Petra
u Šumi dobivaju 1459. godine, a 1460. godine formira se redovniĉka kuća u Kruni, kao
njegova podruţnica. Redovniĉka kuća utemeljena je i na Klavaru u Istri 1466. godine.60
Na podruĉju današnje Hrvatske, te neposredno uz granicu u Sloveniji, Bosni i
Hercegovini i Vojvodini, do sada je poznato oko ĉetrdesetak lokacija na kojima su
formirani objekti pavlinskog reda, a prepoznati su kao matiĉni samostani, rezidencije sa
crkvom, sakralni objekti i pavlinske kuće. To su samostan svetog Benedikta u Bukovici,
svetog Kuzme i Damjana u Baškoj, Blaţene Djevice Marije u Brinju, svete Marije u
Crikvenici, Blaţene Djevice Marije i svih svetih, kasnije svete Jelene u Ĉakovcu, svete
Marije u Ĉepiću, svete Ane u Dobroj Kući, Blaţene Djevice Marije u Dubici, svete
Marije u Gariću, svete Marije u Kamenskom, svete Ane u Kriţevcima, Blaţene Djevice
Marije u Lepoglavi, svete Marije u Olimju, svete Marije na Ospu u Novom
Vinodolskom, Blaţene Djevice Marije u Pazarištu Donjem, svetog Petra na Petrovcu,
Blaţene Djevice Marije u Remetama kraj Zagreba, svetog Spasa na Spasovcu kod Senja,
svetog Nikole u Senju, svete Jelene sjeverno od Senja, svetog Petra u Slankamenu, svih
svetih u Strezi, svete Marije u Sveticama, svete Elizabete ispod Motovuna (?), svetog
Ivana u Lici (?), svetog Petra u Svetom Petru u Šumi, svetog Nikole na Gvozdu, svete
Marije u Turjanskom, te samostani u Orahovici i Remetincu (?). Imamo i pavlinske
rezidencije, a to su ona svete Marije na Klavaru, svete Marije u Kruni, svetog Jeronima u
Štrigovi, te rezidencija s kapelom Blaţene Djevice Marije u Veternici. Od sakralnih
objekata oĉuvala se kapela svetog Siksta kod Barata, uz koju je nekada stajala
samostanska kuća. TakoĊer treba napomenuti da toponimi Remeta, Remetsko ili Remete
gotovo uvijek znaĉe da su tu ţivjeli ili imali posjede redovnici remete, dakle pavlini.61
Pavlini su već od poĉetka bili dobro gledani na kraljevskom dvoru, pa su znali od
ugarskih kraljeva isposlovati razne povlastice. Tako je kralj Ladislav zvan Posmrtni
oslobodio 1455. godine pavlinske samostane u Lepoglavi, Gariću, Dobroj Kući, Dubici,
Bakvi, Remetama, Strezi, Kamenskom i Ĉakovcu, kao i njihove posjede i kmetove, svih
podavanja i bilo koje vrste poreza, što bi imali davati bilo njemu bilo banu. Sliĉnu
odredbu o osloboĊenju ovih samostana od bilo koje vrste poreza donio je i kralj Matija
Korvin 1458. godine, a takav odnos prema pavlinskom redu imali su i kasniji vladari.

59 SEKULIĆ, A. (1989a), pp. 33 - 34.
60 Ibid.
61 Detaljnije u KRUHEK, M. (1989), pp. 67 – 94.
27

Kralj Matija II. primjerice 1611. godine uzima pod posebnu kraljevsku zaštitu cijeli
pavlinski red, baš kao i car i kralj Ferdinand II. 1621. godine.62

2.2. Umjetniĉko stvaralaštvo

Srednjovjekovni pavlinski samostani u današnjoj Hrvatskoj mogu se prema geografskom
poloţaju podijeliti u tri grupe: slavonsku, hrvatsku i istarsku. Slavonska grupa uglavnom
odgovara rasprostiranju zagrebaĉke biskupije, hrvatska starim biskupijama u Krbavi,
Modrušu i Senju, a istarska obuhvaća Istru, te je teritorijalno  najmanja s najmanje
spomenika. U Dalmaciji je poznat samo jedan samostan i to u Vinjercu, ali taj lokalitet
nije istraţen.63
Najstariji samostani nastaju u okviru slavonske grupe, što je i logiĉno, obzirom na blizinu
MaĊarske. Vaţnu podgrupu slavonskih samostana ĉine oni osnovani krajem 14. i
poĉetkom 15. stoljeća, u koju spada i ĉakoveĉki samostan, koji se danas nalazi u
Šenkovcu. Objekti ove podgrupe najkvalitetnije su graĊeni i stilski su izjednaĉeni.
Centralno mjesto zauzima samostan u Lepoglavi i po oĉuvanosti i po svojoj ulozi unutar
pavlinskog reda. U hrvatskoj grupi samostani se kasnije osnivaju nego u Slavoniji i
skromnije su graĊeni, a oblikovanjem i naĉinom gradnje  prilagoĊavani su lokalnim
obiĉajima. U Istri su pavlinski samostani osnovani dosta kasno ili se barem kasno
spominju.64
Obzirom da je pavlinski red pustinjaĉki, te mu je skromnost, siromaštvo i kontemplacija
daleko od ljudi bila dio svakodnevnog ţivota, osnivaĉi pavlinskih samostana bili su mali
plemići, koji su na raspolaganju imali manja sredstva, što se odrazilo i na dimenzije
samostanskih zgrada, ali i na izvedbu koja je bila skromna. Na to ukazuju i klaustri, koji
su prosjeĉnih dimenzija 10,50 x 10,50 metara, za razliku od primjerice cistercitskog
Topuskog, gdje je klaustar dimenzija 21 x 21 metar. Većina pavlinskih samostana ima
objekte sa sve ĉetiri strane klaustra, što nije sluĉaj kod ostalih redova, gdje se na ĉetvrtoj
strani većinom nalazi zid. Pavlinski samostani formiraju se oko klaustra tako, da je na
juţnoj strani uvijek crkva, a na preostale tri samostanske zgrade. Uz zapadno proĉelje
ĉesto je zvonik, a uz svetište u istoĉnom traktu nalaze se sakristija i kapitularna dvorana,
dok su crkve uvijek jednobrodne.65
Druga vaţna faza izgradnje pavlinske arhitekture pripada baroknom razdoblju. Poĉetkom
17. stoljeća pavlini sreĊuju svoja vlastelinstva, bore se za povratak na svoje
srednjovjekovne posjede u Slavoniji i Vojnoj krajini, za otete posjede u najsiromašnijim
predjelima Like i na opustjelim zemljištima. Obnavljaju i kadrovima osposobljavaju
samostane uz more u vinodolskom kraju i Istri, te na posjedima koji su se nalazili na
teritoriju Mletaĉke Republike. Prekretnici, nakon koje slijedi stvaralaĉki i kulturni uspon,
prethodilo je odvajanje od Ugarske provincije, te formiranje samostalne redodrţave, u
kojoj Lepoglava postaje matiĉna kuća. Prilikom obnove crkava i samostana, pavlini su se
dokazali kao poštovatelji tradicije, „konzervatori,“ koji obnavljaju i rekonstruiraju
oštećene objekte i što je više moguće ĉuvaju staro tkivo, identitet spomenika, koristeći se
estetskim vrijednostima nasljeĊa. Najbolji primjer je gotiĉka crkva u Lepoglavi, koja je
produljena za dva jarma, nad kojim su svodna polja svoĊena rebrasto mreţastim svodom
po uzoru na svod laĊe. Drugaĉija je situacija sa samostanom u Lepoglavi, koji je bio

62 DOĈKAL, K. (2014), pp. 67 – 68, 117 – 118, 151 - 152.
63 HORVAT, Z. (1989a), p. 95.
64 Ibid.
65 Ibid., pp. 95 - 109.
28

oštećen, te je izgraĊen novi, sa dvokatnim zgradama, prostranim klaustrom okruţenim
arkadnim hodnicima i velikim zajedniĉkim prostorijama.66
Osim samostanskih kompleksa s crkvama, pavlini podiţu i profane graĊevine, odnosno
kurije na svojim vlastelinstvima, stambene zgrade za nadglednike imanja i druţinu,
manje rezidencije i gostinjce, u gradovima kuće i reprezentativne rezidencije, brojne
gospodarske zgrade, hangare, štale, kovaĉnice i mlinove. Posebno su bili znaĉajni njihovi
gostinjci za prihvat vaţnijih gostiju i gostionice za putnike i hodoĉasnike, jer su oni
ostvarivali novĉanu dobit samostanima. Pavlinski kompleksi predstavljaju najviši domet
naše autentiĉne umjetnosti u rasponu od 500 godina.67
Njihovo propadanje poĉinje nakon ukinuća reda, jer Vjerozakonska zaklada koju je
osnovao car i kralj Josip II. nije bila u stanju upravljati imanjima. Dragocjenosti su
zaplijenili austrijski fisk i Dvorska komora, a rasprodajom su usitnjena dobro uzdrţavana
gospodarstva.68
U slikarstvu baroknog perioda pavlinski krug razvija autentiĉan naĉin slikanja u svjeţoj
paleti kontrastnih boja, s probranom tematikom i pod utjecajem vodećih slikara
pavlinskog reda. Umjetniĉka djela koja tada nastaju ĉine izdvojenu skupinu, koja se
razlikuje od ostalih djela na našem podruĉju već i zbog toga što su nastala u izoliranom
krugu umjetnika upućenih na meĊusobna iskustva. Poznata su nam imena uglavnom
vodećih slikara, a izvori ponekad spominju njihova djela. Dakako da je bilo više majstora
vještih u polikromiji mobilijara i crkvenog inventara, koji su s manje talenta slikali
prizore na ukladama ormara, vratima, propovjedaonicama i slike svetaca na simpatiĉan,
prisan naĉin. Umjetnici su se okupljali u samostanima koji su se obnavljali i mijenjali su
mjesto boravka.69
Krajem 17. i poĉetkom 18. stoljeća radi se intenzivno u Lepoglavi, Sveticama kod Ozlja i
Kriţevcima. U Sveticama je na ukladama sakristijskog ormara izveden ĉudesan prizor
Navještenja, a u donjem dijelu vaze s bokorima ruţa, karanfila i tulipana (egzotiĉnog
nizozemskog cvijeta što ga u naše slikarstvo mrtve prirode uvode upravo pavlini). Vaze s
cvijećem omiljena su tema i kod vodećih slikara, a pavlini ih slikaju kroz gotovo dva
stoljeća. Oĉuvane su i dvije oltarne slike s poĉetka 18. stoljeća, Poklonstvo kraljeva s
atike oltara svetog Nikole i tondo sa Svetom Obitelji na atici oltara svetog Ivana
Nepomuka u Sveticama. Od deset antependija koji se spominju 1782. godine, oĉuvano je
njih pet na menzama oltara. Slikanje antependija posebna je tema kojom se pavlini bave.
Iz Svetica potjeĉe i realistiĉki ţivo naslikan portret grofa Petra Zrinskog, koji je tamo
utemeljio samostan.70
Tematika i naĉin slikanja pavlinskih slikara ponajviše ovise o specifiĉnoj ikonografiji
koju propisuju pavlinski teolozi. Prvenstveno se interpretira sveti Pavao Pustinjak u
zelenoj kostrijeti i sveti Antun Pustinjak, te obavezno palma, stablo ţivota u pustinji.
Zatim spilja, a na pavlinskom grbu i gavran što donosi kruh, te dva lava. Pavlini štuju
kult Blaţene Djevice Marije, posebno Majke Boţje Ţalosne, povezane s tematikom
Kristove Muke, gdje dolazi do izraţaja naglašena ekspresivnost njihova slikarstva.
Uvode štovanje Majke Boţje Ĉenstohovske. Vodeći samostani imali su oltare s ikonom
crne Madone.71

66 CVITANOVIĆ, Đ. (1989a), pp. 111 - 123.
67 Ibid.
68 Ibid.
69 Ibid., pp. 165 – 178.
70 Ibid.
71 Ibid.
29

Jedan od vodećih slikara Gabrijel Taller, tijekom druge polovine 18. stoljeća prelazi iz
Lepoglave u Kamensko, gdje se obnavlja oprema samostana i crkve. Većinom je slikao
na drvu i platnu, bio je i grafiĉar i minijaturist, te takoĊer sklon dekoraterskim radovima.
Njegov prvi poznati rad je portret svetog Jeronima za knjigu Josipa Bedekovića, Natale
solum... Pripisuju mu se brojni radovi, meĊu kojima i slika svetog Pavla Pustinjaka s
pavlinima i prikazom samostana svete Jelene kod Ĉakovca (T.I. 5, 6). U Istarsko –
vinodolskoj provinciji jedan krug umjetnika redovnika izvodi ĉitave ansamble tijekom
druge polovine 18. stoljeća.72
Slikarstvo pavlinskog kruga oĉuvalo se fragmentarno, a najbolji eksponati i dragocjenosti
zaplijenjeni su, razneseni i prodani, a o njima nam svjedoĉe popisi inventara sastavljeni
prije zatvaranja samostana.73
Svoj najviši doseg pavlinsko je zidno slikarstvo poluĉilo sredinom 18. stoljeća i to pod
vodstvom Ivana Krstitelja Rangera, a po koliĉini slikarske baštine prednjaĉi Lepoglava s
okolicom. Prostorni okvir tog slikarstva obuhvaća ĉitavu provinciju, a izvori spominju
djelovanje pavlinskih slikara u većini njihovih objekata, što potvrĊuju malobrojna
oĉuvana djela. Ovo slikarstvo moţe se podijeliti u tri osnovna razdoblja.74
O zidnom slikarstvu prvog razdoblja imamo podatak da je Jelena Pataĉić – Ruĉić dala
1680. i 1692. godine ukrasiti štukaturama i slikama kapelu Majke Boţje Remetske, koje
danas više nema. Istovremeno je i na gotovo isti naĉin dala ukrasiti kapelu svetog Franje
u zagrebaĉkom Franjevaĉkom samostanu na Kaptolu.75
Jedan od bitnih problema pavlinskog slikarstva je ĉinjenica da slikari gotovo u pravilu ne
potpisuju svoja djela. Slikari pavlini bili su naime iskljuĉivo braća laici, a ne redovnici, te
su kao takvi imali podjednak tretman kao i ostali umjetnici i braća laici, kuhari, vrtlari,
postolari i sliĉno. Matiĉne knjige od kraja 17. stoljeća za svakog redovnika donose
osnovne podatke, te zanimanje. Tako doznajemo da slikari pristupaju u red kao laici u
dobi od oko 30 godina, kao umjetniĉki izgraĊene osobe. Prema podatcima iz matiĉnih
knjiga i vremenu izvoĊenja većih zahvata, mogu se rekonstruirati pojedini slikarski
ciklusi. Najraniji poznati pavlinski slikar kod nas je Luka Markgraf (primljen u red 1694.
godine, umro 1704. godine), koji je lepoglavski samostan opremio portretima zasluţnih
pavlina. Slike u medaljonima lepoglavske knjiţnice pripisuju se Franji Bobiću (primljen
u red 1708. godine, umro 1728. godine).76
Drugo razdoblje obiljeţilo je stvaralaštvo Ivana Krstitelja Rangera (roĊen u Götzensu u
Tirolu 1700. godine, a umire u Lepoglavi 1753. godine), koji u naše krajeve unosi zrelo -
barokni slikarski duh i svojim iluzionizmom razbija sve arhitektonske okvire. Doveo je
pavlinsko slikarstvo do vrhunca, a svojim je talentom, znanjem i sposobnošću snaţno
djelovao na svoje suvremenike i sljedbenike. Pretpostavlja se da se prvi puta javlja u
Mariji Koruškoj (1726), a da nakon toga radi u Olimju (1728) i Lepoglavi (1729).77

Od djela koja se sa sigurnošću pripisuju Rangeru su:
-
Sveti Ivan na Gorici, svetište, 1731. godine;78
-
Lepoglava, ljetni refektorij, 1733. godine;79

72 CVITANOVIĆ, Đ. (1989a), pp. 165 – 178.
73 Ibid.
74 MIRKOVIĆ, M. (1989), pp. 127 – 133.
75 Ibid.
76 Ibid.
77 Ibid.
78 KOVAĈEVIĆ, J.. (2004a), pp. 60 –62; MIRKOVIĆ, M. (1989), p. 153; MIRKOVIĆ, M. (2004), p. 36.
79 MIRKOVIĆ, M. (2004), pp. 36, 50.
30

-
Lepoglava, samostanska crkva, freske na pjevalištu, 1735. – 1737. godine;80
-
Varaţdin, franjevaĉka crkva, kapela svetog Antuna Padovanskog, prije 1738.
godine;81
-
Olimje, samostanska crkva, svetište, 1739. -1740. godine;82
-
Lepoglava, zimski refektorij, 1739. -1740. godine;83
-
Belec, zavjetna crkva svete Marije Snjeţne, 1740. -1743. godine;84
-
Lepoglava, samostanska crkva, svetište, 1742. -1743. godine;85
-
Štrigova, crkva svetog Jeronima, svetište, 1744. -1749. godine (T.XXXII. 2);86
-
Remete, samostanska crkva, 1745. -1748. godine;87
-
Donja Voća, ţupna crkva svetog Martina, 1749., moţda 1751. godine;88
-
Varaţdin, franjevaĉki samostan, ljekarna, 1750. godine89
-
Purga Lepoglavska, kapela svetog Jurja, 1750. godine;90
-
Kamenica, kapela svete Helene, 1751. godine;91
-
Donja Voća, ţupna crkva sv. Martina, suradnici dovršavaju njegov rad, 1753.
godine.92

Najveći dio Rangerovih ikonografskih programa posvećen je Mariji, što je posve
razumljivo za crkve posvećene Bogorodici, ali ona je u središtu, ili je barem jako prisutna
i u drugim objektima. U razradi marijanskih programa u Lepoglavi, Olimju, Remetama,
Mariji Koruškoj, Mariji Snjeţnoj i Mariji Lauretanskoj (danas sveta Helena) u Kamenici,
ali i u programima u svetom Ivanu na Gorici, svetom Stjepanu u Belcu, svetom Jeronimu
u Štrigovi i svetom Jurju u Purgi Lepoglavskoj, pokazao je Ranger sve svoje poznavanje
suvremenog talijanskog i srednjoeuropskog slikarstva, principa komponiranja i vještinu
korištenja mitoloških alegorija u tumaĉenju teoloških sadrţaja. Posebnu snagu njegovim
likovima daje gotovo skulpturalno oblikovanje tijela. Skala njegovih boja s profinjenom
uporabom plavih, ţutih i crvenih tonova sa zelenkastim sjenama inkarnata i naglašenim
bjelooĉnicama s vremenom postaje svjetlijom. On nije bio iskljuĉivo fresko slikar, a
oĉuvalo se nekoliko njegovih tabelarnih slika (oltarne slike, uklade i sliĉno). Pod
Rangerovim vodstvom djelovalo je nekoliko razliĉitih skupina slikara, te su oni i nakon
njegove smrti nastavili njegovo slikarstvo, preuzimajući elemente stila i tehnike,
izraĊujući kopije i koristeći njegove skice i predloške.93
Treće razdoblje obuhvaća period nakon Rangerove smrti, kada se postupno gasi slikarska
radionica sa sjedištem u Lepoglavi. Radove na nedovršenim zidnim slikama preuzima
Lerchinger, a danas mu se pripisuju i neka djela za koje se ranije drţalo da su Rangerova.
Manje nadareni slikari nauĉeni kod Rangera nisu svladali zanat i kompozicijske sheme

80 MILOŠEVIĆ, S. (2004a), pp. 74 – 113; MIRKOVIĆ, M. (1989), pp. 154 – 156; MIRKOVIĆ, M. (2004),
p. 36.
81 KOVAĈEVIĆ, J. (2004b), pp. 114 –116; MIRKOVIĆ, M. (2004), p. 50.
82 MILOŠEVIĆ, S. (2004b), pp. 120 –135; MIRKOVIĆ, M. (2004), pp. 38 – 40.
83 MIRKOVIĆ, M. (1989), p. 133.
84 KOVAĈEVIĆ, J. (2004c), p. 136; MIRKOVIĆ, M. (2004), p. 40
85 MILOŠEVIĆ, S. (2004a), pp. 74 –113; MIRKOVIĆ, M. (2004), pp. 36 –38.
86 KOVAĈEVIĆ, J. (2004d), pp. 162 – 176; MIRKOVIĆ, M. (2004), p. 42.
87 KOVAĈEVIĆ, J. (2004e), pp. 178 – 194; MIRKOVIĆ, M. (2004), pp. 42 – 44.
88 MILOŠEVIĆ, S. (2004c), pp. 156 –161; MIRKOVIĆ, M. (2004), p. 50.
89 MILOŠEVIĆ, S. (2004e), pp. 218 – 227; MIRKOVIĆ, M. (2004), p. 44.
90 MILOŠEVIĆ, S. (2004d), pp. 196 –217; MIRKOVIĆ, M. (2004), pp. 44 – 46.
91 KOVAĈEVIĆ, J. (2004f), pp. 228 –240; MIRKOVIĆ, M. (2004), pp. 46 –50.
92 MIRKOVIĆ, M. (1989), p. 156.
93 Ibid., pp. 153 - 159.
31

koristili kao polazište za vlastitu invenciju, nego su se zadovoljavali da njihovim
variranjem stvaraju dopadljive, prvenstveno dekorativne cjeline. Ukinućem reda dolazi
do osipanja pavlinskih umjetnina, a danas se nije oĉuvao niti jedan nedirnuti prostor koji
bi zorno mogao svjedoĉiti o izgledu jedne pavlinske umjetniĉke cjeline i o dometu tog
slikarstva.94
Pojam pavlinske umjetnosti u našim krajevima u vrijeme baroka poprimio je jasne obrise
do sada samo na polju arhitekture i slikarstva, dok pitanje specifiĉne komponente
kiparskih djela koje bi opravdale pojam „pavlinskog kiparstva“ i dalje ostaje otvoreno.
Pavlinski red veliku je paţnju posvećivao ureĊenju unutrašnjosti svojih crkava, te je
postavljao visoke zahtjeve za umjetnike i obrtnike koji su izraĊivali crkveni namještaj. O
tome svjedoĉe oĉuvani oltari i propovjedaonice, koji svojim kipovima i slikama, te
arhitektonskom konstrukcijom i ornamentikom odaju mjene stilskih razdoblja 17. i 18.
stoljeća, ali i govore mnogo o umjetniĉkim teţnjama reda. Unutrašnjost pavlinskih
crkava odaje likovnu kulturu i tradiciju uz ĉesto profinjenu ljepotu oblika, što kiparska
djela, nastala za potrebe pavlinskog reda, izdvaja iz tokova pokrajinskog kiparstva i
pridruţuje umjetniĉkim dostignućima razvijenijih sredina.95
Imena pavlinskih kipara u izvorima su malobrojna, što nikako ne odgovara velikom broju
raznovrsnih majstora što se naslućuju iza brojnih  oĉuvanih cjelina i fragmenata. Kipovi
na oltarima ĉesto odaju ruke više kipara, koji su oĉito djelovali unutar jedne radionice i
identiĉne likovne tradicije. Općenito se moţe reći da se u cjelokupnom kompleksu
kiparstva vezanog uz red pavlina u 17. i 18. stoljeću, ne moţe ustanoviti kontinuitet neke
stilski ujednaĉene kiparske radionice tijekom duljeg vremenskog perioda. Nema indicije
da su pavlini teţili tradicionalnom njegovanju kiparske umjetnosti u sklopu svog reda, s
umjetnicima iz kruga redovnika. Koristili su domaće majstore, ali i one iz udaljenijih
umjetniĉkih središta.96
MeĊutim, iako nam utjecajnije pavlinske radionice nisu poznate, zasigurno su pavlini
imali odluĉujuću rijeĉ pri odabiru predloţaka po kojima su stolari radili arhitektonsku
konstrukciju oltarnih retabla ili propovjedaonica. Njihov utjecaj primjećuje se posebno
pri odreĊivanju ikonografskih programa oltara, propovjedaonica i crkvenih fasada. Od
crkvenog inventara 17. stoljeća malo tog je oĉuvano, a najstariji poznati primjer je oltar
svete Notburge u drugoj desnoj boĉnoj kapeli Marijine crkve u Sveticama kod Ozlja,
datiran u 1631. godinu.97
Na prijelazu 17. u 18. stoljeće kiparstvo je u pavlinskom krugu doţivjelo stvaralaĉki
vrhunac, a tada nastaje niz oltara u pavlinskim crkvama na potezu Olimje - Svetice.
Najvjerojatnije je to bila pavlinska kiparska radionica, jer je glavnina djela nastala za
crkve pavlina. Tada nastaju oltari svetog Kriţa i svetog Antuna Opata u Olimju (1675),
oltar u svetištu (kraj 17. stoljeća) i oltar svetog Nikole u pavlinskoj crkvi u Sveticama
(1700), oltar svete Marije u Olimju (1712) i glavni oltar ţupne crkve u Sisku iz 1714.
godine (danas u Jasenovcu). Tijekom prve polovine 18. stoljeća u heterogenim crkvenim
inventarima bljesne ponekad neki oltar, propovjedaonica ili kip, kao djelo suvremenih
kipara iz Zagreba ili Varaţdina, ali majstori ostaju anonimni.98
Zanimljiva je koncentracija dobrih kiparskih ostvarenja tijekom petog desetljeća 18.
stoljeća koja potjeĉu iz zagrebaĉkih radionica, a tada nastaje i glavni oltar u crkvi svetog
Jeronima u Štrigovi. Jedan od znaĉajnijih kipara 18. stoljeća svakako je Alexius Königer,

94 MIRKOVIĆ, M. (1989), pp. 153 - 159.
95 BARIĈEVIĆ, D. (1989), pp. 183 – 186.
96 Ibid., pp. 183 – 186.
97 Ibid.
98 Ibid., pp. 186 – 218.
32

koji je za pet oltara i propovjedaonicu u ţupnoj crkvi u Lepoglavi izradio 22 velike
drvene skulpture, brojne velike i male anĊele i krilate anĊeoske glavice, te cijeli niz većih
i manjih reljefnih prizora sloţenog ikonografskog sadrţaja. Jedini mramorni oltar u
pavlinskim crkvama u sjeverozapadnoj Hrvatskoj je glavni oltar crkve u Remetama kraj
Zagreba iz 1707. godine. Znatan je doprinos pavlina kamenoj baroknoj plastici u našim
krajevima, a ona je uglavnom koncentrirana na crkvenim proĉeljima ili je rasporeĊena u
neposrednoj blizini samostanskog kompleksa. MeĊu pavlinskim crkvama posebno su
bogate kamenom plastikom one u Lepoglavi, Remetama i svetom Petru u Šumi.99
Osim dostignuća u slikarstvu i kiparstvu, u pavlinskim samostanima znaĉajnu ulogu
igraju orgulje, pa im pavlini posvećuju posebnu paţnju. Na orguljama se nije pratilo
samo redovito bogosluţje, nego i svakodnevni oficiji koje su redovnici pjevali okupljeni
oko orgulja. Od malog broja oĉuvanih pavlinskih orgulja najznaĉajnije, te umjetniĉki i
povijesno najvrjednije su (druge po redu) orgulje u Lepoglavi, koje nastaju 1649. godine.
One su ujedno i najstariji oĉuvani instrument na podruĉju Hrvatske. To je dragocjeno
umjetniĉko djelo juţnonjemaĉke, najvjerojatnije austrijske škole.100 Kapitalna djela
orguljarstva na našem tlu ĉine još, uz orgulje u Lepoglavi, one u Sveticama i svetom
Petru u Šumi.101
U kontinentalnom dijelu Hrvatske riznice pavlinskih samostana prednjaĉile su po svojem
bogatstvu i raskoši. Do ukinuća reda ĉuvale su brojne dragocjenosti crkvenog zlatarstva
od gotike do samog kraja 18. stoljeća. Pavlini su uţivali veliku naklonost najznaĉajnijih
magnata i velikaša, koji su ih obilno potpomagali i darivali bogatim poklonima, a vrlo
ĉesto su se ti isti donatori pokapali u pavlinskim crkvama.102
Najbogatiji pavlinski samostan bio je onaj u Lepoglavi, a njegova riznica odnešena je 20.
oţujka 1786. godine iz Lepoglave u ĉetiri sanduka. Saĉinjavalo ju je devet srebrnih
raspela, 28 srebrnih i pozlaćenih kaleţa, dvije srebrne kadionice, ĉetiri relikvijara, deset
svijećnjaka, šest vjeĉnih svjetala, jedna monstranca, sedam kruna, deset srebrnih kipova,
36 srebrnih ţlica, više vrĉeva, zdjela i posudica za vino i vodu, te tri srebrom okovana
misala.103
Pavlinski samostani u našim krajevima bili su bogato opremljeni i dragocjenim crkvenim
ruhom, što doznajemo iz popisa crkvenih inventara, meĊutim malo toga ostalo je
oĉuvano. Dragocjenosti navedene u pavlinskim samostanima bile su konfiscirane i
otpremljene u Budim. Tako doznajemo da je iz Lepoglave odneseno  trideset kazula, više
dalmatika, pluvijala i drugih tekstilnih predmeta. MeĊu njima je bio i plašt Matije
Korvina, koji je bio tako vrijedan da je nošen jedino na Tijelovskoj procesiji.104
Obzirom na strahovito devastirane riznice ukinutih pavlinskih samostana u Hrvatskoj, ne
moţemo na temelju do danas oĉuvanih i malobrojnih ostataka tih riznica steći pravi
dojam nekadašnjeg bogatstva i vrijednosti umjetnina i dragocjenosti, koje su zajedno s
raskošnom arhitekturom i opremom tih crkava predstavljale nedjeljivi dio umjetnosti i
kulture u tadašnjoj kontinentalnoj Hrvatskoj.105

99 BARIĈEVIĆ, D. (1989), pp. 186 – 218.
100 ŠABAN, L. (1989), pp. 323 - 324.
101 MEDER, J. (1989), pp. 225 - 338.
102 LENTIĆ, I. (1989), pp. 237 - 243.
103 Ibid.
104 IVOŠ, J. (1989), pp. 249 - 251.
105 LENTIĆ, I. (1989), p. 243.
33

2.3. Knjiţevna djelatnost

U našim krajevima pavlini su se i u liturgiji i u javnom ţivotu podjednako sluţili
latinskim i hrvatskim jezikom. Hrvatskim jezikom, glagoljicom, pisane su njihove
liturgijske knjige i velik broj isprava nastalih u domeni vinodolsko – istarske vikarije,
kojoj su pripadali samostani u Hrvatskom primorju i Istri. U korpusu hrvatskim jezikom
pisanih isprava najveći broj pripada upravo pavlinima. Od druge polovine 14. stoljeća, pa
do ukinuća reda, pavlini su ĉuvali svoje arhive i biblioteke, te tako oĉuvali ovo
dragocjeno kulturno blago, vaţno podjednako za izuĉavanje pavlinskog reda, kao i
materijalne kulture, društveno - ekonomskih prilika, povijesti, jezika i knjiţevnosti.106
Pavlinskom redu pripadaju Prvi i Drugi Novljanski brevijar (oba iz druge polovine 15.
stoljeća), Brevijar iz 1506. godine pisan za samostan svete Marije u Novom
Vinodolskom (ĉuva se u Vatikanskoj biblioteci), glagoljski zbornik Cod. Slav.11
(Nacionalna biblioteka, Pariz) i drugi. Pavlini su za svoje potrebe prevodili na hrvatski
jezik i druge temeljne dokumente za pavlinski red. Fratar Stanislav iz Poljske (1444 –
1475) preveo je Regulu Svetog Augustina, Pavlinske konstitucije i Govor Svetog
Augustina s latinskog na hrvatski jezik i to za fratre Istarsko – primorske provincije.107
U pavlinskim samostanima bilo je mnogo misala i brevijara, pa i na hrvatskom jeziku i
glagoljici, ali oni su ukidanjem reda prodani ţupama ili su, kao posve nepotrebni, predani
u tvornicu papira, kako je glasila odredba o starim i oštećenim knjigama.108
Dok se u primorsko – istarskoj vikariji upotrebljavala glagoljica i hrvatsko pismo već od
samog poĉetka osnivanja samostana, u samostanima Hrvatske vikarije liturgijski i
poslovni jezik bio je latinski, ali se propovijedalo na hrvatskom, koji je bio pomoćni jezik
i u školstvu i obraćanju redovnika, laika i puĉanstva.109
Najznaĉajniji pisci povijesti pavlinskog reda su Martin Borković, Nikola Benger, Andrija
Eggerer, Ivan Kristolovec i Gašpar Maleĉić. U skupljanju graĊe za povijest reda veliki
doprinos dali su i hrvatski pavlini Marko iz Dubrave i Ivan Slankamenski.110
Nikola Benger sastavio je šezdesetih godina 18. stoljeća Katalog pisaca iz pavlinskog
reda u kojem daje osnovne podatke o ţivotu pisaca i njihovim djelima, rukopisnim i
tiskanim, koje je sam vidio ili je o njima postojala neka uspomena u redu.111
On se u svom radu prvenstveno oslanja na stanje u lepoglavskoj knjiţnici, iz koje sudi o
knjiţevnom radu pavlina. Prema Konstitucijama reda za propovijed se trebalo pripremiti,
pa se zato u pavlinskim bibliotekama nalazio znatan broj rukopisnih zbornika propovjedi.
Tek je manji broj bio tiskan i to u vrijeme kad je red i gospodarski ojaĉao. MeĊu prvim
pavlinima koji su se bavili knjiţevnim radom bio je Martin iz Dubrave († 1510), koji je
sastavio zbirku povijesnih dokumenata i papinskih bula pod nazivom Chronicon ordinis.
Martin Briglević († 1559) sastavio je nekoliko pjesama u heksametrima koje su sve
zapoĉinjale slovom P, kako zapoĉinje i ime svetog Pavla. Ova djela nisu nam se
oĉuvala.112
Tijekom 17. stoljeća kada se pavlinski red proširio i ojaĉao i kada se ukljuĉio u
protureformatorska strujanja s ciljem da se iskorijeni protestantizam u Hrvatskoj i

106 BRATULIĆ, J. (1989), pp. 279 - 281.
107 Ibid.
108 Ibid.
109 Ibid.
110 SEKULIĆ, A. (1989c), p. 297.
111 BENGER, N. (Cathalogus); BRATULIĆ, J. (1989), p. 281.
112 BRATULIĆ, J. (1989), pp. 283 - 284.
34

MeĊimurju, imamo sve više pavlina propovjednika i misionara. MeĊu njima se posebice
istiĉu Ivan Belostenec, Andrija Eggerer, Martin Borković i Mihael Krištofić.113
Eggerer izdaje prvu povijest pavlinskog reda Fragmen panis corvi proto - eremitici seu
Reliqiae annalium eremi-coenobiticorum Ordinis Fratrum Eremitarum s. Pauli primi
Eremitae.114
Zbirkom pripovjedi u slavu Djevice Marije Anathema Marianum, izdanom nakon
Eggererove smrti, zapoĉinje pavlinska mariologija u Hrvatskoj. Jedan od najpoznatijih
hrvatskih pavlina svakako je Ivan Belostenec (1593 – 1675). Njegovo prvo tiskano djelo
je zbirka pjesama Boghomila (1665) u kojoj je opjevan ţivot Svetog Pavla, a najvaţnije
djelo mu je veliki rjeĉnik u dva dijela koji je tiskan nakon njegove smrti u Zagrebu 1740.
godine: Gazophilacium seu Latino – Illyricorum onomatum Aerarium – odnosno Riznica
latinskih i ilirskih (hrvatskih) rijeĉi. Treba napomenuti da u sklopu pavlinske knjiţevne
djelatnost znaĉajno mjesto pripada i anonimnim autorima. Pred kraj 17. stoljeća treba
spomenuti rad Gašpara Maleĉića (1646 – 1702), ĉije je najznaĉajnije djelo
Samaritanus… sive Iudex severus et benignus… ex jure canonico delineatus. Autora je na
pisanje ovog djela potaklo mnoštvo nepravilnosti u crkvenom i svjetovnom sudovanju
(tiskano 1693. godine u Beĉu).115
Na prijelazu 17. u 18. stoljeće djeluje nekoliko poznatih pavlinskih pisaca, meĊu kojima
treba posebno istaknuti Ivana Kristolovca (1658 – 1730). Izdano je više njegovih djela, a
za poznavanje povijesti pavlinskog reda od velikog je znaĉaja njegov rukopis, Brevis
relatio, pisan 1722. godine, koji se ĉuva u Sveuĉilišnoj knjiţnici u Budimpešti.
Najzasluţniji pavlinski kroniĉar 18. stoljeća je Nikola Benger, u ĉijim djelima su oĉuvani
brojni povijesni, knjiţevno - povijesni i društveni podatci o redu i njegovim ĉlanovima.
Napisao je petnaestak knjiga na latinskom jeziku, od kojih su tri tiskane. Nastavio je s
pisanjem povijesti pavlinskog reda koje je zapoĉeo Eggerer, te je nastavio s izdavanjem
Anala koji su objavljeni u Poţunu 1743. godine.116
Pavlini su, zalaţući se za kult Bogorodice, razvili ĉitavu mreţu bogatih i utjecajnih
proštenja, a meĊu pavlinima se proširio i kult Svetog Jeronima, kojem su pripisivali
autorstvo glagoljice i svega što je s njome povezano. Jedan od znaĉajnih promicatelja tog
kulta bio je Josip Bedeković (1688 ? – 1760), ĉije je glavno djelo velika monografija
Natale solum magni ecclesiae doctris sancti Hieronymi.117
Posljednji veliki hrvatski pavlinski pisac je Hilarion Gašparoti (1714 – 1762), a njegovo
najpoznatije djelo spominje Benger. To je najopseţnije djelo starije hrvatske knjiţevnosti
pod naslovom Cvet sveteh ali ţivljenje i ĉini svetcev koteri vu našen Horvatckem iliti
Slovenskem orsagu z vekšum poboţnostjum i z prodeštvom poštuju se... Tiskana su ĉetiri
sveska, koji ukupno broje oko 4000 stranica. Ova enciklopedija svetaca kompilirana je iz
razliĉitih vrela koja su piscu bila pri ruci, vjerojatno u golemoj lepoglavskoj knjiţnici.
Upravo pred kraj postojanja pavlinski red, od godine do godine, izdaje poneko djelo
svojih ţivih ili preminulih ĉlanova, šireći tako knjige u najšire narodne slojeve.118
Pomoćne liturgijske knjige pavlini ne tiskaju, nego se one ruĉno prepisuju sve do ukinuća
reda. Kao glavni samostan pavlina u Hrvatskoj i ĉitavoj provinciji, Lepoglava je imala
svoj skriptorij, o kojem se malo zna, obzirom da je najveći dio rukopisnih knjiga propao.

113 BRATULIĆ, J. (1989), pp. 283 - 284.
114 EGGERER, A. (1663); BRATULIĆ, J. (1989), pp. 283 - 284.
115 BRATULIĆ, J. (1989), pp. 287 – 288.
116 BENGER, N. (1743); BRATULIĆ, J. (1989), pp. 287 – 288.
117 BEDEKOVIĆ, J. (1752); BRATULIĆ, J. (1989), pp.  285 - 286.
118 BRATULIĆ, J. (1989), pp.  288 - 292.
35

Prema opisima, posebno su se isticala dva rukopisa s bogatom iluminacijom, psaltir iz
15. stoljeća i veliki gradual lepoglavske crkve iz 1578. godine. 119

2.4. Glazbeno stvaralaštvo

Kao pustinjaĉki red osnovan u srednjem vijeku, pavlini su u duhu pravila svog
utemeljitelja u osami svojih samostana s posebnom paţnjom njegovali gregorijansko
koralno pjevanje rimske crkve, koje tijekom vremena poprima neke posebnosti. Baš zbog
tih posebnosti pavlini rano izraĊuju svoj vlastiti brevijar (1454) i misal (1573), a za ostale
potrebe svojih obreda sastavljaju i prepisuju razliĉite liturgijske knjige potrebne za
pjevanje u crkvi.120
Kod pavlina njeguje se iskljuĉivo crkveno koralno pjevanje, ali kako u sklopu bogosluţja
puk ne bi ostao pasivni promatraĉ, pavlini njeguju i crkveno pjevanje namijenjeno puku,
radeći na stvaranju puĉke crkvene popijevke. Ma koliko se pavlinsko pjevanje korala
odlikovalo visokom glazbenom kulturom, ono ipak ne bi bilo dostatno da im osigura ono
mjesto u našoj glazbenoj povijesti koje im danas pripada. Njihov rad na puĉkoj popijevci
16. i 17. stoljeća toliko je znaĉajan, da ide u red najvaţnijih kulturnih dostignuća i
nastojanja naše sredine tog vremena.121
Do danas se oĉuvala samo jedna rukopisna pjesmarica, Pavlinska pjesmarica (Pavlinski
priruĉnik ili Pavlinski zbornik), kojom su se bavili razni autori.122
Od poznatih pavlinskih glazbenika dva su iz lepoglavskog samostana i to o. Franjo
Mlinec († 1670) i o. Leopold Feiczinger († 1692). Najznaĉajniji glazbenik za hrvatski
narod bio je  Armando Ivanĉić, kojeg u 18. stoljeću nalazimo u inozemstvu. On je bio
plodan skladatelj koji je pisao djela duhovnog i svjetovnog karaktera.123
Njegujući iskljuĉivo vokalnu glazbu, pavlini koriste samo orgulje, te nikada nisu podlegli
slatkom
iskušenju
baroknog
obilja
koje
tradicionalno
bogosluţje
obogaćuje
sudjelovanjem raznih instrumenata, kako se inaĉe tijekom 17. i 18. stoljeća posvuda
prakticiralo.  Nikad nisu dopustili da meĊu zidove njihovih samostana prodre glazba
svjetovnih skladatelja, ili da se primjenjuje duhovna glazba skladana na svjetovni naĉin,
pa makar je skladali i redovnici.124

2.5. Školstvo

Pavlini u Hrvatskoj vode srednje i visoke škole od poĉetka 16., pa sve do kraja 18.
stoljeća. Srednje škole osnivaju se i djeluju u dva perioda. Prvi period obuhvaća vrijeme
kasnog srednjeg vijeka, a tada je osnovana  gimnazija u Lepoglavi (1503 –1526).  Ta
gimnazija bila je prva javna gimnazija u kontinentalnoj Hrvatskoj. Uĉenici su boravili u
lepoglavskom samostanu i uz obrazovanje primali i poseban odgoj. Gimnazija je prestala
s djelovanjem nakon bitke na Mohaĉkom polju 1526. godine. To je bila zapravo
gramatiĉka škola, u kojoj je jedan uĉitelj predavao tzv. grammaticalia, odnosno poĉetni
stupanj klasiĉnih sedam slobodnih umijeća, koje su se dijelile na trivij (gramatika, logika

119 ŢUPANOVIĆ, L. (1989), pp. 323 -325.
120 Ibid.
121 Ibid.
122 Rukopis u NSK, R.6329;  BARLÉ, J. (1917), pp. 1 – 6; DUKAT, V. (1922), pp. 100 – 102; FRANCEV,
F. (1923), pp. 1 – 4; ŠOJAT, O. (1977), pp. 365 – 381; KNIEWALD, D. (1940), br.14, pp. 162 - 164; br.
15, pp. 75 – 177; KOS, K. (1981), pp. 7 – 14; ŠABAN, L. (1989), pp. 325 - 327; ŢUPANOVIĆ, L. (1989),
p. 313; KONFIC, L. (2010), pp. 155 – 169.
123 ŢUPANOVIĆ, L. (1989), pp. 313 –316.
124 ŠABAN, L. (1989), pp. 324 - 329.
36

i retorika) i kvadrivij (aritmetika, geometrija, muzika i astronomija). Program škole
vjerojatno nije nudio više od znanja latinskog jezika dostatnog za nastavak školovanja na
sveuĉilištima i bogoslovnim školama ili za obavljanje administrativnih sluţbi.125
Drugi period obuhvaća vrijeme ranog novog vijeka, kada se ova gimnazija obnavlja
(1582 –1637). Ona je bila izdanak katoliĉke obnove, jer je njezino ponovno osnivanje
bilo potaknuto nastojanjima papinskog nuncija u Beĉu, Francesca, biskupa u gradu
Varcelli, koji je na kapitulu pavlinskog reda u Lepoglavi traţio da se pavlini bave
odgojem i školovanjem djece i mladeţi. Obnovljena lepoglavska gimnazija imala je
zadatak sprijeĉiti odlazak svjetovne mladeţi na školovanje u protestantske škole u
Austriji i Njemaĉkoj i na takav naĉin sprijeĉiti širenje protestantizma u Hrvatskoj.126 Od
ponovne uspostave vjerojatno je slijedila program srednjovjekovne gramatiĉke škole, sve
dok se 1607. godine u Zagrebu nisu pojavili isusovci sa svojim novim programom za
srednje i visoke škole. Najvjerojatnije je tada i lepoglavska gimnazija prihvatila
isusovaĉki gimnazijski program, a moţda je i ranije u njezinom radu bio korišten
isusovaĉki priruĉnik latinskog jezika De institutione Grammatica libri tres (Lisabon,
1572; Rim, 1584). Kako su u meĊuvremenu osnovane isusovaĉke gimnazije u Zagrebu
(1607) i Varaţdinu (1636), koje su svojim radom uĉinile lepoglavsku gimnaziju
suvišnom, ona je ukinuta 1637. godine.127
U tom periodu osnivaju se gimnazije u Kriţevcima (1670 – 1786) i Senju (1725 – 1786).
Ona u Kriţevcima bila je takozvana niţa gimnazija s ĉetiri razreda. Kralj i car Leopold I.
odobrio ju je posebnom diplomom iz 1675. godine, a u toj povelji izrazio je nadu da će
uz hrvatsku djecu obrazovanje primati i „vlaška“ djeca.128 U Senjskoj gimnaziji školovali
su se i sjemeništarci zajedno sa svjetovnom mladeţi, sve dok ih 1741. godine nije
izdvojio biskup Benzoni u zasebnu sjemenišnu školu. Kriţevaĉka i senjska gimnazija u
potpunosti su slijedile isusovaĉki gimnazijski program, Ratio studiorum.129
Novovjekovna humanistiĉka gimnazija poklanjala je najviše paţnje uĉenju latinskog
jezika, te poznavanju rimskog klasiĉnog ţivota i kulturnog stvaralaštva. Uz latinski jezik
pouĉavao se i grĉki, nešto povijesti antiĉkog razdoblja i biblijska povijest. Uĉili su i
narodni jezik, jer su prevodili klasiĉne tekstove na narodni, i opet tekstove s materinjeg
jezika na klasiĉne. Ĉini se da je profesor lepoglavske gimnazije Ivan Belostenec upravo
za tu namjenu priredio svoj rjeĉnik. Pavlini su i jedno desetljeće vodili bivše isusovaĉke
gimnazije u Varaţdinu (1777 –1786) i Poţegi (1777 – 1786). Gimnazije u Kriţevcima i
Senju pavlini su napustili ukinućem reda, kao i bivše isusovaĉke gimnazije u Varaţdinu i
Poţegi. Srednje škole bile su namijenjene obrazovanju redovniĉke i svjetovne mladeţi, a
visoke škole školovanju prvenstveno ĉlanova pavlinskog reda.130
Hrvatski pavlini otvaraju tijekom druge polovine 17. stoljeća visoke škole, od kojih ona u
Lepoglavi djeluje gotovo do kraja 18. stoljeća (škola filozofije i bogoslovna škola).
Hrvatski pavlini stjecali su u srednjem vijeku odreĊenu filozofsku i teološku naobrazbu u
samostanskim školama u domovini, a papa Bonifacije IX. dopustio im je školovanje na
sveuĉilištima u Italiji. Nakon Tridentskog koncila ţele prihvatiti duh i sadrţaj katoliĉke
obnove, pa studiraju filozofiju i teologiju na isusovaĉkim sveuĉilištima i borave u
njihovim odgojnim zavodima u Rimu, Beĉu, Pragu i Olomoucu. Obzirom da odnos

125 HOŠKO, F. (1989), pp. 301- 306; PEKLIĆ, I. (2010), p. 228.
126 HOŠKO, F. (1989), pp. 301- 306; PEKLIĆ, I. (2010), p. 228; PETRIĆ, H. (2005), p. 155.
127 HOŠKO, F. (1989), pp. 301- 306.
128 Ibid.; PETRIĆ, H. (2005), p. 155.
129 HOŠKO, F. (1989), pp. 301- 306.
130 Ibid.
37

isusovaca prema pavlinima nije uvijek bio sukladan njihovim oĉekivanjima, zapoĉeli su
osnivati vlastite filozofske i teološke škole, s ĉime se prvo zapoĉelo u Poljskoj.131
U Beĉkom Novom Mjestu osnovana je 1645. godine filozofska škola za hrvatske,
ugarske i austrijske pavline. Pavlinsko sjemenište u Trnavi osnovano je 1653. godine, a u
njemu su stanovali studenti teologije koji su polazili tamošnje isusovaĉko sveuĉilište.
Naredne godine odluĉeno je da se filozofska škola preseli u Lepoglavu, ali je to uĉinjeno
tek 1656. godine kada je dovršeno istoĉno krilo novog samostana. Ona je 1677. godine
proširena na odjel za hrvatske i odjel za ugarske studente.132
U Trnavi je osnovana bogoslovna škola 1673. godine, koja je nakon razaranja samostana
1683. godine, zajedno s profesorima Gašparom Maleĉićem i Matejem Kupinićem,
preseljena u Lepoglavu. Ta škola vratila se u Trnavu 1695. godine, a nakon odvajanja
hrvatskih i austrijskih pavlina od ugarskih 1700. godine, generalni prior Gašpar Maleĉić
u Lepoglavi je za tu provinciju osnovao svoju bogoslovnu školu.133
Tijekom 18. stoljeća u Lepoglavi su djelovale filozofska i bogoslovna škola u sastavu
takozvanog generalnog uĉilišta, koje je bilo u nastavnoj osnovi i ugledu izjednaĉeno sa
sveuĉilištima. Sveuĉilišni stupanj lepoglavskog školskog centra priznao je papa Klement
X. bulom od 3. travnja 1671. godine i odobrio kralj i car Leopold I. 13. veljaĉe 1674.
godine. Nastavnu osnovu za visoke škole, filozofske i teološke, takoĊer sadrţi isusovaĉka
Ratio studiorum. Studenti u Lepoglavi mogli su postići i naslov doktora filozofije i
doktora teologije. Obje visoke škole ukinula je jozefinska uprava  1783. godine. I srednje
i visoke pavlinske škole pruţale su svojim uĉenicima sve što je traţila onovremena
nastavna osnova. Te su škole dosegle europsku razinu, a studentima su osiguravale
jednako vrijednu filozofsku i teološku naobrazbu. Srednje škole bile su nositelj
humanistiĉkog obrazovanja, a visoke su posredovale filozofske i teološke sadrţaje
kojima je aristotelizam bio osnovna filozofska misao.134
Od znaĉajnijih pavlina treba spomenuti zaĉetnika lepoglavske gramatiĉke škole Marka iz
Dubrave, zatim osnivaĉa filozofske škole u Beĉkom Novom Mjestu Martina Borkovića,
te profesore lepoglavske škole Andriju Eggerera, Ivana Kérya, Adama Koleĉanja, Ivana
Kristolovca i Nikolu Bengera. Znaĉajan prilog toj kulturnoj baštini dao je leksikografski
rad Ivana Belosteneca i njegovog nastavljaĉa Jeronima Orlovića.135
Za poznavanje meĊimurske kulture i kulturne baštine od neprocjenjive je vrijednosti rad i
djelovanje pavlina Josipa Bedekovića, koji je ţivio i djelovao u ĉakoveĉkom samostanu.

2.6. Svakodnevni ţivot

Razvitak pavlinskog reda vezan je uz feudalizam, pa se tako „bijele fratre“ ĉesto
promatra kao gospodu koja su imala velike posjede i brojne kmetove. Darovnicama i
oporukama samostani su postajali vlasnici oranica, livada, vinograda, šuma, mlinova i
drugih dobara. U prvom razdoblju pavlini se nisu bavili dušebriţništvom, ali krajem 14.
stoljeća postupno se ukljuĉuju u svećeniĉke sluţbe.136
Redovniĉkom provincijom upravljao je provincijal, dok je na ĉelu reda bio vrhovnik ili
general reda. Na ĉelu svake pavlinske zajednice bio je prior, kojeg su još nazivali
vikarem (vicarius). U njegovim rukama bila je skrb o  osobama u zajednici i upravljanje

131 HOŠKO, F. (1989), pp. 301- 306.
132 Ibid.; PEKLIĆ, I. (2010), pp. 228 - 229.
133 HOŠKO, F. (1989), pp. 301- 306; PEKLIĆ, I. (2010), pp. 228 - 229.
134 Ibid.
135 Ibid.
136 SEKULIĆ, A. (1989b), pp. 361 - 366.
38

samostanskim dobrima. Imao je svoje savjetnike, diskrete, koji su predstavljali zajednicu
u samostanskoj upravi. Njegov zamjenik bio je podprior, a tu su bile i druge sluţbe:
sakristan (custos ecclesiae, sacrista), propovjednik (praedictor), ekonom (dispensator,
claviger, cocus, procurator), uĉitelj novaka (magister novitiorum), kantor (cantor) i
vicekantor (vicecantor). Svaki od njih imao je svoj dnevni red kojeg se morao drţati,
svoje jasno odreĊene duţnosti i sluţbe koje je morao obavljati. Molitva redovnika bila je
u ponoć, u ranim jutarnjim satima i popodne, odnosno naveĉer.137
Pavlini su bili strogi red u kojem su redovniĉke uredbe traţile od njih šutnju i propisane
stroge postove. Od pokora koje su se provodile bila su biĉevanja, ljubljenje nogu subraće
u blagovaonici, postracija, kleĉanje raširenih ruku i sliĉno. Jednoliĉnost i strogoću ţivota
razbijali su dani veće opuštenosti, kao primjerice proslave imendana poglavara i sliĉna
slavlja u zajednici.138
Od 14. stoljeća pavlini su nosili bijelu odjeću, a u Konstitucijama iz 1643. godine
propisano je da ona mora biti ĉista, duga do gleţnja, bez kopĉi, s kapuljaĉom koja
sprijeda doseţe prsa, a otraga pada preko leĊa, da se na glavi nosi mala bijela kapica, a
ukoliko se izlazi iz samostana treba se ogrnuti crnim ogrtaĉem, na glavi imati šešir
širokog oboda, a na nogama ĉizme. Pavlini su nosili pustinjaĉke brade, brkovi su bili
obvezni, a na glavi su imali vijenac od kose (tonsura).139
Bez dopuštenja samostanskog poglavara pavlin nije smio napuštati redovniĉku kuću, a na
odmor je mogao ići samo u druge samostane ili kod rodbine, a usput se smio zadrţavati
samo u kući svojeg reda. Posjetitelji samostana nisu smjeli ulaziti u samostansku
zajednicu, nego su odsjedali u posebnim odajama. Redovnik nije smio primati ni
posjedovati vlastiti novac, kao ni bilo kakve druge dragocjenosti. Pavlini su u svojoj
višestoljetnoj povijesti redovniĉki ţivot usklaĊivali s potrebama i mijenama vremena i
ţivota, te pridonosili općem dobru i kulturnom napretku.140

137 SEKULIĆ, A. (1989b), pp. 361 - 366.
138 Ibid.
139 Ibid.
140 Ibid.
39

III.

AKTUALNA SPOZNAJA O RAZVOJU PAVLINSKOG SAMOSTANA
BLAŢENE DJEVICE MARIJE I SVIH SVETIH, ODNOSNO SVETE JELENE  U
ŠENKOVCU

U ovom poglavlju saţeti su svi poznati i dostupni povijesni podatci o navedenom
samostanskom kompleksu, kao i ostale relevantne spoznaje. U prvom dijelu dat je saţet
pregled povijesnih zbivanja na podruĉju MeĊimurja tijekom srednjeg i novog vijeka, kao
svojevrsna vodilja za lakše shvaćanje okruţenja u kojem nastaje, ali i djeluje ovaj
pavlinski samostan. Donosi se i kratki osvrt na crkvenu organizaciju, zbog lakšeg
poimanja vaţnosti ovog samostana, pogotovo u godinama kada protestantska vjera uzima
prevagu na podruĉju MeĊimurja. Nakon toga slijedi povijest ĉakoveĉkog samostana
Blaţene Djevice Marije i svih svetih. Tu se navode podatci o utemeljenju,
pokroviteljima, djelovanju i znaĉaju samostana.
U ovom povijesnom pregledu navode se i podatci o sudbini samostanskog kompleksa
nakon ukinuća pavlinskog reda 1786. godine, jer su nam oni relevantni za spoznaju
sudbine samog kompleksa, koji nam se danas naţalost većim svojim dijelom oĉuvao
samo u arheološkom sloju.
Slijede dostupni i općeprihvaćeni podatci o samostanskoj arhitekturi, te pregled
provedenih arheoloških istraţivanja ovog samostanskog sklopa, kao i dosadašnja
tumaĉenja njegovih pojedinih dijelova.
U završnom dijelu ovog poglavlja donosi se problematika prezentacije arheoloških
struktura na terenu. Svi ovi podatci bitni su za dobivanje jasnije slike o samostanu,
njegovom razvoju i sudbini, te sluţe kao temelj za kritiĉku obradu i valorizaciju ovog
vrijednog samostanskog sklopa u cjelini. Razmatranjem svih relevantnih dostupnih i
poznatih ĉimbenika, mogu se kvalitetno sagledati svi aspekti ove problematike.

3.1. Osnovne smjernice povijesti koje su utjecale na ţivot u samostanu

Povijesni izvori za srednjovjekovno MeĊimurje iznimno su šturi, što nam oteţava jasnije
razumijevanje ţivota u njemu i njegov razvoj. Prvi indirektni spomen nekog posjeda u
MeĊimurju Vladimir Kalšan nalazi u povelji kralja Stjepana Svetog, izdanoj 1024.
40

godine, gdje se navode posjedi u Zaladskoj ţupaniji, a izmeĊu ostalih i Bulĉev sa
ribnjakom na rijeci Dravi. Prema njemu taj posjed mogao je biti samo u MeĊimurju, jer
je ono, uz mali  neznatni dio kod Legrada, oduvijek pripadalo Zaladskoj ţupaniji.141
Hrvoje Petrić ne iskljuĉuje tu mogućnost, ali iznosi sumnju u ovako sigurno lociranje
predmetnog ribnjaka uz iznošenje argumenata da je u to vrijeme MeĊimurje zajedno s
prostorima juţno od Drave bilo u sastavu ţupanije Kolon, koja kasnije mijenja naziv u
Zaladsku ţupaniju, tako da je ribnjak mogao biti i s meĊimurske i podravske strane. Uz
ove, kao ravnopravne kandidate navodi i sve krajeve uz rijeku Dravu, od tadašnje granice
sa Svetim Rimskim Carstvom, pa sve do ušća Mure, gdje je okvirno zapoĉinjelo podruĉje
ţupanije Somogy.142
Stoga kao godinu prvog spomena prostora današnjeg MeĊimurja u pisanim izvorima ipak
treba uzeti 1203., kada kralj Emerik ispravom daje privilegij svima onima koji borave na
zemlji svetog Mihaela, koja se nalazi izmeĊu Mure i Drave.143
Nakon toga, u povelji iz 1226. godine spominju se posjedi Otok i Bistrec, ĉiji je vlasnik
bio Mutimir Mutimirović. Povelja iz 1232. godine govori o sporu oko imanja Vizmić
(Vyzmich, Vyzmeth, Wezmech) uz rijeku Dravu, koje se prostiralo na mjestu današnjih
naselja Kuršanec, Šandorovec, Novo Selo, Totovec, Vularija, Orehovica i Podbrest.144
Godine 1241/1242. u Hrvatsku provaljuju Mongoli.145 Nakon njihova odlaska Hrvatska
se dugo oporavljala, a kralj Bela IV. nastojao je izgraditi sustav utvrda, te obnoviti
gradove i trgovišta.146
Oĉuvane isprave iz 13. stoljeća navode relativno velik broj plemićkih obitelji sa
zemljišnim posjedima u MeĊimurju. MeĊutim, to se postupno mijenja prvenstveno zbog
dinastiĉkih sukoba u doba posljednjih Arpadovića i izdvajanja moćnijih obitelji u tom i u
anţuvinskom razdoblju (14. stoljeću), ali i sukoba u vrijeme Sigismunda
Luksemburškog, što u konaĉnici dovodi do nestanka manjih posjeda, te formiranja
velikog vlastelinstva sa sjedištem u Ĉakovcu.147
Godine 1350. kralj Ludovik I. Anţuvinac je bivšem erdeljskom vojvodi Stjepanu
Lackoviću podario pravo na sva sela izmeĊu Drave i Mure podloţne utvrdama u
Ĉakovcu i Štrigovi, te je time najveći dio MeĊimurja objedinjen pod vlašću jednog
gospodara.148
Obitelji Lacković pripisuje se utemeljenje ĉakoveĉkog pavlinskog samostana. Kao
meĊimurska vlastela postali su hrvatski velikaši, ĉime im je pripalo pravo da sudjeluju u
drţavnoj upravi Hrvatske Kraljevine. Lackovići su bili vjerni i pouzdani saveznici kralja
Ludovika I. sve do njegove smrti, kada ga na prijestolju nasljeĊuje njegova kći Marija,
zaruĉena sa braniborskim markgrofom Sigismundom. Tada zapoĉinju dinastiĉke borbe za
hrvatsko – ugarsko prijestolje izmeĊu Ladislava Napuljskog i Sigismunda
Luksemburškog, a ugarski palatin i ban Stjepan II. Lacković stao je na ĉelo hrvatskih
pobunjenika protiv kraljice Marije i njezina muţa Sigismunda, te je ubijen na krvavom
saboru u Kriţevcima 1397. godine, kada su se sukobili kraljevi pristaše i pristaše

141 KALŠAN, V. (2006), pp. 22 – 23.
142 PETRIĆ, H. (2015), p.119.
143 FRANĈIĆ, A. (2000), pp. 64 - 65; KALŠAN, V. (2006), p. 23; PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p.
61; KORUNEK, M. (2011), p. 13; PETRIĆ, H. (2015), p.119.
144 HORVAT, R. (1944), pp. 9 – 15; PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), pp. 61 - 62;  KORUNEK, M.
(2011), p. 13; PETRIĆ, H. (2015), pp.119 - 121.
145 LENTIĆ-KUGLY, I. (1977), p. 17; KALŠAN, V. (2006), pp. 27 – 28; KORUNEK, M. (2011), p. 14;
PETRIĆ, H. (2015), p.119.
146 KALŠAN, V. (2006), p. 28; KORUNEK, M. (2011), p. 14.
147 PETRIĆ, H. (2015), p.121.
148 CD  (1913), pp. 619 – 624; PETRIĆ, H. (2015), p.128.
41

Lackovića. Nakon toga kralj Sigismund nagraĊuje svoje pristaše, te je tako MeĊimurje
1397. godine pripalo braći Nikoli, Ivanu i Stjepanu Kaniţaju, koji time postaju
meĊimurska vlastela.149
Već 1405. godine Ĉakovec s MeĊimurjem pripada ponovo kralju Sigismundu, koji ga je
iste godine zaloţio grofu Hermanu II. Celjskom za 40.000 dukata. Kralju je novac trebao
za rat, jer je htio pokoriti juţnu Hrvatsku i slomiti vlast Hrvoja Vukĉića Hrvatinića, koji
ga je priznao za kralja tek 1408. godine. Kako je kralj ureĊivao prilike u drugim
drţavama, nije stizao u hrvatskim zemljama djelovati onako kao ranije, pa osmanlijske
ĉete sve ĉešće provaljuju u Hrvatsku. Grof Herman II. Celjski je u Zagorju i MeĊimurju
uĉinio mnogo za napredak crkve, pa tako gotovo nema starije crkve koju on nije popravio
i poljepšao, dok je mnoge i sam osnovao, a posebno je volio red pavlina, pa je tako
osnovao njihov samostan u Lepoglavi, a bio je i dobrotvor šenkoveĉkog samostana.150
Nakon pogibije posljednjeg potomka obitelji Celjski, grofa Ulrika II. 1456. godine,
njegova ţena, udovica Katarina, rasprodaje velike posjede grofova Celjskih, pa je tako
prodala gradove Ĉakovec i Štrigovu 1461. godine banu Ivanu Vitovcu, ĉemu se protivio
kralj Matija, koji je poništio taj ugovor. U to vrijeme Osmanlije su sve jaĉe napadale
hrvatske zemlje, a 1463. godine osvojili su Bosnu, zbog ĉega je kralj Matija odluĉio
krenuti u rat. Kako je kralju trebalo novaca za rat, zaloţio je MeĊimurje varaţdinskom
biskupu Ivanu Vitezu i Fridriku Lambergu za  24.000 for.151
Nakon toga kralj prodaje 1473. godine Ĉakovec i Štrigovu Ivanu Ernuštu, ĉija obitelj od
tada nosi naziv Ĉakoveĉki.152 Posljednji pripadnik te obitelji Gašpar Ernušt umire bez
nasljednika 1540. godine, a tada je vlastelinstvo prigrabio otac njegove udovice, hrvatski
ban Petar Keglević. Ovim sluĉajem bavio se ĉak i Sabor 1542. godine (ĉlanak 43.)
nalaţući Kegleviću da u roku od dva mjeseca izruĉi posjed. Kralj Ferdinand I. povjerava
grofu Nikoli Zrinskom Sigetskom, tada već banu hrvatskom, svrgavanje Keglevića s
Ernuštova nasljeĊa.153
Budući da je grof Zrinski od svog imenovanja za bana od kraja 1542. godine sam snosio
troškove banskih vojski, a pošto je u igrama borbe za prevlast prethodnih godina postigao
znaĉajne zasluge sluţeći kralja Ferdinanda I., ubrzo je sebe mogao smatrati zakonitim
gospodarom MeĊimurja.154
Kralj Ferdinand I. je ispravom od 12. oţujka 1546. godine predao MeĊimurje, s
gradovima Ĉakovcem i Štrigovom, grofu Nikoli Zrinskom Sigetskom.155 Zahvaljujući
njegovom ţivotnom putu, sluţbama, posjedima i obiteljskim poznanstvima, ova obitelj
izrasla je od uglednih hrvatskih velikaša kakvi su bili do 1560. godine, u odluĉujuće
ĉlanove politiĉke elite i meĊunarodne aristokracije i to ne samo Ugarsko – Hrvatskog
Kraljevstva, već i Habsburške Monarhije.156
U turbulentnom 16. stoljeću u kojem su dominirali okršaji s Osmanlijama, ali ne manje
bitno i unutarnji politiĉki i vjerski sukobi meĊu lokalnim plemićima i velikašima, grofovi
Zrinski su bili jedna od rijetkih obitelji u Hrvatsko – Slavonskom Kraljevstvu, koja je

149 HORVAT, R. (1944), pp. 35 - 44; SRŠA, I. (1991), p. 6; KALŠAN, V. (2006), pp. 36 – 40;
KORUNEK, M. (2011), p. 14.
150 HORVAT, R. (1944), pp. 44 - 57; KALŠAN, V. (2006), pp.  40 – 47; KORUNEK, M. (2011), p. 14.
151 Ibid.
152 HORVAT, R. (1944), pp. 56 - 58; DOĈKAL, K. (1951), p. 42; KALŠAN, V. (2006), pp. 47 -  49;
KORUNEK, M. (2011), p. 14.
153 GYULAI, É – HORVÁTH, Z. –TURBULY, É (2010), p. 39; KORUNEK, M. (2011), p. 14; PETRIĆ,
H. (2015), pp. 129 - 130.
154 SALAMON, F. (1865), pp. 347 –362; GYULAI, É – HORVÁTH, Z. –TURBULY, É (2010), p. 39.
155 KALŠAN, V. (1995); KORUNEK, M. (2014a), p. 54.
156 PÁLFFY, G. (2011), pp. 77 – 90; KORUNEK, M. (2011), pp. 54 - 55.
42

odrţala svoj politiĉki i ekonomski status i utjecaj, te je ĉak i povećala broj svojih posjeda,
proširivši ih i na Ugarsko Kraljevstvo.157
Grof Nikola Zrinski Sigetski nije samo branio juţnu Ugarsku i štajersko – austrijska
podruĉja u zaleĊu, nego i svoje posjede, a svoje je sjedište premjestio na zaštićenija
ugarska podruĉja sjeverno od Drave, te je posjedima upravljao iz nove privatne
rezidencije u Ĉakovcu, koja je bila izbaĉeni vladarski obrambeni štit Sigeta, iz koje je
mogao nadzirati svoje slavonske i hrvatske posjede.158
Nikola je bio nekadašnji kapetan hrvatske lake konjice od 1542. godine, zatim hrvatski
ban, od 1557. godine sudac visokih sudova i kraljevski rizniĉar, a od 1563. godine do
svoje smrti obnašao je funkciju glavnog kapetana Sigeta i generala podunavskog okruga.
Dok je na prvoj funkciji prvenstveno bio predstavnik vojnih tijela beĉke vlade, dvorskog
Vojnog vijeća, kao general okruga osnaţio je pravno ustrojstvo vojnih redova Ugarsko –
Hrvatskog Kraljevstva. To znaĉi da je istodobno bio u zajedniĉkoj vojnoj sluţbi beĉkog
dvora i ugarske staleške elite, a zahvaljujući takvom specifiĉnom poloţaju, u velikoj je
mjeri upravljao tada graniĉnom obranom izmeĊu Balatona i Drave.159
Tijekom druge polovine 16. stoljeća obitelj Zrinski imala je u svom vlasništvu velike
posjede, koji se mogu podijeliti u ĉetiri velike skupine i to: ugarske posjede
koncentrirane oko Monyorókeréka i Vépa s ĉakoveĉkim vlastelinstvom, Ozaljsko
vlastelinstvo s Ribnikom, Brodom na Kupi i pripadajućim imanjima, primorske posjede,
odnosno Vinodol sa sjedištem u Grobniku, te posjede koncentrirane uz Unu i po
obroncima Zrinske gore.160 Unutar ĉakoveĉkog vlastelinstva, bila su tri utvrĊena grada i
to Ĉakovec, Štrigova i Legrad,161 a tu se nalazio i pavlinski samostan Blaţene Djevice
Marije i svih svetih, kasnije posvećen svetoj Jeleni.
Nakon pada Sigeta 1566. godine osmanlijskoj vojsci bio je otvoren put prema zapadu,
ĉime je ugroţeno i MeĊimurje. Iz tog razloga sin grofa Nikole, grof Juraj IV. Zrinski, već
slijedeće godine gradi utvrdu u najistoĉnijem dijelu svoga vlastelinstva, a to je bila utvrda
Legrad. To je bio dobar potez jer su Osmanlije već 1568. godine stigli pred Legrad, gdje
su poraţeni. Zrinski sada u okviru Kaniškog generalata organiziraju obrambeni sustav
tzv. Bajĉavarsku granicu, koja je obuhvaćala utvrde u Legradu i Molnarima, te još šest
obnovljneih kaštela.162 Ova obrambena linija na Muri najvećim je dijelom bila
organizirana na posjedima Zrinskih.163 Stvoren je gusti lanac većih i manjih utvrda i
straţa, a temeljem povijesnih izvora i zemljovida iz tog vemena on je zapoĉinjao kod
Legrada, a ukljuĉivao je veću utvrdu u Kotoribi, te manje u Donjoj Dubravi, Goriĉanu,
Novakovcu i Podturnu. Dalje se nastavljao do današnjeg Murskog Središća, Novih Dvora
i Lapšine, a glavna baza bila mu je u Ĉakovcu. IzmeĊu ovih utvrĊenja sustav je bio
popunjen manjim utvrdicama, ĉardacima, te većim brojem priruĉno utvrĊenih straţa. U
perodu od 1661. do 1664. ovom obrambenom sustavu bila je prikljuĉena i novoizgraĊena
utvrda u Novom Zrinu.164

157 ŠTEFANEC, N. (2011), p. 13; KORUNEK, M. (2014a), p. 55.
158 PÁLFFY, G. (2011), p. 79; KORUNEK, M. (2014a), p. 55.
159 PÁLFFY, G. (2011), p. 79.
160 ŠTEFANEC, N. (2009), pp. 163 – 174; ŠTEFANEC, N. (2011), p. 14; KORUNEK, M. (2014a), p. 55.
161 KALŠAN, V. (2006), p. 59; PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p. 63.
162 ŠTEFANEC, N. (2001), pp. 168 – 169; PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p. 64; FELETER, D.
(2011), pp. 48 – 49.
163 PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p. 63 – 65; FELETER, D. (2011), pp. 48 – 49.
164 O Novom Zrinu i obrambenom sustavu na Muri detaljnije u: ŠTEFANEC, N. (2001), pp. 168 – 169;
PETRIĆ, H.  – FELETAR, D. – FELETAR, P. (2001); FELETER, D. – PETRIĆ, H. (2002); KALŠAN, V.
(2006), pp. 105 – 111; PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p. 67 – 82; FELETER, D. (2011).
43

Nikolin sin grof Juraj IV. otvoreno priznaje da je protestant, te se tijekom II. polovine 16.
stoljeća MeĊimurje drţalo protestantskim podruĉjem. Krajem 16. i poĉetkom 17. stoljeća
u MeĊimurju su djelovale 23 protestantske ţupe, a postoji podatak da ih je bilo ĉak  28.165
Sin grofa Jurja IV., grof Juraj V. prelazi natrag u krilo katoliĉke crkve, te tada katoliĉka
vjera opet postaje dominantna.166
Kada općenito govorimo o 17. stoljeću potrebno je napomenuti da ga obiljeţavaju razna
politiĉka previranja koja su zahvatila i naše krajeve, te centralistiĉka politika beĉkog
dvora koja dovodi do sukoba i otpora lokalnih nositelja vlasti.167 Nositelji otpora u našim
krajevima bile su obitelji Zrinski i Frankopan. Ta borba nasilno je prekinuta uhićenjem
grofova Petra Zrinskog i Frane Krste Frankopana, koji su optuţeni za veleizdaju i
pogubljeni u Beĉkom Novom Mjestu 30. travnja 1671. godine.168 Petrov brat grof Nikola
VII. još je 1664. godine tragiĉno stradao u lovu na vepra, a smrću Nikolinog sina grofa
Adama 1691. godine ugasila se loza Zrinskih u MeĊimurju.169
Nakon Zrinsko - Frankopanske urote i smrti grofa Adama Zrinskog, MeĊimurje u
potpunosti preuzima Dvorska komora, koja ga 1695. godine prodaje markizu de Pryeu,
nakon kojeg ga je imao u zakupu grof Ivan Ĉikulin, da bi ga 1719. godine car i kralj
Karlo darovao ĉeškom grofu Mihaelu Ivanu Althanu i njegovoj ţeni grofici Ani Mariji.170
Grof Althan umire već 1721. godine ostavivši iza sebe maloljetnog sina, koji dobiva
titulu velikog ţupana Zaladske ţupanije, a do njegove punoljetnosti 1733. godine
ţupanijom upravlja grof Lajos Batthyány u svojstvu administratora velikog ţupana.171 Po
muţevoj smrti Ana Marija preselila se u Beĉ, gdje ju je car i kralj Karlo imenovao
dvorskom gospoĊom, a tamo je mnogo vremena provodila s uĉenjacima, umjetnicima i
knjiţevnicima.172 Snaţan potres 1738. godine u MeĊimurju je oštetio ĉakoveĉku utvrdu,
ţupne crkve i mnoge zidane zgrade,173 te se one nakon toga obnavljaju u baroknom duhu.
Tijekom desetljeća obitelj Althan se zaduţuje, pa 1791. godine ĉakoveĉki feudalni posjed
od njih otkupljuje grof Juraj Feštetić, a novĉani iznos registriran kod kupovine s
pasivama, obvezama i kreditima podignutim u tu svrhu iznosio je 1.609.571 for.174
Obitelj grofa Jurja Feštetića bila je posljednji feudalni gospodar Ĉakoveĉkog
vlastelinstva, upravljajući njime od 1791. do 1923. godine.175
Posjedi ukinutog pavlinskog reda u Svetoj Jeleni i Štrigovi postaju vlasništvo plemića
baruna Kneţevića 1802. godine.176
Hrvatska vojska 1848. godine pod zapovjedništvom bana Josipa Jelaĉića prelazi preko
Drave u MeĊimurje i pripaja ga Hrvatskoj, u ĉijem sastavu ostaje do 1861. godine kada je
opet pripojeno ţupaniji Zala.177
Po završetku I. svjetskog rata, MeĊimurje ostaje u sastavu MaĊarske, a tek Mirovnim
ugovorom potpisanim u Trianonu (Versaillesu) 1920. godine MaĊari su se, uz protest,

165 KALŠAN, V. (2006), pp. 74 - 80.
166 Ibid., p. 95; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
167 KURELAC, M. – LADIĆ, Z. (2005), pp. 130 – 143. KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
168 Ibid.
169 KALŠAN, V. (1995); KALŠAN, V. (2006), pp. 57 – 135; KORUNEK, M. (2011), p. 15.
170 KALŠAN, V. (2006), p. 161; KORUNEK, M. (2011), p. 15.
171 GYULAI, É – HORVÁTH, Z. –TURBULY, É (2010), p. 40; Rudolf Horvat navodi da grof Althan
umire 1722. godine (HORVAT, R. (1944), p. 199).
172 HORVAT, R. (1944), p. 199.
173 Ibid., p. 200; KORUNEK, M. (2011), p. 15.
174 GYULAI, É – HORVÁTH, Z. –TURBULY, É (2010), p. 40.
175 KALŠAN, V. (2006), p. 195; KORUNEK, M. (2011), p. 15.
176 Ibid., p. 197, f. 2.
177 Detaljnije o tim dogaĊajima vidi: KALŠAN, V. (2006), pp. 201 - 236.
44

odrekli MeĊimurja u korist Kraljevine SHS.178 U drugom svjetskom ratu izmeĊu 1941. i
1945. godine MeĊimurje je ponovno okupirala maĊarska vojska, ali je nakon rata
pripojeno Hrvatskoj, odnosno Jugoslaviji.179
U administrativnom smislu, MeĊimurje je gotovo kroz ĉitavu svoju povijest bilo
sastavnim dijelom ţupanije Zala.
Potrebno je kratko sagledati i crkvenu organizaciju Zagrebaĉke biskupije, kojoj je
pripadalo ĉitavo MeĊimurje. Iako je u naravi pavlinski samostan u ingerenciji svoje
pavlinske provincije, te potpuno autonoman od biskupije, ipak je vaţno osvrnuti se
kratko i na crkveno okruţenje unutar kojeg je on djelovao i s kojim je suraĊivao,
pogotovo u vremenima kada u MeĊimurju dominantu preuzima protestantska vjera.
O osnutku Zagrebaĉke biskupije doznajemo iz listine ostrogonskog nadbiskupa
Felicijana iz 1134. godine, u kojoj stoji da je šumu Dubravu kralj Ladislav I. (1077 –
1095) nekad, utemeljivši biskupiju zagrebaĉku, darovao tom episkopatu, a prema
imenima dostojanstvenika koji se ovdje spominju, zakljuĉeno je da je osnovana 1094.
godine, te da je bila podreĊena nadbiskupiji u kraljevskom Ostrogonu.180 Sporno je
pitanje meĊu povjesniĉarima koje je godine Ladislav I. osnovao biskupiju. Po jednoj
teoriji ona je osnovana  izmeĊu 1087. i 1090. godine,181 ali je nekako općeprihvaćena teza
da se to zbilo 1094. godine.
Zagrebaĉka biskupija je u srednjem vijeku bila podijeljena na arhiĊakonate: Gora,
Zagorje, Svetaĉje (Zinche), Gušće (Guescha), Dubica, Komarnica, Gorica, Kalnik,
Vaška, Ĉazma, Bekšin, Varaţdin, Vrbovec i katedralni Zagreb.182
Ĉitavo MeĊimurje bilo je u sastavu arhiĊakonata Bekšin, koji je nazvan po današnjem
mjestu Becsehely u MaĊarskoj, povijesnog imena  Bekchyn, Bekchin, Bexin.183 Njegove
granice na sjeveru utvrĊene su u 12. stoljeću ispravom iz 1176. godine, kojom kralj
odreĊuje da se granice arhiĊakonata pridrţavaju ţupanijskih, ĉime je Zagrebaĉkoj
biskupiji pripao teritorij na podruĉju Ţupanije Zala,184 koji je izmeĊu ostalog obuhvaćao
ĉitavo MeĊimurje. Ivan Zelko navodi da su prije 1334. godine spojeni bekšinski i do tada
zasebni meĊimurski arhiĊakonat, te se ime prvoga zadrţalo za oba, iako se nakon toga u
više navrata i jedan i drugi naziv rabe istovremeno.185 Ako prihvatimo ovaj navod Ivana
Zelka da je postojao meĊimurski arhiĊakonat, te podatak da su arhiĊakonati bili identiĉni
s prostorom obuhvata prvih ţupanija, moţda je moguće pretpostaviti da je u srednjem
vijeku postojala i MeĊimurska ţupanija.186
Dodatno, ostaje otvoreno i pitanje što je u crkvenom smislu bilo s podruĉjem Bekšina
prije osnivanja Zagrebaĉke biskupije. Postoji mogućnost da se teritorij Zagrebaĉke
biskupije u većoj ili manjoj mjeri poklapao s prostorom koji je ranije obuhvaćala Sisaĉka
biskupija, ali ta veza još nije dovoljno istraţena.187
Najstariji srednjovjekovni popis ţupa sastavio je goriĉki arhiĊakon Ivan 1334. godine i
uvrstio ga u statut Zagrebaĉkog kaptola. On navodi 11 ţupa inter Dravam et Muram, što
je razmjerno velik broj za tada šumovito MeĊimurje. Navodi ih redom: Ecclesia sancte

178 Detaljnije o tim dogaĊajima vidi KALŠAN, V. (2006), pp. 262 - 269.
179 O dogaĊajima tijekom II. svjetskog rata vidi KALŠAN, V. (2006), pp. 308 - 377.
180 DEANOVIĆ, A. – ĈORAK, Ţ. (1988), p. 16; KORUNEK, M. (2011), p. 16.
181 GYÖRFFY, G. (1995), p. 104; KORUNEK, M. (2011), p. 16.
182 BUTURAC, J. (1984), pp. 43 -108; PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p.60; KORUNEK, M. (2011),
p. 16.
183 ZELKO, I. (1963), p. 41; KORUNEK, M. (2011), p. 16.
184 VUKIĈEVIĆ – SAMARDŢIJA, D. (1998), p. 133, f. 1; KORUNEK, M. (2011), p. 16.
185 ZELKO, I. (1963), pp. 41 – 42.
186 PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007), p. 60.
187 Ibid., pp. 60 – 61.
45

Trinitatis, sancte Marie Magdalena de Strigo, sancti Martini, sancti Marci, sancti
Michaelis, sancta Maria de Sabaria, sancti Laurencii de Perlok, due ecclesie sancti
Martini, sancti Georgii i sancti Martini.188 Ţupe navedene u ovom popisu većim su se
dijelom oĉuvale do danas, što nije sluĉaj sa crkvama.
Ista mreţa crkvene organizacije koja je zabiljeţena 1334. postoji i 1501. godine, s
izuzetkom što se tada ne spominje ĉetvrta crkva svetog Martina, a osnovane su još ĉetiri
ţupe i to Lopathycz, Belycz, Byztercz i Thwrnycz.189 Tako 1501. godine imamo slijedeće
ţupe: Nedelcz, Strigo, sancti Martini superioris, sancti Marci, sancti Michaelis sub
Chakthornya, Sabbaria, Prylak, sancti Martini in Zredysche, sancti Martini in Thurren,
Lopathycz, Belycz, Byztercz, sancti Stephani in Brezth,190 te Thwrnycz.191
Od svih ovih navedenih crkava, oĉuvale su do danas u svojim svetištima izrazito gotiĉke
karakteristike ţupne crkve u Štrigovi, Svetom Martinu na Muri, Nedelišću i Podturnu.
Velikom broju graĊevina navedenih u ovim popisima danas se gubi svaki trag, a u
nekima se gotiĉka faza moţe samo djelomiĉno detektirati. U kasnijim stoljećima broj
ţupa se postupno povećao, te ih danas na podruĉju MeĊimurja ima ukupno trideset.

3.2. Utemeljenje, pokrovitelji, djelovanje i znaĉaj samostana

Ĉakoveĉki pavlinski samostan djelovao je u periodu od 1376. do ukinuća reda 1786.
godine. Gradivo pavlinskog samostana Ĉakovec, koje se danas ĉuva u Hrvatskom
drţavnom arhivu (Pavlinski samostan Ĉakovec - 645), bilo je popisano od strane
Dvorske komore, koja je gradivo preuzela nakon ukidanja pavlinskog reda 1786. godine.
Komora je tada sastavila popis spisa, u kojem su oni podijeljeni prema tematskim
cjelinama. U ovom poglavlju pregled povijesti samostana uvelike se oslanja na tu shemu,
uz nadopunu iz drugih izvora i literature.

Samostan utemeljen na posjedu Varhel i njegovi pokrovitelji

Samostan posvećen Blaţenoj Djevici Mariji i svim svetima utemeljen je u blizini
Ĉakovca 27. kolovoza 1376. godine, o ĉemu nam govori oĉuvana zakladnica, koja je do
nas došla u prijepisu i potvrdi kraljice Marije od 20. lipnja 1384. godine.192
Iz zakladnice doznajemo da su osnivaĉi samostana bili Stephanus pridem woyuoda
Transsilvanus, Stephanus agazonum domini regis magister ac Dionisius frater eiusdem,
videlicet filii Dionisii condam woyuode, Andreas filius Nicolai olim woyuode, necnon

188 To su redom crkve u Nedelišću, Štrigovi, Svetom Martinu na Muri, Selnici, Mihovljanu, Maloj
Subotici, Prelogu, dvije crkve sv. Martina najvjerojatnije se odnose na Podturen i Mursko Središće, Sveti
Juraj na Bregu (Lopatinec), te još jedna crkva sv. Martina koja još nije ubicirana; BUTURAC, J. (1984),
pp. 43, 102 -103; HORVAT, A. (1956), p. 49; KORUNEK, M. (2011), pp. 44 - 45.
189 HORVAT, A. (1956), pp. 49 - 52; meĊutim,  jedna od crkava s titularom svetog Jurja navedena je i u
popisu 1334.g., a u popisu 1501.g. to je ili crkva u Lopathyczu ili  Thwrnyczu , a nova, ĉetvrta ţupa je
zapravo crkva  sancti Stephani in Brezth.
190 To su redom crkve u Nedelišću, Štrigovi, Svetom Martinu na Muri, Selnici, Mihovljanu, Maloj
Subotici, Prelogu, Murskom Središću, Podturnu, Svetom Jurju na Bregu (Lopatinec), Belici, Donjem
Vidovcu i Brestu (najvjerojatnije oko današnjeg Podbresta, nije ubicirana); BUTURAC, J. (1984), pp. 102
– 103; KORUNEK, M. (2011), p. 45.
191 Najvjerojatnije Sveti Juraj u Trnju; HORVAT, A. (1956), p. 52.
192 HDA - 645, no. 1; EGGERER, A. (1663), pp. 155 - 156; SZENTIVANYI, M. (1702), p. 120;
KRISTOLOVEC, I. (1738), p. 18; MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 124 - 125 (DL.32.807); CD (1934), pp.  227
-229; CD (1976), pp. 474 – 476; DOĈKAL, K. (1951), pp. 14 - 21; SRŠA, I. (1991), p. 39, f. 25; PLEŠE,
T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 16; KORUNEK, M. (2014a), p.52; KORUNEK, M. (2014b), 397.
46

Ladislaus filius praenotati Stephani woyuode.193 Josip Bedeković i Rudolf Horvat donose
podatak da je samostan osnovao erdeljski vojvoda Stjepan Lacković sa istoimenim
svojim sinom, dok Kamilo Doĉkal kao glavnog osnivaĉa samostana prepoznaje Stjepana
II. Lackovića, jer se u ispravi od 28. veljaĉe 1376. godine njegov otac Stjepan I. na više
mjesta navodi kao pokojni.194 Drugi suosnivaĉi prema njemu su Stjepan, kraljevski
konjušnik i Dionizije, sinovi bivšeg erdeljskog vojvode Dionizija, Andrija sin bivšeg
erdeljskog vojvode Nikole, brata Stjepana II. i Ladislav, sin Stjepana II.195
Zakladnica biljeţi titular i mjesto gdje je samostan utemeljen, in honorem beate Marie
virginis omniumque sanctorum claustrum fratrum ordinis beati Pauli primi Heremitae in
possesione nostra Varhel vocata, kao i meĊe samostanskog posjeda (meĊe posjeda
obraĊuju se dataljnije u poglavlju 4.1.).196 Ova zakladnica potvrĊena je ponovo 1406.
godine od strane kralja Sigismunda.197
Nakon što Lackovići gube MeĊimurje, ĉakoveĉki gospodari i nadalje ostaju u vezi s ovim
samostanom, pa se tako kao jedan od njegovih pokrovitelja navodi grof Herman Celjski.
On mu je 8. listopada 1420. godine poklonio posjed Šenkovec,198 quandam possessionem
nostram Sinkolch vocatam, in continua vicinitate Claustri Fratrum Heremitarum sancti
Pauli primi Heremitae sub titulo nominis beatissimae Virginis Mariae prope Castrum
nostrum Tschakentornia constructi sive fundati habitam et existentem, zajedno sa svim
kmetovima i njihovim davanjima, prenoseći sva prava na samostan.199
Treba se kratko osvrnuti i na Hermanova sina i nasljednika grofa Fridrika, za kojeg ne
znamo u kakvoj je vezi bio sa samostanom, ali je on dao podići kapelu u ĉast Svetog
Jeronima u Štrigovi, koja kasnije prelazi u vlasništvo šenkoveĉkih pavlina, a uvrijeţeno
je mišljenje da se nalazila na mjestu današnje barokne crkve svetog Jeronima u Štrigovi.
Tada se naime općenito drţalo da je Sveti Jeronim roĊen u Štrigovi, a crkva je bila
gotova već na jesen 1447. godine, nakon ĉega ju je Fridrik bogato obdario darovavši joj
posjed Leskovec.200
Nakratko je vlasnik Ĉakovca i Štrigove bio ban Ivan Vitovec, ali ih ubrzo kralj daje
varaţdinskom biskupu Ivanu Vitezu i Fridriku Lambergu.201 Upravo je Lamberg darovao
samostanu selo Maĉkovec zajedno sa svim pripadnostima, ob spem et devocionem, quam
ad gloriosam dominam dei genitricem Mariam gessimus et gerimus eciam de presenti, in
cuius nomine glorioso claustrum eiusdem prope castrum Chakthornya est fundatum,  i to
ispravom od 28. kolovoza 1467. godine.202 Jedino Josip Adamĉek navodi da je posjed

193 HDA - 645, no. 1; EGGERER, A. (1663), pp. 155 - 156; KRISTOLOVEC, I. (1738), p. 18;
MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 124 - 125 (DL.32.807); CD (1934), pp. 227 - 229; DOĈKAL, K. (1951), pp. 14
- 21; SRŠA, I. (1991), p. 39, f. 25.
194 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 218; HORVAT, R. (1944), p. 47; DOĈKAL, K. (1951), p. 16.
195 DOĈKAL, K. (1951), pp. 16 - 17.
196 HDA - 645, no. 1; MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 124 - 125 (DL.32.807).
197 HDA - 645, no. 2; MÁLYUSZ, E. (1925), p. 126 (DL.32.809); LASZOWSKI, E. (1928), p. 244;
DOĈKAL, K. (1951), p. 21.
198 HDA - 645, no. 4; MÁLYUSZ, E. (1925), p. 126 (DL.32.811); KRISTOLOVEC, I. (1738), p. 20;
BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 272; LASZOWSKI, E. (1928), p. 244; DOĈKAL, K. (1951), p. 22;
ADAMĈEK, J. (1989), p. 45; PLEŠE, T. (2012), p. 14; PLEŠE, T. (2013), p. 16.
199 HDA - 645, no. 4; MÁLYUSZ, E. (1925), p. 126 (DL.32.811); KRISTOLOVEC, I. (1738), p. 20;
BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 272; LASZOWSKI, E. (1928), p. 244; DOĈKAL, K. (1951), p. 22.
200 Povelja je pisana 25. veljaĉe 1448. godine na njemaĉkom jeziku, a na latinski ju je preveo 1482. godine
peĉuhski biskup Sigismund, sin Ernušta Ĉakoveĉkog; HDA - 645, no. 13; MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 128 -
129 (DL.32.813); DOĈKAL, K. (1951), p. 26.
201 HORVAT, R. (1944), 52 - 57.
202 HDA - 645, no. 5; MÁLYUSZ, E. (1925), p. 127 (DL.32.814); PLEŠE, T. (2012), p. 14; PLEŠE, T.
(2013), p. 16. MeĊutim,  Regesta navodi da se to zbilo 1461. godine, dok Eggerer i Kristolovec to
darovanje datiraju u 1477. godinu (EGGERER, A. (1663), pp. 244 - 245; KRISTOLOVEC, I. (1738), p.
47

Maĉkovec darovao samostanu sam kralj Matija Korvin, nakon ĉega mu je potvrdio i
ranije steĉene posjede.203
U neprestanoj promjeni gospodara MeĊimurja pobojali su se pavlini da im se ne bi
osporavali darovani posjedi, pa su se obratili kralju Matiji Korvinu da im iznova daruje
posjede Šenkovec i Maĉkovec. Kralj je to uĉinio ispravom od 11. kolovoza 1478. godine
na zamolbu vikara Mihovila (Mihajla), ob singularem devotionem nostram quam nos ad
gloriosissimam dei genitricem virginem Mariam, patronam huius incliti regni nostri
Hungariae, in cuius honore claustrum fratrum heremitarum ordinis Sancti Pauli primi
heremite prope Chakthornya fundatum existit gerimus.204 Ĉini se da pavlini nisu bili u
potpunosti mirni s novom donacijom i uvodom u posjede Šenkovec i Maĉkovec, pa su
ponovo zatraţili potvrdu, što je kralj Matija Korvin i uĉinio ispravom od 9. lipnja 1479.
godine.205
Grof Nikola Zrinski Sigetski postaje gospodarom MeĊimurja 1546. godine, a zbog
promjene vlasništva ĉakoveĉki su se pavlini ponovo pobojali za svoje brojne posjede
koje su stekli tijekom stoljeća, što oporukama što darovanjima, te su trebali dokazivati da
zakonito posjeduju svoja imanja.206 Tako su se pobrinuli da im 1553. godine kralj
Ferdinand I. potvrdi stare darovnice, posebice onu Hermana Celjskog vezanu uz posjed
Šenkovec, i onu Fridrika Lamberga za posjed Maĉkovec, a isti im je te godine potvrdio i
zakladnicu samostana.207
Grof Nikola Zrinski sklopio je 14. kolovoza 1559. godine nagodbu s generalom reda
Tomom III. oko preuzimanja posjeda samostana u Eberavi (Monyorokérék),208 što se
djelomiĉno tiĉe i ĉakoveĉkog samostana, jer mu je grof za uzvrat prepustio desetinu na
posjedima Šenkovec i Maĉkovec, koja je do tada pripadala ĉakoveĉkom gradu. Ova
isprava bitna nam je, jer se u njoj prvi puta navodi izmijenjen titular samostana, odnosno
navodi se kao Claustrum B. Helenae.209
Grof Nikola Zrinski Sigetski stradao je 1566. godine u bitci za Siget, te mu je odsjeĉena
glava, koja je zatim poslana u Ĉakovec i pokopana u pavlinskoj crkvi svete Jelene.210 O
sudbini njegovog tijela postoje dvojbe, ali najvjerojatnije ga je pokopao njegov
nekadašnji zarobljenik Mustafa Vilić Banjaluĉanin blizu Sigeta.211
Najvjerojatnije je još u vrijeme grofa Nikole Zrinskog Sigetskog prodrla protestantska
vjera u MeĊimurje, a njegov nasljednik grof Juraj IV. Zrinski prigrlio ju je oko 1570.

22). Doĉkal  se priklanja Mályuszu, jer je on vidio izvornik, a to dodatno potkrjepljuje analizirajući
ĉinjenice da Lamberg postaje gospodar Ĉakovca 1464. godine, a da je već 1473. godine kralj Matija
Korvin prodao Ĉakovec i Štrigovu bankaru taverniku i banjsko – bistriĉkom ţupanu Ernuštu  (DOĈKAL,
K. (1951), p. 30).
203 ADAMĈEK, J. (1989), p. 45
204 HDA - 645, no. 6 i 7; MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 127 - 128 (DL.32.815, 32.816); DOĈKAL, K. (1951),
pp. 31 - 32.
205 HDA - 645, no. 8; MÁLYUSZ, E. (1925), p. 128 (DL. 32.818); DOĈKAL, K. (1951), p. 32.
206 DOĈKAL, K. (1951), p. 43; KORUNEK, M. (2014a), p.55.
207 HDA - 645, no. 9, 10, 3; DOĈKAL, K. (1951), pp.  21, 43 - 44; PLEŠE, T. (2012), p. 15; PLEŠE, T.
(2013), p. 17; KORUNEK, M. (2014a), pp.55 - 56.
208 HDA - 645, no. 46; LASZOWSKI, E. (1928), p. 244; DOĈKAL, K. (1951), pp. 45 – 46; PLEŠE, T.
(2012), p. 15; PLEŠE, T. (2013), p. 17; KORUNEK, M. (2014a), p. 56.
209 HDA - 645, no. 46; LASZOWSKI, E. (1928), p. 244; DOĈKAL, K. (1951), pp. 45 – 46; KORUNEK,
M. (2014a), p. 56.
210 EGGERER, A. (1663), p. 315; BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 222; MESIĆ, M. (1866), pp. 293 - 293;
BARABÁS, S. (1899), pp. 58 – 64; DOĈKAL, K. (1951), pp. 47 - 48; KALŠAN, V. (2006), p. 73;
MIJATOVIĆ, A. (2010), p. 96; PLEŠE, T. (2012), p. 15; PLEŠE, T. (2013), p. 17; KORUNEK, M.
(2014a), p. 56.
211 MESIĆ, M. (1866), p. 192; TAKÁTS, S. (1922), pp. 113 – 123; SUGÁR, I. (1976), p. 185; KALŠAN,
V. (2006), p. 73; MIJATOVIĆ, A. (2010), pp. 95 – 97; KORUNEK, M. (2014a), p. 56.
48

godine.212 Moţda je na njega utjecala maćeha grofica Eva Roţmberk koja je bila
protestantkinja, ili barun Ivan Ungnad, glavni širitelj protestantizma u Hrvatskoj.213
Za grofa Jurja IV. Zrinskog Nikola Benger, Josip Bedeković, Branko Vodnik, Rudolf
Horvat i Kamilo Doĉkal donose podatke da je ubrzo poĉeo javno progoniti katoliĉku
crkvu, progonom svih katoliĉkih svećenika i postavljanjem protestantskih, pri ĉemu su
bile oštećene brojne crkve u MeĊimurju.214 Katoliĉku vjeru propovijedali su još jedino
redovnici pavlini samostana svete Jelene, no ubrzo je i njih poĉeo progoniti, najprije
sniţenjem svih prava na desetinu vina i polovicu ţita na 15 godina, a kasnije muĉenjem i
ubijanjem kmetova, provalama u samostanske i kmetske štale, kleti i hangare,
oduzimanjem Fadanovog vinograda u Zasadu, prava na odrţavanje godišnjih sajmova na
dan Svete Jelene, provalama u samostan i crkvu, pljaĉkanjem i razbijanjem svetohraništa
sa Presvetim, da bi u konaĉnici 1580. godine i formalno razorili samostan,  a redovnike
muĉili i progonili, pri ĉemu je prior o. Šimun bio dugo muĉen i baĉen u zatvor, gdje je
umro kao pravi kršćanski muĉenik.215
Namjera grofa Jurja IV. oĉito je bila, da pavlini budu prisiljeni sami napustiti Ĉakovec i
MeĊimurje, ĉime bi zemlja ostala bez katoliĉkih branitelja. Ali oci pavlini raborati
virtute ex alto ostadoše u samostanu i dok su morali na jedna vrata samostana bjeţati, na
druga su se vraćali, jer k njima je hrlio katoliĉki puk traţiti utjehu.216 Svjedok tome je
zagrebaĉki biskup Benedikt Vinković, koji je oce pavline zbog zasluga za MeĊimurje u
doba protestantizma znao nazvati apostoli insulani, salterrae, colummnae et
propugnacula fidei, a njihov samostan castrum Dei i acies ordinata, jer je jedino u njega
mogao doći kao arhiĊakon bekšinski, iz razloga što su svi drugi svećenici bili
protjerani.217 General reda o. Ivan Zajec htio je pomoći ĉakoveĉkom samostanu, te se
obratio za pomoć caru i kralju Rudolfu II.,218 koji je  povjerio kaptolu iz Subotišta/
Szombathelyja (Capitulum Castri Ferrei) da provede istragu.219
U ispravi od 2. rujna 1583. godine car i kralj utvrĊuje da je grof Juraj Zrinski ĉinio
nepravde i nasilje pavlinskim samostanima svete Jelene nad Ĉakovcem i onome u
Bervényesu u Zaladskoj ţupaniji, da je prijeĉio samostanima i njihovim kmetovima
obavljati berbu, prisvajajući sebi groţĊe iz njihovih vinograda, desetinu i gornicu, te
nalaţe da se sve oteto povrati i svaka šteta nadoknadi.220 No, grof Zrinski se nije pokorio
zapovijedima svog kralja, nego je pavline progonio i nadalje.221
Zvonimir Bartolić i Vladimir Kalšan daju nam podatak da odnos izmeĊu pavlina i grofa
Jurja IV. nije bio toliko loš što je vidljivo iz pisma sloge s pavlinima koje je Juraj izdao
14. prosinca 1576. godine, jer im on tamo priznaje sva prava i slobode koje su stekli od
osnutka samostana, te se obvezuje da će im ta prava i slobode poštivati njegov brat

212 DOĈKAL, K. (1951), pp. 49 - 52; ŠTEFANEC, N. (2001); WHITING. G. (2009), pp. 142 - 143;
PLEŠE, T. (2012), p. 7; PLEŠE, T. (2013), p. 7; KORUNEK, M. (2014a), p. 56.
213 DOĈKAL, K. (1951), p. 49; KORUNEK, M. (2014a), p. 56.
214 BENGER, N. (1743), pp. 50 - 52; BALENOVIĆ, Š. (1870), pp. 299 – 300; BEDEKOVIĆ, J. (1752), p.
261; VODNIK, B. (1913), pp. 204 - 210; HORVAT, R. (1944), p. 62; DOĈKAL, K. (1951), p. 49;
KORUNEK, M. (2014a), p. 56.
215 BENGER, N. (1743), vol II, pp. 50 -52; BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 261, 272; HORVAT, R. (1944), p.
62; DOĈKAL, K. (1951), p. 49; KORUNEK, M. (2014a), pp. 56 - 57.
216 BENGER, N. (1743), vol II., pp. 50 - 52; DOĈKAL, K. (1951), p. 50; KORUNEK, M. (2014a), p. 57.
217 Ibid.
218 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 273; HORVAT, R. (1944), p. 63; DOĈKAL, K. (1951), p. 51; PLEŠE, T.
(2012), p. 7; PLEŠE, T. (2013), p. 7; KORUNEK, M. (2014a), p. 57.
219 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 272; HORVAT, R. (1944), p. 63; DOĈKAL, K. (1951), p. 51; KORUNEK,
M. (2014a), p. 57.
220 HDA - 645, no. 47; DOĈKAL, K. (1951), p. 52; KORUNEK, M. (2014a), p. 57.
221 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 273; HORVAT, R. (1944), p. 63; KORUNEK, M. (2014a), p. 57.
49

Nikola, ali i njegovi nasljednici. TakoĊer, da je grof već 1570. godine protjerao sve
katoliĉke svećenike, tada na zagrebaĉkoj sinodi iz 1574. godine ne bi prisustvovalo
jedanaest meĊimurskih ţupnika, koji svojim potpisima prihvaćaju zakljuĉke sinode, te bi
svakako uz osudu Buĉića i njegovih knjiga bilo spomena i o nedjelima grofa Jurja IV.222
MeĊutim, sve se to moţe objasniti i respektom prema obitelji Zrinski nakon pogibelji
grofa Nikole Sigetskog, a meĊimurski ţupnici mogli su prisustvovati sinodi i ako su bili
u progonstvu.223
Nataša Štefanec izradila je opseţnu studiju o grofu Jurju IV. Zrinskom, u kojoj ona
stavlja njegov ţivot, djelovanje i prelazak na protestantizam u povijesni kontekst, te
ocrtava nešto drugaĉiju sliku o dogaĊajima u to vrijeme.224
Grof Juraj IV. nije se htio vratiti u katoliĉku vjeru, premda ga je na to usmeno i pismeno
nagovarao sam car i kralj Rudolf  II., pa umire 1603. godine kao protestant.225 Iza njega
ostala su dva malodobna sina Nikola i Juraj. Kad je 4. svibnja umro, prema Grguru
Pethőu de Gerse, sahranjuju ga upravo ĉakoveĉki pavlini u crkvi svoga samostana svete
Jelene, mada je zagrebaĉka sinoda 1602. godine zabranila sahranjivanje krivovjernika u
crkvenim grobnicama.226
Za bolje shvaćanje odnosa cara i kralja Rudolfa II. prema protestantima, treba uzeti u
obzir i dogaĊaje koji su uslijedili neposredno nakon smrti grofa Jurja IV. Zrinskog.
Ugarski sabor je 1604. godine zatraţio vjerske slobode za hrvatske protestante, meĊutim
car i kralj Rudolf II. je u potvrdi saborskih zakljuĉaka dodao ĉlanak kojim je
protestantima u Hrvatskoj zanijekao te slobode. Ĉlanak je izazvao negodovanje u
Ugarskoj, dok je s hrvatske strane, koja se smatrala bedemom katolicizma u Rudolfovim
zemljama, ĉlanak izazvao oduševljenje i "besmrtnu zahvalnost" vladaru koji je stao u
obranu katolicizma.227
Hrvatski sabor je tada donio još oštriji vjerski zakon, kojim je u hrvatskim zemljama
jedinom dopuštenom vjerom priznata samo katoliĉka vjera, a vladar je taj zakon potvrdio
1608. godine. Zakljuĉak Hrvatskog sabora iz 1604. godine pokrenuo je hajku protiv
protestantskih propovjednika u Hrvatskoj, mnogi od njih prisiljeni su napustiti zemlju i
skloniti se u strane zemlje ili na imanja grofova Zrinskih.228 Kako je Hrvatski sabor
zakljuĉio da se u Hrvatskoj ne priznaje niti jedna druga vjera osim katoliĉke, Jurjevog
sina i nasljednika grofa Jurja V. pokušavali su obratiti na katoliĉku vjeru.229
Zanimljiv je i podatak da je 1611. godine zagrebaĉki biskup Šimun Bratulić na svom
putu iz Zagreba u Donju Lendavu (danas Lendava) na poziv baruna Kristofora Banića
(Bánffya) Donjelendavskog, na ţenidbu njega i grofice Jelene Drašković, posjetio
ĉakoveĉke pavline i to iz razloga da spomenutog primi u Katoliĉku crkvu, nakon što je
od njega u samostanu primio abjuraciju „krivovjerja.“ A vraćajući se iz Donje Lendave
iznenada teško oboljeli biskup je spremljen u Banićevu kuriju Iţakovci na lijevoj obali
Mure, gdje umire.230
Samog grofa Jurja V. Zrinskog preobratili su ĉakoveĉki pavlini. Prema Josipu
Bedekoviću, Kamilu Doĉkalu, Danijelu Patafti i Gene S. Whitingu to se zbilo 13. travnja

222 BARTOLIĆ, Z. (1980), pp. 18 - 21; KALŠAN, V. (2008), p. 46; KORUNEK, M. (2014a), p. 57.
223 BARTOLIĆ, Z. (1980), pp. 19 – 20; KORUNEK, M. (2014a), p. 57.
224 ŠTEFANEC, N. (2001).
225 HORVAT, R. (1944), p. 65; DOĈKAL, K. (1951), p. 53; KORUNEK, M. (2014a), p. 58.
226 BARTOLIĆ, Z. (1980), pp. 19 – 20; KORUNEK, M. (2014a), p. 58.
227 BUDAK, N. – STRECHA, M. –KRUŠELJ, Ţ. (2003), p. 67; PATAFTA, D. (2005), p. 40; KORUNEK,
M. (2014a), pp. 58 - 59.
228 PATAFTA, D. (2005), p. 40; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
229 DOĈKAL, K. (1951), p. 53; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
230 SEKULIĆ, A. (1991), p. 84; DOĈKAL, K. (2014), p. 171; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
50

1623. godine u samostanskoj crkvi svete Jelene, a Rudolf Horvat i Vladimir Kalšan
navode da se to dogodilo deset godina ranije, odnosno 1613. godine.231 Ferdo Šišić
donosi pak da se to zbilo 1619. godine i to zaslugom ostrogonskog nadbiskupa Petra
Pázmánya.232
Franjo Buĉar argumentira njegov prelazak na katolicizam ĉinjenicom da je 1622. godine
imenovan hrvatskim banom, pa je morao podlijeći hrvatskom vjerskom zakonu.233
Danijel Patafta to prihvaća, te dodaje da je to vrijeme pojaĉane protureformacijske
djelatnosti na podruĉju habsburških zemalja gdje se svim sredstvima uspješno potiskuje
reformacija i provodi rekatolicizacija.234
Ovim ĉinom grof Juraj V. Zrinski stavio je politiĉke ciljeve ispred vjerskih, ĉime je
otvorio vrata za povratak katoliĉke vjere u MeĊimurje, a da je to prvenstveno bio
politiĉki ĉin, razvidno je po tome što su grofovi Zrinski još dugo vremena štitili
protestantske propovjednike u MeĊimurju.235 To se jako dobro išĉitava iz govora grofa
Nikole VII. Zrinskog na Ugarskom saboru u Poţunu (danas Bratislavi) 1659. godine u
kojem je rekao za LegraĊane: „Vi znate da sam ja dobar katolik. No, kakva bi to bila od
mene ludorija, ako bi naprimjer svoje legradske vitezove i vojvode, te tamošnje
luteranske zapovjednike protjerao iz Legrada? Svoje katoliĉke vojnike ne bi se ufao
poslati niti na deset Turaka, a kad sam meĊu protestantskim vojnicima, te slušam njihove
poboţne molitve i psalme, nikad se ne vraćam bez pobjede iz osmanlijskih ratova.“236
Ĉinjenica da se u MeĊimurju poĉelo s iskorjenjivanjem protestantske vjere nije se
svidjela Ugarima, pa su na Saboru u Poţunu 1625. godine zatraţili da se MeĊimurje
izdvoji iz sastava Zagrebaĉke biskupije.237 Grof Juraj V. obratio se zagrebaĉkom biskupu
Petru Domitroviću da mu pošalje dovoljan broj katoliĉkih svećenika, ali kako u to
vrijeme nije bilo dosta svećenika, propovijedanje vjere preuzeli su na sebe pavlini.238
Zanimljiv je podatak iz izvješća zagrebaĉkog biskupa Franje Ergelskog iz 1634. godine
da je i tada MeĊimurje bilo „jako zaraţeno herezom,“  ali da je tamo djelovalo 10
katoliĉkih ţupnika na suzbijanju protestantizma.239
Grof Juraj V. tragiĉno umire 1626. godine, a njegovo tijelo prevezli su iz tabora u
Poţunu u Ĉakovec, gdje je sahranjen u crkvi svete Jelene u obiteljskoj grobnici.240
Iza grofa Jurja V. ostala su dva malodobna sina Nikola i Petar. Njihov odgoj nije se
mogao prepustiti majci, barunici Elizabeti, roĊ. Rima-Seĉi (Széchy) (iz Gornje Lendave
/danas Grad u Prekomurju), jer je ona još uvijek pristajala uz protestantsku vjeru, koje se
odrekla tek pred smrt, a preobratio ju je prior ĉakoveĉkog samostana o. Matija Selegović
tek 1646. godine.241 Nešto drugaĉije objašnjenje donosi nam Ferdo Šišić, koji navodi da

231 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 266; HORVAT, R. (1944), p. 66;  DOĈKAL, K. (1951), p. 53; PATAFTA,
D. (2005), p. 41; KALŠAN, V. (2006), p. 95. WHITING, G. (2009), p. 163; KORUNEK, M. (2014a), p.
59.
232 ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 10; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
233 BUĈAR, F. (1913), p. 40; JAMBREK, S. (1999), p. 99;  PATAFTA, D. (2005),  p. 41; KORUNEK, M.
(2014a), p. 59.
234 PATAFTA, D. (2005), p. 41; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
235 JAMBREK, S. (1999), p. 99; KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
236 BUĈAR, F. (1913), p. 62; JAMBREK, S. (1999), pp. 99 – 100; KALŠAN, V. (2006), p. 96;
KORUNEK, M. (2014a), p. 59.
237 DOĈKAL, K. (1951), p. 54; KORUNEK, M. (2014a), pp. 59 - 60.
238 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 266; DOĈKAL, K. (1951), p. 54; KORUNEK, M. (2014a), p. 60.
239 PETRIĆ, H. (2005), p. 153.
240 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 222; ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 10; DOĈKAL, K. (1951), p. 55; KALŠAN, V.
(2006), p. 97; KORUNEK, M. (2014a), p. 60.
241 DOĈKAL, K. (1951), p. 56; Jurjevu udovicu drugaĉije navode razliĉiti autori, pa je tako kod Ferde
Šišića ona Magdalena Széchy (ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 10), a kod Rudolfa Horvata Elizabeta Sechy
51

je prema zakonima onog vremena, ukoliko pokojnik nije imao ţive braće ili nije ostavio
oporuku kojom bi odredio skrbnike svojoj djeci, to pravo pripalo kralju.242 Stoga su prvi
skrbnici grofova Nikole i Petra bili zagrebaĉki biskup Petar Domitrović i Stjepan Pataĉić,
a nakon njihove smrti tu obvezu preuzeli su vácki biskup Stjepan Senyey, grof
Sigismund Fridrik Trautmannsdorf, Toma Mikulić i Franjo Batthyány.243 Oni su 1627.
godine ispravili stare nepravde prema ĉakoveĉkim pavlinima.244
Braća Nikola VII. i Petar meĊusobno su podijelili posjede još 1638. godine, s time da je
grof Nikola zadrţao Ĉakovec s MeĊimurjem, dok je grofu Petru pripao Bakar s
Primorjem, odnosno Vinodol, te Grobnik i Ozalj.245 Tada su braća uredila brojna pitanja
iz zajedniĉkih odnosa, a tom prigodom ugovoreno je i zajedniĉko uzdrţavanje kapele
svete Jelene i groba obitelji Zrinski u istoj kapeli.246
Za pavlinski samostan bitno je napomenuti i to da grof Nikola Zrinski 1659. godine
dovodi u Ĉakovec franjevce, te im daruje izvan tvrĊave zemljište za gradnju crkve.247
Grof Nikola Zrinski tragiĉno je stradao od divljeg vepra u lovu 18. studenog 1664.
godine, a pokopan je u crkvi svete Jelene kod Ĉakovca 21. studenog.248 Sprovod je vodio
zagrebaĉki biskup Petar Petretić, a ţalobni govor odrţao je o. Jakov Kéry, tada profesor u
Lepoglavi, dok je hrvatskim jezikom puku govorio o. Jakov Obostrelec, podprior u
Lepoglavi.249
Kada je 30. travnja 1671. godine u Beĉkom Novom Mjestu tragiĉno stradao grof Petar
Zrinski, Dvorska komora zaposjela je sva njegova imanja, pa je nastala pogibelj i za
pavlinska imanja, osobito ona koja su dobili po grofovima Zrinski.250 Barunica Marija
Sofija Löbl borila se da oĉuva oĉevu baštinu za sina Adama, te mu je beĉki dvor priznao
polovicu MeĊimurja, dok je drugu polovicu proglasio car i kralj Leopold I. svojom
baštinom.251 Ona je nasilno vladala imanjima svog malodobnog sina Adama, a tako je
bilo i u MeĊimurju gdje je pakostila pavlinima gdje je mogla.252

(HORVAT, R. (1944), p. 70), dok je kao Katarinu Szechy navode Vladimir Kalšan (KALŠAN, V. (2006),
p. 97) i Ivan Kukuljević Sakcinski, koji donosi i opasku da je popis ĉakoveĉkih pisama ipak navodi kao
Magdalenu (KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869a), p. 77). Svi pogrešno navode njezin pravilan
plemićki predikat Rima-Seĉi (Széchy), pošto je izvorna rodbina plemića Seĉi (Széchy) pl.
Gornjelendavskih, gospodara Gornje Lendave, Murske Sobote, Dobre (Neuhaus) i zemljišta benediktinske
opatije u Szentgotthárdu (Monoštru), nestala već 1540. godine i zapravo se radilo o njihovim nasljednicima
iz Rimavske Seĉi u juţnoj Slovaĉkoj, koji u drugoj polovici 16. stoljeća dobivaju pravo na dio njihovog
nasljedstva i tada dolaze u Gornju Lendavu.
242 ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 10; KORUNEK, M. (2014a), p. 60.
243 KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1868), p. 212; ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 10; HORVAT, R. (1944), pp. 70 -
71; DOĈKAL, K. (1951), p. 56; KORUNEK, M. (2014a), pp. 60 - 61.
244 HDA - 645, no. 48; DOĈKAL, K. (1951), pp. 56 - 57; PLEŠE, T. (2012), p. 17; PLEŠE, T. (2013), p.
17; KORUNEK, M. (2014a), p. 61. IzmeĊu ostalog vratili su im vinograd Zasad koji im je svojedobno
darovao K. Fadan, pravo sajma na dan sv. Jelene i pravo nedjeljnog trga.
245 HORVAT, R. (1944), p. 77; Kukuljević navodi da su braća imanja podijelila 17. srpnja 1649. godine
(KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869a), pp. 79 - 80); KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
246 KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869a), p. 80; KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
247 DOĈKAL, K. (1951), p. 69; CVEKAN, P. (1978); KAPUN, V. (2011), pp.  51 – 62; KORUNEK, M.
(2014a), p. 61.
248 BENGER, N. (1743), vol II, p. 53; BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 223 - 225; KUKULJEVIĆ –
SAKCINSKI, I. (1869a), pp. 92 – 93; DOĈKAL, K. (1951), p. 68; KALŠAN, V. (2006), p. 120; PLEŠE,
T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 18; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
249 BENGER, N. (1743), p. 53; ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 32; KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869a), pp. 92 –
93; DOĈKAL, K. (1951), p. 68; KALŠAN, V. (2006), p. 120; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
250 DOĈKAL, K. (1951), p. 73; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
251 DOĈKAL, K. (1951), p. 85; KORUNEK, M. (2014a), pp. 62 - 63.
252 LASZOWSKI, E. (1921), p. 32; DOĈKAL, K. (1951), p. 88; KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
52

Nakon smrti grofa Adama Zrinskog car i kralj Leopold I. preuzeo je ĉitavo MeĊimurje,
ali kako je trebao novac za rat, odluĉio je prodati neka zaplijenjena imanja grofova
Zrinskih, pa je tako 1695. godine prodao MeĊimurje markizu de Prye-u, koji si je 1697.
godine pribavio od kralja potrebnu ispravu kojom mu on za sva vremena i s pravom
nasljedstva daruje sva imanja grofova Zrinskih u MeĊimurju. On je upravljao
MeĊimurjem 7 godina, odnosno do 1702. godine.253
Car i kralj Karlo poklonio je MeĊimurje grofu Mihaelu Ivanu Althanu i njegovoj supruzi
grofici Ani, roĊ. Pignatelly, svojom darovnicom od 25. svibnja 1719. godine.254 Althana
je u posjed MeĊimurja uveo Kaptol iz Subotišta 12. veljaĉe 1720. godine., a pri uvoĊenju
su prisustvovali i šenkoveĉki pavlini, koji su se već tada pobrinuli za pravnu zaštitu
svojih prava i posjeda, stavljanjem prigovora na svaki ĉin kojim bi se kršila njihova
steĉena prava.255 U vrijeme kad su grofovi Althan bili feudalni gospodari MeĊimurja
ukinut je ĉakoveĉki pavlinski samostan.

Crkva svetog Jeronima u Štrigovi i njezini posjedi

Kao što je ranije navedeno crkvu svetog Jeronima u Štrigovi gradi grof i knez Fridrik
Celjski, te joj daruje posjed Leskovec. Ta crkva morala je stajati još u vrijeme kada
dolazi u posjed ĉakoveĉkih pavlina. Crkva je dobivena ispravom od 17. veljaĉe 1644.
godine.256 Njome je do tada upravljao svjetovni svećenik, a pavlinima je daruje grof Petar
Zrinski, kojem je ta crkva posjedom jure divisionario pripala.257 On je to uĉinio nakon
duljeg razmišljanja, jer je crkva bila u jako lošem stanju, ali je to naljutilo njegovog brata
Nikolu, pa je 1650. godine podvrgao crkvu i njene posjede svojoj vlasti.258
Udovica grofa Nikole VII., Marija Sofija. roĊena Löbl, 25. oţujka 1665. godine još
jednom dodjeljuje ĉakoveĉkim pavlinima crkvu svetog Jeronima u Štrigovi,259 kao i
njezin beneficij, pa ih daje uvesti u posjed po Matiji Zorkoviću, provizoru vlastelinstva
utvrde Ĉakovec i provizoru ĉitavog MeĊimurja.260
Već 14. travnja 1670. godine, drugi dan nakon odlaska banova iz Ĉakovca, u MeĊimurje
je ušao carski general Spankau sa oko 12 – 15 tisuća vojnika zaposjevši Ĉakovec i
Kotoribu, pa su se pavlini obratili caru i kralju Leopoldu I. da im izda novu darovnicu za
crkvu svetog Jeronima u Štrigovi.261
Kako je car i kralj Leopold I. bio sklon pavlinima, udovoljio je njihovoj zamolbi, pa je
12. kolovoza 1671. godine izdao darovnicu kojom je crkvu iznova dao pavlinima uz uvjet
da u crkvi vrše dušobriţniĉku sluţbu i da za zakladatelje sluţe svete mise prema
zakladnici,262 te je izdao nalog Zagrebaĉkom kaptolu da uvede ĉakoveĉke pavline u taj
posjed.263 Pavlini su 26. prosinca 1671. godine uvedeni u posjed crkve svetog Jeronima i

253 DOĈKAL, K. (1951), p. 99.
254 Ibid., pp. 109 - 110.
255 HDA - 645, no. 115; DOĈKAL, K. (1951), pp. 110 - 111.
256 HDA - 645, no. 14; DOĈKAL, K. (1951), p. 58; PLEŠE, T. (2012), p. 15; PLEŠE, T. (2013), p. 17;
KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
257 HDA - 645, no. 14; DOĈKAL, K. (1951), p. 58; KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
258 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 303; DOĈKAL, K. (1951), p. 58; KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
259 HDA - 645, no. 17; DOĈKAL, K. (1951), p. 72; PLEŠE, T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 18.
260 HDA - 645, no. 17; DOĈKAL, K. (1951), p. 72; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
261 HORVAT, R. (1944), p. 138; DOĈKAL, K. (1951), p. 73; KALŠAN, V. (2006), p. 124; KORUNEK,
M. (2014a), p. 62.
262 HDA - 645, no. 18; BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 303 -305; KRISTOLOVEC, I. (1738), p. 15;
BENGER, M. (1743), p. 102; KRĈELIĆ, B. (1771), pp. 424 - 425; DOĈKAL, K. (1951), pp. 73 - 87;
PLEŠE, T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 18; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
263 KAZ, ALC, P. 566; DOĈKAL, K. (1951), pp. 74 -75; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
53

njezinih imanja,264 a prigovor je uloţila jedino barunica Sofija Löbl, kao zaštitnica i
skrbnica malodobnog sina Adama, ali samo uvjetno kako uvoĊenjem u posjed ne bi
prekoraĉili meĊe.265
Današnju crkvu svetog Jeronima u Štrigovi zapoĉeo je graditi ĉakoveĉki prior Josip
Bedeković, nakon što je stara crkva teško stradala u potresu 1738. godine. Prvo je
dovršeno svetište trolisnog tlocrta koje je u unutrašnjosti oslikao Ivan Ranger, a nakon
toga se gradi crkvena laĊa i dva zvonika na glavnom proĉelju.266
Kako su ĉakoveĉki pavlini imali upravu nad crkvom sv. Jeronima u Štrigovi od 1644.
godine, uţivali su i dohotke s njezinih imanja, a tijekom 18. stoljeća ušli su u posjed
nekoliko novih vinograda.267
Grofica Jelena Drašković darovala je 1645. godine ĉakoveĉkim redovnicima vinograd u
Malom Leskovcu, koji je njezin suprug Kristofor Banić nedugo prije kupio od Kristofora
Batthyánya. Ista im je oporuĉno, godinu dana kasnije, ostavila još jedan vinograd pod
nazivom Švarc na brijegu Leskovec.268
Braća Ivan Ţardin i Nikola Štefanec darovali su kapeli svetog Jeronima 25. listopada
1746. godine svoj dio vinograda na brijegu Štrigova,269
Matija Ţelika prodao im je svoj vinograd u Jurovĉaku 6. svibnja 1753. godine za 27
for.,270 a Matija Zaplata prodao im je svoj vinograd u Trnovĉaku šest dana kasnije 12.
svibnja 1753. godine za 57 rajn. for.271
Crkva svetog Jeronima posjedovala je, valjda još od 1448. godine po zakladnici Fridrika
Celjskog, vinograd na brijegu Prekopa, za koji nije bila plaćena gornica ĉakoveĉkom
vlastelinstvu od 1739. do 1752. godine, a taj dug od 61 for. i 10 gr.  platio je 1753.
godine Pavao Krajnay, što mu je potvrdio vlastelinski exactor Sigismund Berke.272
Pavlini su posjedovali i jednu krĉevinu u Raskriţju u ţupi štrigovskoj, koja je pripadala
posjedu leskoveĉkom, a koju su 1755. godine dali na iskrĉenje Pavlu Szalayu, koju su
njegovi sinovi dali 23. oţujka 1756. godine Andriji Kovaĉiću, uz uvjet da plaća crkvi
svetog Jeronima sva ugovorena podavanja.273
Grofovi Althan i pavlini vodili su u periodu izmeĊu 1770. i 1781. godine i jedan dugi
spor oko zemljišta Fraterska Meka i zemljišta Travnik na posjedu Leskovec, a
pretpostavlja se da je spor riješen u korist redovnika.274

Posjed Kriţanec, vinograd Zasad, te ostali vinogradi

Kristofor Fadan Turanski (de Thwran) darovao je samostanu Fratrum Heremitarum B.
Mariae Virginis prope Chaktornyam 1496. godine jedan mlin sa dva kotaĉa s ribnjakom
na svom posjedu Kriţanec, te je ostavio 40 for. za uzdrţavanje mlina. Isti je samostanu

264 HDA - 645, no. 19; DOĈKAL, K. (1951), pp. 81 - 83; PLEŠE, T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p.
18; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
265 HDA - 645, no. 19; DOĈKAL, K. (1951), pp. 81 – 83; KORUNEK, M. (2014a), p. 62.
266 BEDEKOVIĆ 1752, pp. 304 – 306; DOĈKAL, K. (1951), pp. 131 – 132.
267 DOĈKAL 1951, p. 135.
268 HDA - 645, no. 15, 16; DOĈKAL, K. (1951), p. 59.
269 HDA - 645, no. 20; Ibid., p. 135.
270 HDA - 645, no. 21; Ibid.
271 HDA - 645, no. 22; Ibid.
272 HDA - 645, no. 23; Ibid., p. 136.
273 HDA - 645, no. 26; Ibid.
274 HDA - 645, no. 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37; Ibid., pp. 160 -163.
54

darovao i vinograd zvan Zasad, te svojom oporukom od 25. srpnja 1505. godine tri
selišta u selu Kriţovec.275
Ĉakoveĉki pavlini dobili su još jedan vinograd na brijegu Zasad, zajedno s prešom,
pivnicom i jednom kravom, temeljem oporuke Doroteje Mesar od 31. listopada 1523.
godine.276
Grof Nikola Zrinski Sigetski postaje gospodarom MeĊimurja 1546. godine, a promjenom
vlasništva ĉakoveĉki pavlini trebali su dokazivati da zakonito posjeduju svoja imanja.277
Oĉuvani su prijepisi iz 1553. godine koje su naĉinili samostan Presvetog Otkupitelja u
Kapornaku i Zagrebaĉki kaptol i to za posjede darovane od strane Kristofora Fadana,
odnosno vinograda u Zasadu i tri selišta u Kriţovcu.278
Kako je grof Juraj IV. Zrinski pavlinima oduzeo vinograd Fadan, skrbnici grofova Nikole
i Petra Zrinskog ispravili su tu nepravdu 1627. godine, kada su im vratili taj vinograd.279
Grof Petar Zrinski oduzeo je 1646. godine pavlinima, zajedno sa svojim bratom
Nikolom, devet vinograda koje su oni temeljem svojih zakladnica stoljećima uţivali.280
Zbog otimanja tih vinograda u Zasadu, Markovĉini, Ferkanovcu, Pleškovcu, Vuĉetincu
odnosno Bratovšćini, Lopatincu, Dragoslavcu, Merhatovcu i Prekopi, ĉakoveĉki vikar,
odnosno prior Pavao Ivanović uloţio je prosvjed protiv grofova 4. travnja 1646.
godine.281 Navodi se takoĊer da je još grof Juraj IV. Zrinski oduzeo samostanu gornicu i
desetinu od tih vinograda, a da nepravdu nastavljaju njegovi nasljednici grofovi Nikola i
Petar Zrinski.282
Prosvjed ĉakoveĉkog samostana nije odmah imao uspjeha, ali je utro put ureĊenju tog
pitanja, jer je već iste godine 1. studenog grof Nikola VII. Zrinski sklopio sa samostanom
nagodbu glede vinograda što su ga pavlini kupili od pok. Jurja Ruĉića, a koji je on
prisvojio, te im je sada obećao platiti 300 talira za njega.283
Ĉakoveĉki pavlini su 6. kolovoza 1644. godine kupili jedan veći vinograd na brijegu
Zasad (zvan Kljuĉar, prema bilješci na ugovoru), zajedno s gajem i jednom oranicom od
Nikole Ferenĉića i Doroteje Vranĉić.284
Vinograd na brijegu Vuĉetinec kupili su 12. oţujka 1646. godine od Nikole Trupkovića
za dva vola.285
Nešto kasnije, 24. oţujka iste godine kupuju vinograd na brijegu Zasad od Nikole
Jarunca, a ĉini se da su istom zgodom kupili i vinograd na brijegu Martinušec od udove
Magdalene Murković i još jedan na brijegu Zasad od Mije Stipĉića.286

275 HDA - 645, no. 38, 39, 40, 41, 42; MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 129 - 130 (DL. 32.821, DL. 32.822, DL.
32.819, DL. 32.823); DOĈKAL, K. (1951), pp. 34 - 39; PLEŠE, T. (2012), p. 15; PLEŠE, T. (2013), p. 17;
KORUNEK, M. (2014a), p. 55.
276 HDA - 645, no. 43; MÁLYUSZ, E. (1925), p. 131 (DL. 32.825); DOĈKAL, K. (1951), p. 41; PLEŠE,
T. (2012), p. 15; PLEŠE, T. (2013), p. 17; KORUNEK, M. (2014a), p. 55.
277 DOĈKAL, K. (1951), p. 43; KORUNEK, M. (2014a), p. 55.
278 HDA - 645, no. 44, 45; DOĈKAL, K. (1951), p. 43; KORUNEK, M. (2014a), p. 55 – 56.
279 HDA - 645, no. 48; DOĈKAL, K. (1951), p. 56; KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
280 DOĈKAL 1951, p. 60; KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
281 KAZ, ALC, Series I. Fasc. XXII - Lit. 1/J - 101; DOĈKAL, K. (1951), p. 60; KORUNEK, M. (2014a),
p. 61.
282 DOĈKAL, K. (1951), p. 61; PLEŠE, T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 17; KORUNEK, M.
(2014a), p. 61.
283 HDA - 645, no. 51; DOĈKAL, K. (1951), p. 62; KORUNEK, M. (2014a), p. 61.
284 HDA - 645, no. 64; DOĈKAL, K. (1951), p. 65.
285 HDA - 645, no. 60; Ibid., p. 63.
286 HDA - 645, no. 61, 62, 63; Ibid., pp. 63 - 65.
55

Pavlini kupuju 27. svibnja 1647. godine vinograd Forgaĉ287 od grofa Petra Zrinskog za
120 for. i to trajno i neopozivo, a on je dodatno oslobodio taj vinograd od davanja
gornice i desetine ĉakoveĉkom vlastelinstvu.288
Nekoliko godina kasnije, toĉnije 14. sijeĉnja 1651. godine pavlini su kupili još jedan
vinograd na brijegu Sveti Juraj u Lopatincu, takoĊer nazvan Forgaĉ, od Gabrijela Kysa.289
U vrijeme nakon Zrinsko  ̶ frankopanske urote, tijekom rješavanja pitanja vlasništva nad
MeĊimurjem pavlini su se pobrinuli da svom samostanu pribave ona prava gornice,
desetine i sajma, koja im je 1588. godine oduzeo grof Juraj IV. Zrinski, a koja unatoĉ
dugim pregovorima nisu bila vraćena ni od strane grofa Nikole ni grofa Petra Zrinskog.290
Radi se o ranije spomenutih devet vinograda, samo je pridodan još onaj na Bratskom
vrhu, koji pripadaju samostanu od njegova osnutka.291
Car i kralj Leopold I. vratio im je ispravom od 23. lipnja 1673. godine pravo ubiranja
gornice i desetine vina (jura montana et decimae vini) od zakladnih vinograda Zasad,
Markovĉina, Ferkanovec, Pleškovec, Vuĉetinec i Bratski vrh.292 Pavlini su naime
dokazali i kraljevskim komesarima u Hrvatskoj i kraljevskoj ugarskoj dvorskoj
kancelariji da su ta prava od vajkada uţivali, što su dokazali i autentiĉnim ispravama,
ĉime je riješeno sporno pitanje izmeĊu samostana i obitelji Zrinski, koje se vuklo gotovo
sto godina, odnosno od 1588. godine kada su samostanu dokinuta stara prava jure
perpetuo et irrevocabiliter.293
MeĊutim, barunica Sofija Löbl je i dalje sa svojim ĉinovnicima radila na tome da zadrţi
vinograde, a za njezinu stvar poĉeli su se zanimati i kraljevski komesari u ime drţavnog
fiska, pa su pavlini ponovo izgubili sve svoje zakladne vinograde. Kraljevski komesari
izdali su 15. rujna 1678. godine rješenje  prema kojem pavlinski samostan gubi svojih
deset zakladnih vinograda, a za uzvrat od drţavnog fiska i od obitelji Zrinski ima
dobivati naknadu od 100 vjedara vina,294 a to rješenje potvrdio im je ispravom od 10.
kolovoza 1685. godine car i kralj Leopold I.295 Isti je 15. kolovoza 1686. godine naloţio
Zagrebaĉkom kaptolu da uvede ĉakoveĉki samostan u posjed prava na 100 vjedara vina
godišnje.296
Pavlini ipak nisu izgubili svu nadu, pa su 1. kolovoza 1686. godine kraljevskim
komesarima uloţili predstavku po tom pitanju, ali odgovoreno im je da svoja prava prvo
brane pred vlastelinskim sudom grofa Adama Zrinskog, te da će se ta presuda saopćiti
drţavnom fisku.297 MeĊutim, nakon smrti grofa Adama Zrinskog samostan se, uoĉivši
prilike, 1692. godine i sam odrekao svih svojih zakladnih vinograda u zamjenu za
naknadu od 100  vjedara vina godišnje, ĉime je završen stoljetni spor.298

287 DOĈKAL, K. (1951), p. 66; PLEŠE, T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 18.
288 Isprava od 27.svibnja 1647. godine; HDA - 645, no. 66; DOĈKAL, K. (1951), p. 66.
289 HDA - 645, no. 68; DOĈKAL, K. (1951), pp. 66 - 67.
290 DOĈKAL, K. (1951), p. 85; KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
291 HDA - 645, no. 52; DOĈKAL, K. (1951), p. 85; PLEŠE, T. (2012), p. 18; PLEŠE, T. (2013), p. 18;
KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
292 HDA - 645, no. 53; DOĈKAL, K. (1951), p. 87; PLEŠE, T. (2012), p. 16; PLEŠE, T. (2013), p. 18;
KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
293 DOĈKAL, K. (1951), p. 87; KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
294 DOĈKAL, K. (1951), PLEŠE, T. (2012), p. 16;  PLEŠE, T. (2013), p. 18; KORUNEK, M. (2014a), p.
64.
295 HDA - 645, no. 54; DOĈKAL, K. (1951), p. 91; KORUNEK, M. (2014a), p. 64; ako uzmemo da vjedro
(cubulus, kabal, kabao) iznosi 56, 60 litara, tada ispada da je samostan kao naknadu za oduzete vinograde
dobivao 5660 litara vina.
296 HDA - 645, no. 55; KORUNEK, M. (2014a), p. 64.
297 HDA - 645, no. 56; Ibid.
298 HDA - 645, no. 57; Ibid.
56

Do spora izmeĊu markiza de Prye-a i pavlina došlo je oko vinograda na brijegu
Vušinšćak, koji je za sluţenje svetih misa darovala samostanu Katarina Jakupić 1696.
godine, a koji je markiz zatraţio kao feudalni gospodar MeĊimurja, ali je sud dosudio u
korist  samostana.299
Ţupnik trgovišta Nedelišće, Stjepan Viniczay svojom je oporukom od 5. svibnja 1719.
godine, darovao ĉakoveĉkim pavlinima svu svoju pokretnu i nepokretnu imovinu, što je
ukljuĉivalo i vinograd na brijegu Pleškovec, zvan Pri Velikom Hrastu, od kojeg se
ĉakoveĉkom vlastelinstvu davalo u ime gornice i desetine 3 kabla vina, a zaduţio ih je da
za njegova ţivota sluţe za njega sto misa, te odreĊeni broj i nakon njegove smrti.300
Vinograd je izruĉen samostanu 5. kolovoza 1722. godine, kada je gospodar MeĊimurja
već bio grof Mihael Ivan Althan I.
MeĊu spisima ĉakoveĉkog samostana nalaze se i dvije isprave, kojima grof Ivan Althan I.
poklanja svećeniku Jurju Lonĉariću 6. rujna 1720. godine napušteni vinograd zvan
Kapelšćak na brijegu Hrastiĉki s pripadajućim zemljama, te naknadno 13. oţujka 1721.
godine još jednu oranicu neposredno uz taj vinograd, pa se pretpostavlja da je on te
posjede kasnije ostavio pavlinskom samostanu, iako o tome nema pisanog traga.301
Pavlinski samostan dobiva 7. prosinca 1726. godine od Stjepana Somšića i Katarine roĊ.
Geldth jedan vinograd u Svetom Jurju u Lopatincu kao misnu zakladu, uz obvezu da
pavlini svaki mjesec za njih sluţe jednu svetu misu.302
Slijedeću misnu zakladu osnovao je Gašpar Strahinja sa svojom kćerkom Anom, udatom
za Pavla Betovića 11. svibnja 1738. godine, kojom je ostavio samostanu vinograd
Moĉnjak na brijegu Braĉevcu, odnosno gornicu i sva svoja prava i koristi, uz uvjet da
pavlini sluţe za njega 12 svetih misa na godinu, tako dugo dok budu u posjedu
vinograda.303
Gašpar Strahinja predao je pavlinima vinograd 12. srpnja iste godine, a istog dana
obavljen je izvid, vjerojatno na zahtjev vlastelinstva grofova Althan, da li je taj vinograd
podvrgnut gornici ili kakvom drugom davanju prema ĉakoveĉkom vlastelinstvu, te je
utvrĊeno da nema nikakvih davanja. Stupivši u posjed vinograda, pavlini su ga predali na
uţivanje Matiji i Doroteji Novak, uz uvjet da od vinograda s kućom, oranica i šumice
plaćaju samostanu 12 for. gotova novca ili 12 vjedara dobrog mošta, te 12 radnika prema
volji samostana, te da vinograd s pripadnostima ne smiju nikome dati ni prodati bez
dozvole samostana.304
Ĉakoveĉko vlastelinstvo snizilo je poveljom od 20. lipnja 1739. godine, na zahtjev
samostana, gornicu od 3 kabla godišnje za vinograd na brijegu Pleškovec u Lopatincu, na
pola.305 Najvjerojatnije se radi o onom vinogradu zvanom Pri Velikom Hrastu, kojeg je 5.
svibnja 1719. godine samostanu darovao Stjepan Viniczay.306
Gornica je sniţena s tri i pol na 2 kabla i za vinograd Braĉovec u Lopatincu, poveljom
izdanom istog dana.307 Tu se radi o vinogradu kojeg je Stjepan Somšić sa suprugom
Katarinom darovao samostanu 7. prosinca 1726. godine.308

299 HDA - 645, no. 69; DOĈKAL, K. (1951), p. 99.
300 HDA - 645, no. 73; Ibid., pp. 108 - 109.
301 DOĈKAL, K. (1951), pp. 112 - 113.
302 HDA - 645, no. 71; DOĈKAL, K. (1951), p. 115.
303 HDA - 645, no. 79; Ibid., pp. 119 - 120.
304 HDA - 645, no. 80, 81, 82; Ibid.
305 HDA - 645, no. 83; Ibid., p. 123.
306 DOĈKAL, K. (1951), p. 123.
307 HDA - 645, no. 84; DOĈKAL, K. (1951), p. 123.
308 DOĈKAL, K. (1951), p. 123.
57

MeĊu vinogradskim ispravama samostana nalazi se i isprava izdana 8. svibnja 1739.
godine koja spominje vinograd na brijegu Zebanec u ţupi Selnica, ali se nigdje na navodi
da pripada samostanu. Taj vinograd davao je godišnje 2 kabla vina i 12 radnika, a bio je
dat na uţivanje Franji Rakitnjaku, a iza njegove smrti Andriji Srncu.309
Vuk Nagyfalussy je pavlinima u svojoj oporuci od 24. listopada 1756. godine  ostavio
jedan vinograd u Vukanovcu, uz obavezu da se dohotkom od vinograda odrţava vjeĉno
svjetlo u kapeli Majke Boţje Pomoćnice u crkvi svete Jelene u Ĉakovcu.310
Ĉakoveĉko vlastelinstvo grofova Althan pokrenulo je 5. rujna 1758. godine spor protiv
pavlina, jer nisu davali gornicu i desetinu od vinograda Zasad, Juraj, Švarc, Rimšćak,
Šafarsko, Raskriţje, Praporĉan i Lopatinec, a da se stvar rašĉisti pokrenuta je istraga,
koja je zakljuĉila slijedeće:

- 25. listopada 1758. godine zakljuĉeno je da je vinograd Kljuĉar na brijegu Zasad
od pamtivijeka bio slobodan od svakog davanja prema ĉakoveĉkom
vlastelinstvu.311
- istog dana zakljuĉeno je da je vinograd Sveti Juraj na Bregu Lopatinec takoĊer
potpuno slobodan od svih davanja i to od pamtivijeka.312
- dan nakon toga zakljuĉeno je da vinogradi Rimšćak, Šafarsko, Raskriţje i Švarc
pripadaju crkvi svetog Jeronima sa svim koristima i pripadnostima, kao dijelovi
posjeda Leskovec, kako stoji u zakladnici Fridrika Celjskog iz 1448. godine.313

Ĉakoveĉko vlastelinstvo utuţilo je 6. studenog 1759. godine pavline da imaju davati
gornicu od vinograda na brijegu Rimšćak, Praporĉan, Zasad i Lopatinec,314 ali nije poznat
ishod parnice, mada su morali pobijediti pavlini, jer su u rukama imali zakladnicu grofa
Fridrika Celjskog iz 1448. godine i potvrdnicu peĉujskog biskupa Sigismunda iz 1482.
godine, po kojima je crkva svetog Jeronima dobila pravo gornice i desetine vina i
plodova.315

Mlin

Ĉakoveĉki samostan posjedovao je jedan svoj mlin sa dva kotaĉa na posjedu Kriţanec,
koji im je 1496. godine darovao Kristofor Fadan, zajedno sa tamošnjim ribnjakom.
Kako je postojala potreba za još jednim mlinom, pavlini su 18. oţujka 1752. godine
iznajmili mlin na Muri u mjestu Vrbje na 32 godine od Marijane Lepossy za 235 rajn.
for.,316 a imali su ga još 1782. godine, kako se vidi iz sluţbenog inventara samostana gdje
se naziva Mola Murana.317

Livade i šume

Veliki vezir Kara Mustafa poveo je 1683. godine vojsku od 250.000 ljudi i 370 topova iz
Carigrada u Ugarsku i Austriju. Kada je opsjedao Beĉ osjetila se potreba da se uĉvrste

309 HDA - 645, no. 85; DOĈKAL, K. (1951), p. 124.
310 HDA - 645, no. 86; Ibid., p. 144.
311 HDA - 645, no. 87, 88; Ibid., p. 151.
312 HDA - 645, no. 89; Ibid., p. 151.
313 HDA - 645, no. 90; Ibid.
314 HDA - 645, no. 91; Ibid.
315 DOĈKAL, K. (1951), p. 151.
316 HDA - 645, no. 92, 93; DOĈKAL, K. (1951), p. 138.
317 AHAZU, Inventarium  Paulinorum, IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), p. 138.
58

postojeće utvrde, pa je tako bilo i s onom u Ĉakovcu. U tu svrhu posjekla je uprava
MeĊimurja u zakladnoj pavlinskoj šumi hrastove za utvrĊenje grada, a pavlini su traţili
odštetu za posjećene i odvezene hrastove kako je uprava prije sjeĉe obećala, što je
vidljivo iz spisa od 4. listopada 1683. godine.318 Kada uprava nije reagirala po tom
pitanju, pavlini su poslali još jednu molbu za namirenje, a sam zapovjednik ĉakoveĉke
utvrde potvrdio je da je odveţeno 550 komada hrastova, pa preporuĉa da se molbi
udovolji,319 ali to pitanje još 1691. godine nije bilo riješeno.320
Plemić Nikola Milašinĉić iz Svetog Martina darovao je pavlinima kao misnu zakladu
jednu livadu preko Mure 10. svibnja 1754. godine. Kako je Milašinĉić umro bez
nasljednika, livada je morala pripasti vlastelinstvu, u ovom sluĉaju vlastelinstvu Donja
Lendava, koje je pripadalo knezu Esterházyu, ali ju je Milašinĉić darovao samostanu, pa
je odvjetnik kneza podigao parnicu traţeći da se livada vrati.321 Na zahtjev
donjelendavskog vlastelinstva obavljena je 9. studenog 1767. godine sudbena istraga po
plemićkom sucu i sucima prisjednicima Zaladske ţupanije.322 Tijekom parnice došlo je
do sporazuma na naĉin da samostan prepušta livadu knezu Esterházyu kao zemaljskom
gospodaru, a kneţev odvjetnik do daljnje kneţeve odredbe odustaje od parnice, pa
ostavlja livadu ĉakoveĉkom samostanu, ali samo titulo usufructuario et precario,
odnosno kao zakupniku uz godišnju zakupninu od 3 rajn. for. i 18 kr do opoziva.323
Ĉakoveĉki pavlini su preko Zaladske ţupanije dali grofa Althana sudbeno opomenuti da
odustane od gradnje mlina na potoku Trnavi kojeg je ovaj zapoĉeo graditi 1764. godine,
jer su smatrali da će taj mlin biti od velike štete za njihove šume i livade.324 Plemićki
podsudac potvrdio je 20. rujna 1764. godine, da je prema molbi pavlinskog samostana
opomenuo grofa Althana da odustane od gradnje mlina.325

Kuća u Varaţdinu

Jelena Szepiklar (Szepikar), udovica varaţdinskog graĊanina Lovre Rataića, ustupila je
ĉakoveĉkim pavlinima temeljem ugovora od 10. veljaĉe 1758. godine svoju zidanu kuću
u predgraĊu Varaţdina, a oni su se obvezali da će njoj u zamjenu dali drugu kuću, te su
joj platili 1000 rajn. for.326
Prije nego je gradsko poglavarstvo odobrilo kupoprodajni ugovor, morao je samostan
dati jamstvo da će na istoj kući obaviti ovrhu u visini od 1000 for. za sluĉaj da pokojni
Lovro Rataić, gradski poreznik, bude od visoke komore osuĊen na plateţ manjka, koji je
pronaĊen na njegovim raĉunima, a dok presuda ne bude izreĉena, plaćat će samostan
udovi zakonske kamate. Ĉakoveĉki samostan je udovici plaćao ugovorene kamate od 50
rajn. for. godišnje od 1760. do 1766. godine, a 8. listopada 1768. godine isplatio je gradu
Varaţdinu 1000 rajn. for.327

318 HDA - 645, no. 96; DOĈKAL, K. (1951), p. 90.
319 HDA - 645, no. 97; Ibid.
320 HDA - 645, no. 202; Ibid., pp. 94 - 95.
321 DOĈKAL, K. (1951), p. 141.
322 HDA - 645, no. 86; DOĈKAL, K. (1951), p. 141.
323 HDA - 645, no. 94; Ibid.
324 DOĈKAL, K. (1951), p. 157.
325 HDA - 645, no. 95; DOĈKAL, K. (1951), p. 157.
326 HDA - 645, no. 98; Ibid., p. 150.
327 HDA - 645, no. 99, 100, 101, 102, 103, 104, 105; Ibid.
59

Povlastice za trgovanje

Staro pravo sajma penes monasterium koje im je grof Juraj IV. Zrinski oduzeo 1588.
godine dobili su pavlini natrag 27. sijeĉnja 1627. godine od skrbnika grofova Nikole i
Petra Zrinskog, a povlasticu sajma na blagdan Svete Jelene, te u dane prije i poslije tog
blagdana, potvrdio im je 9. travnja 1639. godine car i kralj Ferdinand III.328
Grof Nikola Zrinski nije htio ukinuti nedjeljni trg pavlinima, ali je odrţavao isti pred
tvrĊavom, a budući da je puk u franjevaĉkoj crkvi imao više svetih misa, te propovjedi
nedjeljom i blagdanima, dolazio je tamo i radi duhovnih potreba i radi trga, ĉime je
pomalo posve nestao nedjeljni trg pred pavlinskom crkvom, ali je ostao veliki godišnji
sajam na blagdan Svete Jelene.329
MeĊutim, iz isprave od 10. listopada 1671. godine vidljivo je, da im je to pravo sajma
oduzeo grof Petar Zrinski, pa ga prenio na trgovište Ĉakovec.330 Pavlini su se poţalili
kraljevskim komesarima glede otetih vinograda i sajma, pa su 23. listopada iste godine
bili pozvani pred povjerenstvo s dokazima za svoja prava, a bila je pozvana i barunica
Marija Sofija Löbl, udovica iza grofa Nikole Zrinskog.331 Mogli su pavlini ponijeti i
jednu ispravu od 11. lipnja 1668. godine u kojoj je grof Petar Zrinski privremeno ispravio
pogreške svojih ĉinovnika glede prava sajma, pa je dozvolio pavlinima da ga sluţe po
postojećim obiĉajima.332
Da je ova odredba bila privremenog karaktera svjedoĉi isprava od 26. oţujka 1669.
godine iz koje je vidljivo da Ĉazmanski kaptol provodi istragu glede prava sajma ab
immemoriali, te da su nakon saslušanja 84 svjedoka potvrdili staro pravo samostana.333
 Ispravom od 27. lipnja 1673. godine kralj i car Leopold I. vratio je pavlinima pravo na
odrţavanje godišnjeg sajma na blagdan Svete Jelene, te povlasticu tjednog sajma pred
samostanom.334 Na to je uloţila ţalbu grofica Marija Sofija Löbl u ime svoje djece
Adama i Marije Katarine. Unatoĉ starom pavlinskom pravu i unatoĉ kraljevu rješenju,
ona je ometala sajmovanje u Svetoj Jeleni po svojim ĉinovnicima, braneći svojim
podanicima da idu tamo na sajam. Kako su potomci grofa Nikole Zrinskog dobili
polovicu MeĊimurja, bila bi za pavline velika šteta kad bi se njihovi podloţnici ustezali
od sajma Svete Jelene, ali kako je grofica bila ustrajna, pavlini su poveli parnicu, a
Zaladska ţupanija odredila je provoĊenje istrage.335
Pavlini su imali staro nedjeljno pravo trga pred samostanom, pravo na veliki sajam na
blagdan Svete Jelene i pravo na vinotoĉje, koje je povrijedio komorski upravitelj
MeĊimurja Juraj Ladislav Nagy kada je na trgu pred samostanom podigao drvenu zgradu
i u nju smjestio krĉmu, a protiv ĉega je prosvjedovao prior ĉakoveĉkog samostana o. Vuk
Ĉešković ispravom od 10. travnja 1688. godine.336 Nakon smrti grofa Adama Zrinskog, a
u nedostatku nasljednika nad meĊimurskim imanjima, iste je preuzeo kralj i car Leopold
I., koji je za namjesnika postavio Ladislava Nagya, koji je tijekom 1691. godine rješavao
gospodarske sporove sa ĉakoveĉkim pavlinima.337

328 HDA - 645, no. 106; DOĈKAL, K. (1951), pp. 85 – 86; KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
329 BEDEKOVIĆ 1752, 274; DOĈKAL, K. (1951), p. 71; KORUNEK, M. (2014a), pp. 61 -62.
330 HDA - 645, no. 52; DOĈKAL, K. (1951), pp. 85 – 86; KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
331 HDA - 645, no. 106; DOĈKAL, K. (1951), p. 86; Ibid.
332 HDA - 645, no. 107; Ibid.
333 HDA - 645, no. 108; Ibid., p. 86.
334 HDA - 645, no. 110, 111; DOĈKAL, K. (1951), p. 88; PLEŠE, T. (2012),  p. 16; PLEŠE, T. (2013), p.
18; KORUNEK, M. (2014a), p. 63.
335 DOĈKAL, K. (1951), p. 88; KORUNEK, M. (2014a), pp. 63 - 64.
336 KAZ, ALC, Series I. Fasc. XXXV., 179; DOĈKAL, K. (1951), p. 93.
337 DOĈKAL, K. (1951), pp. 94 - 95; KALŠAN, V. (2006), pp. 132 - 133; PLEŠE, T. (2012), p. 17;
PLEŠE, T. (2013), p. 19.
60

Dvorska komora povjerila mu je da obavi slijedeće izvide:

-
Neka pozove ĉakoveĉki samostan da dokaţe svoje pravo na mlin nad jednim
ribnjakom sa ĉetiri kmetska selišta na posjedu u Kriţancu, koji se nalazi ispod
komorskog posjeda, što im je otela obitelj Zrinski, a samostan zamolio povrat;
-
Neka priopći kolika je vrijednost onih hrastova, što su bili posjeĉeni u
samostanskoj šumi za utvrĊivanje utvrde Ĉakovec, pošto pavlini mole da im se
hrastovi vrate;
-
Koliko je stajala gradnja krĉme, što ju je vlastelinstvo podiglo u blizini
samostana, a pavlini mole da se poruši i koliko ta krĉma nosi?;
-
Neka podsjeti pavlinski samostan u Ĉakovcu, da ispuni uvjet, po kojem mu je
vlastelinstvo ĉakoveĉko zajamĉilo davati godišnje 100 vjedara vina iz
vlastelinskog vinograda u Zasadu, što je potvrdio i sam kralj. Uvjet je, da se
samostan odrekne svih traţbina prema obitelji Zrinski, koje ima ili koje bi mogao
imati, pa da sve te traţbine prenese na drţavni fisk.338

Dobra samostana non incorporatis

U vremenu upravljanja MeĊimurjem od 1695. do 1702. godine markiz de Prye htio se
domoći i drugih posjeda pavlinskog samostana, pa je tako 1699. godine ujedinjena
Zaladska i Šimeška ţupanija donijela zakljuĉak, da imanja pavlinskog samostana imaju
pripasti ĉakoveĉkom vlastelinstvu, na što su se pavlini poţalili caru i kralju Leopoldu I.,
koji je taj zakljuĉak poništio, te ga proglasio nepravednim i sramotnim339
Grofovi Althan i pavlini vodili su u periodu izmeĊu 1764. i 1773. godine niz manjih
sporova oko pitanja meĊa i manjih prekršaja vlasniĉkih odnosa.340 Spor je nastao 1765.
godine oko meĊa od potoka Trnave do poštanske ceste koja vodi u Ĉakovec.341 Plemićki
sudac i suci prisjednici Zaladske ţupanije izašli su na teren, pa su pregledali i ispravili
meĊe 28. rujna 1765. godine, ĉime je spor riješen.342
Slijedeći spor nastaje 1773. godine kada je vlastelinstvo grofa Althana u velikoj mjeri
poĉelo smetati pavline u uţivanju steĉenih prava, na naĉin da su vlastelinski ljudi
napadali samostanska vinotoĉja, pa u njima ĉinili nasilja, tako da su se pavlini morali
obratiti sudu.343 Pavlini sudbeno opominju grofa Althana 24. travnja 1773. godine zbog
njegova podloţnika Mihajla Mezge, nadzornika vinograda, što je provalio u vinograd
Forgaĉ na brijegu u Lopatincu, koji su pavlini do tada mirno uţivali i u plodovima i u
vinotoĉju, te što je od vincilira i toĉioca pavlinskog vina nasilno uzeo 4 vjedra mošta.344
Pavlini opominju grofa i 27. lipnja iste godine iz razloga što su ĉetvorica njegovih
podloţnika i sluţbenika smetali vinotoĉje na imanju Zasad u zaladskoj ţupaniji, a dana 1.
rujna 1773. godine opominju ga iz razloga što su njegovi ĉinovnici, vlastelinski prefekt
Adam Peterman i provizor Franjo Ĉarić, s drugim vlastelinskim podloţnicima silom

338 HDA - 645, no. 202; DOĈKAL, K. (1951), pp. 94 - 95.
339 HDA - 645, no. 114; Ibid., p. 100.
340 DOĈKAL, K. (1951), pp. 156 - 163.
341 Ibid., p. 156.
342 HDA - 645, no. 102; DOĈKAL, K. (1951), p. 156.
343 DOĈKAL, K. (1951), p. 156.
344 HDA - 645, no. 117; DOĈKAL, K. (1951), p. 156.
61

provalili na trg pred samostanom svete Jelene, pa su ondje silom razvalili podignuto
vinotoĉje.345
Kako se grof oĉito nije odmah odazvao i nadoknadio štetu, tvrdeći da je u pravu, bilo je
potrebno da se obave sudbeni izvidi, a prema ispravama bile su tri istrage 1773. i 1774.
godine.346 Prvo je obavljena istraga vezana uz razrušenu krĉmu na pavlinskom
sajamskom trgu,347 nakon toga za krĉmu na posjedu Zasad, gdje su ljudi grofa Althana
smetali pavline u njihovom pravu,348 a zadnja vezano uz vinograd Forgaĉ, odnosno pravo
na osloboĊenje od gornice i desetine, kao i o nasilju poĉinjenom tamo 24. travnja 1773.
godine.349
Budući da su sve ove istrage provedene na zamolbu pavlina, koji su bili svjesni svojih
prava, a budući da nema daljnjih spisa u tom predmetu, najvjerojatnije je grof Althan
nadoknadio štetu, te ubuduće poštivao prava samostana.350
Pavlinski samostan imao je pravo suditi krivcima na visokom sudu, te ih osuĊivati,
temeljem ovlasti jus gladii koje je kralj Matija Korvin 1466. godine dao prvo samostanu
svetog Lovre nad Budimom,351 koje se kasnije protegnulo na sve pavlinske samostane, pa
je tako u ĉakoveĉkom samostanu zabiljeţeno deset procesa:

-
1654. godine, 13. kolovoza, dvije parnice, jedna zbog zloĉina preljuba, a druga
zbog ubojstva;
-
1654. godine, 13. kolovoza, opet radi preljuba;
-
1668. godine, 16. kolovoza, radi tuĉnjave;
-
1668. godine, 24. studenog, radi ĉedomorstva;
-
1668. godine, 24. studenog, opet radi ĉedomorstva;
-
1671. godine, 16. oţujka, radi ubojstva;
-
1682. godine, 12. svibnja, radi ubojstva ţene, te radi uskrate gornice;
-
1682. godine, 12. svibnja, opet radi ubojstva ţene;
-
1725. godine, 23. srpnja, radi kraĊe i razbojstva;
-
1725. godine, 23. srpnja, radi kraĊe.352

Darovanja, misne zaklade, oporuke

Štrigovski ţupnik Ivan Paradis osnovao je u svojoj oporuci od 1. srpnja 1728. godine
jednu misnu zakladu, kojom samostanu ostavlja 40 startina vina, raĉunajući svaki startin
na 10 rajn. for.353
Suzana Kereszthury, udovica Petra Berkea, ostavila je 1736. godine legat od 1000 talira
kao misnu zakladu, a pavlini sluţe svaki tjedan jednu misu za spokoj njezine duše, kao i
duše njezina pokojnog supruga i roĊaka.354
Preloški ţupnik Ivan Maković osnovao je misnu zakladu, glede koje je s ĉakoveĉkim
priorom sklopio altaristiĉki ugovor 7. srpnja 1737. godine, kojim mu je predao 400 for.,

345 HDA - 645, no. 118, 119; DOĈKAL, K. (1951), p. 158.
346 DOĈKAL, K. (1951), pp. 158 - 159.
347 HDA - 645, no. 120; DOĈKAL, K. (1951), p. 158.
348 HDA - 645, no. 121; Ibid., p. 159.
349 HDA - 645, no. 122; Ibid.
350 DOĈKAL 1951, p. 159.
351 HDA - 645, no. 135.
352 HDA - 645, no. 124, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134; DOĈKAL, K. (1951), p. 114.
353 HDA - 645, no. 139; Ibid., p. 116.
354 HDA - 645, no. 140; Ibid., p. 117.
62

da pavlini za kamate od ove svote sluţe svaki mjesec dvije svete mise i to za vrijeme
njegova ţivota jednu za spas duša u ĉistilištu kojih se nitko ne spominje i drugu za njega,
a nakon njegove smrti obje za spokoj njegove duše, a dodatno je ţupnik obećao dodati 50
for. za jednu pjevanu misu za njegove roditelje.355
Ivan i Magdalena Serpak darovali su pavlinima 30. lipnja 1746. godine 200 for., uz
obavezu da se svaki mjesec, u bilo kojoj crkvi, sluţi jedna misa za njih, a Ivan Serpak je
24. veljaĉe 1747. godine sklopio drugi ugovor, kojim dopušta da se zakladna svota
upotrijebi za popravak crkve svetog Jeronima, uz uvjet da se ona mjeseĉna sveta misa
sluţi u toj crkvi.356
Selniĉki ţupnik Matija Ţalec osnovao je 18. sijeĉnja 1752. godine misnu zakladu sa
svotom od 200 for., uz uvjet da se u ĉakoveĉkom samostanu sluţi za spokoj njegove duše
mjeseĉno jedna sveta misa, a ako bi se kamata snizila, onda neka ĉitaju toliko misa da
svaka bude plaćena 1 for.357
Preloški ţupnik Mihovil Smrekar osnovao je 1. sijeĉnja 1755. godine jednu misnu
zakladu davši pavlinima svotu od 1000 for., uz uvjet da svaki tjedan sluţe jednu svetu
misu po njegovoj nakani.358
MeĊimurski plemić Vuk Nagyfalussy darovao je pavlinima 23. srpnja 1756. godine kao
misnu zakladu 2710 rajn. for., uz uvjet da za ţivota sam uţiva kamate od cijele
altaristiĉke svote, a da nakon njegove smrti pavlini sluţe onoliko misa za spokoj njegove
duše i duše njegovih roĊaka, koliko iznosi kamata.359
Kristofor Bedeković i njegova supruga Terezija roĊena Završki darovali su 18. oţujka
1757. godine pavlinima kao misnu zakladu 500 for., uz uvjet da oni  svake srijede i
subote sluţe toliko svetih misa koliko će for. iznositi kamate i to dok su ţivi za sretnu
smrt, a nakon smrti za spokoj duša, kao i jedan pjevani aniversarij raĉunajući ga 6 for.360
Ana Marija roĊena Pongrac, udovica Antuna Paraghya i kasnije Emerika Jambrekovića,
darovala je iza smrti drugog supruga, u svojoj oporuci od 9. kolovoza 1772. godine
pavlinima kao misnu zakladu svu svoju imovinu, izuzevši neke manje legate.361 Iza smrti
Ane Marije Pongrac njezina sestra Elizabeta Lovornjak sudbeno je utuţila ĉakoveĉkog
priora, traţeći od sestrine ostavštine ono što ju ide prema diobi od 4. veljaĉe 1759.
godine.362 IzmeĊu stranaka došlo je do nagodbe 27. rujna 1774. godine, kojom je
samostan prepustio Elizabeti Lovornjak vinograd na brijegu Merhatovec s tamošnjim
zgradama, te obveznicom od 86 for.363
Ana Strmaĉki, udovica Josipa Horvata, osnovala je 2. travnja 1764. godine kod
ĉakoveĉkih pavlina misnu zakladu sa svotom od 1000 rajn. for., uz uvjet da pavlini sluţe
za spokoj njezine duše, te za one duše u ĉistilištu koje trebaju najviše pomoći, toliko
svetih misa koliko rajn. for. budu iznosile kamate od glavniĉke svote.364
Ladislav Győry, ţupnik u Szemenyu, darovao je pavlinima 25. travnja 1764. godine 400
rajn. for., uz uvjet da oni na smrtni dan njegova oca Stjepana 14. prosinca i na smrtni dan

355 HDA - 645, no. 141; DOĈKAL, K. (1951), p. 118.
356 HDA - 645, no. 142, 143, 144; Ibid., p. 137.
357 HDA - 645, no. 145; Ibid., p. 139.
358 HDA - 645, no. 146, 147; Ibid., p. 141.
359 HDA - 645, no. 148; Ibid., pp. 143 - 148.
360 HDA - 645, no. 149; Ibid., p. 149.
361 HDA - 645, no. 151; Ibid., p. 154.
362 Diobni ugovor od 4.veljaĉe 1759. godine; HDA - 645, no. 150; Ibid.
363 HDA - 645, no. 152; Ibid.
364 HDA - 645, no. 153, 154; Ibid., p. 152.
63

njegove majke Katarine 9. prosinca sluţe pjevani Requiem zajedno s oficijem za
pokojne.365
Ţupnik crkve svetog Mihovila ArhanĊela u Ĉakovcu  Luka Fanyessy, sklopio je s
priorom ĉakoveĉkog samostana 4. srpnja 1777. godine slijedeći altaristiĉki ugovor:
ţupnik ostavlja samostanu glavnicu od 300 for. na ĉuvanje, a koju moţe upotrijebiti za
svoje potrebe i s kojom moţe i u oporuci slobodno raspolagati, dok kamate ostavlja
samostanu kao altariju uz obvezu da oni sluţe dvije svete mise na godinu i to posljednji
dan prosinca za sve ĉakoveĉke ţupljane koji su te godine umrli i poĉetkom sijeĉnja za
milost konaĉne ustrajnosti svih ţupljana koji će te godine umrijeti, uz napomenu da
ukoliko glavniĉke kamate porastu na više od sto, ne treba sluţiti više svetih misa, nego
samo ove dvije.366

Odvajanje od Ugarske pavlinske provincije

Krajem 17. stoljeća nastala je u pavlinskom redu velika borba izmeĊu hrvatskih i
ugarskih pavlina, s ciljem odvajanja i osnivanja Hrvatske pavlinske pokrajine. VoĊa
hrvatskih pavlina bio je ugledni i uĉeni o. Gašpar Maleĉić, koji si je kao ţivotnu zadaću
uzeo da odcijepi hrvatske pavline od Ugarske. Pod njegovim vodstvom osnovana je
1700. godine u Thallu Hrvatsko - njemaĉka pavlinska provincija,367 a beĉki nuncij Ivan
Antun de Via, nadbiskup ariminski, izdao je 12. sijeĉnja 1701. godine dekret o
razdvajanju sluţbe generala od sluţbe provincijala, i o razdvajanju pokrajina.368
Prvi kapitul novoosnovane Hrvatsko - njemaĉke pavlinske provincije odrţan je 6. oţujka
1701. godine u Lepoglavi, a na njemu je izmeĊu ostalog postignut sporazum s
Nijemcima oko razgraniĉenja, kao i to da će se s vremenom njemaĉki (austrijski) pavlini
moći odcijepiti i stvoriti zasebnu provinciju.369
Nakon toga povela se nova rasprava oko ĉakoveĉkog samostana svete Jelene, jer su
ugarski pavlini tvrdili da se on nalazi na njihovom podruĉju, te su uputili prosvjed beĉkoj
nuncijaturi protiv toga što je samostan u dekretu pripojen Hrvatsko - njemaĉkoj
provinciji. Oni su postavili u ĉakoveĉkom samostanu svog priora, o. Pavla Kupresza, ali
na kraju su Hrvati ipak uspjeli dokazati da MeĊimurje pripada Hrvatskoj, ne samo po
crkvenoj pripadnosti Zagrebaĉkoj biskupiji, nego i po narodnosti svojih ţitelja, te je
samostan svete Jelene pripao Hrvatskoj, a ne Ugarskoj pavlinskoj provinciji.370

Urbari i popisi inventara samostana

Oko 1500. godine nastaje popis inventara samostana pod nazivom Regestrum rerum ad
divinum cultum dedicatarum in Claustro Chaktornya u kojem su popisane vrijedne
pokretnine koje je samostan posjedovao u to vrijeme i to:

365 HDA - 645, no. 155;  DOĈKAL, K. (1951), p. 153.
366 HDA - 645, no. 156; Ibid., p. 155.
367 KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869b), pp. 305 – 310; DOĈKAL, K. (1951), pp. 101 - 104;
KALŠAN, V. (2006), pp. 160 - 161.
368 Duas Provincias, unam ex Conventibus Hungariae, alteram ex Conventibus Germaniae et Croatiae,
cum alternative officiorum Provincialis et Vicarii inter Patres Germanos et Croatas; BENGER, N. (1743),
pp. 330 - 333; DOĈKAL, K. (1951), p. 104.
369 BENGER, N. (1743), pp. 337 - 342; DOĈKAL, K. (1951), p. 104.
370 DOĈKAL, K. (1951), pp. 105 – 107; JEMBRIH, A. (1997), pp. 130 – 135; DOĈKAL, K. (2014), pp.
226 – 340.
64

srebrni i pozlaćeni kaleţi
10 kom
velika srebrna pozlaćena monstranca s tabulatom
1 kom
srebrna kadionica
1 kom
mali srebrni kriţ
1 kom
srebrne pozlaćene posudice za vino i vodu
2 kom
srebrni i malo pozlaćeni pacifikal
1 kom
bakreni svijećnjaci
12 kom
kazule od crvenog baršuna s pripadcima (na jednoj crux
gemmata)
2 kom
dobre kazule od crnog baršuna s pripadcima
2 kom
kazule od crvenog damasta s pripadcima (dvije imaju na sebi
crux gemmata)

3 kom
kazula od crvenog baršuna protkana zlatom s albom, stolom i
manipulom
1 kom
humerali sa dosta bisera
2 kom
humerali od pozlaćenog damasta
2 kom
humerali protkani zlatom od finog crvenog baršuna
2 kom
vrlo dobri humerali za kor
3 kom
dalmatike iz crvenog, zlatom protkanog damasta
2 para
dalmatike (jedna od crvenog, a druga od crnog atlasa)
2 para
pluvijali (dva crvena, a jedan crn)
3 kom
pluvijal od crvenog atlasa
1 kom
pluvijal od crvenog damasta za posebne sveĉanosti
1 kom
ukrasi za veliki oltar (dva od zlatom protkanog baršuna sa svim
pripadcima, jedan od cemeleta šafranaste boje, jedan od cemeleta
zelene boje, jedan od raznobojnog atlasa i zadnji od crnog
baršuna bez pripadaka)

  6 kom
ukrasi za ostale oltare (raznih boja)
  4 kom
ukras za oltar sv. Kriţa od crvenog i crnog baršuna
  1 kom
crveni oltarni ukrasi protkani zlatom
  2 kom
superpeliceji
  6 kom
manutergiji
12 kom
kazule za svakodnevnu uporabu (jedna od crvenog baršuna malo
protkana zlatom, jedna od ţutog baršuna, jedna od zelenog
baršuna, jedna od raznobojnog atlasa, jedna od cemeleta smeĊe
boje, dvije crne boje i jedna bijela od platna)

10 kom
jednostavni pluvijali (dva crvene, a treći nedjeljni zelene boje)
  3 kom
sagovi (jedan poderan)
  5 kom371

Urbar samostana pod nazivom Urbarium colonorum Machkovecz, Leszkovecz et Zaszad
spectans ad Conventum s. Helenae supra Chaktornyam fundatum Anno 1739., nastaje
1739. godine, a njime su bile regulirane obaveze pavlinskih podanika u selištima
Maĉkovec, Leskovec i Zasad prema samostanu i to na naĉin da su kmetovi duţni
samostanu godišnje davati slijedeće sluţbe:

371 AHAZU, Inventarium Paulinorum, IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 36 - 37; datacija pretpostavljena
temeljem izgleda papira i pisma.
65

-
Svaki kmet (colonus) duţan je dati godišnje 1 radnika za ţirovinu (pro
glandinatione vulgo Sirovina) i to povrh robote, uz hranu (erga victum), dakle
radnika kojeg hrani samostan;
-
U doba prvog kopanja vinograda duţni su svi dati jednog radnika, kojega zovu
„na strošnju,“ kojeg hrani samostan (erga victum);
-
Isto su tako duţni u vrijeme ţetve dati svaki jednog radnika, koga zovu „na
strošnju,“ kojeg hrani samostan (erga victum);
-
Nadalje je svaki od njih duţan u vrijeme ţitne ţetve dati jednog ţeteoca uz plaĉu
od 1 gr i hranu od samostana;
-
Uvedeno je od starine da svaki od siromašnih kmetova i ţiljara ima dati jednog
ţeteoca i jednog kopaĉa za vinograde uz plaću od 6 dinara i hranu. To neka se
odrţava i nadalje. Njima se ne ĉini nepravda, jer pojedu više nego za 6 dinara.
-
Nadalje, svaki od njih duţan je svojim blagom „u sopregu“ u zimi dva puta voziti
gnoj u vinograde, kako je zakljuĉeno još 1645. godine;
-
Nadalje, svaki je duţan svojim blagom dovesti jedan voz posjećenih drva za
Boţić. Drva sijeku „pješaci“, odnosno oni koji nemaju blaga i to sve mimo
robote. To se zove puĉki „šunder“;
-
Isto su tako duţni odvoziti sav gnoj iz samostanskog dvorišta i sjenika (ex area ab
horreo et a Szenik) i to mimo robote;
-
Oko Jurjeva duţan je svaki kmet i svaki ţiljar dati mimo robote 1 radnika. To se
zove „jurjevska daća;“
-
Za bakanal prije Adventa duţan je svaki dati 2 lovaĉka radnika. Isto toliko za
bakanal pred Boţić. I napokon isto toliko za poklade (ante Bachanalia
communia). S ovim radnicima moţe prior raspolagati po volji ili za lov ili za
guljenje kolaca vinogradskih. U guljenju kolaca se odijelo ne dere toliko kao kod
lova. A kod lova su ionako radnici od male koristi.
-
Od prve ţitne ţetve pa sve do konca košnje na livadama, odnosno do svetog
Martina, duţan je svaki dati jednog radnika tjedno mimo obiĉnog.372

Ovom Urbaru pripisala je nova ruka slijedeće: dana 6. rujna 1743. godine, prigodom
izbornog Kapitula u Lepoglavi ustanovljen je prema odredbi generala pavlinskog reda
Andrije Muţara i hrvatskog provincijala Nikole Bengera jedan uţi odbor Definitora, da
riješi neka urbarska pitanja ĉakoveĉkog samostana, a odbor je donio ove zakljuĉke, koji
su potvrĊeni od pavlinskih poglavara:
-
Grgur Varga, kmet samostana svete Jelene, upitan je, da li je spreman radi
dodanih zemalja dragovoljno davati 3 dana robote umjesto dosadašnjih 2 dana,
inaĉe će mu se dodane zemlje oduzeti. On je odgovorio da nikako ne pristaje na 3
dana robote, već će davati samo 2 dana, kako je to u starom Urbaru;
-
Petar Kosmaĉ, pavlinski kmet iz Zasada, upitan je jednako kao i prvi, a odgovorio
je jednako kao i prvi;
-
Barbara Herković i Jakov Kosmaĉ, samostanski podloţnici, upitani u istom
predmetu, odgovoriše drsko, da nikako neće pristati na veći broj robotnih dana;
-
Pozvano je nekoliko kmetova koji su do sada davali 1 dan robote, ali im je dano
zemlje, pa su pitani hoće li radi dodane zemlje davati 2 robotna dana. Oni rado,
bez ikakve sile, posve mirno obećaše da će davati 2 dana robote. To su Andrija

372 HDA, Ecclesiastica; DOĈKAL, K. (1951), p. 125.
66

Balaško, Ivan Vugrin, Ivan Vuk, Ivan Topliĉanec i Matija Radek. Ovaj posljednji
je odustao;
-
Ovom je zgodom izravnan spor izmeĊu Dore Novinić i samostana svete Jelene
radi 2 vola koje je samostan uzeo, s jedne strane radi dugova njezinih roditelja, a s
druge strane radi toga što je otac umro bez muškog potomka, a ona otišla sa
samostanskog zemljišta, pa se udala i otišla na svoje. Zakljuĉeno je da samostan o
svom trošku na budućem sajmu kupi Dori Novinić nove volove, a njene da
zadrţi, jer su mu sada prijeko potrebni. Ona je s time bila sporazumna;
-
Neki su se kmetovi tuţili što pavlini imaju na njihovim livadama hrastove koji su
im na veliku smetnju. S jedne strane u vrijeme ţirenja svinje unište travu, a s
druge strane pod drvećem raste malo trave. Ovim kmetovima dana je oĉinska
opomena da se strpe. Za sad se hrastovi ne mogu sjeĉi. Otac provincijal izaći će
osobno na ta zemljišta, da se uvjeri o opravdanosti tuţbe;
-
Na koncu je Definitorij raspravljao o baštini jednog kmetskog siroĉeta, kome je
drugi kmet uzeo zemlju, a neće da ju vrati. Povjereno je prioru da se zemljište
vrati zakonitom vlasniku.373

Nadalje Urbar navodi pojedina sela, u selima pojedine kmetove, površine njihovih
zemljišta, njihove kmetske duţnosti pojedinaĉno, te njihovo izvršenje od 1740. do 1754.
godine, pa onda od 1755. do 1769. godine. Iza sredine knjige nastavlja se Urbarium
novum Anno D. 1768. editum, gdje se odmah na poĉetku iskazuje da je selo Maĉkovec
duţno dati samostanu 1737 i pol radnika, selo Šenkovec 1097, selo Zasad 623 radnika,
ukupno 3457 i pola radnika; tu se ne navodi selo Leskovec, ali se o njemu iskazuje na
kraju I. dijela knjige da ima dati 830 i pol radnika i dva daleka podvoza (longae
vecturae); Maĉkovec ima dati 4 i pol dalekih podvoza, Šenkovec 2 i pol, a Zasad 1 i pol;
i u drugom dijelu knjige nabrajaju se sela, pojedini kmetovi, njihove duţnosti i
izvršenja.374

Oĉuvan je iznimno detaljan i vaţan popis inventara samostana koji je tadašnji prior o.
Ćiril Novak podnio izbornom kapitulu u Lepoglavi, odrţanom 7. srpnja 1782. godine, a
navodi slijedeće:
-
u crkvi sv. Jelene nalazio se 1 pozlaćeni srebrni ciborij s pokrovom i velom, 1
monstranca s ĉesticom Svetog Kriţa, 1 ostensor s ĉesticom Svete Jelene urešen
dragim kamenjem, 1 ostensor s ĉesticom vela Blaţene Djevice Marije, 1 velika
srebrna svjetiljka, 12 mjedenih svijećnjaka, 12 kositrenih svijećnjaka, 2 manja
mjedena svijećnjaka, 2 kositrena svijećnjaka, 8 drvenih svijećnjaka, 7 raspela cum
conviviis sacris, 10  malih zvonĉića za oltare, 1 srebrni zavjetni dar na strani
velikog oltara, 3 sjedala za pontifikanta, 3 stolića za akolite ad credentiam, 8
plahti za oltare, 7 pokrova za oltare, 8 zastava, 1 slika Majke Boţje Ĉenstohovske
koja ima kolar ţute boje i jedan zlatni novĉić, 1 kip malog Isusa koji ima kolar
raznih boja, jedna bakrena posuda za svetu vodu sa škropionikom, 2 klecala kod
velikog oltara, 7 prijenosnih oltara, a na oltarima dostatan broj relikvijarija i
raznih slika;
-
u kapeli grofova Zrinskih bila je jedna slika Blaţene Djevice Marije od Utjehe
(ona na glavi ima krunu sa srebrnim pozlaćenim zvijezdama, dok je oko glave

373 Dodatak su potpisali Josip Bedeković, generalni definitor, Nikola Najšić, provincijalni definitor, Petar
Hercigonja, ĉakoveĉki prior, i Kvirin Boon, zapisniĉar za ovaj ĉin; HDA (Ecclesiastica); DOĈKAL, K.
(1951), pp. 125 - 126.
374 HDA (Ecclesiastica); DOĈKAL, K. (1951), pp. 125 - 126.
67

malog Isusa pozlaćeni srebrni radijus, a na istoj slici je i jedan mjedeni novĉić u
srebrnoj kutijici), 1 kip Isusa od voska u škrinjici (on ima na glavi pozlaćenu
srebrnu krunu), 2 srebrna zavjetna dara, 1 prijestol za Majku Boţju sa zavjesama,
1 kip Majke Boţje koja se prenosi (sa ĉetiri opravice), 1 Album Bratovštine,
kovane ploĉe od bakra za ispis bratovštinskih slika prijamnica (jedna ploĉa s
hrvatskim, jedna s njemaĉkim i jedna s madţarskim tekstom), dvije rokete
kongregacije, upravitelj Bratovštine imao je tu jedan ormarić sa tri veće ladice i
knjiţnicu Bratovštine;
-
u sakristiji crkve bilo je 7 pozlaćenih srebrnih kaleţa, 1 pozlaćena srebrna
monstranca s tokom, 1 redovniĉki kriţ, 1 veće drveno raspelo, 1 mjedeno raspelo,
3 slike na staklu, 3 slike na platnu, 1 srebrni pacifikal, 1 srebrna posuda za svetu
popudbinu, 1 posuda za sveta ulja, 2 para srebrnih pozlaćenih posudica za vino i
vodu s pladnjem, 1 pozlaćena srebrna kupa scyphus za priĉesnike, 1 srebrna
kadionica s laĊicom, 1 posrebrena mjedena svjetiljka, 3 manje mjedene svjetiljke
za grob, 1 bakreni praonik s pladnjem, 7 pari kositrenih posudica za vino i vodu,
5 pari staklenih posudica za vino i vodu, 1 ţeljezna lampa za ekskursije, 1
ogledalo, 1 ţeljezo za peĉenje hostije i 3 za rezanje, 1 misal uvezen u baršun sa
srebrnim okovom, 5 obiĉnih dobrih misala, 5 trošnih misala, 4 misala za
Requiem, 2 rituala, 1 circulus aureus benedictionum, 1 drvena posudica za
hostije, 1 posudica za hostije optoĉena koţom i jedna paminea, 1 škare, 5 bijelih
kazula za veće sveĉanosti, 5 bijelih kazula za manje sveĉanosti, 3 obiĉne kazule
(sve kazule s pripadcima), 1 pluvijal bijele boje s dalmatikama za sveĉanosti, 2
trošna bijela pluvijala s dalmatikama, 6 crvenih kazula s pripadcima za
sveĉanosti, 7 crvenih kazula za obiĉne dane, 6 zelenih kazula s pripadcima, 4
ljubiĉaste kazule za sveĉanosti, 8 ljubiĉastih kazula za obiĉne dane, 7 ljubiĉastih
vela za pokrivanje kriţeva, 1 svilena kazula crne boje sa zlatnim rubovima, 1 crna
svilena kazula  za sveĉanosti, 6 obiĉnih kazula crne boje, 1 crni plašt s
dalmatikama ukrašen zlatnim obrubom za sveĉanosti, 2 finija bireta, 8 obiĉnih
bireta, 3 vela za Sveto Otajstvo od kojih je jedan svileni, 3 odjela od sukna za
ministrante, 25 dobrih alba, 7 trošnih alba, 40 humerala, 30 korporala, 130
purifikatora, 26 manutergija, 10 lanenih cingula, 5 konĉanih cingula, 2
raznobojna svilena cingula, 38 velikih stolnjaka za oltare, 1 roketa za svećenika, 2
rokete za akolite, 6 superpeliceja, 30 malih ruĉnika za ampulice, 1 stari stolac
presvuĉen zelenim suknom i 1 presvuĉen koţom;
-
u crkvenom spremištu ĉuvalo se 10 koţnih jastuka, 10 jastuka od sukna, 10 crnih
jastuka sa zlatnim resama, 3 koţna antependija za oltare, 2 antependija za
kredencije, 3 antependija na slikanom platnu, 1 antependij ljubiĉaste boje sa
srebrnim resama, 1 antependij od crvene svile, 1 jaslice, 1 Boţji Grob s
pripadcima, 2 zavjese za Boţji grob, 1 ormar u gornjem hodniku, 1 ormar u zidu
pred sakristijom, 2 baldahina, 2 vage, 1 kip Uskrslog Isusa od drva, 1 kip
Bezgrešnog Zaĉeća od drva, 1 nosiljka s pripadcima, 1 timpan, veće i manje slike
s relikvijarima i cvijećem, te razno potrebno oruĊe kao motika, ĉekić, lopata,
rešeto, škaf, korpa i drugo;
-
na koru je bio 1 novi i jedan stari vesperal, 1 antifonal, 1 liber prosarum, 2
hrvatska kantuala, 1 martirologij, 1 knjiga razmatranja, 2 graduala s misalom, 1
procesional s notama, 1 bakrena posuda za svetu vodu s škropionikom, 1
kositrena posuda za svetu vodu i 2 zavjese za prozore;
-
u kuhinjskom odjelu nabrojene su obiĉne potrepštine za blagovaonicu, unutarnju
smoĉnicu, vanjsku smoĉnicu, kuhinju, sobu kuhara i pekaru;
68

-
 u odjelu za goste spominje se Foresteria seu Hospitala, a ĉini se da je to bila tek
jedna soba u kojoj se nabrajaju stolovi, stolci, ormari, postelje s priborom i dvije
slike na platnu;
-
u samostanskim ćelijama navodi se inventar 20 redovniĉkih soba (obiljeţene
brojevima od 1 do 20) s time da je samo prior imao dvije, a u njima se redovito
nalazi jedno klecalo, 1 stol s knjiţnicom, 1 ormar za odijelo, 1 postelja s
pripadcima (madrac i dva jastuka), po 2 koţna stolca, te nekoliko slika na platnu,
dok je u priorovim sobama bilo više stvari, kao velika knjiţnica, 19 kodeksa, 3
samostanska ţiga, 2 druga ormara sa samostanskom rubeninom, 27 malih ubrusa,
9 stolnjaka, 13 manjih stolnjaka, 33 dobre plahte i 20 rabljenih, 20 rupĉića, 15
komada platna, 35 manjih stolnjaka, 2 bijela plašta, 4 slike na platnu, 1 vaga i
drugo;
-
popisan je i inventar gospodarskih zgrada, pa tako doznajemo da je u konjskoj
staji bilo 6 konja s 6 hamova, 6 uzda, oruĊe i namještaj, u pĉelinjaku košnice i
potrebno oruĊe, u vrtu i vrtnoj zgradici potrebno vrtno oruĊe, u zidanom hangaru
16 mjera (metrerae) pšenice, 26 raţi, 30 jeĉma, 140 heljde, 60 prosa, 25  mjera
kukuruza u klipovima i 5 posuda, u spremištu nad hangarom 5 i pol kada kiselog
zelja, u starom hangaru 3 škrinje za soĉivice, 2 mjere (metretae mensoriae), 3
ladice za brašno, 2 škrinje, 16 sita, 40 mjera brašna za druţinu, 4 mjere suhog
voća, 2 mjere oraha, 50 mjera zobi, 25 mjera jeĉma, 180 mjera heljde, 2 mjere
boba, 2 mjere graha ĉiĉka, oko 60 mjera raţi u slami, oko 20 vozova starog sijena,
2 voza stare otave, 3 voza slame, 28 kriţa slamnatih snopića za krovove, 2 kade i
5 starih baĉava;
-
u kući na majuru i tamošnjim zgradama bili su 1 stol, 2 postelje, 1 kotao, 2 kade
za pranje, 3 cjedila, 3 škafa, 3 zaimaĉa, 1 drveni muţar, 2 korita, 3 drvene posude
za sir, ţeljezni prsten za lan, 2 velike pile, 3 sjekire, 1 švarba, 30 ţeljeznih vila, 47
komada sira, 30 funti maslaca, 1 okovana kola s pripadcima, 4 para volova, 3
lanca za kola, 1 plug, 1 brana, 2 dvozuba krampa, 1 veliko uţe, 45 godišnjih
krmaka, 14 manjih i 9 srednjih prašĉića, 14 pura i purana, 100 kokoši s pijevcima,
60 pilića, 14 starih i 39 mladih gusaka, 14 starih i 6 mladih raca, a u staji 4 vola,
17 starih krava, 4 junice, 8 junaca, 3 bika i 5 teladi;
-
na majuru u Maĉkovcu bilo je 150 starih ovaca, 60 ovaca iz 1781. godine i 42
škopca ovna;
-
u podrumu Varhel ĉuvalo se 13 većih i 9 manjih okovanih baĉava, 15 baĉava s
drvenim obruĉima i 4 stare trošne, 1 veći i 2 manja škafa, 2 limena ulijevaĉa, 3
veća drvena ĉekića, 2 ţeljezna ĉekića, oko 232 vjedra starog vina za stol otaca,
oko 321 vjedro novog stolnog vina, 40 vjedara starog vina za druţinu, 13 vjedara
novog vina za druţinu, te 5 vjedara starog vina koje prelazi u ocat;
-
inventar za mlinove razlikuje domaće mlinove molae domesticae i mlin na Muri
mola Murana, a tu se izdvaja namještaj; u mlinu na Muri našlo se tada 3 mjere
pšenice, 13 mjera ţita i 1 mjera heljde;
-
inventar navodi vinograde Fadan, Falussy, Viniczay, Juraj i druge, a svugdje se
nabraja namještaj, stolovi, stolice, ormari, postelje s pripadcima, zatim preše,
kade, zdjele i sliĉno;
-
u crkvi svetog Jeronima u Štrigovi bilo je 5 srebrnih pozlaćenih kaleţa s
patenama, 1 pozlaćeni srebrni ciborij, 1 pozlaćena srebrna monstranca, 1
pozlaćeni srebrni ostensorij s moćima Svetog Jeronima, 1 srebrna svjetiljka, 1
posrebrena limena svjetiljka, 1 mjedeni viseći svjetionik, 5 većih i manjih
relikvijara, 6 prijenosnih oltara (altaris portatilia), 3 nove kazule za sveĉanosti, 9
69

obiĉnih kazula u raznim bojama, 2 crne kazule s pripadcima, 10 svećeniĉkih alba,
16 humerala, 16 korporala, 40 purifikatora, 3 dobra i 1 trošan superpelicej, 5
misala, 5 Requiema, 2 rituala, 1 kantual za kor, 6 zvonĉića za oltare, 1 kositreni
umivaonik s pladnjem, 1 kositeni vrĉ za priĉesnike, 1 posrebrena bakrena
kadionica s laĊicom, 1 bakrena posuda za svetu vodu sa škropionikom, 3 para
staklenih posudica za vino i vodu, 1 ţeljezo za peĉenje hostija i 2 za rezanje, 1
bakrena ploĉa za slike Bratovštine, 1 klecalo, 6 pokrivala za oltare, 2 crvena
odijela za ministrante, 4 crna bireta, 1 spravica za sabiranje milostinje, 1 svileni
plašt s dalmatikama, 3 sjedala za pontifikante i 7 slika po zidovima;
-
u Štrigovskoj rezidenciji bila je blagovaonica, kuhinja sa smoĉnicom, nekoliko
soba za stanovanje, podrum, staja i druge prostorije, a inventar nabraja namještaj
u tim sobama, te da je u podrumu 20 vjedara novog vina, a na tavanu škrinje za
ĉuvanje ţitka;
-
zasijane površine samostana: godine 1782. bilo je zasijano 12 jutara pšenice, 60
jutara raţi, 5 jutara jeĉma, 42 jutra zobi, 4 jutra kukuruza, 2 jutra prosa, 3/4 jutra
boba, dok je na zalihama bilo 237 vjedara starog i 341 vjedro novog vina, 5
vjedara onog što ide u ocat i 18 vjedara novog vina za druţinu;
-
zalihe ţiveţnih namjernica: u hambarima se 1782. godine našlo pšenice u zrnu 20
mjera (metretae), raţi 85 mjera, jeĉma 55, heljde 321, prosa 60, kukuruza 25, zobi
50, ţitne smjese 13, brašna za druţinu 40, soĉivica 1 mjera, maslinovog ulja 180
funti, svinjetine 200 funti, maslaca 600 funti, rastopljenog loja 27 funti, soli 200
funti, suhe ribe 20 funti, cijelih šunki 15 komada, domaćeg sira 47 komada,
kiselog zelja 5 i pol kaca.375

Aktivni duţnici samostana bili su:

DUGOVI
for.
gr

1.
Franjo Kanotay, assessor banskog stola, duguje samostanu
kamate na glavnicu 435 for. za razdoblje od 1774. do 1781.
godine; rok za plaćanje 13. sijeĉanj

194

15
2.
Donat Lukavski duguje kamate od glavnice 500 for. za 1777.
godinu; rok za plaćanje je 6. oţujak

76

3.
Stjepan Poka, poreznik zaladske ţupanije, duguje kamate od
glavnice 900 for. za 1781. godinu; rok za plaćanje 7. listopada

45

4.
Donat Lukavski duguje kamate od glavnice 500 for., za
razdoblje od 1778. do 1780. godine

375

5.
Udovica grofa Aleksandra Malenića duguje kamate od glavnice
1000 for. za razdoblje od 1780. do 1782. godine; rok za plaćanje
21. travanj

150

6.
Grof Josip Keglević duguje kamate od glavnice 237 for., za
razdoblje od 1777. do 1783. godine; rok za plaćanje 30. travanj

71

2
7.
Stjepan Ĉerenko, podţupan varaţdinske ţupanije, duguje kamate
od glavnice 500 for. za razdoblje od 1776. do 1782. godine; rok
za plaćanje 6. oţujak

75

8.
Grofovi Ladislav i Ljudevit Erdödy duguju kamate od glavnice
1000 for. za razdoblje od 1776. do 1781. godine; rok za plaćanje
26. oţujak

120

375 AHAZU, IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 169 - 174.
70

9.
Grof Julije Keglević duguje kamate od glavnice 1000 for. za
razdoblje od 1779. do 1781. godine; rok za plaćanje 10. studeni

150

10. Juraj Pabelić duguje kamate od glavnice 50 for. za 1781. godinu;
rok za plaćanje 20. studeni

2

10
11. Lovro Vajdić duguje kamate od glavnice 100 for. za 1781.
godinu; rok za plaćanje 10. prosinac

5

12. Antun Zebić duguje kamate od glavnice 5360 for. za razdoblje
od 1780. do 1781. godine; rok za plaćanje 20. prosinac

536

13. Julijana Janković duguje kamate od glavnice 300 for. za 1781.
godinu; rok za plaćanje 22. prosinac

15

UKUPNO

1815

7

Prihodi i rashodi samostana svete Jelene bili su:

PRIHODI I RASHODI

  for.    gr       kr
 d
1. Prihod u gotovini od posljednjeg izbornog kapitula
6036
1
1 i ½
2
2. Rashod u isto vrijeme
5549
4
1 i ½
2

OSTAJE U BLAGAJNI

486

17

-

-

Zaostale kamate iznosile su 1815 for. i 7 gr, a pasivnih dugova samostan nije imao.376

Popis redovnika u ĉakoveĉkom samostanu 1770. godine

Iz oĉuvanog popisa redovnika samostana Catalogus Personarum Religiosorum Ordinis
Monachorum s. Pauli primi Eremitae Provinciae Croaticae Officia et dislocationem per
Monasteria exhibens Anno 1770., doznajemo koji su redovnici te godine bili u Ĉakovcu i
koje su sluţbe obnašali:

-
o. David Paragy (prior),
-
o. Demetrije Győry (podprior),
-
o. Feliks Engel (doktor teologije, resolutor casuum, knjiţniĉar),
-
o. Eusebije Karvaly (nedjeljni propovjednik),
-
o. Fidelis Kuzma (sveĉanosni propovjednik),
-
o. Baltasar Berko (korist),
-
o. Ciprijan Rock (korist, ladanjski propovjednik),
-
o. Valentin Piškor (socius kuratora sv. Jeronima),
-
o. Sebastijan Šimunić (kurator sv. Jeronima),
-
o. Rok Pavić (prokurator ili ekonom samostana),
-
o. Antun Prekrit (doktor bogoslovlja),
-
o. Hiacint Šubski (korist, ladanjski propovjednik),

376 Ovaj podroban inventar pavlinskog samostana sv. Jelene nad Ĉakovcem sastavljen je za priora o. Ćirila
Novaka, da se podastre izbornom kapitulu, koji se drţao 7. srpnja  1782. godine i slijedećih dana u
Lepoglavi. Pisao ga je o. Konrad Spek, a pregledali kao kalkulatori o. Akvin Szentmartony, provinc.
definitor, i o. Jakov Gašćić; AHAZU, IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 169 - 174.
71

-
o. Ivan Tomašić (korist, ladanjski propovjednik),
-
o. Homobon Lovašić (podrumar),
-
o. Nepomućen Lacković (korist, ladanjski propovjednik),
-
o. Isidor Bubanić (korist, ladanjski propovjednik).377

Iako vidimo da je prema ovom popisu 1770. godine bilo 16 redovnika, Kamilo Doĉkal u
svojoj povijesti Lepoglavskog samostana prenosi izvješće provincijala Vincenija
Halaszya u kojem stoji da ih je te godine u ĉakoveĉkom samostanu bilo 15.378 To
moţemo protumaĉiti ĉinjenicom da su se redovnici u pavlinski samostanima izmjenjivali,
te da su i te godine zasigurno neki od njih pristigli u samostan, a neki su ga napustili.
Kako vidimo samostan je imao velik broj redovnika, jer je redovni broj u provincijalnim
samostanima bio 12. Ovaj popis nam donosi i organizaciju poslova meĊu njima, pa tako
doznajemo da su se jedni bavili upravom samostana, drugi propovijedanjem, a treći
ekonomijom.379

Ukinuće samostana

Pavlinski samostan ukinut je dekretom cara i kralja Josipa II. 1786. godine, a o ukinuću
samostana sastavljen je zapisnik, koji nam se u cijelosti oĉuvao.380 Iz njega doznajemo
mnoge pojedinosti o dogaĊanjima u periodu od 20. oţujka do 10. kolovoza 1786. godine,
odnosno o redoslijedu i naĉinu preuzimanja posjeda, te pokretne i nepokretne imovine
samostana.
Dana 10. kolovoza došao je u samostan kraljevski komesar Ignacije pl. Kovachoczy
zajedno sa komisijskim pristavom Ignacijem Grahovcem, vrhovnim slavonskim
tridesetniĉarom (tricesimatorom) u Nedelišću. Komesar je prvo zvonima pozvao u
blagovaonicu sve redovnike gdje im je proĉitao dekret cara i kralja Josipa II. o ukinuću
reda, a istog dana zaprimio je sav crkveni „sveti“ i sav samostanski svjetovni namještaj,
arhiv, ţiveţne namjernice i podrum, odnosno svu pokretnu i nepokretnu imovinu za
Vjerozakonsku zakladu.381
Sva nepokretna imovina predana je Ignaciju Grahovcu, a onda dana na upravljanje
Ignaciju Riglspergeru, komorskom provizoru, koji je bio višegodišnji oficijal ĉakoveĉkog
vlastelinstva. Kao takav dobro je poznavao samostanske posjede koji su sada bili
podvrgnuti Dvorskoj komori, te je od njega isti dan zatraţena prisega vjernosti.382
Budući da se predvidjelo da Riglsperger neće moći samostalno upravljati ovako
prostranim i razbacanim vlastelinstvom, dodijeljen mu je Franjo Jelaĉić kojeg su
preporuĉili kao vrsnog radnika i ekonoma, i to u svojstvu kljuĉara i kontrolora na pomoć
provizoru, te je i on isti dan morao poloţiti prisegu vjernosti.383
Komisija je već prvog dana u popodnevnim satima otišla u Štrigovu da zaprimi crkvu
svetog Jeronima. Ona je preuzeta narednog dana zajedno sa stambenom zgradom, te sa
svim „svetim“ i profanim namještajem, a komisija je preuzela i sve zemljišne posjede.384

377 HDA, Ad. N. 23; DOĈKAL, K. (1951), p. 168; PLEŠE, T. (2012), p. 10; PLEŠE, T. (2013), pp. 10 -11.
378 DOĈKAL, K. (1953), p. 139; DOĈKAL, K. (2014), pp. 388 – 389.
379 DOĈKAL, K. (1951), p. 168.
380 AHAZU, IV. d. 36, spisi 1 – 80;
381 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 47 - 48; DOĈKAL, K. (1951), p. 175; jedino Ante Sekulić navodi da se
to zbilo 20. oţujka 1788. godine (SEKULIĆ, A. (2010), p. 45), ali kako već na slijedećoj stranici navodi
1786. godinu, moţemo slobodno zakljuĉiti da je kod navoĊenja godine došlo do tiskarske greške.
382 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 47 - 48; DOĈKAL, K. (1951), p. 175.
383 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 47 - 48; DOĈKAL, K. (1951), p. 175; SEKULIĆ, A. (2010), p. 45.
384 Ibid.
72

Nakon toga vratili su se u svetu Jelenu, gdje je dana 22. oţujka komesar zatraţio da
samostanski poglavari i svi redovnici poloţe prisegu oĉitovanja, propisanu od cara zvanu
juramentum manifestationis, da će predati svu sebi povjerenu imovinu, da neće ništa
zatajiti i da će odati svaku zataju, za koju će bilo gdje i bilo kada saznati, a istu prisegu
morala je poloţiti i sva samostanska druţina. Prema carskom indultu svim redovnicima
koji su poloţili zavjete dozvoljeno je ostati u samostanu 5 mjeseci, raĉunajući od dana
objave ukinuća, te im je doznaĉena odreĊena koliĉina novca za hranu, odjeću i piće, no
ne i za ogrjevno drvo. Za one koji nisu poloţili zavjete predviĊena je jednokratna svota
od 150 for., a morali su napustiti samostan u roku od 4 tjedna, pri ĉemu su sa sobom
smjeli ponijeti samo ono što su u samostan i donijeli.
Svećenicima i onima koji imaju redovniĉke ĉasti i sluţbe bilo je dozvoljeno napuštanje
drţave, za što bi primili iz drţavne blagajne putnicu i putni trošak prema daljini mjesta
putovanja, no u tom sluĉaju ne bi imali pravo na mirovinu. Za one koji ostaju bila je
predviĊena mirovina, kao i pripomoć za odijelo, uz napomenu da će se isto doznaĉivati
pojedinaĉno na pismenu zamolbu i uz opis prilika. Komesar je naloţio da se zakladne
mise trebaju sluţiti i dalje, a poglavar samostana bio je u obvezi krajem svakog mjeseca
izraditi popis odsluţenih misa, te ga dostaviti Namjesniĉkom vijeću, koje će potom
doznaĉivati nagradu.385
Komisija je 23. oţujka dostavila zapisnik o ukinuću ĉakoveĉkog samostana
Namjesniĉkom vijeću, a isti dan zapoĉelo je i preuzimanje imovine samostana prema
propisanom obrascu naputka. Najprije je otvorena blagajna u kojoj je ukupno bilo 825
for. i 22 kr, od ĉega se svota od 18 for. 30 kr morala ostaviti kod ĉuvara crkve, ali kako
crkva svetog Jeronima nije imala svog ĉuvara, nego se oduvijek sav crkveni novac ĉuvao
o samostanu, odreĊeno je da će se sav novac poslati poreznom komorskom uredu u
Budim.386
Komisija je 24. i 25. oţujka pregledavala obveznice kako bi se ustanovilo što pripada
samostanu, što crkvi sv. Jelene, a što crkvi sv. Jeronima, te je utvrĊeno da na
obveznicama ima 26 612 for., a njihov popis poslan je komorskom poreznom uredu u
Budim. Komisija je izradila i nacrt za tabelu plaća novog ĉinovništva i druţine, potrebne
za voĊenje novog komorskog vlastelinstva ukinutog ĉakoveĉkog samostana.387
Dana 26. oţujka komisija je istraţivala dugove samostana, a za to je zatraţena i pomoć
priora. Naredna dva dana popisivane su crkvene dragocjenosti, srebrnina, dragocjenije
posuĊe i sliĉno. Nije pronaĊeno većih dragocjenosti, a od samostanske srebrnine bile su
32 manje stolne ţlice, 2 veće ţlice, 9 manjih za kavu, 5 i pol pari noţeva, 2 soljenke, a
sve je  ukupno procijenjeno na 89 for. i 50 kr Od toga je izluĉeno ono što je potrebno za
vršenje bogosluţja u ukinutoj samostanskoj crkvi, a popis stvari poslan je komorskom
poreznom uredu u Budim.388
Komisija je 29. i 30. oţujka ureĊivala plaću pavlinskim redovnicima i posluzi, prema
banskom odgovoru od 23. oţujka. Prioru i podprioru doznaĉavat će se dnevno 1 for., a
ostalima 40 kr i to u narednih 5 mjeseci koliko će još boraviti u samostanu.389
U periodu od 31. oţujka do 12. travnja komisija je popisivala samostan i sve pojedine
samostanske zgrade, njihov inventar i sve prirodnine naĊene tamo.390

385 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 48 - 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 175 – 176; SEKULIĆ, A. (2010), p.
45.
386 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 49; DOĈKAL, K. (1951), p. 176.
387 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 49 - 50; Ibid.
388 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 50; Ibid.
389 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 50; Ibid., p. 177.
390 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 50; Ibid.
73

Dana 13. travnja primljen je novi naputak prema kojem je komisija morala pregledati
cijeli dosadašnji postupak, te ga upotpuniti u skladu s njim. Sukladno tome, naredna dva
dana prireĊivane su nove tabele i novi formulari.391
Dana 18. travnja komisija je pripremala oglase za draţbu samostanskog blaga i
prirodnina koje se nisu mogle ĉuvati. Narednog dana sastavljen je upit Dvorskoj komori
koliko je blaga i prirodnina potrebno izluĉiti od draţbe za voĊenje gospodarstva.
Slijedećeg dana sastavljen je popis svih starijih i novijih sluţbenih knjiga ĉakoveĉkoga
samostana, protokola, urbara, dnevnika i regesta.392
U periodu od 20. do 22. travnja izraĊene su tabele samostanskih glavnica i obveznica, pa
je temeljem isprava, knjiga i usmenog razjašnjenja  utvrĊeno što spada u samostan, što na
crkvu svete Jelene, a što na crkvu svetog Jeronima. Naredna dva dana komisija je u
Štrigovi popisivala liturgijsko posuĊe, dragocjeno ruho i ukrase crkve, te je izluĉila što je
potrebno za vršenje sluţbe, a ostalo je pripremila da se sa samostanskim novcem prenese
u Budim.393
Dana 24. travnja stiglo je rješenje Kraljevskog vijeća od 4. travnja kojim ono uzima na
znanje ureĊenje naknada pavlinima kroz 5 mjeseci zajedniĉkog boravka. Isti dan stigla je
prituţba pavlinskog zakupnika u vinogradu Forgaĉ, koji sada pripada Dvorskoj komori,
da mu je ekonom vlastelinstva grofa Althana nasilno otvorio baĉvu u krĉmi, te da je
iscurilo sve vino. Komisija je zatraţila od ekonoma da mirnim putem nadoknadi štetu.394
Od 25. do 27. travnja komisija je procjenjivala crkvene dragocjenosti (posuĊe, ruho)
prema novom naputku, jer se bliţio dan kada će sve dragocjenosti samostana i crkvi svete
Jelene i svetog Jeronima biti poslane u Budim. Pozvani su struĉnjaci da izvrše procjenu
predmeta, te je saĉinjen inventar s naznakom predmeta, njegovih svojstava i vrijednosti.
Narednog dana ureĊivalo se pitanje obveznica Tome Nádasdya koji je varaţdinskom
pavlinskom samostanu dugovao 1200 for., a ĉija obveznica je prvo glasila na ĉakoveĉki
samostan. U rješavanju tog pitanja dogovarala se varaţdinska i ĉakoveĉka komisija.395
U periodu od 27. travnja do 1. svibnja vršena je procjena samostanskog blaga koje je bilo
namijenjeno draţbi, te je sastavljen inventar s cijenama, a kako je to bio opseţan posao
unajmili su pomoć i to za 12 for. mjeseĉne plaće. Draţba samostanskog blaga i sve
prirodnine obavljena je 2. i 3. svibnja, a prema navodu komisije išla je brţe od svih
oĉekivanja. Rješenje Kraljevskog vijeća od 11. travnja stiglo je 3. svibnja, a njime je
odreĊeno da se do daljnjeg ne smije prodavati ništa od samostanske imovine.396
Dana 4. i 5. svibnja ubirali su dugove svih onih koji nisu na draţbi isplatili pune iznose,
ĉime je draţba završena. Postignut je ukupni dobitak od 1211 for. i 7 i 3/4 kr U periodu
od 6. do 8. svibnja vršen je popis inventara svih stvari crkve svetog Jeronima, a komisija
je smatrala da se sve dragocjenosti moraju poslati u Budim, jer crkva nema svog ĉuvara
ni svoje blagajne.397
Rješenje Kraljevskog vijeća od 18. travnja stiglo je 8. svibnja, a njime se ureĊuju plaće
posluge ukinutog samostana, koja je zadrţana radi daljnjeg voĊenja gospodarstva.398
Dana 10. svibnja sastavljao se inventar o svemu što se prigodom transporta poreznog
novca šalje u Budim, a to je gotovina novca, sve obveznice, samostanska srebrnina,

391 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 51; DOĈKAL, K. (1951), p. 177.
392 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 51; Ibid.
393 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 51; Ibid.
394 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 51 - 52; Ibid., pp. 177 – 178.
395 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 51 - 52; Ibid.
396 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 52; Ibid., p. 178.
397 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 51 - 52; Ibid.
398 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 51 - 52; Ibid.
74

dragocjenije sveto posuĊe, dragocjenije crkveno ruho, a sastavljeni inventar se šalje
Kraljevskom namjesniĉkom vijeću.399
U periodu od 11. do 13. svibnja komisija je istraţivala zakladne obveznice ukinutog
samostana, jer nisu za sve obveze postojali zakladni listovi, pa su istraţivali knjige
poboţnih zaklada i protokole, o ĉemu je sastavljena tabela.400
Od 14. do 17. svibnja sastavljen je pregledni popis svih pismenih isprava koje se tiĉu
samostanskih posjeda, da se komorsko vlastelinstvo moţe braniti protiv neprestanog
zauzimanja od strane vlastelinstva grofa Althana.401
U periodu od 18. svibnja do 5. lipnja izvršena je inventarizacija sve prirodnine i sve
pokretne imovine u samostanu i u Štrigovi. Uz pomoć priora i onih kojima je pojedini
predmet bio povjeren, sastavili su vještaci toĉan popis s opisom i procjenom. Obavljena
su i druga uredovanja, pa je tako umjesto kuratora rezidencije u Štrigovi o. Sebastijana
Šimunića, koji je bio slab i boleţljiv, postavljen kao ĉuvar popisanih stvari Josip
Halušković, koji će uz to nastaviti i zapoĉete radove oko popravka krova na tamošnjoj
rezidenciji.402
Dana 6. i 7. lipnja sastavljene su tabele o imovini samostanske crkve svete Jelene, koja je
nakon ukinuća samostana trebala postati filijalna. Dragocjenije stvari poslane su u
Budim, pa je sada sastavljen popis preostalih stvari, koje su uz revers predane podprioru.
U to vrijeme stiglo je i Rješenje o prihvaćanju Josipa Haluškovića za ĉuvara i upravitelja
rezidencije svetog Jeronima, koji će biti podvrgnut komorskom provizoru.403
U periodu od 8. do 18. lipnja sastavljen je novi katalog samostanske knjiţnice. Novi
katalog obuhvatio je 788 knjiga koje je komisija procijenila ukupno na 47 for. i 45 kr404
Proraĉun koliko ĉakoveĉki redovnici trebaju dobiti za nabavu odijela izvršen je 18.
lipnja, jer se primicalo vrijeme njihova odlaska.405
Narednog dana komisija je istraţivala da li samostan ima kakvo staro pravo vinotoĉja i
prodaje rakije i piva. Bivši prior je odgovorio da ima samostan svoju krĉmu s pravom
toĉenja vina i rakije, koja je iznajmljena. Komisija je odluĉila zadrţati zakupnika, a za
vino u podrumu odluĉeno je da se ima ĉuvati u zabiljeţenoj koliĉini, oduzimajući 5
kabela u ime nadotakanja, prema toĉci 33. naputka.406
U periodu od 20. do 22. lipnja sastavljeni su inventari svih stvari koje se nalaze u
ćelijama pojedinih redovnika, jer prema kraljevskom indultu svaki redovnik smije
ponijeti sa sobom ono što se nalazi u njegovoj ćeliji, bilo kao njegovo vlastito ili kao
samostansko za svakodnevnu uporabu.407
Bivši prior sastavio je 23. lipnja popis odsluţenih zakladnih misa, koji je poslan
Kraljevskom vijeću sa zamolbom da se redovnicima doznaĉi odšteta koja im pripada
prema naputku i koju oni potraţuju. Isti dan komisija je sastavila predstavku za bana sa
zamolbom, da se nekadašnjim samostanskim, a sad komorskim podloţnicima i
zakupcima krĉmi, ishodi naknada za štete što im je nanijelo vlastelinstvo grofa Althana
uništavajući njihove baĉve i prolijevajući vino. Ukupna šteta iznosila je 117 for. i 3 kr.408

399 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 51 - 52; DOĈKAL, K. (1951), p. 178.
400 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 53 - 54; Ibid.
401 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 53 - 54; Ibid.
402 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 54; Ibid., p. 179.
403 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 55; Ibid., p. 179.
404 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 55; Ibid.
405 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 55; Ibid.
406 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 55; Ibid.
407 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 55 - 56; Ibid.
408 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56; Ibid., pp. 179 - 180.
75

Komisiji je 24. lipnja stigao upit da li se u samostanu nalazi imovina koja ne pripada
samostanu, te da se takva popiše i preda blagajni pokrajine. Komisija je odgovorila da
nema takve imovine.409
Komisija je 25. lipnja pregledavala opise i procjene raznih majstora i struĉnjaka o stanju
samostanskih zgrada. Potuţila se na to da su zgrade izvana i iznutra zapuštene, osim
crkve svetog Jeronima i tamošnje rezidencije, te hangara u svetoj Jeleni. Neke zgrade
trebaju popravke, a neke bi trebalo srušiti da se same ne sruše, pa sagraditi nove i to na
boljem mjestu.410
Narednog dana stigao je dopis Kraljevskog vijeća od 30. svibnja. (br.22.980), da
pavlinski svećenici koji ţele preuzeti duhovnu pastvu ili školsku katedru, smiju izaći iz
samostana i prije predviĊenog roka od 5 mjeseci, pa im se imaju doznaĉiti plaće.
Komesar je odgovorio da niti jedan redovnik neće prije vremena izaći iz samostana, već
bi ţeljeli ovdje u neradu do smrti besposliĉariti.411
U periodu od 27. lipnja do 1. srpnja sastavljen je popis, opis i procjena gospodarskih
zgrada na majurima i vinogradima. Komesar zajedljivo piše o kolibicama, kojima svima
prijeti da će se srušiti. Sastavljen je popis kmetova na pojedinim posjedima. Tada je bivši
prior morao izvijestiti što sve samostan uţiva, po kojem pravu, te da li se što samostanu
tijekom vremena otuĊilo i ĉijom krivnjom. Prior je izjavio da samostan posjeduje
zemljište na kojem je sagraĊen, zajedno sa pripadajućim posjedima Šenkovcem,
Maĉkovcem i Zasadom, isto kao i kuraturu svetog Jeronima s posjedom Leskovcem, te
svim  pripadajućim oranicama, livadama, šumama i vinogradima, na osnovu zaklada.
Polovicu mlina na Muri samostan posjeduje po ugovoru s udovom Bernarda Bedekovića
od 1752. godine na 32 godine na osnovu zaloga, a taj je rok istekao 1784. godine.
Samostan posjeduje jednu livadu preko Mure po legatu Nikole Milašinĉića, ali je kasnije
pod priorom o. Davidom Paraghyom priznata tek kao zakup.412
Nekoć je samostan posjedovao jedan mlin u Kriţovcu sa tri kmetska selišta. Nadalje, je
posjedovao devet promontorija ili vinogradskih brijegova: Zasad, Markovĉina,
Ferkanovci, Pleškovec, Vuĉetinec ili Bratovĉina, Lopatinec, Dragoslavec, Prekopa i
Bratski vrh, sve to jure fundationali. Sve je to samostan izgubio, odnosno obitelj Zrinski
mu je silom otela te vinograde, a nakon 100 godina borbe priznala je samostanu 100
vjedara vina godišnje. Prior je napomenuo da samostan ima posjedovno pravo na
zemljište Fraterska Meka, koje pripada kuraturi svetog Jeronima. To je zemljište 1780.
godine ugrabila uprava vlastelinstva grofa Althana razorivši kuću kmeta na tom
zemljištu. Nadalje, samostan ima pravo na zemlju zvanu Jug od tri jutra u Dubravi blizu
Krištanovca, koju mu je grof Althan oteo. Napomenuo je i da je samostan imao pravo
tjednog trga pred samostanom, a koju je vršio i po izumrću obitelji Zrinski, ali im je tu
povlasticu u novije vrijeme oteo zapovjednik ĉakoveĉke tvrĊave.
Samostan je ostao lišen i dvije novije zaklade, jedne pokojnog Aleksandra Kukuljevića,
koji je samostanu oporuĉno ostavio altariju od 911 for. i 46 kr za svete mise. Njegova
sestra Barbara podigla je parnicu i dobila spor, te joj je samostan morao 1782. godine
isplatiti cijelu altarijsku glavnicu. Druga je zakladnica pokojnog grofa Adama Zrinskog i
Luke Fenyessy u svoti od 650 for. s obavezom da se sluţi toliko svetih misa koliko
kamate budu dopuštale. Tu je svotu 1777. godine prior o. Eugen Gomeray pozajmio

409 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56; DOĈKAL, K. (1951), pp. 179 - 180.
410 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56; Ibid.
411 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56; Ibid.
412 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56 - 59; Ibid., pp. 180 - 182.
76

pokojnom Antunu Oszterhueberu. Samostan je ovu svotu utuţio, pa se cijela stvar sad
nalazi u rukama kraljevske kurije.413
Komesar potvrĊuje izjave bivšeg priora, ali ne moţe samostanu oprostiti "neznanje i
nemar" što su pavlini vlastelinstvu u Donjoj Lendavi prepustili livadu preko Mure koju
im je ostavio Nikola Milašinĉić, unatoĉ tome što su sudovi drugaĉije odluĉili. TakoĊer
navodi da nije vidljivo iz isprava kako je samostan izgubio mlin u Kriţovcu i 3 selišta, a
za onih 9 promontorija ustvrdio je da je naknada 100 vjedara vina godišnje bijedna
naknada, te da kraljevski dvor nije odobrio tu naknadu, te bi se sada morao zatraţiti
povratak otetih vinograda. Komesar je dao i jednu opasku u kojoj navodi da je pavline
već radi te loše nagodbe trebalo protjerati iz Ĉakovca.414
Dana 2. srpnja Komisija je izvijestila bana o svojem dosadašnjem poslovanju, a isti je
dan rješavala i prituţbe majstora i obrtnika, koji su tijekom komisijskog rada prouĉavali i
procjenjivali zgrade i predmete. Jedni su bili zadovoljni dnevnicama, a drugi su traţili
nadoplatu zbog svojeg većeg znanja. Neki su opet traţili podvoz, te hranu i naknadu
dangube. Komisija je svima osigurala podvoz, koji će im dati komorski provizor, zatim
hranu, te nagradu u novcu. U tu svrhu uzete su od draţbovne svote 43 for. i 30 kr, ĉime
su tada plaćeni majstori.415
U periodu od 3. do 30. srpnja komisija je radila na biljeţenju i opisivanju svih
samostanskih zemljišta. Sastavljene su tabele u kojima su navedeni kmetovi i zakupnici,
površine njihovih zemljišta, duţnosti i drugo. Naznaĉen je prihod i rashod posjeda,
troškovi za ĉinovnike i druţinu. Kraljevski komesar je dodao da su zgrade tako
zapuštene, da ovogodišnji dohodak novog vlastelinstva neće dostajati za redovno
odrţavanje samih zgrada.416
Vrijedno je spomenuti i opasku kraljevskog komesara da su posjedi izrazito neplodni, a
takvima ih ĉini „s jedne strane gorovit, a s druge strane većinom podvodan poloţaj
izmeĊu rijeke Mure i Drave, pa ako se i veći dio tog zemljišta pognoji, ĉeste kiše i potoci
speru ukopani gnoj. A ako ne to, onda magle, kojima je ovaj otok leglo i izvor, uguše
nikle produkte. Livade daju sijeno tek za konje i to sa puno šaša. Te su livade izvrgnute
poplavama, pa se sijeno i onako slabo ne moţe ni izvesti. Rijetke su godine kada se moţe
izvesti sve sijeno. Brojni vinogradi koje vlastelinstvo dobiva, na veliku su brigu
upravitelju radi nestašice teţaka, a vinogradi niti su plodni, niti im je vino osobito.“
Jedino dobro što je komesar priznao na vlastelinstvu ukinutog ĉakoveĉkog samostana su
šume. One obiluju graĊevnim i ogrjevnim drvom, a bogate su i ţirom, pa njihov prihod
ako ne nadmašuje sav ostali prihod vlastelinstva, barem mu je jednak. Komesar je ovdje
komentirao i prijašnje vlasnike, jer da kuće kmetova naliĉe više pastirskim kolibicama
nego kućama, a spomenuo je i priroĊenu lijenost hrvatskog i ugarskog seljaka.417
Komisija je ustanovila 8 zakupnika, od kojih petorica imaju pisane zakupne ugovore, a
trojica nemaju, nego uţivaju komad zemljišta prema usmenoj pogodbi do opoziva.418
Bivše pavlinsko vlastelinstvo imalo je pravo lova u svojim šumama. Pošto se u šumama
nalazi tek nešto boljih vrsta zeĉeva i lisica i pošto su to šume okruţene šumama
ĉakoveĉkoga vlastelinstva, ne moţe se pravo lova tako lako dati u zakup, niti se moţe
poluĉiti veća svota. Komisija je stavila Kraljevskom namjesniĉkom vijeću prijedlog da se
za odrţavanje brojnih samostanskih zgrada u dobrom stanju (samostan, crkva svete

413 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56 - 59; DOĈKAL, K. (1951), pp. 180 - 182.
414 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56 - 59; Ibid.
415 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56 - 59; Ibid., p. 182.
416 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 56 - 59; Ibid.
417 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 59 - 61; Ibid., pp. 182 - 183.
418 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 59 - 61; Ibid.
77

Jelene, kapela svetog Jeronima i tamošnja rezidencija), treba novo komorsko
vlastelinstvo riješiti suvišnih zgrada. Predlaţe da se drveni hangar, koji je ruševan proda
najboljem ponuditelju, drvena mlinska zgrada neka se premjesti k mlinu na Muri, gdje se
radi manjka takve zgrade mora ţito spremati u tuĊe kolibe. Zidane pak zgrade neka se
daju u zakup. Umjesto dosadašnje „špilje,“ koja dolazi pod imenom krĉma, neka se na
poštanskoj cesti sagradi nova, bilo zidana bilo drvena zgrada, koja će donositi prihod.
Za samostanske oranice predloţili su da se daju u zakup iz trećine, jer nema gnoja za
njihovo samostalno obraĊivanje. Da se livadama poboljša kvaliteta sijena, te da se mogu
dva puta kositi i da se moţe prirod odvoziti, treba na njima iskopati „grabe,“ makar to bio
i veliki trošak, a ako to nije moguće neka se i livade daju u zakup. Vinograd Vinicaj, koji
je podvrgnut nerazmjerno visokoj gornici, neka se da najboljem ponuditelju. Ostalih 7
vinograda, koji su opterećeni zakladnim teretima, a inaĉe su slobodni od svakog
podavanja, neka se dadu montenistima, uz dogovorenu godišnju gornicu ili gotov novac.
Za šume su predloţili da se zadrţe pod vlastitom upravom, jer će se iz njih graĊevno drvo
moći dobro prodati. Nadalje neka se peku cigle i crjepovi, jer je zemlja u okolnoj
periferiji takva da joj nema premca. Tako se moţe od prodaje drva, ţirenja, cigle i
crjepova zaraditi lijep dohodak.419
Na kraju se donosi popis ĉinovnika i sluţinĉadi koja je potrebna za voĊenje
gospodarstva, te se oznaĉuju plaće i deputat za njih.420
Komisija je u unajmljivanju ĉinovnika i sluţinĉadi imala, kako zapisnik istiĉe, velike
brige. U zapisniku se kaţe: „Nevjerojatno je kako je raskošno bila plaćena samostanska
sluţinĉad i kako je bila nauĉena na dobru hranu. Nije se našao ni jedan, koji bi dalje htio
sluţiti bez hrane i bez blagoslovljene kapljice vina. Da nije komisija upotrijebila
zastrašujuću varku, da će svaki, koji neće dalje sluţiti uz oznaĉenu plaću i deputat, biti
predan vojsci, ne bi našla ni jednog slugu. Stoga je komisija morala sama neko vrijeme
obavljati niske poslove, dok vlasti ne pomognu.“ Komisija je uredila stvar i s
provizorom, na naĉin da mu je obećala da će i ovdje dobivati 300 for. godišnje plaće i
obilati deputat, kakav je imao i na vlastelinstvu grofa Althana. Još mu je zajamĉila, da će
u sluĉaju budu li samostanska dobra prodana ili dana u zakup, dobiti namještenje na
drugim komorskim dobrima. Komisija je preporuĉila ovog ĉovjeka, jer je vidjela da je
vješt gospodarstvu, da govori maĊarski, njemaĉki, hrvatski i latinski, te da je vješt
njemaĉkom knjigovodstvu.421
Dok se je ovo radilo stigao je poziv Kraljevskog namjesniĉkog vijeća od 6. srpnja da se
ima sastaviti i njemu poslati popis svih redovnika dokinutog samostana s naznakom
podrijetla, dobi, boravka u samostanu, zdravlju, sposobnosti, te oĉitovanja gdje ţele
prebivati ili sluţiti. Komesar kaţe da je taj posao teško išao, jer su se redovnici nećkali da
daju izjave. Ovaj je popis sastavljen 6. srpnja, a potpisali su ga  kraljevski povjerenici
Ignacije pl. Kovachoczy, kr. politiĉki komesar, i Ignacije Grahovec, tricesimator,
komisijski pristav.

Prigodom ukinuća pavlinskog samostana svete Jelene u Ĉakovcu, u njemu su se nalazili
slijedeći redovnici i druţina:

1. o. Anselmo Blaţinĉić, prior, roĊen u mjestu Koprivnica u Hrvatskoj, star 55
godina, redovnik 34 godine, vješt u hrvatskom i njemaĉkom jeziku (ţeli stanovati
u Varaţdinu kao svećenik Zagrebaĉke biskupije);

419 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 59 - 61; DOĈKAL, K. (1951), pp. 182 - 183.
420 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 59 - 61; Ibid.
421 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, p. 59 - 61; Ibid.
78

2.  o. Jakov Gašĉić, podprior, roĊen u Virju, star 44 godine, redovnik 26 godina,
govori hrvatski i njemaĉki, boluje na plućima i slezeni (ţeli stanovati u Virju kao
svećenik Zagrebaĉke biskupije);
3. o. Sigismund Noršić, propovjednik, roĊen u Samoboru, star 52 godine, redovnik
33 godine, govori hrvatski, zdrav (ţeli stanovati u Varaţdinu kao svećenik
Zagrebaĉke biskupije);
4. o. Sebastijan Šimunić, kurator crkve svetog Jeronima, roĊen u Štrigovi, star 61
godinu, redovnik 38 godina, govori hrvatski, na pola slijep (ţeli stanovati u
Štrigovi, za duhovnu sluţbu nesposoban);
5. o. Luka Matijević, prokurator, roĊen u Ivaniću u Hrvatskoj, star 54 godine,
redovnik 32 godine, govori hrvatski, trpi na plućima (ţeli stanovati u Kriţevcima
kao svećenik Zagrebaĉke biskupije);
6. o. Akvinas Szentmartonyi, svećenik roĊen u Kotoribi, star 48 godina, redovnik 31
godinu, govori hrvatski i njemaĉki, kašlje krv i ima sušicu (ţeli stanovati u Belici,
nesposoban za duhovnu sluţbu);
7. o. Udalrik Lešćan, svećenik roĊen u ĐurĊevcu, star 51 godinu, redovnik 31
godinu, govori hrvatski, bolestan na crijevima /Darmbruch/ i inaĉe slab (ţeli
boraviti u Kriţevcima, nesposoban za duhovnu sluţbu);
8. o. Konrad Spek, svećenik, roĊen u Ĉentibi, star 33 godine, redovnik 15 godina,
govori madţarski, njemaĉki i hrvatski, zdrav (ţeli stanovati u Dobri, kao svećenik
bilo Zagrebaĉke bilo Štajerske biskupije);
9. o. Adrijan Kolenik, svećenik roĊen u Varaţdinu, star 34 godine, redovnik 14
godina, govori hrvatski i njemaĉki, zdrav (ţeli boraviti u Zagrebu kao svećenik
Zagrebaĉke biskupije);
10. o. Placido Kligor, svećenik roĊen u Velikoj Kaniţi, star 32 godine, redovnik 12
godina, govori madţarski, njemaĉki i hrvatski, zdrav (ţeli boraviti u Štrigovi kao
svećenik Zagrebaĉke biskupije);
11. o. Ambrozije Bedeĉić, svećenik, roĊen u Kriţevcima, star 27 godina, redovnik 9
godina, govori hrvatski, zdrav (ţeli boraviti u Samoboru kao svećenik Zagrebaĉke
biskupije);
12. fra Herman Eichinger, sakristijan, roĊen u Schonerdinu u Bavarskoj, star 54
godine, redovnik je 24 godine, govori njemaĉki, bolestan na plućima i kamencima
(ţeli stanovati u Varaţdinu).422

Svi oni su prilikom ukinuća samostana morali potpisati prisegu, s time da su je
pojedinaĉno potpisali prior o. Anselmo Blaţinić423 i potprior o. Jakov Gašĉić,424 zajedno
o. Luka Matijević i o. Sebastijan Šimunić,425 te takoĊer zajedno o. Akvinas Szentmartony,
o. Andrija Kolenĉić, o. Sigismund Noršić, o. Udalrik Lešćan, o. Placido Kligor, o. Antun
Bedeĉić i o. Konrad Spek.426
Istu je na njemaĉkom jeziku potpisao i fra Herman Eichinger, samostanski sakristijan i
krojaĉ.427
Na hrvatskom jeziku potpisala ju je sva samostanska druţina: Matija Hunjadi (kljuĉar),
Matija Richtar (kuhar), Valentin Topljak (lugar), Mihajlo Jurĉek (podkuhar), Katarina

422 AHAZU, IV. d. 36, spis 66, pp. 185 – 186; DOĈKAL, K. (1951), p. 186.
423 AHAZU, IV. d. 36, spis 20, p. 75; Ibid., p. 187.
424 AHAZU, IV. d. 36, spis 19, p. 74; Ibid.
425 AHAZU, IV. d. 36, spis 18, p. 73; Ibid.
426 AHAZU, IV. d. 36, spis 17, p. 72; Ibid.
427 AHAZU, IV. d. 36, spis 16, p. 71; Ibid.
79

Digolica (upraviteljica majura), Marijana Obad (majurska sluţavka), Bartol Novak,
(biroš prvi), Ivan Trnovĉanec (biroš drugi), Juraj Smolnjak (koĉijaš i lovac), Jakov Stazić
(vrtlar), Anka Puĉko (druga sluţavka), Mihajlo Zajec (svinjar), Ladislav Jaković (špan),
Andrija Cehola (koĉijaš), Imbro Škvorc (lugar) i Lovro Tomašić (pećar).428
Zapisnik se dalje nadovezuje da u samostanu boravi 11 svećenika i 1 laik. Komesar veli
dalje zajedljivo da bi se gotovo svi upisali kao invalidi, ali priznaje bolest i potpunu
nesposobnost samo o. Sebastijanu Šimuniću, koga inaĉe hvali da je svojim trudom i
oĉinskim novcem popravio crkvu svetog Jeronima i tamošnju rezidenciju, pa ga
preporuĉuje posebnoj milosti Namjesniĉkog vijeća. Priznaje nesposobnost i o. Akvicu
Szentmartonyiu i o. Udalriku Lešćanu, pa predlaţe da im se da obiĉna propisana
mirovina. Prior o. Anselmo Blaţinĉić, podprior o. Jakov Gašćić, propovjednik o.
Sigismund Noršić sposobni su da preuzmu negdje duhovnu sluţbu ili da preuzmu ţupe.
O. Konrad Spek, o. Andrija Kolenik, o. Placido Kligor i o. Ambrozije Bedeĉić su mlaĊi
svećenici, koje moţe duhovni stol smjesta aplicirati prema njihovoj sposobnosti i
zaslugama. Komisija je predloţila namjesniĉkom vijeću ovom zgodom i svotu potrebnu
za nabavu odijela redovnicima koji izlaze iz samostana, uzevši u obzir prilike vremena i
skupoću robe.429
Dana 10. srpnja razmišljala je komisija o naĉinu kako da se namještaj crkve svete Jelene i
svetog Jeronima preda novom kuratoru i kako da se naĊene obveznice otpreme
namjesniĉkom vijeću. Inventar svih tih predmeta poslan je već 10. svibnja
namjesniĉkom vijeću u Budimu, od koga je stiglo rješenje od 13. lipnja da je inventar
primilo na znanje.430
Od 17. do 23. srpnja komisija je odgovarala višim vlastima na razne upite, kao na upit o
obavljenoj draţbi samostanskih pokretnina, o privatnoj imovini Hrvatske pavlinske
provincije i sliĉno. Dana 23. srpnja poslan je Kraljevskom namjesniĉkom vijeću popis
odsluţenih zakladnih misa u vremenu od 20. lipnja do 23. srpnja.431
Dana 28. srpnja komisija je  primila rješenje Kraljevskog namjesniĉkog vijeća od 11.
srpnja kojim se za odijela bivših ĉakoveĉkih pavlina prije odlaska odreĊuje svota od 100
for. Dva dana nakon toga odgovaralo se na upit da li je u ĉakoveĉkom samostanu bilo
pavlina uĉitelja ili profesora, a kako nije bilo niti jednog, komisija nije mogla poslati
zatraţene podatke o takvim osobama.432
Dana 31. srpnja pozvan je podprior da sastavi troškovnik o izdacima za obavljanje sluţbe
boţje u crkvi svete Jelene, koja se do sada dok su redovnici još na okupu obavljala. Taj
troškovnik poslan je poreznom uredu u Budimu na isplatu.433
Kraljevski komesar izlio je 1. kolovoza svoju ţuĉ na bivšeg priora tuţeći se na njegovu
„lijenost i zlobu.“ Kad je naime spremao stvari svoje ćelije na odlasku, našao je u
pretincu ormara još neke isprave, pa ih je 21. srpnja uruĉio komisiji. Komisija je radi
toga morala ispravljati već sastavljene izvještaje i produljiti svoj i onako „dosadan“
boravak u samostanu.434
Komisija je 10. kolovoza završila svoj rad. Novomu provisoru, koji je već 1. lipnja
predao jamĉevinu od 500 for., uruĉen je inventar svih realiteta dokinutog samostana, kao
inventar predmeta, svota od draţbe  prirodnina koje se nisu mogle ĉuvati, svota primljena
od priora. O svemu je novi provisor sa svojom ţenom morao napisati potvrdu. Zapisnik

428 AHAZU, IV. d. 36, spis 15, p. 70; DOĈKAL, K. (1951), p. 187.
429 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 - 62; Ibid., p. 184.
430 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 - 62; Ibid.
431 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 - 62; Ibid., p. 185; SEKULIĆ, A. (2010), p. 46.
432 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 - 62; Ibid.
433 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 - 62; Ibid.
434 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 – 62.
80

komisijskog rada, koji je trajao od 20. oţujka do 10. kolovoza potpisali su Ignacije
Kovachoczy, kr politiĉki komesar, i Ignacije Grahovec, kr tridesetniĉar (tricesimator).435

Samostan svete Jelene kod Ĉakovca imao je prilikom ukinuća slijedeću imovinu:
-
samostan i crkva svete Jelene, oboje procijenjeno sa 20.362 for. 39 kr
-
vrt kraj samostana u površini od 3 i pol jutra procijenjen sa 4 for.;
-
selo Šenkovec sa 46 jutara;
-
selo Maĉkovec sa 322 i 3/4 jutra;
-
selo Zasad sa 44 jutra; selo Leskovec sa 2 i 1/8 jutra (sva 4 sela zajedno 414 i 1/8
jutra);
-
majur i vinograd Rimšćak s kućom i gospodarskim zgradama, koje su
procijenjene sa 65 for., kojem pripada majurski vrt od 3/4 jutra i šuma 6 i 3/4
jutra, a prihod vinograda je 25 vjedara, što ĉini raĉunajući 1 vjedro 15 kr, 6 for. i
15 kr;
-
vinograd Švarc s kućom i vrtom, procijenjen na 43 for., kojem je godišnji prihod
vinograda 23 vjedra što ĉini raĉunajući 1 vjedro 15 kr, 5 for. i 45 kr;
-
vinograd Tomaško s kućom i vrtom, procijenjen sa 21 for., kojem je godišnji
prihod vinograda 15 vjedara, što ĉini raĉunajući 1 vjedro sa 15 kr, 3 for. i 45 kr;
-
vinograd Falussy s kućom, vrtom i zemljištem, procijenjen sa 241 for., kojem je
godišnji prihod 30 vjedara, što ĉini raĉunajući 1 vjedro 15 kr, 7 for. i 30 kr;
-
vinograd Vinicaj s kućom, voćnjakom i zemljištem, procijenjen sa 77 for.,
godišnji prihod 45 vjedra, što ĉini raĉunajući 1 vjedro sa 15 kr, 11 for. i 15 kr;
-
vinograd Juraj s kućom, voćnjakom i zemljištem, procijenjen sa 20 for., godišnji
prihod 33 i 1/4  vjedra vina, što ĉini raĉunajući 1 vjedro sa 15 kr, 8 for. i 18 i 3/4
kr;
-
vinograd Forgaĉ s kućom, voćnjakom i zemljištem, procijenjen sa 14 for.,
godišnji prihod 20 vjedara, što ĉini raĉunajući 1 vjedro sa 15 kr, 5 for.;
-
vinograd Fadan s kućom, voćnjakom i zemljištem, procijenjen sa 174 for.,
godišnji prihod 11 vjedara, što ĉini raĉunajući 1 vjedro sa 15 kr, 2 for. i 45 kr.

Samostan je dakle imao svoju stambenu zgradu i crkvu u vrijednosti od 20 362 for. i 39
kr, vrt od 3 i pol jutra, 4 sela sa 414 i 1/8 jutra zemljišta, te 8 vinograda, Rimšćak, Švarc,
Tomaško, Falussy, Vinicaj, Juraj, Forgaĉ, i Fadan. S Rimšćakom je bio spojen i majur.
Od vinograda je dobivao godišnje 202 i 1/3 vjedra vina.436
U crkvi svete Jelene kod Ĉakovca bila su prema zapisniku Kraljevske komisije prigodom
ukinuća reda 4 oltara: veliki oltar, vrlo star, koji je bio procijenjen na samo 5 for., boĉni
oltar svete Marije i boĉni oltar svetog Pavla, svaki procijenjen na 2 for., te oltar svetog
Kriţa procijenjen na 20 for. i 30 kr437

Sluţbenom zapisniku komisije o ukinuću ĉakoveĉkog samostana priloţen je spis o
prihodima i rashodima samostana, pa su tako prihodi samostana slijedeći:

435 AHAZU, IV. d. 36, spis 11, pp. 61 – 62.
436 AHAZU, IV d.36, spis 27, pp. 86 - 103; DOĈKAL, K. (1951), p. 189.
437 AHAZU, IV d.36, spis 69, pp. 215 – 224; Ibid., p. 193.
81

PRIHODI SAMOSTANA

for.
kr
1.
Kamate i glavnica - ukupna svota zakladnih glavnica
kamata
22.562
  1.133

6
2.
Zakupnina od krĉme pred samostanom
  200
-
3.
Zakupnina maĉkoveĉkog ovĉara /opolio/
200
-
4.
Zakupnina kuće u Maĉkovcu, što je sada ima Stjepan Varga
10
-
5.
Zakupnina maĉkoveĉkih i leskoveĉkih kmetova od mesnica,
krĉmi i zemljišta

199

30
6.
Prihod glavnog sajma na blagdan svete Jelene pred
samostanom
30
-
7.
Za prodana graĊevna i ogrjevna drva i ino drvo
150
-
8.
Za ţirenje u šumama popreĉno godišnje
80
-
9.
Za prodani ţitak svake vrsti
100
-
10. Za prodano sijeno
50
-
11. Za prodano gorniĉko vino
150
-
12. Za prodano razno blago
50
-
13. Prihod mlina na rijeci Muri
35
-
14. Za prodani med
14
-
15. Za prodane cigle i crijep
150
-
16. Zakupnina za pašu
10
-
17. Urbarijalni prihod, ukoliko ljudi devetinu otkupljuju
novcem/ maslac, kopune, piliće, jaja

256

34

Ukupan godišnji prihod
2818
10

Rashodi samostana prilikom ukinuća bili su slijedeći:

RASHODI SAMOSTANA

for.
kr
1.
Za govedinu, teletinu i veprovinu
290
-
2.
Za kruh i ţemiĉke pekaru u Ĉakovcu
97
-
3.
Za maslac, perad i jaja
180

4.
Za svjeţu i suhu ribu
85
-
5.
Za sol
30
-
6.
Odijelo za 12 osoba
360
-
7.
Plaća sluţinĉadi zajedno s odijelom za njih
310
-
8.
Lijeĉnik samostana
50
-
9.
Kirurg samostana
35
-
10. Lijekovi za sve
70
-
11. Doprinos samostana za generala, njegovu vizitaciju i kapitul
62
30
12. Doprinos samostana za provincijala i njegovu vizitaciju
18
-
13. Za uzdrţavanje pavlinskih studenata u Zagrebu
300
-
14. Odvjetnicima u samostanskim parnicama
30
-
15. Milostinja siromasima
30
-
16. Za popravak mlina na Muri, preko zime i za vaĊenje mlina iz
vode

25

-
82

17. Za uzdrţavanje zgrada
200
-
18. Za zaĉine i druge kuhinjske potrepštine
50
-
19. Za popravak pokućstva, rubenine u blagovaonici, ćelijama i
kuhinji

120

-
20. Dimnjaĉaru
6
-
21. Za prelijevanje kositra
20
-
22. Za pranje rublja
10
-
23. Vlastelinstvu donjelendavskom u ime zakupa za prekomursku
livadu

3

18
24. Vlastelinstvu ĉakoveĉkom u ime zakupa za mlin na Muri
6
-
25. Istom vlastelinstvu u ime gornice od vinograda Vinicaj
18
30
26. Izdatak za radnike u vinogradima, jer nisu bili dostatni
urberijalni radnici

233

44

Ukupan godišnji rashod
2640
12438

Ukupno to iznosi:

PRIMITAK                                                                         2.818 for. 10 kr
RASHOD                                                                            2.640 for. 12 kr
OSTATAK U BLAGAJNI                                                    177 for. 58 kr439

Prema procjeni struĉnih majstora crkva svetog Jeronima u Štrigovi imala je 1786. godine
ĉetiri oltara i to: glavni oltar svetog  Jeronima, procijenjen na 16 for., boĉni oltar svetog
Vida procijenjen na 18 for., boĉni oltar svetog Benedikta procijenjen na 18 for. i boĉni
oltar svetog Sebastijana procijenjen na 35 for. U crkvi je bila propovjedaonica,
procijenjena na 20 for. Nadalje su u crkvi bile orgulje sa 6 registara bez pedala
procijenjene na 70 for. U tornju crkve bila su 4 zvona: najveće zvono od 6 centi i 85 funti
procijenjeno je na 205 for. i 30 kr, drugo zvono vagalo je 4 centa i 18 funti, procijenjeno
na 125 for. i 24 kr, treće ili srednje zvono vagalo je 1 centu, a procijenjeno je 30 for.,
ĉetvrto ili malo zvono vagalo je 80 funti, a procijenjeno je na 24 for.440
Crkva svetog Jeronima imala je ovo sveto posuĊe: 1 pozlaćenu srebrnu monstrancu tešku
59 lota, a procijenjenu na 44 for. i 15 kr; 1 pozlaćeni srebrni ciborij teţak 6 i 15/16 lota
od 11 lotnog srebra, procijenjen na 6 for. i 21 kr; 1 pozlaćeni srebrni ciborij teţak 25 lota,
od 9 lotnog srebra procijenjen na 18 for. i 45 kr; 1 srebrni kaleţ s patenom teţak 25 i 1/4
lota, od 6 lotnog srebra, procijenjen na 12 for. i 37 i pol kr; 1 srebrni kaleţ s patenom
teţak 21 i 3/4 lota od 13 lotnog srebra, procijenjen na 26 for. i 6 kr; 1 srebrni kaleţ teţak
37 lota, od 10 lotnog srebra, procijenjen na 30 for. i 50 kr; 1 pozlaćeni srebrni kaleţ s
patenom teţak 24 i 4/8 lota, od 13 lotnog srebra, procijenjen na 29 for. i 24 kr; 1
pozlaćeni srebrni kaleţ s patenom teţak 27 lota, od 10 lotnog srebra, procijenjen na 22
for. i 57 kr, i 1 srebrna svjetiljka teška 60 lota, od 7 lotnog srebra, procijenjena na 28
for.441

438 U ukupnom zbroju rashoda samostana pogrešno je upisano 2640 for. i 12 kr, jer ukupan zbroj iznosi
2640 for. i 2 kr
439 Ovaj pregled prihoda i rashoda sastavio prior Anselmo Blaţiĉić, 29. lipnja 1786. godine na osnovu
raĉuna od protekle 4 godine; AHAZU, IV d.36, spis 28, pp.104 - 105; DOĈKAL, K. (1951), pp. 190 - 191.
440 AHAZU, IV d.36, spis 61, pp. 171 - 174; DOĈKAL, K. (1951), p. 192.
441 Majstori su procijenili 13 lotno srebro sa 1 for. i 12 kr, 11 lotno sa 55 kr, 10 lotno sa 50 kr, 9 lotno sa 45
kr, 7 lotno sa 28 kr.
83

Nadalje je crkva svetog Jeronima imala ovo crkveno ruho: 1 plašt za veĉernjice sa dvije
dalmatike od zlatnog brokata, sve procijenjeno na 60 for.; 1 misno ruho od zlatnog
brokata sa zlatnim bortama, vrijedno 30 for.; 1 misno ruho od zlatnog brokata sa svim
pripadcima i lionskim bortama, vrijedno 24 for. i 1 misno ruho od bijele tkanine,
podstavljeno modrom taft svilom i rubljeno zlatnim bortama, vrijedno 50 for. Od knjiga
spominje se samo 1 misal u crvenom baršunu, okovan 9 lotnim srebrom. Samo srebro
vaţe 19 i pol lota pa vrijedi 18 for. i 42 kr. Procjenu srebra obavljao je Johann
Maichlinger, zlatar iz Varaţdina.442

Oĉuvan je i popis svih starijih i novijih sluţbenih knjiga ĉakoveĉkoga samostana,
protokola, urbara, dnevnika i regesta. Taj je popis sastavljen prigodom raspuštanja
samostana, pa ga je komisija priloţila sluţbenom zapisniku o ukinuću samostana pod
brojem 2. Popis je sastavljen 19. travnja 1786. godine, a navodi slijedeće knjige:
- Protocollum Monasterii Paulinorum Chaktornyensium de obligationibus piis
summis inhaerentibus. De anno 1758.
- Regestrum, in quo perpetua sacra pro Benefactoribus et Fundatoribus statis
temporibus legenda connotata habentur. De anno 1772.
- Liber pias summas sive capitalia continens. De anno 1770.
- Liber alter praeattactas summas pias complentens. De anno 1784.
- Protocollum nonnullorum literarium Instrumentorum bona Monasterii
respicientium.
- Liber diversorum contractum venditionalium inchoatus. Ab anno 1771.
-Diaria in 19 corporibus annuum introitum et exitum Monasterii exhibentia
- Liber perceptionis et erogationis Ecclesiae Monasterii s. Helenae ab anno 1737.
continuative.
- Liber introitus et exitus Capellae et Confraternitatis B. Mariae Virginis a
Consolatione ab anno 1774.
- Regestra duplicis ordinis reparationem, perceptionem et erogationem quanti
contributionalis olim vigentis complentia.
- Urbarium antiquum colonorum monasterialium in possessionibus Machkovecz,
Senkovecz et Zaszad existentium de anno 1739.
- Urbarium possessionis Machkovecz, Senkovecz, Zaszad et Leszkovecz respiciens
antiquum cum geometrica dimensione.
- Urbaria bina antiqua et aliud recentius mere scarteticum proprie possessionem
Leszkovecz et oppidum Strido concernentia.
- Urbarium authenticum modernum, cui: a/ geometrica vinearum allodialium
dimensio, b/ assignatio pascui colonis ex Machkovecz, Senkovecz, et Zaszad ex
determinatione Inclyti Cottus facta, c/ accorda Paulinos et colonos ratione
praestandtorum longarum vecturarum, d/ appendix ad urbarium spectans in 15
punctis consistens, adnexa habentur.
- Inventaria supplectilem tam Ecclesiae quam et Monasterii continentia de annis
1716. 1721. 1734. 1736. Et 1782.
- Liber super quotannis a Conventu Patrum Paulinorum s. Helenae persolvenda
jure montano Dominio Chaktornyensi.
- Libellus super censu a Conventu Petrum Paulinorum ad s. Helenam dominio
Lendvensi pendendi a foenili trans Muram possesso.
- Liber conventiones Familiae servilis Monasterii s. Helenae insertas habens.443

442 AHAZU, IV d.36, spis 61, pp. 171 - 174; DOĈKAL, K. (1951), p. 192.
443 AHAZU, IV. d. 36, spis 2a, pp.13 - 14; Ibid., p. 188.
84

Samostanska knjiţnica imala je dva starija inventara i to jedan iz 1589. i drugi iz 1780.
godine, ali oni se nisu meĊusobno slagali, a u knjiţnici su se nalazile knjige koje se nisu
nalazile ni na jednom inventaru. Komisija je prilikom ukinuća samostana sve knjige
skupila, sloţila i obiljeţila brojem, te je sastavljen toĉan katalog. Iz kataloga su bile
izuzete knjige za dnevnu uporabu koje su se nalazile u ćelijama pojedinih otaca.444
Novi katalog obuhvaćao je 788 knjiga. Mada dioba knjiga nije provedena detaljno,
samostanske su knjige podijeljene u ove struke: 1. biblijske nauke, 2. skolastiĉka i
polemiĉke teologije, 3.  moralna teologija, 4. crkveno i svjetovno pravo, 5. askeza, 6.
povijest, 7. filozofija, 8. literatura, 9. lingvistika 10. homiletika, 11. liturgijske knjige.
Osim ovih vaţnijih knjiga, koje su popisane u katalogu Kraljevske komisije, u
ĉakoveĉkoj  pavlinskoj knjiţnici bilo je i 50 bogoslovnih rukopisnih djela, 25 filozofskih
rukopisnih djela i drugo (Antiphonale vespertinum, Graduale, Antiphonale, Hymni et
Psalmi, Cantuale Croaticum). Ovaj katalog potpisali su kr pol. komesar Ignacije
Kovachoczy i kr trisesimator Ignacije Grahovecz, dok su svjedoci bili Ivan Vuĉak,
plemićki podsudac Zaladske ţupanije i Juraj Borić, jurasor Zaladske ţupanije, a potpisali
su ga i bivši prior o. Anselmo Blaţinĉić, i bivši podprior o. Jakov Gašĉić.445

Sudbina samostana nakon ukinuća

U periodu od 1786. do 1802. godine ovim imanjem upravljala je Dvorska komora.
Kompleks je evidentno već 1786. godine bio u lošem stanju, jer prijedlog mihovljanskog
ţupnika da se franjevci presele u šenkoveĉki kompleks, a mihovljanska ţupa u Ĉakovec,
franjevci odbijaju. Kao razloge navode da je samostan tako vlaţan da u prizemlju nisu
mogli stanovati ni pavlini, te da crkva i samostan zahtijevaju toliko popravaka da
franjevci to ne mogu.446
U periodu od 1786. do 1789. godine upravitelj imanja bio je Ignacije Riegelsperger, koji
predlaţe komori da se popravi krov crkve i kapele, jer su od kiše stradali svodovi, dok je
crkva opisana kao vlaţna, a zidovi i ostalo kao pljesnivi.447 Unatoĉ lošem stanju
samostanskih zgrada, barunu Vinku Kneţeviću svidio se poloţaj i kraj, lijepi šumski
krajolik i glavna cesta koja ide posred dominija i koja je priliĉno prometna, te je zatraţio
od kralja da mu se dodijeli to bivše pavlinsko imanje, koje se sastojalo od sela Šenkovec,
Maĉkovec, Zasad, Knezovec, većeg dijela sajmenog središta Štrigove i obliţnjeg sela
Leskovec, sa svim pripadajućim apertinencijama, kao i u vrijeme pavlina.448
Ovaj kompleks 1802. godine kralj Franjo dodjeljuje barunima Kneţević u djelomiĉnu
zamjenu za njihove uzete posjede oko Graĉaca u Lici.449 U posjed pavlinskih imanja u
MeĊimurju baruni Kneţević ušli su temeljem kraljeve darovnice  iz 1805. godine.450
Zvonimir Bartolić navodi da je barun Vinko Kneţević imao petero braće: Jurja, Antuna,
Ivana, Petra i Leopolda i dvije sestre, Marijanu i Ceciliju. U odsutnosti baruna Vinka
Kneţevića posjedom je upravljao njegov brat Ivan, jer je Vinko sve do umirovljenja
dosta vremena provodio po ratištima. Brat Antun udruţio se sa grofom Feštetićem, te je
zajedno s njim ĉinio nepravde bratu, zadirkivanjem, prekoraĉenjem meĊa i neopravdanim
prisvajanjem, a grof Feštetić je dao posjeći i prastare hrastove koji su bili meĊa uz novu

444 AHAZU, IV. d. 36, spis 68, pp. 191 - 214; DOĈKAL, K. (1951), pp. 194 - 196.
445 AHAZU, IV. d. 36, spis 68, pp. 191 - 214; Ibid.
446 CVEKAN, P. (1978), p. 67; SRŠA, I. (1991), p. 1.
447 LASZOWSKI, E. (1928), pp. 251 -252; SRŠA, I. (1991), p. 1.
448 DEŢELIĆ, V. (1907), pp. 64 - 66; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 45.
449 NSK, R 3591; DEŢELIĆ, V. (1907), pp. 64 - 65; DOĈKAL, K. (1951), p. 197; HORVAT, R. (1944),
pp. 216 - 217; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 45.
450 Darovnica je datirana 21. lipnja 1805. godine, NSK, R 4693/II, spis 4; SRŠA, I. (1991), p. 1.
85

krĉmu, kako bi prigrabio male dijelove zemlje da dobije put za ometanje godišnjih
sajmova. Zbog toga je Vinko zatraţio povjerenstvo na licu mjesta, koje je odobreno, a
nakon uviĊaja on je naredio svojim seljacima da na mjestu porušenih hrastova podignu
visoku ogradu, a od tog vremena nastupili su dobrosusjedski odnosi s grofom Feštetićem.
Vinko i Ivan, kao jedini vlasnici Svete Jelene i Štrigove, podijelili su imanje na naĉin da
je Vinko dobio Svetu Jelenu, a Ivan Štrigovu.451 Kasnije se kao vlasnik Štrigove spominje
Petar, jer je on, uz Vinka, jedini imao potomke.452
Barun Vinko je nakon umirovljenja ostatak ţivota proveo na svom imanju Sveta Jelena,
gdje umire 11. oţujka 1832. godine,453 a iste godine umire i njegova ţena barunica
Karolina Kneţević, roĊ. Högger.454
Vladimir Brnardić i Zvonimir Bartolić donose podatak da je barun Vinko Kneţević imao
dva sina, i to Aleksandra roĊenog 1810. godine, koji je 1831. godine bio kadet
Kraljevske Bad Bayer dragunske pukovnije u Kaniţi, i Konstantina, roĊenog 1811.
godine koji je sluţio kao kadet u II. dragunskoj pukovniji.455
Zvonimir Bartolić spominje i Vinkova sina Ivana koji umire 25. svibnja 1886. godine, za
kojeg pak Vladimir Kalšan i Emil Laszowski navode da je zapravo jedini sin baruna
Vinka Kneţevića.456
U vrijeme obitelji Kneţević ruši se crkvena laĊa i boĉna kapela, takozvani mauzolej
obitelji Zrinski.457 To je svakako bilo prije 1822. godine kada se u kanonskim
vizitacijama bivša pavlinska crkva spominje kao jedna od ĉetiri filijalne kapele
ĉakoveĉke ţupe.458
Nije sigurno kada su Vinkovi nasljednici prodali posjed Svetu Jelenu i susjedna imanja
grofu Feštetiću. Rudolf Horvat  navodi da se to zbilo ubrzo nakon smrti Vinka
Kneţevića, a Zvonimir Bartolić da je to bilo nakon smrti posljednjeg svetojelenskog
Kneţevića 1886. godine.459
Podatak da je nakon smrti baruna Vinka Kneţevića svetojelenski posjed naslijedio
njegov sin Ivan donosi Vladimir Kalšan, te navodi da ga je on prodao grofu Feštetiću
1857. godine, jer se na katastarskom planu iz 1859. godine kao vlasnik Svete Jelene već
navodi grof Juraj Feštetić, ali da je prijenos prava vlasništva izvršen tek 15. rujna 1881.
godine.460
Grof Feštetić nakon preuzimanja posjeda od baruna Ive Kneţevića, po svemu sudeći nije
poduzeo neke veće graĊevinske zahvate na kapeli,461 ali se navodi i da su proĉelja kapele
sv. Jelene poprimila svoj današnji izgled u drugoj polovini, odnosno potkraj 19.st., kada
se izvode potpornjaci na svim njezinim uglovima, te slijepi prozori na sjevernom proĉelju
kao kontrapunkt velikih baroknih na juţnom.462

451 Vlasnici imanja bila su sva braća Kneţević, dok su sestre namirene prilikom udaje. Braća Jure i Petar
svoje su posjede prodali Vinku, kao i Antun s kojim je Vinko  imao dosta problema oko posjeda; opširnije
u BARTOLIĆ, Z. (2008), pp. 23 - 29, 46 - 53.
452 HORVAT, R. (1944), p. 240.
453 Ibid., p. 241; BRNARDIĆ, V. (2007), p. 304.
454 KALŠAN, V. (2008), p. 82; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 11.
455 BRNARDIĆ, V. (2007), pp. 302, 308; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 139.
456 LASZOWSKI, E. (1928), p. 253; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 139; KALŠAN, V. (2008), p. 82.
457 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 3; PETRIĆ, K. - LOLIĆ, T. (2005), p. 7; PLEŠE, T. (2012), p.
12; PLEŠE, T. (2013), p. 12.
458 SRŠA, I. (1991), p. 25; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 3.
459 HORVAT, R. (1944), p. 241; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 120.
460 KALŠAN, V. (2008), pp. 82 - 83.
461 SRŠA, I. (1991), p. 27.
462 SRŠA, I. (1996), pp. 111 – 112.
86

Treba još napomenuti da je nakon prodaje posjeda Sveta Jelena, Štrigova i dalje ostala u
vlasništvu obitelji Kneţević.463 Nakon I. svjetskog rata, 1923. godine grof Eugen Feštetić
prodaje svoj posjed Svetu Jelenu Dioniĉkom društvu Slavonija.464
Nakon toga kao vlasnici se navode Prva hrvatska štedionica, koja je kapelu darovala
Ţupaniji 1941. godine, te Općina Szentilona, koja ju je darovala Zrinyi Grupi Vitezkog
reda, 1941/42. godine.465
Iza II. svjetskog rata vlasnik kapele svete Jelene postaje Radniĉko sveuĉilište u
Ĉakovcu,466 a odlukom Skupštine općine Ĉakovec, kapela i njezin neposredni okoliš su
1966. godine preneseni kao društvena imovina u korist Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.467
Muzej MeĊimurja Ĉakovec formalno je postao vlasnik kapele i njezina neposrednog
okoliša tek 1997. godine, kada mu je daruje Otvoreno uĉilište d.d., kao slijednik ranije
navedenog Radniĉkog sveuĉilišta u Ĉakovcu.468
Treba još napomenuti da je kapelica svete Jelene dugo bila bez vratiju i prozora, u vrlo
zapuštenom stanju, o ĉemu su svjedoĉili mnogi grafiti iz tog vremena, a bilo je i
razmišljanja da se postojeći objekt sruši. Ovu katastrofu sprijeĉio je akademski slikar i
kipar Lujo Bezeredi, koji dobiva od nadleţnih vlasti ovaj objekt za potrebe kiparske
radionice, te je on dao ugraditi prozore i vrata, ĉime je ovaj objekt spašen od potpune
propasti.469
Sustavna konzervatorsko – restauratorska istraţivanja i obnova kapele 1990-tih godina
bili su poticaj za provoĊenje arheoloških istraţivanja najuţeg areala samostanskog
sklopa. Za te potrebe Muzej MeĊimurja Ĉakovec postupno je otkupljivao parcele u
neposrednom okolišu kapele. Time je prekinuta dugogodišnja nebriga o kapeli, te su
stvoreni osnovni preduvjeti da se samostanski kompleks istraţi, te u konaĉnici  prezentira
in situ.

3.3. Izgled samostana u povijesnim izvorima

Dok se o posjedima ĉakoveĉkog samostana oĉuvalo dosta izvornih isprava, o njegovom
izgledu nalazimo samo sporadiĉne podatke. Tako Ivan Kristolovec za samostan piše da je
u svom poĉetku bio tijesan, ali da je pridošlo dosta novih darovnica, pa je istoĉna strana
starog samostana do temelja srušena 1676. godine, te je izgraĊena nova. Bilo je to za
priora o. Franje Grabantovića, a njegovi nasljednici nastavili su gradnju, te je cijela
zgrada uskrsla u boljem i ljepšem obliku, a zvonik je povišen  i prekriven bijelim limom,
te opskrbljen zvonima.470
Za vrijeme priora o. Stjepana Kérya 29. travnja 1695. godine izbio je poţar u kojem je
stradala crkva i najveći dio samostana, a nekoliko grobnih spomenika od crvenog
mramora koji su oznaĉavali grobove znamenitih i istaknutih muţeva, bilo je usred poţara
toliko uništeno da su se kod obnove crkve morali odstraniti. Na crkvenim zidovima
visjelo je više znamenitih zastava, ali su sve stradale u poţaru, a pošteĊena je bila jedino
kapela svetog Antuna, graĊena sa strane crkve, koja je stari spomenik obitelji Zrinski.
Kristolovec dalje piše da se i danas na njenom proĉelju nalaze, izazivajući ĉuĊenje,

463 O tome nam svjedoĉi oĉuvana nadgrobna ploĉa ispod pjevališta crkve sv. Jeronima u Štrigovi.
464 BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 140; KORUNEK, M. (2014b), p.399.
465 KALŠAN, V. (2008), pp. 35 - 37.
466 BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 186, f. 91.
467 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 7.
468 BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 186, f.91.
469 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 18.
470 KRISTOLOVEC, I. (1738), pp. 21- 22; DOĈKAL, K. (1951), p. 96.
87

herojski trofeji što ih je nad Turcima izvojevao veliki junak grof Nikola Zrinski,471 a da
su nakon smrti posljednjeg potomka grofova Zrinskih, Adama, pavlini ovu grobnicu
upotrebljavali kao svoju.472 Rudolf Horvat i Kamilo Doĉkal donose i podatak da su se
nakon što je ĉakoveĉki samostan teško stradao u poţaru, pavlini preselili u Lepoglavu, u
tamošnji pavlinski samostan.473
Nikola Benger o poţaru 1695. godine izmeĊu ostalog navodi, da je buknuo u kuhinji, te
je kroz kuhinjski dimnjak zahvatio krov samostana, ćelije otaca i susjedne zgrade sa
ţitom, a da je najgore prošla sama crkva u kojoj su izgorjeli svi oltari, propovjedaonica,
orgulje, zastave i drugi plemićki znakovi koji su tamo bili pohranjeni, a da su oci mogli
spasiti tek zakladne listine samostana. Kako bi se samostan što brţe popravio imenovan
je prior o. Andrija Weinacht, koji je bio radišan i spretan, pa je samostan doskora
popravljen, a crkva nije bila samo pokrivena, nego je dobila i svod da se bolje osigura od
vatre. Nikola Benger navodi i dobroĉinitelje u to vrijeme, pa je tako zagrebaĉki biskup
Stjepan Ţelišćević o svom trošku izgradio glavni oltar, Ivan Kukuljević dao je izgraditi
boĉni oltar posvećen Blaţenoj Djevici Mariji, Ivan Pataĉić pl. Zajezda dao je izgraditi
lijevi boĉni oltar svetog Pavla prvog Pustinjaka, Sigismund Lipić dao je naĉiniti
propovjedaonicu, a selniĉki ţupnik Vuk Vinko Kukuljević dao je izraditi crkvena vrata
od klesanog kamena (portal).474
Josip Bedeković, uz podatke koje donose i ostali pisci, navodi i da je u poţaru stradalo i
limeno krovište kapele grofova Zrinskih, te da bi Stjepan Ţelišćević dovršio o svom
trošku zapoĉeto zapadno krilo, da ga smrt nije u tome sprijeĉila. Dalje piše da o. Andrija
Weinacht nije dovršio sve popravke jer je bio premješten, pa je tako o. Juraj Logomer
dovršio crkveni zvonik, te ga je povisio za dvije ili više orgija i ukrasio limenim krovom.
Drugi su darovali zvonik zvonima i satom, izgradili novu sakristiju s ormarima, dali
izraditi u crkvi nove klupe, te su kapelu grofova Zrinskih, koja je ostala bez dotacije, a
bila je zapuštena od svih, oĉistili od neĉistoća, pa su je obijelili  skinuvši trofeje što su ih
grofovi Zrinski oteli Turcima (zastave, bubnjevi, tuljci sa strelicama, lukovi i drugo), a u
nju su stavili jedan stari mali oltar s kipom svetog Antuna u sredini, te dva mala boĉna
oltara svete Barbare i svetog Ivana Nepomuka.
Na zidu te kapele nalazila se jedna stara slika Blaţene Djevice Marije s malim Isusom u
naruĉju, koja je s vremenom postala jako štovana, a ljudi su, moleći se njoj, navodno
dobivali velike milosti. U samostanu je 1708. godine prior Vuk Ĉešković dao podići
refektorij, koji je prior David Lisjak 1726. godine ukrasio krasnom celaturom i novim
slikarijama.475
Za poţar 1695. godine Ivan Srša i Vladimir Kalšan navode da je tada gotiĉki svod u
svetištu srušen pod teretom izgorjelih greda, te da je podignut novi, koji se isto nije
oĉuvao, a  u tim zahvatima srušen je i gotiĉki trijumfalni luk, te je na njegovom mjestu
podignut novi. Zidovi svetišta prije podizanja novog svoda povišeni su za 120 do 135
centimetara, a osim novog svoda i rasĉlanjivanja zidnih ploha pilastrima, na
jugoistoĉnom zidu svetišta su umjesto dviju uskih gotiĉkih bifora, u kamene okvire
ugraĊena dva nova velika prozora. Druga dva gotiĉka prozora na istoĉnom i

471 Vjerojatno se referirajući na vrijeme kad nastaje taj rukopis, odnosno na 1738. godinu.
472 KRISTOLOVEC, I. (1738), pp. 21- 22; DOĈKAL, K. (1951), p. 96; PLEŠE, T. (2012), pp. 8 - 9;
PLEŠE, T. (2013), p. 9.
473 HORVAT, R. (1944), p. 166; DOĈKAL, K. (2014), p. 233.
474 BENGER, N. (1743), p. 298; DOĈKAL, K. (1951), p. 96; PLEŠE, T. (2012), pp. 8 - 9; PLEŠE, T.
(2013), pp. 8 - 9.
475 BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 276 - 278; DOĈKAL, K. (1951), pp. 97, 121; PLEŠE, T. (2012), pp. 9 -
10; PLEŠE, T. (2013), pp. 9 - 10.
88

sjeveroistoĉnom zidu svetišta bila su već ranije zazidana izvana, te su s unutrašnje strane
ostavljeni kao niše.
Za rušenje i izgradnju novog istoĉnog krila samostana 1676. godine navode, da je ono
uzrokovalo  i zazidavanje otvora oratorija na sjeverozapadnom zidu svetišta (u ovom
radu to je sjeverni zid svetišta), a moţda i vrata koja su iz svetišta vodila u sakristiju koja
je bila u sklopu tog samostanskog krila, te da je tada zvonik bio povišen i prekriven
bijelim limom. Novi kameni portal je prilikom pretvaranja crkve u kapelu baruna
Kneţevića, premješten na njezin jugozapadni zid (u ovom radu to je zapadni zid), a za
mauzolej obitelji Zrinskih, da je pretvoren u kapelu Blaţene Djevice Marije, a da je do
potresa 1738. godine to bila boĉna kapela svetog Antuna Padovanskog.476
U crkvi svete Jelene ĉuvale su se dvije relikvije, zajedno s listinama o autentiĉnosti, koje
su imale monstrance u kojima su se na blagdane izlagale javnom štovanju, a to je bila
ĉestica Svetog Kriţa koju je crkvi 1724. godine pribavio Josip Bedeković i druga ĉestica
Svete Jelene Carice koju je crkvi 1725. godine pribavio David Lisjak posredovanjem
Andrije Muţara, tada generalnog prokuratora rimske kurije, a kasnije generala reda.477
Pomoću donešenih darova podignut je novi oltar elegantis formae koji je bio ukusno
obojen, te na pojedinim mjestima pozlaćen i posrebren, a u njega je 1744. godine
stavljena štovana stara slika Djevice Marije, na kojoj Marija i Isus dobivaju srebrne i
pozlaćene krune ukrašene ĉeškim draguljima. U crkvi je osnovana kongregacija za
vjernike oba spola pod nazivom Pohod Majke Boţje od Utjehe, a na osnovu papinskog
brevea i uz dozvolu Ordinarija ta je kongregacija 9. travnja 1745. godine uvedena uz
prisutnost brojnog puka i iz prekomurskih krajeva, koji je pohrlio u svetu Jelenu da
dobije propisane oproste.478
Snaţan potres pogodio je MeĊimurje 30. travnja 1738. godine, a tom prigodom stradao je
i ovaj samostan s crkvom, jer je bio graĊen bez metalnih spona. Tadašnji prior Josip
Bedeković krenuo je u obnovu crkve na koju je postavio ţeljezne spone, te ju je sanirao
od pukotina, djelomiĉno oţbukao i oliĉio. Na proĉelje svetišta postavio je kronogramski
natpis, ĉija veća slova daju 1738. godinu:479

Natpis na proĉelju svetišta crkve ĉakoveĉkog pavlinskog samostana, koji je dao postaviti Josip Bedeković
(BEDEKOVIĆ 1752, p. 278)

476 SRŠA, I. (1991), pp. 19 - 23; KALŠAN, V. (2008), pp. 51 - 52.
477 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 277; DOĈKAL, K. (1951), p. 97; PLEŠE, T. (2012), p. 10; PLEŠE, T.
(2013), p. 10.
478 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 277; DOĈKAL, K. (1951),  p. 97.
479 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 278; LASZOWSKI, E. (1928), p. 250; DOĈKAL, K. (1951), p. 121;
PLEŠE, T. (2012), p. 10; PLEŠE, T. (2013), p. 10.
89

Nakon obnove crkve uĉvršćeni su zidovi istoĉnog i sjevernog samostanskog krila
ţeljeznim sponama po duţini i širini, zabrtvljeni su oštećeni svodovi po sobama i
hodnicima, te iznova oţbukani, popravljene su peći i kamini, kao i refektorij.480
U periodu od 1747. do 1750. godine na samostanu su izvedeni veći graĊevinski radovi, te
je tada podignut kat na jugozapadnom i sjeverozapadnom krilu samostana (u ovom radu
zapadno i sjeverno krilo samostana),481 s time da su radovi zapoĉeli od zvonika, te su do
refektorija bili završeni već 1747. godine. Nakon što je novo krovište pokriveno
crijepom, obnovljena je i unutrašnjost samostana, a obnovljen je i cinktor koji je bio u
ruševnom stanju i to od kolnog ulaza do ulaza u groblje. Na crkvi su izvedeni brojni
popravci, na prozore su stavljene ţeljezne rešetke, srušen je stari i podignut novi kor koji
je bio izjednaĉen s visinom hodnika samostana, a postavljenje su i nove orgulje.482
Nakon ukidanja pavlinskog reda, u vrijeme ratova što ih je Austrija vodila s
Napoleonom, samostanski kompleks sluţio je kao vojno skladište, a samostanska crkva
kao pekara, dok su gospodarske zgrade bile u ruševnom stanju, što ukazuje na to da je
Dvorska komora slabo marila za to gospodarstvo.483
Nakon toga barun Kneţević pretvara kompleks u dvorac, a kasnije posjed kupuje grof
Feštetić. U njegovo vrijeme nestao je gotovo ĉitav samostanski kompleks, za koji većina
autora navodi da je zapravo srušen u potresu 1880. godine.484
Na terenu je tada ostalo još samo svetište samostanske crkve pretvoreno u kapelu svete
Jelene koja nam se oĉuvala do danas i jedna gospodarska graĊevina srušena 1924.
godine.485

3.4. Dosadašnje spoznaje o arhitekturi

Pavlinski samostan Blaţene Djevice Marije i svih svetih kraj Ĉakovca utemeljen je 1376.
godine, ĉime njegova prva graĊevinska faza pripada kasnosrednjovjekovnom vremenu,
koje odlikuju stilska obiljeţja gotike. Iz tog perioda oĉuvao nam se ciklus zidnih slika u
svetištu nekadašnje ĉakoveĉka pavlinske crkve.
Pavlinski samostan i crkvu pomogli su izgraditi ĉlanovi obitelji Lacković, te su u njihovo
vrijeme izgraĊeni crkva i prvotni samostan, koji je moţda bio sa sjeverne strane
zapadnog crkvenog proĉelja. U vrijeme obitelji Celjski izvodi se prvi veći zahvat u
crkvenom svetištu, a to je ugradnja sedilije i niše, te se probija otvor prema dograĊenom
samostanskom krilu.486
Prva preliminarna konzervatorska istraţivanja slikanih slojeva u svetištu crkve, odnosno
u kapeli svete Jelene, zapoĉela su još 1948. godine, a u njima su sudjelovali Ana
Deanović, AnĊela Horvat i Ljubo Karaman.487

480 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 278; LASZOWSKI, E. (1928), p. 250; DOĈKAL, K. (1951), p. 121.
481 ARADI, N. – TÓTH, M. (1975), pp. 25 - 27; SRŠA, I. (1991), p. 24; PLEŠE, T. (2012), p. 10; PLEŠE,
T. (2013), p. 10.
482 ARADI, N. – TÓTH, M. (1975), pp. 25 - 27; SRŠA, I. (1991), p. 24.
483 NSK, R 3591; DEŢELIĆ, V. (1907), pp. 64 - 65; DOĈKAL, K. (1951), p. 197; HORVAT, R. (1944), p.
239; BARTOLIĆ, Z. (2008), p. 45; KORUNEK, M. (2014b), p. 399.
484 LASZOWSKI, E. (1928), p. 253; HORVAT, A. (1956), pp. 46 - 47; PLAVEC, L. (1992), p. 67; SRŠA,
I. (1998), p. 136; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 4, 76; KALŠAN, V. (2008), p. 84.
485 Gospodarsku zgradu vidio je Laszowski 1924. godine, te nam donosi njezinu fotografiju u
LASZOWSKI, E. (1928), p. 247.
486 SRŠA, I. (1992a), pp. 15, 45; SRŠA, I. (1992b), pp. 125 - 137.
487 SRŠA, I. (1991), pp. 10 - 12; SRŠA, I. (1992a), p. 16; SRŠA, I. (1998), p. 123; BALAŢIC, J. (2004), p.
19.
90

Tijekom 1954. godine konzervatori AnĊela Horvat i Branko Luĉić izveli su istraţivanja
slikanih slojeva na zidovima unutrašnjosti kapele svete Jelene, a pored potamnjelog
kasnobaroknog oslika, pronašli su i ostatke gotiĉkih slikarija.488
Tada je u podnoţju sjevernog zida otkriven dio prizora Misa Svetog Grgura, a
konzervatorska istraţivanja nastavljena su tek 1990-tih godina pod vodstvom tadašnjeg
Restauratorskog zavoda Hrvatske.489
Kapela je zateĉena u izrazito zapuštenom stanju (T.V. 6 - 8), devastirane unutrašnjosti i
neureĊenog okoliša, a njezini zidovi bili su vrlo visoko napadnuti kapilarnom vlagom,
pljesnivi i izrazito vlaţni, dok su se ispod vrlo oštećene ţbuke nazirali tragovi nekoliko
slojeva zidnih slika.490
Posebno su od plijesni bili ugroţeni  sjeverni i sjeverozapadni zid, a na sjeverozapadnom
zidu mogle su se golim okom vidjeti soli koje su dopirale i do visine od 180 cm iznad
postojećeg poda.491
Obnova kapele svete Jelene zapoĉela je 1990. godine, a obzirom na kompleksnost
lokaliteta, ĉije ureĊenje ukljuĉuje arheološka i konzervatorsko - restauratorska
istraţivanja, za obnovu i sanaciju arhitekture sa zidnim slikama, formirana je
interdisciplinarna ekipa koju su saĉinjavali povjesniĉari umjetnosti, arhitekti, statiĉari,
konzervatori, arheolozi i restauratori, a po potrebi su bile konzultirane i druge
specijalistiĉke struke.492
GraĊevinski radovi zapoĉeli su 1990. godine (T.V. 6) kada je izveden novi pokrov biber
crijepom i nova limarija, a odmah nakon toga nastavilo se sa sanacijom konstrukcije, pa
je tako u krovištu s unutrašnje strane zidova izveden AB serklaţ, a s vanjske strane uzduţ
zida iznad nadprozornika, u visini pete svodova ugraĊena je zatega, te su djelomiĉno
zamijenjene drvene grede na krovnoj konstrukciji.493
Sljedeći zahvat sanacije bio je usmjeren na rješenje problema vlage u zidovima, a zbog
specifiĉne situacije i zahtjeva za oĉuvanjem intaknosti izvorne gotiĉke strukture zidova i
temelja, te nalaza gotiĉkih fresaka, sanacijskim radovima nije se smjelo utjecati na
stabilnost zidova ili ih mijenjati, što je znaĉilo da nisu dolazile u obzir metode
presijecanja ili injektiranja zidova kemijskim sredstvima, ali je istovremeno trebalo
osigurati maksimalno smanjivanje nivoa kapilarne vlage. Primijenjen je sustav prirodnog
prozraĉivanja na principu uzgona zraka pomoću kanala izvedenih s vanjske i unutrašnje
strane temelja kapele povezanih u krovište i u kriptu, a po ovom principu dolazi do
cirkulacije zraka unutar temelja, te se osigurava njihovo postupno prosušivanje. Oko
kanala za prozraĉivanje naknadno je, uz temelje kapele i mauzoleja, izvedena drenaţa
spojena na gradsku kanalizaciju, dok je prije obnove proĉelja primijenjena metoda
odsoljavanja zidova nanošenjem posne ţbuke.494
Zahvati na obnovi kapele trajali su u periodu od 1991. do 1997. godine, pod vodstvom
struĉne ekipe Hrvatskog restauratorskog zavoda u sastavu Ivan Srša, Emil Pohl i Teodora
Kuĉinac.495

488 PLAVEC, L. (1992), p. 67; BALAŢIC, J. (2004), p. 19.
489 SRŠA, I. (1998), p. 125; BALAŢIC, J. (2004), pp. 19 - 20.
490 SRŠA, I. (1992a), p. 16; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 24.
491 SRŠA, I. (1992a), p. 16; SRŠA, I. (1998), p. 125.
492 Tim su saĉinjavali struĉnjaci Hrvatskog restauratorskog zavoda iz Zagreba, Konzervatorskog odjela u
Zagrebu, Uprave za zaštitu kulturne baštine, Muzeja MeĊimurja Ĉakovec, tvrtke Conex d.o.o. iz Zagreba,
MeĊimurje inţenjering d.d. iz Ĉakovca i Arh Gall d.o.o iz Ĉakovca.
493 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 24.
494 Ibid., p. 24.
495 KALŠAN, V. (2008), p. 76.
91

U ovoj sanaciji unutrašnjosti kapele obnovljeni su svi vrijedni gotiĉki elementi:
restauriran je gotiĉki ciklus zidnih fresaka (svi kasniji slojevi zidnih slika su gotovo u
cijelosti uklonjeni, ali su ostavljeni samo fragmenti koji dokumentiraju postojanje
kasnijeg baroknog oslika), sedilija, svetohranište i gotiĉki prozori. Pod je obnovljen
šesterokutnim opeĉnim tavelama koje su pronaĊene tijekom istraţivanja i pripisuju se
baroknom razdoblju, sanirana je stolarija prozora i vrata, te je obnovljeno proĉelje u
vapnenoj ţbuci na naĉin da se stara ţbuka gdje god je to bilo moguće saĉuvala, dok je u
podnoţju kapele izveden rubni profil sokla od umjetnog kamena (gotika) ĉiji je izvorni
fragment pronaĊen samo u jednom uglu uz juţni kontrafor.496
Gotiĉki oslici naĊeni su na svim zidovima kapele, osim na svodu koji je barokni i
jugozapadnom zidu (u ovom radu to je zapadni zid) na kojem su vrata, a utvrĊeno je
postojanje dvaju gotiĉkih slikanih slojeva.497
Raspored slikanih prizora pokazuje da je ovo tipološki i ikonografski briţno osmišljen
kontekst, u kojem se jasno razluĉuje horizontalna rašĉlamba prizora, ali se na pojedinim
dijelovima uoĉava i drugaĉija, vertikalna hijerarhija ĉitanja. Slikani prizori rasporeĊeni
su, osim na istoĉnoj stijeni, na ĉetiri horizontalna pojasa, s time da je donji dio najslabije
oĉuvan, što onemogućava preciznije opredjeljenje njegovog sadrţaja.498
Prvi travej sjeverozapadnog zida (u ovom radu to je sjeverni zid kapele) ima oĉuvan oslik
samo u II. zoni, a tu je prikazana scena Raspeća (T.VI. 1(8)). Idući redom dalje od
sjevera oko ĉitave kapele, u slijedećem polju imamo u najvišoj zoni prikaz Blaţene
Djevice Marije koja doji dijete (T.VI. 1(6)), a u zoni ispod, scenu Uznesenja i Krunidbe
Blaţene Djevice Marije (T.VI. 1(7)). Na tri vertikalna polja zakljuĉka kapele imamo
redom ove prikaze: prvo polje ima u najvišoj zoni prikaz Isusa Krista (T.VI. 2(2)), a u
srednjoj, scenu Misa Svetog Grgura (Euharistijski Krist) (T.VI. 2(4)); drugo polje  ima u
najvišoj zoni prikaz Boga Oca (T.VI. 2(1)), a u srednjoj na okviru prozora likove svetica
(muĉenica) (T.VI.  2(5-10)); treće polje ima u najvišoj zoni prikaz Duha Svetoga (T.VI.
2(3)), a u srednjoj, na okviru prozora likove svetica (muĉenica) (T.VI. 2(11-16)). Na
jugoistoĉnom zidu (u ovom radu to je juţni zid svetišta) oslik je oĉuvan samo
fragmentarno, pa se mogu razluĉiti prikazi poprsja svetaca u drugoj zoni i to na okviru
prozora (T.VI. 3(18-19)). U posljednjem polju u najvišoj zoni, djelomiĉno je oĉuvana
scena Polaganje u grob (T.VI. 3(20)), a ispod u srednjoj zoni, lijevo je prikaz Prikazanja
u hramu (T.VI. 3(21)), a desno prikaz AnĊela (T.VI. 3(24)), dok je na okviru prozora
fragmentarno oĉuvan prikaz svetog Jakova starijeg (T.VI. 3(23)).499
Ivan Srša ovaj oslik datira u drugu polovinu 14. stoljeća, s time da stariji sloj nastaje
neposredno nakon izgradnje crkve, a mlaĊi nedugo nakon što je crkva stavljena u
funkciju, negdje osamdesetih godina 14. stoljeća.500
Janez Balaţic izdvaja dva majstora, od kojih je prvi šenkoveĉki slikar na tragu
bolonjskog zidnog, tabularnog i iluminiranog slikarstva, iz kruga Vitala da Bologna, dok
je drugi šenkoveĉki slikar u likovnom izriĉaju na tragu internacionalne gotike, što je
posebice vidljivo u detaljima, prikazu osjećaja kod likova i ekspresivnosti.501

496 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), pp. 24 - 25.
497 SRŠA, I. (1992a), p. 21; SRŠA, I. (1998), p. 131.
498 BALAŢIC, J. (2004), pp. 24 - 25.
499 O oslicima i konzervatorsko – restauratorskim istraţivanjima detaljnije u: SRŠA, I. (1991); SRŠA, I.
(1992a); SRŠA, I. (1992b); SRŠA, I. (1993); SRŠA, I. (1996); SRŠA, I. (1998); BALAŢIC, J. (2004).
500 Opširnije u SRŠA, I. (1992a), pp. 22-23; SRŠA, I. (1992b), pp. 125 -140; SRŠA, I. (1998), pp. 123 -
150.
501 Detaljnije u BALAŢIC, J. (2004), pp. 18 - 60.
92

3.5. Provedena arheološka istraţivanja
O prvim arheološkim istraţivanjima na ovom lokalitetu nemamo podataka, osim navoda
da su ih proveli maĊarski struĉnjaci u 19. stoljeću.502 Ona su morala biti izvedena tijekom
druge polovine ili krajem stoljeća, te je šteta što nije poznat opseg i rezultati tih
istraţivanja.
Prva poznata arheološka istraţivanja ovog samostanskog kompleksa provela je 1924.
godine Druţba Braće Hrvatskog Zmaja, a njihov voditelj bio je Emil Laszowski. S tih
prvih istraţivanja u Muzeju MeĊimurja u Ĉakovcu imamo oĉuvane preslike terenskih
dnevnika (nije poznato gdje se ĉuvaju njihovi originali),503 a voditelj istraţivanja je dio
rezultata tih istraţivanja publicirao.504 U ovim istraţivanjima sudjelovao je i inţ. Stjepan
Savić – Nossan koji je izradio arhitektonski snimak pronaĊenih ostataka (T.VII. 1), koji
nam je kljuĉan za bolje razumijevanje pronaĊenih struktura i njihovih prostornih odnosa.
Istraţivanja su provedena u dvije kampanje, s time, da je u prvoj najveća paţnja bila
posvećena laĊi samostanske crkve, dok su u drugoj radovi tamo nastavljeni, ali je najveći
interes bio na istraţivanju ostataka heksagonalne graĊevine, takozvanog mauzoleja
obitelji Zrinski.505
U prvoj kampanji s istraţivanjima se zapoĉelo 23. rujna, a u njima je uz voditelja Emila
Laszowskog sudjelovao i inţ. Stjepan Savić – Nossan, zatim 8 radnika i mjesni ĉuvar
Kovaĉić, a pridošlo je i više ĉasnika koji su na majuru uhvaćeni u manevrima. Prema
svim dostupnim podatcima moţemo zakljuĉiti, da je sonda I otvorena u laĊi i to
neposredno uz današnji zapadni zid kapele, gdje su na strani EvanĊelja, odnosno u
sjevernom dijelu, na dubini od 1 metar našli lubanju oko koje je bila oĉuvana brokatna
ĉipka sa zlatnim i srebrnim ţicama, a utvrdili su i poloţaj kostura koji je bio intaktan
(T.VII. 1(4)).  Za taj kostur pretpostavili su da bi mogao pripadati grofici Katarini
Frankopan, ţeni grofa Nikole Zrinskog junaka, koja je umrla 1561. godine. Uz kostur je
pronaĊeno mnogo ostataka brokatnog ruha, naroĉito ispod nogu i oko desne ruke gdje se
brokat priljubio ostacima lijesa, te nekoliko zrna krunice.506
Istraţivane su i druge lokacije i to prvenstveno u laĊi, gdje su s lijeve strane otkrili
vanjski zid porušenog dijela crkve sa pilastrima s unutarnje strane, a do zida jednu
lubanju i nešto kostiju. Pronašli su i mnogo razbacanih kostiju (najvjerojatnije u laĊi), za
koje su smatrali da potjeĉu iz grobnice u svetištu, koju je barun Kneţević ispraznio kada
ju je preuredio za svoju obiteljsku grobnicu.507
Radovi su nastavljeni i slijedeći dan, a najvaţniji nalaz bio je u drugom pilastru gdje su
ispod ciglenih temelja naišli veliko crvenkasto i bijelo kamenje, koje je odavalo
kvalitetnu obradu (T.VII. 1(6); T.VII. 5).  Nastavili su s otkrivanjem ostalih temelja
zidova, posebice na juţnoj strani, a utvrdili su da je ĉitava graĊevina crkve bila izgraĊena
od opeke. Tijekom radova nailazili su na ljudske kosti, a posebnu paţnju posvetili su
lokaciji oko sonde I, odnosno prostoru izmeĊu sondi I i II, gdje su na dubini od jednog
metra našli, u razini grobova, jednu oĉuvanu cijelu posudu s drškom, kojoj je obrub bio
ukrašen probušenim ornamentom (durhbruch), a za koju su pretpostavili da bi mogla biti
kadionica.508
Najviše paţnje ipak su posvetili pilastru u kojem je pronaĊeno ranije navedeno kamenje,
te se nakon što je izmjeren i ucrtan zapoĉelo s njegovim rušenjem, a kad je razgraĊen

502 Ona se samo sporadiĉno navode; VIDOVIĆ, J. (1991), p. 35.
503 LASZOWSKI, E. (1924a); LASZOWSKI, E. (1924b).
504 LASZOWSKI, E. (1928), pp. 245 - 259.
505 LASZOWSKI, E. (1924a); LASZOWSKI, E. (1924b).
506 LASZOWSKI, E. (1924a), pp. 1 - 4.
507 Ibid.
508 Ibid.
93

cigleni zid, utvrdili su da je to kamenje crveni mramor. Prvi fragment bio je dio
reljefnoga kipa i to dio prsa u oklopu s urezanim ornamentima i ruţicama i sa obavijenim
rukama i odrubljenom glavom. Drugi dignuti komad prikazivao je nastavak prvog
fragmenta i to trbuh sa oklopom i prostranim krilima oklopa s uvijenim nogama, dok su o
boku  bili prsti u oklopnoj rukavici i pojas. Treći komad bio je fragment koljena u
oklopu, ĉetvrti glava u kacigi sa sklopljenim oĉima i s gore okrenutim brkovima, a
izvaĊen je i fragment s reljefom zastave s grbom obitelji Zrinski (štit s krunom) i dosta
širok rub, te fragment s lijevom rukom u oklopu koja pristaje uz pronaĊene dijelove.
Glava, prsa, trup i lijeva ruka dobro su se mogli spojiti, a okolni rub spomenika naĊen je
samo na dijelu sa zastavom.509
Radovi su nastavljeni 25. rujna kada je determiniran još jedan fragment crvenog mramora
i to u prvom pilastru bliţe svetišta (T.VII. 1(5); T.VII, 6), koji je snimljen i izmjeren, te
rastavljen do crvenog mramora. UtvrĊeno je da je on takoĊer dio istog spomenika s
rubom koji spada niţe dolje do nogu reljefa, a imao je na sebi prikaz grba obitelji Zrinski,
od kojeg je cjelovito oĉuvan štit, a djelomiĉno kaciga i plašt. Tijekom daljnjih radova u
otkrivenim temeljima i pilastrima nisu našli nove ulomke tog spomenika, a treba
napomenuti i da su u pilastru u kojem je bilo najviše fragmenata našli i tri bijela velika
obraĊena kamena, te da su svi nalazi nakon istraţivanja pohranjeni u kapelicu svete
Jelene.510
U drugoj kampanji arheoloških istraţivanja 1924. godine najviše paţnje posvećeno je
grobnoj kapeli obitelji Zrinski, koja je nekada bila s juţne strane prislonjena na
samostansku crkvu, kako to pokazuje slika u Bedekovićevom Natale Solum iz 1752.
godine, a od koje prije ovih istraţivanja nisu bili vidljivi ni temelji. Istraţivanja su
zapoĉela 17. listopada na mjestu kapele obitelji Zrinski i već nakon par zasjeka naišli su
na zid kojeg su slijedili, te su do kraja dana otkopali njegovo unutarnje i vanjsko lice, a
naišli su i na jedan unutarnji potpornjak velikih dimenzija za koji su prvotno pretpostavili
da je sarkofag. Radovi su se istovremeno vršili i u crkvenoj laĊi gdje su istraţivali
unutarnje potpornjake graĊene od opeke.511
Slijedeći dan nastavili su s istraţivanjem kapele obitelji Zrinski (T.VII. 3, 4), te su u njoj
našli slijedeće: u II. niši naišli su na veliki obraĊeni kamen na dnu; u III. niši tarac od
opeke i obiĉne zidarske cigle po plohi, dok je ispod njih bolta bila srušena i prostor je bio
ispunjen šutom; u IV. niši našli su monumentalni profilirani kamen od prozora
(nadprozornica) na dubini od jednog metra, ali ne na dnu nego u šuti; u V. niši na ulazu u
crkvu našli su ulomke kamenite škropionice i pod od opeke (ulaz u crkvu); otkopali su i
stupove izmeĊu niša na kojima je bilo vidljivo da je na njih bila prislonjena bolta (T.VII.
3).512
Radovi su nastavljeni 20. listopada, te su tada u niši V. našli male okrugle duge baze i to
u razini taraca od opeke koji je bio  djelomiĉno oĉuvan, a ispod taraca kod ulaza u crkvu i
u crkvi uoĉili su trag paleţi, pepeo i paljevinu. Nakon toga otkopana je cijela grobnica
obitelji Zrinski do dna, ali nisu našli ništa osim ulomka grobne ploĉe i fragment kamenog
rebra sa znakom Z.ZD. Dovršeno je istraţivanje grobnice, a utvrĊeno je da je ĉitavo dno
pokriveno mazom debljine oko 5 centimetara (zelena glina), a na dnu je pronaĊen jedan

509 LASZOWSKI, E. (1924a), pp. 1 - 4.
510 Ibid.
511 LASZOWSKI, E. (1924b), pp. 1 - 3.
512 Ibid.
94

fragment tjemene kosti, dok ljesovima i kosturima nije bilo ni traga.513 Time su dovršena
arheološka istraţivanja 1924. godine.514
Gledano s današnjeg aspekta, ova arheološka istraţivanja provedena 1924. godine ni
metodološki, a ni samim pristupom ne zadovoljavaju uvrijeţenim standardima
arheološke prakse, ali su nam bitna za bolje razumijevanje razvoja ovog samostanskog
sklopa. Kada se ona analiziraju jasno je da su bila više voĊena ţeljom za pronalaskom
posmrtnih ostataka obitelji Zrinski, nego dobivanju spoznaja o samostanu i njegovom
izgledu.

U literaturi se sporadiĉno navodi i podatak da su arheološka istraţivanja ovog
samostanskog sklopa vršena i tijekom 1936. godine, te da ih je navodno proveo vlasnik
ciglane u Šenkovcu Morandini.515 O tim zahvatima nemamo nikakve dokumentacije, pa
nam nije poznato koji dio lokaliteta je istraţen ni kakvi su bili nalazi.

Narednih desetljeća na ovom lokalitetu nisu vršena nikakva arheološka istraţivanja sve
do 1990. godine, kada je Mjesna zajednica Šenkovec pristupila realizaciji izvedbe
kanalizacijske mreţe u naselju Šenkovec. Tijekom iskopa zapadno od kapele svete
Jelene, provedena su zaštitna arheološka istraţivanja u vidu arheološkog nadzora.516 To je
bio povod za poĉetak sustavnih arheoloških istraţivanja samostanskog sklopa koja su
provedena u periodu izmeĊu 1990. i 2002. godine s manjim prekidima, a vodio ih je
arheolog Josip Vidović, voditelj Arheološkog odjela Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.517
Sva arheološka graĊa i dokumentacija s ovih istraţivanja ĉuva se u Muzeju MeĊimurja u
Ĉakovcu. Od terenske dokumentacije oĉuvano je tek nekoliko stranica dnevnika, a upitno
je dali su oni tijekom istraţivanja na terenu i bili sustavno voĊeni. Isti je sluĉaj i s
izvješćima o provedenim arheološkim istraţivanjima od kojih su oĉuvana samo ĉetiri i to
za 1990., 1991., 1992. i 1993. godinu.518 Nešto informacija o tijeku istraţivanja i
njihovim rezultatima dobivamo iz objavljenih ĉlanaka voditelja istraţivanja, ali oni se
odnose na kampanje od 1990. do 1995. godine.519 Postoji i jedno cjelovito izvješće koje
obuhvaća sve kampanje ovih istraţivanja, ali je potrebno upozoriti da je ono napisano s
odreĊenim vremenskim odmakom, te da u njegovoj izradi nije sudjelovao voditelj
istraţivanja.520
Potrebno je napomenuti da je gotovo nakon svake kampanje izraĊen geodetski snimak
pronaĊenih struktura, ali zbog odreĊenih nedostataka, ti grafiĉki prikazi danas se ne
mogu preklopiti na naĉin da nam daju jasnu sliku stvarnog stanja na terenu. Primjerice,
geodetski snimak koji je spojen sa izvješćem iz 1993. godine nije datiran i kotiran i
pokazuje proširenu sondu prema zapadu, dok se iz tekstualnog dijela i temeljem
fotografija jasno vidi da je ta sonda proširena tek naredne godine. Jedini grob koji je
pronaĊen 1993. godine tu nije ucrtan, ali je ucrtano nekoliko drugih grobova (ĉetiri ukopa

513 LASZOWSKI, E. (1924b), pp. 1 - 3.
514 Ibid.
515 Ova istraţivanja se samo sporadiĉno navode; VIDOVIĆ, J. (1991), p. 35.
516 VIDOVIĆ, J. (1990), pp. 1 - 2; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 10 - 11.
517 Suradnici su bili djelatnici Muzeja MeĊimurja Ĉakovec mr. sc. Vladimir Kalšan povjesniĉar i Lidija
Plavec Butković, povjesniĉarka umjetnosti, te Ţeljko Hlebec muzejski fotograf koji je bio zaduţen za
izradu fotodokumentacije. Geodetsku dokumentaciju za muzej je izraĊivala tvrtka  MeĊimurje -
inţinjering. (Josip Vlahek, Ines Kostel).
518 VIDOVIĆ, J. (1990); VIDOVIĆ, J. (1991a); VIDOVIĆ, J. (1992a); VIDOVIĆ, J. (1993a).
519 VIDOVIĆ, J. (1991b); VIDOVIĆ, J. (1992b); VIDOVIĆ, J. (1993b); VIDOVIĆ, J. (1994); VIDOVIĆ,
J. (1997); VIDOVIĆ, J. (1998).
520 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004).
95

u laĊi i šesnaest s vanjske strane laĊe izmeĊu kontrafora), koji se nalaze i na geodetskom
snimku iz 1994. godine, gdje su numerirani redosljedno u kontekstu sa ostalim
grobovima iz te godine (ukupno 42 groba). Sve ovo pobuĊuje sumnju u vjerodostojnost
geodetske podloge koja bi trebala prikazivati stanje iz 1993. godine, te je ona
najvjerojatnije nastala u prvom dijelu kampanje iz 1994. godine, kada je grob 1 iz 1993.
godine već bio uklonjen, a sonda proširena prema zapadu, te sniţena do prvih ukopa.
Raspored i veliĉina sondi iz sustavnih arheoloških istraţivanja provedenih u periodu od
1990. do  2002. godine donosi se na tabli u prilogu, a izraĊen je nakon analize svih
dostupnih podataka (T.VIII. 1).
Za pravilniju analizu tijeka ovih arheoloških istraţivanja i pobliţu determinaciju
pronaĊenih struktura korištene su oĉuvane fotografije kojih u Muzeju MeĊimurja ima
preko 1100 komada. One većinom nisu bile datirane i numerirane, pa ih je za potrebe
ovog rada bilo potrebno analizirati i presloţiti prema arheološkim kampanjama, jer su
zbog manjkavosti ostale dokumentacije one bile kljuĉne za bolje razumijevanje cijelog
tijeka iskopavanja, ali i za dobivanje jasnije slike o rezultatima provedenih arheoloških
istraţivanja.
Za ova istraţivanja se u izvješćima navodi da su vršena metodom postupnog skidanja
slojeva. Prema oĉuvanim fotografijama moţemo zakljuĉiti da je korištena metoda
arbitrarnih otkopnih slojeva (naziva se i umjetna stratigrafija), uz ostavljanje kontrolnih
profila. Tijekom istraţivanja profili istraţenih sondi u pravilu nisu crtani što dodatno
oteţava  razumijevanje stratigrafskih, ali i prostornih odnosa općenito, a iznimka su samo
tri profila koja nastaju 1994.godine (T.XII, 5).
U ovom poglavlju donijet će se podatci o provedenim arheološkim istraţivanjima u
periodu od 1990. do 2002. godine kao što su navedeni u oĉuvanim izvješćima, dok će se
detaljnija analiza pronaĊenih struktura izvršiti u poglavlju V. Prilikom prenošenja
podataka korigirat će se pojedini termini, poput grobni prilog, koji se ĉesto koristi kao
grobni nalaz, ili numizmatika, koji se navodi za nalaze novca i sl. Dodatno, u izvješćima
se ĉesto navode dubine iskopa ili pojedinih nalaza, a moţemo samo pretpostaviti da se to
odnosi na njihov odnos prema tadašnjoj hodnoj površini. Na nekim mjestima navode se
širine pojedinih pronaĊenih temelja, dok je kod većine njih to izostalo. U poglavlju V. će
se prilikom analize svih pronaĊenih struktura donijeti stvarne visine zabiljeţene na
geodetskim podlogama, kao i dimenzije svih pronaĊenih struktura.
Treba još napomenuti da su arheološke strukture pronaĊene u odmaku na strane svijeta,
ali da se u ovom radu radi lakšeg snalaţenja navode njihove pravilne orijentacije,
naprimjer sjeverni, juţni, istoĉni ili zapadni zid. U grafiĉkim prilozima u tablama
oznaĉena je toĉna pozicija pronaĊenih struktura u odnosu na strane svijeta.
Poĉetak ovih sustavnih arheoloških istraţivanja bio je, kako je navedeno, arheološki
nadzor za potrebe izvedbe kanalizacijske mreţe naselja Šenkovec. Odmah u poĉetku
iskopa uoĉeno je kosturno groblje, te se prešlo iskljuĉivo na ruĉni iskop, a na mjestima
nalaza grobova sonda se proširivala prema potrebi (T.VIII. 2). Trasu nadzora pratili su od
smjera juga prema sjeveru, a već na prvom metru iskopa naišli su na ukop orijentacije
istok - zapad na dubini od 1,40 metara.521
Slijedeći ukop orijentacije zapad - istok pronaĊen je nakon tri metra na dubini od 1,70
metara, a nekoliko devastiranih kostiju upućivalo je da je ukop izvršen u već popunjenu
grobnu jamu, ĉime je devastiran raniji ukop. U izvješću se navodi i da je ispod slomljenih
ruku ovog kostura naĊen mali srebrni novĉić kralja Ludovika (1342 – 1382). Taj je nalaz
tada uzet kao smjernica za dataciju dovršetka gradnje pavlinske gotiĉke crkve, koji ju
datira u 14. stoljeće, odnosno u vrijeme feudalnih gospodara Lackovića, a ne kako se do

521 VIDOVIĆ, J. (1990), pp. 1 - 2; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 10 - 11.
96

tada smatralo da dovršetak crkve pripada 15. stoljeću, odnosno vremenu grofova
Celjskih.522 MeĊutim, na oĉuvanim fotografijama se jasno vidi da je taj primjerak novca
pronaĊen dislociran (detaljnije u poglavlju V.).
Iza ovog ukopa bio je prazan prostor od pet metara, nakon ĉega je pronaĊen pravilan
gusti red od sedam ukopa u pet grobnih jama prosjeĉne dubine od 1,50 do 1,70 metara.
Svi ovi ukopi sadrţavali su grobne nalaze odjeće ili obuće, a prema naĊenom novĉiću
datirani su na kraj 14. stoljeća.523
Nakon toga pronaĊeni su temelji zidova od opeke, od kojih je prvi širine 0,80 i dubine
0,81 metar bio udaljen metar i pol od posljednjeg ukopa, a u njegovoj neposrednoj blizini
naĊen je veliki mlinski kamen promjera jedan metar sa kvadratiĉnim utorom u središtu.
Na udaljenosti od dva metra naĊen je svoĊeni cigleni kanal širine 0,80 i dubine 0,65
metara, a 2,5 metra prema sjeveru slijedio je temelj od opeke, širine 1 metar i dubine
svega 0,22 metara, a do graniĉnog prostora parcele pronaĊena su još tri temelja zida
raznih dimenzija i dubina.524
Sve pronaĊene strukture tada su determinirane kao gradnja nakon poţara 1695. godine,
kada se cijeli kompleks barokizira. Sonda kanalizacijske mreţe praćena je i dalje  cijelom
duţinom Jelenske ceste, a jedino što je uoĉeno je velika vapnara (u neposrednoj blizini
graniĉne parcele) koja je tada datirana u vrijeme izgradnje samostanskog kompleksa.525
Nakon istraţivanja svi kosturi iz jama su izvaĊeni i pohranjeni u Muzeju MeĊimurja u
Ĉakovcu, a ostaci temelja su  oĉuvani u potpunosti, nakon ĉega je sonda zatrpana
otkopanom zemljom. Ova istraţivanja bila su poticaj i poĉetak sustavnih arheoloških
istraţivanja ovog lokaliteta.526
U prvoj fazi istraţivanja 1991. godine oĉišćena je kripta obitelji Kneţević u unutrašnjosti
svetišta, koja je dugo vremena bila zapuštena i ispunjena zemljom i raznim otpadnim
materijalom (T.XXI. 2, 3), koji je uzrokovao vlaţnost podnice i zidova.527 Tada je unutar
kripte pronaĊeno dosta pohranjene gotiĉke kamene graĊe, doprozornika, dovratnika,
dijelova oltarne menze, krstionice, kao i donji dio kamenog kipa svetog Ivana Nepomuka
(KAT. 232). NaĊena su i dva komada veoma devastiranih metalnih ţeljeznih raka (KAT.
90, 91), kao i ostaci pokojnika.528
Nakon toga krenulo se s arheološkim istraţivanjima, a sonda je otvorena s juţne strane
postojećeg svetišta uz sam zid, te je naknadno proširivana (T.IX. 1). Arheološki slojevi
skidani su postupno, te je utvrĊeno da je prvi sloj humus debljine do 0,20 metara, drugi
sloj do dubine 0,60 metara ĉini razni otpadni materijal ranijih faza popravaka, pregradnji
i nadogradnji postojećeg objekta, treći  je sloj fine ţute gline do dubine 1,20 metara, kada
se poĉnu nazirati prvi ukopi.529
Nekoliko ukopa uz sam zid svetišta bilo je veoma dobro oĉuvano, a tik do njih pronaĊena
je masovna grobnica, za koju je tada pretpostavljeno da nastaje kao posljedica gradnje
mauzoleja ĉiji su temelji znatno dublji, te su ukopi sa ovog prostora premješteni u
zajedniĉku grobnicu.530

522 VIDOVIĆ, J. (1990), pp. 1 - 2; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 10 - 11.
523 Ibid..
524 Ibid.
525 Ibid.
526 Ibid.
527 Grobnica je do vrha bila ispunjena zemljom, uglavnom glinom, te otpadnim ulomcima kipova kipara
Luje Bezeredija, koji je duţe vremena kapelicu koristio kao kiparski atelje.
528 VIDOVIĆ, J. (1991a); VIDOVIĆ, J. (1991b), pp. 34 – 35; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 18
- 19.
529 Ibid.
530 Ibid.
97

Svi oĉuvani ukopi bili su vršeni u drvenoj raki, bili su orijentacije istok - zapad, sa
prekrštenim, ili pak ravno poloţenim rukama, bez ikakvih grobnih priloga ili nalaza,
osim jedne jednostavne ţeljezne pojasne kopĉe. Dio grobova polagan neposredno uz
postojeće svetište, tada je datiran na kraj 14. i poĉetak 15. stoljeća. U ovim istraţivanjima
pronaĊen je i ţeljezni lokot (KAT. 97), za kojeg voditelj istraţivanja navodi razliĉite
uvjete nalaza, odnosno da je naĊen u grobu i da je naĊen u blizini groba.531 Prema
oĉuvanim fotografijama moţemo zakljuĉitin da je ovaj lokot pronaĊen u grobu broj 5.
Proširenjem sonde pratili su temelje mauzoleja sa njegove istoĉne strane u cijeloj duţini,
te je utvrĊeno da su sjeveroistoĉni i jugoistoĉni krak šesterokuta duţine šest metara, a
širina zida iznosila je 1,5 metar (T.IX. 1, 3). Vanjska strana temelja bila je graĊena od
velikog obraĊenog kamenja, dok je unutrašnjost bila ispunjena ciglom i neobraĊenim
kamenom, te zidana ţivim vapnom. Gornji dio temelja ĉinile su djelomiĉno oĉuvane
cigle, a dubinu temelja pratili su do dva metra. Kod dubine od 1,20 do 1,40 metara naišli
su na devastirane grobne ukope, te je pretpostavljeno da se to desilo tijekom gradnje
mauzoleja.532
Na prostoru izmeĊu dva kontrafora, sa juţne strane svetišta, pronašli su u temeljima još
jedan kontrafor koji su datirali u gotiĉku graĊevinsku fazu crkve, a uz postojeći zapadni
kontrafor, malu djeĉju obzidanu grobnicu pokrivenu jednostavnom kamenom ploĉom. Ta
se grobnica nadovezivala na obiteljsku grobnicu obitelji Kneţević sa svoĊenim otvorom
(T.IX. 2).533
U nastavku istraţivanja pratili su temelje laĊe crkve, te sjeverni krak mauzoleja, koji se
prislanjao na laĊu crkve. UtvrĊeno je da je temelj crkvene laĊe izveden od obraĊena
kamena. Istraţen je u duţini od 6 metara i u sondi je završavao polukruţnim
kontraforom, a bio je širine jedan metar. Koliko im je dozvoljavao prostor, istraţili su i
spoj mauzoleja i crkvene laĊe sa unutarnje strane mauzoleja. Sonda je nakon istraţivanja
djelomiĉno zatrpana, a tada je izveden i upojni bunar, dok je hodna površina spuštena za
gotovo pola metra, zbog isušivanja zidova.534
Cilj arheoloških istraţivanja 1992. godine bio je prostor sjeverno uz svetište, gdje su
pronaĊeni ostatci temelja arhitekture (T.X. 1). Pretpostavljeno je da barokizirani objekt
nakon poţara 1695. godine djelomice koristi temelje ranije gotiĉke faze ovog objekta,
kao i graĊevni materijal u sekundarnoj upotrebi.535
PronaĊeni su slijedeći temelji: pet redova cigle dubine 0,34 metara; istaka jednog reda
cigle 0,07 metara, koja ujedno oznaĉava nivo hodne površine, kao i prag dvojih ulaznih
vratiju koja su zazidana, a nekada su vodila iz samostanskog krila u samo svetište; slijedi
sloj temelja graĊen od obraĊena kamena dubine 0,37 metara s oĉuvanom starom ţbukom,
koja se manje - više oĉuvala na cijelome otkopanom sloju ovog dijela sonde (T.X. 1).536
Najdonji dio temelja od obraĊenog kamena sezao je do dubine 0,81 metar, a od gornjeg
kamenog temelja bio je odvojen laganom istakom, te su pretpostavili da je prema naĉinu i
obliku temelja, ovaj dio originalni gotiĉki sloj temelja (T.X. 2, 3). Ukupna dubina temelja
iznosila je 1,59 metara, a arhitektonski elementi temelja dva kontrafora razlikovali su se

531 VIDOVIĆ, J. (1991a); VIDOVIĆ, J. (1991b), pp. 34 – 35; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 18
- 19.
532 Ibid.
533 Ibid.
534 Ibid.
535 VIDOVIĆ, J. (1992a), pp. 1 - 3; VIDOVIĆ, J. (1992b), pp. 42 – 45; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B.
(2004), pp. 26 - 27.
536 Ibid.
98

u strukturi, te su bili uvjereni da su sagraĊeni nakon rušenja samostanskog krila, te da su
kasnije pojaĉavani u temeljnom dijelu.537
U nekoliko mahova na zapadnom dijelu sonde naišli su na ljudske kosti, za koje su
pretpostavili da su tamo prenešene naknadno. Temeljni zid, debljine jedan metar, od
obraĊena kamena, vrlo ĉvrste konstrukcije, koji teĉe od zapadnog kontrafora prema
sjeveru, definiran je kao temelj samostanskog krila, no on se prekidao nakon ĉetiri metra,
a sa njegove istoĉne strane bio je prislonjen kvadratiĉni obzidani „depo gotiĉke graĊe“
(T.X. 1, 2). „Depo“ je sadrţavao 32 komada gotiĉkih elemenata, rebara, doprozornika,
dovratnika, gotiĉku petu, elemente trifore ili bifore i ostali gotiĉki materijal na kojem su
se veoma dobro oĉitovali tragovi nekoliko premaza bojom.538 U sustavnim arheološkim
istraţivanjima ukupno su pronaĊena tri takozvana „depoa gotiĉke graĊe,“ a svi se nalaze
sjeverno od svetišta samostanske crkve. Prema fotografijama vidimo da su obraĊeni
kameni gotiĉki elementi bili briţno poslagani (T.XXIV, 4, 5), a najvjerojatnije su tamo
dospjeli u baroknoj pregradnji. Oni su bili ugraĊeni u temelje kasnijih zidova (na što se
najvjerojatnije odnosi opaska voditelja istraţivanja da su bili obzidani), te sukladno tome
ne mogu pripadati posljednjoj graĊevinskoj fazi sjevernog krila samostana.
U neposrednoj blizini „gotiĉkog depoa“ naišli su na dva veoma plitka temelja od cigle, a
zid, odnosno temelje samostanskog krila sa istoĉne strane, mogli su pratiti samo u
temeljnoj ţbuci, dok je ostali graĊevni materijal nestao.539
Proširujući sondu prema istoku, od istoĉnog kontrafora pratili su jedan temeljni zid
sazidan od dosta gotiĉkih spolija, ĉiji su temelji bili sve dublji prema istoĉnoj strani, ali
su ga mogli pratiti samo dva metra do granice posjeda u vlasništvu muzeja.
Ĉitav prostor izmeĊu dvaju kontrafora, kao i temelj koji teĉe prema istoku, bili saĉinjeni
od raznih spolija gotiĉke graĊe u sekundarnoj uporabi i kao takvi ostavljeni su in situ,
dok je sa sjeverne strane otkriven temeljni zid koji su pripisali gotiĉkoj graĊevinskoj fazi,
širine 1 metar od obraĊena kamena, pravilne orijentacije istok - zapad, kojeg su takoĊer
pratili do ruba parcele.540
IzmeĊu ova dva temeljna zida pronaĊena su dva kosturna ukopa, orijentacije istok -
zapad, a jedan od njih imao je jedinstvenu ţeljeznu pojasnu kopĉu, a na samome rubu
sonde nazirao se drugi red ukopa. Na ovome prostoru u najdonjem horizontu, gotovo kod
same zdravice, pronaĊeno je nekoliko fragmenata prapovijesne keramike, kao i veoma
dobro ušĉuvan kremeni noţić.541
Arheološka istraţivanja 1993. godine izvršena su na poloţaju zapadno od postojećeg
svetišta, s time da je sonda otvorena uz juţni kontrafor, gdje se spajaju temelji
nekadašnje laĊe crkve, te sjeverni krak šesterokutnog mauzoleja, sa ulaznim vratima iz
laĊe crkve (T.XI. 1, 2).542
Za oploĉenje ciglom velikih dimenzija, koje se javilo na spoju ulaza u mauzolej,
utvrĊeno je da nije oploĉenje laĊe crkve ni grobnica, a proširenjem sonde pronaĊeni su
devastirani ostaci plitkih stupova (stradali tokom istraţivanja 1924. godine).543
Nekoliko metara na zapad od postojećeg svetišta oĉuvan je dio podnog taraca u laĊi
crkve, koji je znaĉajan zbog mogućeg odreĊivanja nivoa poda. Prateći juţni temelj laĊe

537 VIDOVIĆ, J. (1992a), pp. 1 - 3; VIDOVIĆ, J. (1992b), pp. 42 – 45; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B.
(2004), pp. 26 - 27.
538 Ibid.
539 Ibid.
540 Ibid.
541 Ibid.
542 VIDOVIĆ, J. (1993a), pp. 1 - 4; VIDOVIĆ, J. (1993b), pp. 41 – 42; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B.
(2004), pp. 33 - 35.
543 Ibid.
99

crkve prema zapadu naišli su na dio oploĉenja gotiĉkog boĉnog oltara koje je izvedeno u
maniri riblje kosti (cigla koja je postavljena sjekomice), omeĊena sa dva pregradna zida
lagano ucijepljena u temeljni zid crkvene laĊe (T.XI. 3). Ovo oĉuvano oploĉenje niţe je
za dvadesetak centimetara od ranije opisanog taraca i nalazi se ispod sloja paljevine, a
svojim stilskim obiljeţjem pripada gotiĉkoj graĊevinskoj fazi. Sjeverno od gotiĉkog
oploĉenja našli su temeljni zid od cigle duţine dva metra za koji su pretpostavili da je
nosio stupove koji su odvajali boĉni oltar.544
Juţni temeljni zid od obraĊena kamena širine jedan metar, zidan ţivim vapnom pratili su
prema zapadu do duţine 12,50 metara gdje su našli zapadni zid crkvene laĊe, koji je pod
pravim kutem skretao prema sjeveru, te se prekinuo nakon 4,50 metra. Ostatak zapadnog
ulaznog temelja, kao i sjevernog zida crkvene laĊe nalazili su samo u tragovima temeljne
ţbuke, a sa juţne strane temeljnog zida pronaĊena su tri kontrafora, od kojih je prvi bio
neposredno uz mauzolej i imao je polukruţni oblik, dok su ostala dva kontrafora
pravokutnog oblika dimenzija 1,00 × 1,15 metara izgraĊena od obraĊena kamena kao i
temeljni zid laĊe, te su lagano odvojena od temeljnog zida.545
Proširenje i barokizacija objekta nakon poţara bili su vidljivi i u temeljnoj arhitekturi, s
time da produljenje crkvene laĊe iznosi svega 4 metra, iako nedostaje nastavak juţnog
zida (koji je odreĊen ĉetvrtim kontraforom, a dimenzijama u potpunosti odgovara ostalim
kontraforima). I ovaj zid bio je vidljiv u temeljnoj ţbuci, a na njegovoj trasi pronaĊen je
veliki mlinski kamen, a nakon ĉetiri metra našli su zapadni zid sa tragovima ulaznih
vratiju u laĊu crkve. Na dubini od oko jednog metra uoĉeni su tragovi poţara debljine 5
do 10 centimetara, a u cijelome prostoru crkvene laĊe na ovoj dubini nailazili su na
sporadiĉne nalaze kostiju koje nisu bile u prvobitnome poloţaju.546
Dobro ušĉuvan kostur mlade ţenske osobe bez donjih ekstremiteta, zbog nalaza u grobu
pripisan je tada ĉlanici utjecajne obitelji, a grob nije imao obzidanu grobnicu, već
jednostavni kvadratiĉni tarac ispod glave. Do dubine od jednog metra ovo je bio jedini
ukop, a sonda je samo djelomiĉno zatrpana, jer su u njoj nastavljena istraţivanja naredne
godine.547
Istraţivanja 1994. godine obuhvatila su istu lokaciju kao i prethodne godine, ali je ona
proširena kako bi se objedinio prostor sa sondom istraţenom 1990. godine, a ukupna
duţina sonde smjera istok - zapad iznosila je 23 metra, a bila je široka 16 metara (T.XII.
1). Za temeljnu arhitekturu na zapadnom dijelu tada su pretpostavili da pripada
graĊevinskoj fazi nakon poţara, odnosno fazi gradnje na već formiranom groblju.548
Pojedini ukopi bili su dublji od temelja, a plići ukopi bili su djelomice ili u potpunosti
dislocirani, a u prostoru unutar ĉetiri kontrafora našli su grobove sa više ukopa u istu
jamu, ali i na niz devastiranih kostura kao posljedice naknadne gradnje na ovome
prostoru. Od dislociranih nalaza pronaĊeno je nekoliko bronĉanih pribadaĉa i jedan
srebrni novĉić, ali ukopi van laĊe crkve u pravilu nisu imali nikakvih grobnih nalaza ni
priloga.549
Prostor izmeĊu crkvene laĊe i današnje ceste do dubine ukopa dao je niz recentne
pokretne arheološke graĊe, no naĊeno je i dosta primjeraka novca iz vremena gradnje

544 VIDOVIĆ, J. (1993a), pp. 1 - 4; VIDOVIĆ, J. (1993b), pp. 41 – 42; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B.
(2004), pp. 33 - 35.
545 Ibid.
546 Ibid.
547 Ibid.
548 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 40.
549 Ibid.
100

objekta.550 Treba upozoriti da je u ovoj kampanji pronaĊeno samo 5 primjeraka novca,
koji se datiraju u period od 16. do 18. stoljeća.
Na ovome prostoru pratili su i vodovod u duţini 15 metara, koji je napravljen od cigle i
presjeca zapadni temelj laĊe crkve, a utvrĊeno je da je dio vodovoda unutar crkvene laĊe
izgraĊen od obraĊenog kamena u sekundarnoj uporabi (T.XII. 1, 3).551
Unutar laĊe sonda je produbljena do dubine 1,20 metara, kada su naišli na veći broj
ukopa, koji su zbog skuĉenog prostora bili devastirani, a ponekad je teško bilo
determinirati kojem od ukopa pripada koji nalaz (T.XII. 1). Pokretni materijal uglavnom
su bili dijelovi pogrebne odjeće ili obuće, a ĉesti su bili i nalazi duhovnog karaktera,
krunice, kriţevi, molitvenici i sl. Na kraju istraţivanja uklonjen je postament sa
šesterokutnim taracom (pod tim terminim voditelj istraţivanja podrazumijeva kontrolni
profil u laĊi), nakon ĉega je izraĊena geodetska snimka poloţaja grobova i arhitekture.552
Tijekom 1995. godine istraţivanja su zapoĉela u svetištu rušenjem oltara na istoĉnoj
strani svetišta, koji je bio graĊen od cigle i sa dva kraja vezan uz postojeći zid, ĉime su
oštećene zidne slike iz 19. stoljeća (T.XIII. 1,2). Unutar oltara pronaĊen je kamen sa
potpisom majstora i godinom (KAT. 238; natpis glasi ANO DNI 1811 GEORG Palier),
koji se poklapa sa vremenom pregradnji koje poduzima obitelj baruna Kneţevića,
uredivši grobnicu unutar svetišta, te grobnicu baruna Kneţevića uz sam oltar. Ĉitav
prostor svetišta istraţivan je tako da je ostavljana postojeća arhitektura in situ. Ispod
oltara našli su temelj zida potkoviĉastog oblika, sazidan od cigle kao postament oltaru,
dok je po sredini svetišta u smjeru istok - zapad pronaĊen kanal za vodu izgraĊen od
cigle (T.XII. 2). Kanal je bio duţine 2,50 metara i širine pola metra, a na istoĉnoj strani
imao je otvor u zidu postojećeg svetišta. Prostor izmeĊu kanala i zidova bio je ispunjen
zemljom sa dosta pokretne arheološke graĊe, a osim metalnih predmeta (britvica, novĉić,
spona škrinje, kljuĉ) najvećim dijelom naĊeni su pećnjaci zelene glazure sa alegorijskim i
biblijskim motivima, te prikazima orla. Na dubini od 1,20 metara našli su segmente
grobnica za koje su pretpostavili da su iz gotiĉke graĊevinske faze, a veći dio zida,
odnosno podzida, morali su skinuti kako bi se ugradili zraĉnici za isušivanje zidova, dok
su ostaci gotiĉkih grobnica ostali in situ kao i grobnica obitelji Kneţević.553
Nakon toga krenulo se sa istraţivanjem crkvene laĊe, na naĉin da su prvo prošlogodišnji
nalazi kosturnih ukopa uklonjeni kako bi mogli pristupiti istraţivanju niţeg sloja (T.XIII.
1, 6). Većina ukopa najniţeg horizonta nije zateĉena u prvobitnom poloţaju zbog ĉestih
ukopa u istu jamu, a na pojedinim mjestima izgledalo je kao ukop u zajedniĉku grobnicu.
Nasuprot ulazu u postojeće svetište, tri metra zapadno, naĊene su dvije prazne obzidane
grobnice dimenzija 2,50 × 2,20 metara sa pregradnim zidom (T.XIII. 1, 3, 5, 6). Dio
„postamenta“ u laĊi crkve koji se nadovezivao na ulaz u mauzolej, a bio je prekriven
ciglama velikih dimenzija, te obzidan pregradnim zidovima, istraţili su do zdravice, te je
potvrĊeno da se ne radi o grobnici. Nakon završetka istraţivanja svi ostaci kostura
pohranjeni su u obzidanim grobnicama, a prostor unutar crkvene laĊe kao i ĉitava
arheološka sonda su zatrpani.554
Arheološka istraţivanja 1996. godine obavljena su u tri navrata, s time da se u prvoj
kampanji stavio naglasak na istraţivanje grobnice obitelji Zrinski (T.XV. 2), te je
istraţena ĉitava njezina unutrašnjost do dijela podnice (na dubini 1,50 metara od hodne

550 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 40.
551 Ibid.
552 Ibid.
553 Ibid., pp. 45 - 46.
554 Ibid.
101

površine),
a
temelji
mauzoleja
nakon
istraţivanja
natkriveni
su
krovnom
konstrukcijom.555
U drugoj kampanji istraţivanja su provedena u dijelu samostanskog krila koje se
nadovezivalo na zvonik crkve, a otkopano je nekoliko temeljnih zidova prostorija koji su
nekad ĉinili samostansku zgradu (T.XV. 1, 3, 4). Zidovi su bili graĊeni ciglom, te su tada
datirani u vrijeme barokizacije objekta, odnosno u period nakon 1695. godine. Oĉuvani
temelji bili su relativno plitki, svega 0,80 metara, a ispod nivoa temelja otkriveno je
kosturno groblje koje je nastalo ranije, pa je pretpostavljeno, da je gotiĉka, ranija faza
samostana locirana na nekom drugom mjestu.556
U trećoj kampanji istraţivanja nova sonda otvorena je kako bi se spojila najnovija sonda
sa onom istraţenom 1992. godine, a otkriveni su dijelovi nekadašnjeg dvorišnog
kompleksa, sa ostacima neke vrste oploĉenja batudom (T.XV. 3). Proširenjem sonde
prema sjeveroistoku naišli su na temeljnu ţbuku koju su pripisali gotiĉkoj graĊevinskoj
fazi, te kosturno groblje, a otkriveni su i cigleni temelji samostanskih prostorija za koje je
pretpostavljeno da su graĊeni nakon 1676. godine, prilikom gradnje novog krila.
Otkriven je veliki „depo gotiĉke graĊe,“ dovratnika, doprozornika, te gotiĉkih kamenih
rebara, koji je bio ugraĊen u jedan od navedenih ciglenih temelja.557
Sonde druge i treće kampanje iz 1996. godine nisu u cijelosti istraţene, pa se s radovima
nastavilo i 1997. godine, kada su sonde produbljene i u potpunosti istraţene (T.XV. 1).
Istraţivanjima obavljenima sjeverno od postojećeg svetišta, bila je djelomiĉno
obuhvaćena samostanska zgrada za koju je pretpostavljeno da je graĊena nakon 1676.
godine, te su otkriveni zidovi prostorija graĊeni ciglom (prosjeĉne dubine od oko 1
metar), a zanimljiv je nalaz „depoa gotiĉke graĊe“ koji je oĉuvan ugraĊen u jedan takav
zid (T.XVI. 2). NaĊeni su brojni arhitektonski fragmenti iz gotiĉkog perioda, vjerojatno
pohranjeni prilikom gradnje novog samostanskog krila, te su te zidove  smatrali novijom
gradnjom iz 17. stoljeća, kada se gradi novo istoĉno krilo samostanskog objekta. Ispod
samostanskih zidova otkriveni su i ukopi za koje su pretpostavili da su stariji.558
Daljnjim produbljivanjem sonde u smjeru jugozapada naišli su na grobne ukope, većim
dijelom devastirane prilikom kasnijih gradnji, a izmeĊu tih ukopa determinirane su dvije
trase temeljne ţbuke za koje je pretpostavljeno da pripadaju gotiĉkoj graĊevinskoj fazi.559
Nastavljeno je i iskopavanje dijela samostanskog dvorišta, prilikom kojeg je otkriveno
oploĉenje izvedeno batudom i djelomiĉno kamenim ploĉama (T.XV. 1, 3, 5), a navodi se
da je batuda bila širine oko pola metra i da se protezala toĉno uz same samostanske
prostorije. Po rubovima je bila omeĊena  redom većeg kamenja i spajala se sa obliţnjim
kanalizacijskim kanalom, pa je prema tome zakljuĉeno da je napravljena radi odvodnje
oborinskih voda, a obzirom na dubinu nalaza, oploĉenje je datirano na kraj 17. stoljeća,
odnosno u vrijeme barokizacije kompleksa.560 Treba napomenuti da se oploĉenje od
batude nalazi na spoju klaustra i dvorišnih zidova samostanskog hodnika koji ga je
okruţivao, a ne uz samostanske prostorije.
Jugozapadno (zapadno) na sklop dvorišta nastavljali su se ostaci zidova koji su definirani
kao kasnija barokna izgradnja. To su bili zidovi samostanskog objekta i pregradni zidovi
prostorija svi graĊeni od cigle (T.XVI. 1), a otkriven je i kanalizacijski kanal, te u
dubljem sloju i par kosturnih ukopa datiranih tada u gotiĉki period.561

555 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 51.
556 Ibid.
557 Ibid.
558 Ibid., p. 56
559 Ibid.
560 Ibid., p. 56.
561 Ibid.
102

Tijekom 1998. godine istraţena je sonda površine 262 m², te su pronaĊeni ostaci za koje
je pretpostavljeno da su ostaci gotiĉke graĊevine, koja je većim dijelom devastirana do
temeljne ţbuke (T.XVI. 3, 4). Unutar istraţene sonde naĊeno je dosta pokretne
arheološke graĊe, keramike, metala, stakla, pećnjaka i graĊevnog materijala koji je
pohranjen u muzeju, a otkriveni dijelovi arhitekture predstavljaju ostatke istoĉnog
samostanskog krila.562
Na dubini od oko 0,80 metara naĊeni su na istoĉnom dijelu sonde tragovi temeljne ţbuke
širine oko 0,60 metara, koja se proteţe u smjeru sjeverozapad – jugoistok (u ovom radu
to je orijentacija sjever – jug), a ta ţbuka oznaĉava trasu zida samostanskog objekta i to
onog prvobitnog, gotiĉkog. U smjeru sjeveroistok - jugozapad (istok – zapad)
nadovezivali su se na temeljnu ţbuku temeljni zidovi samostanskih prostorija, koji su
graĊeni od obraĊenog kamena, a pretpostavljeno je da pripadaju gotiĉkoj graĊevinskoj
fazi.563
Širenjem sonde prema jugozapadu naišli su na zidove istog smjera pruţanja, ali oni su
bili graĊeni ciglom i u prosjeku 0,40 do 0,50 metara dubine. Uz zidove je na par mjesta
otkrivena i hodna površina, a na dva mjesta i sa oĉuvanim oploĉenjem horizontalno
postavljene cigle. Za taj istraţeni dio pretpostavili su da predstavlja kasniju samostansku
gradnju, toĉnije gradnju nakon 1676. godine, kada se ruši to istoĉno samostansko krilo i
na istom mjestu gradi novo.564
Manja arheološka istraţivanja provedena su tijekom 1999. godine, te je istraţena
površina svega 20 m², a sonda je otvorena na mjestu istoĉno od kapele (T.XVII. 1).
Tijekom iskopa na prosjeĉnoj dubini od oko 0,80 metara naĊen je temeljni zid
samostanskog objekta graĊen od kamena, smjera sjever - jug i širine oko pola metra, za
koji je pretpostavljeno da pripada prvobitnoj gotiĉkoj graĊevinskoj fazi samostana.565
Daljnjim iskopom u smjeru jugoistoka otkriven je cigleni temelj, koji je praćen do
granice posjeda u vlasništvu muzeja, a uz njega su naĊeni i ostaci poda oploĉanog
ciglom, za koje je pretpostavljeno da pripadaju kasnijoj dogradnji samostanskog
kompleksa.566
Nakon kraće pauze, arheološka istraţivanja na ovom lokalitetu nastavljena su 2002.
godine. Istraţena je površina od 405 m² (dubina iskopa bila je oko 1 metar), a površina
iskopa je obuhvatila cijelo samostansko dvorište, te temelje objekta koji se nadovezuje na
dvorište, a u izvješću se navodi da je tako spojena ova sonda sa sondom iz 1990. godine,
a na sjeveroistoku sa sondama iz 1997. i 1998. godine (T.XVII. 3, 4).567 Treba
napomenuti da u naravi sonda iz 1990. i 2002. godine nisu spojene, nego je iskop išao do
ograde lokaliteta, dok se starija sonda nalazila nešto zapadnije. Na svim kasnijim
geodetskim podlogama sonda iz 1990. godine pogrešno se ucrtava, jer su odnosi
pronaĊenih struktura neusklaĊeni, što je posebice naglašeno sa onima pronaĊenim
tijekom 2002. godine.
Tijekom 2002. godine iskop na jugozapadnom dijelu sonde otkrio je temelje i zidove
samostanskih prostorija, koji su praćeni do granice posjeda u vlasništvu muzeja, a cijeli
naĊeni sklop prostorija graĊen je od cigle, dok su zidovi široki oko pola metra. U nekim
prostorijama naĊeno je i oploĉenje, izraĊeno od koso poslagane cigle, a u jednom dijelu

562 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 56.
563 Ibid.
564 Ibid.
565 Ibid., p. 61.
566 Ibid.
567 Ibid., p. 67.
103

kroz prostorije praćen je i odvodni kanal. Nastanak i gradnja ovog dijela samostanskog
kompleksa stavljen je tada u vrijeme baroka, dakle u period nakon 1695. godine.568
U jednoj od prostorija umjesto ciglenog poda naĊen je temelj zida graĊen od kamena, za
koji je pretpostavljeno da pripada starijoj graĊevinskoj fazi, a kroz samostansko dvorište
praćen je isti kameni temelj graĊen od obraĊenog kamena u smjeru sjeveroistok –
jugozapad (istok – zapad). To je shvaćeno kao dokaz da je kasnija barokna izgradnja
direktno izvedena na postojećim gotiĉkim temeljima.569
Otkriveno je da sklop samostanskog dvorišta okruţuje već ranije spomenuto oploĉenje
batudom i djelomiĉno kamenim ploĉama koje se spajalo sa odvodnim kanalom, a sve u
svrhu odvodnje oborinskih voda.570
Daljnjim širenjem sonde prema sjeveroistoku otkriven je dio mogućeg oploĉenja dvorišta
izveden ciglama, a zanimljiv je i nalaz dvorišnog bunara kruţnog oblika graĊen od
kamena. UsporeĊivanjem dubina temelja bunara pretpostavljeno je da pripada gotiĉkoj
graĊevinskoj fazi. Tijekom ovih istraţivanja pronaĊena su i tri devastirana grobna ukopa,
vjerojatno prilikom izgradnje, te pokretna arheološka graĊa (210 komada).571
Ova arheološka istraţivanja, koja su na lokalitetu provedena u ukupno jedanaest
arheoloških kampanji, obuhvatila su svetište, crkvenu laĊu i takozvani mauzolej obitelji
Zrinski, te veći dio samostanskog sklopa.

Kako nakon ovih istraţivanja graĊevinske faze samostanskog sklopa nisu jasno
definirane, odluĉeno da se krene sa ciljanim revizijskim arheološkim iskopavanjima. Ona
su do sada provedena u dvije kampanje (2011. i 2012. godine), a njihov voditelj bila je
Tajana Pleše iz Hrvatskog restauratorskog zavoda iz Zagreba.572 Treba istaknuti da su
ova, revizijska istraţivanja voĊena po svim pravilima struke, uz voĊenje sve potrebite
dokumentacije, te da su sve strukture dokumentirane metodom 3D laserskog
skeniranja.573
Tijekom istraţivanja 2011. godine prva sonda otvorena je uz sjeveroistoĉni kontrafor
kapele svete Jelene, dok je druga otvorena na prostoru klaustra (T.XX.). U prvoj sondi
otvoren je temelj zida koji podilazi pod sjeveroistoĉni kontrafor kapele, a kojem se drugi
krak proteţe u smjeru sjever – jug (T. XIX, 63, 64; T.XX, 63, 64). Ovi temelji bili su
izgraĊeni od krupnih komada lomljenog kamena sa znatnim udjelom opeke, te obilatim
korištenjem krupnozrnatog, sivog veziva. Ta struktura je prepoznata kao najjuţniji dio
istoĉnog, novovjekovnog samostanskog krila, odnosno vanjskog obrambenog zida.574
Druga sonda bila je smještena na (pretpostavljenoj) sredini sjevernog samostanskog krila,
a cilj je bio potvrda datacije temelja postavljenog na osi istok - zapad kao
srednjovjekovne strukture (T.XIX, 124; T.XX, 124). Spomenuti temelj, graĊen od
krupnog lomljenca uz obilno korištenje ţućkastog veziva sitnog granulata, prema
strukturi i naĉinu gradnje (s oprezom) je datiran kao kasnosrednjovjekovni temelj. No,
koju je ulogu imao u samostanskom sklopu nije moguće odrediti. Drugi je cilj bio
potvrda odreĊivanja strukture od opeke kao podnice klaustra (T.XIX, 125; T.XX, 125).

568 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 67.
569 Ibid.
570 Ibid.
571 Ibid.
572 Posebno zahvaljujem kolegici Tajani Pleše koja me potakla na konaĉan odabir teme doktorske
disertacije, te mi ustupila svoju graĊu i dokumentaciju o ĉakoveĉkom pavlinskom samostanu.
573 PLEŠE, T. (2012).
574 Ibid., pp. 39 – 50.
104

Dokazano je kako to nije podnica, nego opekama zidani temelj, takoĊer postavljen na osi
istok – zapad, koji je datiran kao novovjeka struktura.575
U revizionim arheološkim istraţivanjima naredne 2012. godine sonda 2 iz prethodne
kampanje proširena je prema istoku i prema jugu. Ovim istraţivanjima ţeljelo se
potvrditi postoje li nastavci zidova u smjeru istoka i to onog temelja graĊenog od kamena
i njemu paralenog zida graĊenog od opeke. Njihov nastavak (osim manjeg produţetka
temelja graĊenog od opeke), kao ni spoj sa drugim zidovima nije determiniran, ali je na
prostoru sjeverno od temelja graĊenog od opeke utvrĊeno postojanje podnice od opeke
raznih formata postavljene u razliĉitim smjerovima, koja u ranijim istraţivanjima nije
bila pronaĊena (T.XX, 143).576
Nadalje, cilj je bio toĉno lociranje bunara (T.XIX, 126; T.XX, 126), te odreĊivanje
njegovog odnosa sa kanalom za oborinsku vodu izvedenog od batude (T.XIX, 91; T.XX,
91). Za dataciju bunara iznimno je vaţan podatak da je u ovim istraţivanjima u njegovoj
strukturi pronaĊen ulomak kasnosrednjovjekovne profilacije u sekundarnoj uporabi, ĉime
se izgradnja samog bunara stavlja u kasniji period. Za bunar je, obzirom na smjer kanala
od batude, zakljuĉeno da je zapravo bio u funkciji upojnog bunara i to najvjerojatnije u
vrijeme baroka.577
U ovim istraţivanjima determiniran je i kanal koji pod kutem od 35 stupnjeva u smjeru
jug - jugoistok podilazi pod temelj graĊen od opeke (T.XX, 142). Naţalost, nije postojala
mogućnost njegova praţnjenja, te odreĊivanja njegove funkcije. Kako su unutar obuhvata
sonde ranije utvrĊeni grobovi koji su nakon istraţivanja 2002. godine ostavljeni na
terenu, ovim istraţivanjima ţeljelo se potvrditi njihovo stanje i adekvatno ih
dokumentirati.578

3.6. Dosadašnja tumaĉenja ostataka pojedinaĉnih cjelina

Uvidom u svu dostupnu dokumentaciju i literaturu moţe se zakljuĉiti da se dosadašnja
analiza ovog kompleksa svodila mahom na svetište samostanske crkve i na oĉuvani
gotiĉki oslik u njegovoj unutrašnjosti, dok su arheološki ostaci nekako ostavljeni po
strani, odnosno da su  manjkavo obraĊivani i determinirani.
Izvješće o arheološkim istraţivanjima iz 2004. godine dotaklo se i problematike
prezentacije arheoloških nalaza, a unutar tog dijela su razluĉene dvije graĊevinske faze i
to gotiĉka i barokna. GraĊevinske faze su datirane ovako:
-
crkva i prvobitni samostan (zapadno krilo) nastaju krajem 14. stoljeća;
-
sredinom 15. stoljeća gradi se istoĉno samostansko krilo, te djelomiĉno dograĊuje
sama crkva;
-
u 16. stoljeću nastaje kapela obitelji Zrinski, koja se opet dograĊuje u prvoj
polovici 17. stoljeća;
-
1676. godine ruši se istoĉno samostansko krilo, te se na istom mjestu gradi novo;
1695. godine nakon poţara barokizira se cijeli kompleks;
-
od 1747. do 1750. godine gradi se kat na jugozapadnom i sjeverozapadnom krilu (
u ovom radu to su zapadno i sjeverno krilo); 1802. godine samostan se pretvara u
dvorac, te se ruše crkvena laĊa (ostaje samo svetište koje se pretvara u dvorsku
kapelu) i kapela obitelji Zrinski;

575 PLEŠE, T. (2012)., pp. 39 – 50.
576 Ibid., pp. 44 – 58.
577 Ibid.
578 Ibid.
105

-
tijekom 19. stoljeća postupno se ruše i ostaci samostana, sve dok nakon 1880.
godine nije srušen i zadnji jugozapadni dio (zapadni dio?).579

Kao najvrjedniji nalazi prepoznati su oni gotiĉki, a kao takvi definirani su ostaci laĊe
crkve, te ostaci istoĉnog samostanskog krila. Barokne strukture su, koliko se moţe
zakljuĉiti zapadno krilo samostana, te krajnji zapadni zid laĊe graĊen od opeke.580
U Konzervatorskoj studiji za projekt prezentacije lokaliteta nisu detaljno valorizirani
arheološki ostaci in situ. Unutar nje obraĊena je kronologija razvoja arhitekture i
funkcije, te je za arhitektonski kompleks kvadratiĉne forme pretpostavljena vanjska
dimenzija 40 x 45 metara uz dogradnju slobodno postavljenog korpusa mauzoleja širine
10 metara. Definirane su dvije faze arhitekture kompleksa u doba gotike, prva u vrijeme
Lackovića u 14. stoljeću i druga u 15. stoljeću u vrijeme grofova Celjskih, s time da se u
14. stoljeću kompleks sastoji od jednobrodne crkve i jednog samostanskog krila. Svetište
je svoĊeno kriţno rebrasto, dok je pretpostavka da je laĊa imala tabulat, a paralelno s
crkvom gradi se u produţetku svetišta istoĉno samostansko krilo. Na slobodnim
proĉeljima laĊa i svetište imaju stupnjevane kontrafore, dok uz sjeverni zid laĊe nije bilo
kontrafora zbog graditeljske zamisli ostvarivanja zatvorenog samostanskog kompleksa u
slijedećim fazama. U istom stilskom razdoblju u 15. stoljeću, zaokruţuje se samostanski
sklop dodatkom dvaju krila (zapadno i sjeverno) i formiranjem unutrašnjeg dvorišta, a
tom razdoblju pripisuje se i produţenje crkve predvorjem i gradnja zvonika uz glavno
proĉelje sjeverno od crkve.581
Studija takoĊer pretpostavlja da su samostanska krila u tom razdoblju prizemna, a izgled
klaustra moţe se sagledati prema perspektivnom crteţu trijema, te prema nalazima
arhitektonske plastike (rebra, konzole i grbovi grofova Celjskih). Konzervatorska studija
pretpostavila je slijedeće dimenzije u gotiĉkom periodu: crkva (širina laĊe 8 metara,
ukupna duţina laĊe 16 metara), izduţeno poligonalno svetište (širina 5,70 metara i
duţina 9 metara), rekonstruirana širina samostanskih krila s trijemom (pribliţno 14
metara), te klaustar (14 x 12 metara). U renesansnom periodu, odnosno u 16. stoljeću,
dograĊuje se boĉno uz crkvenu laĊu heksagonalni mauzolej sa šatorastim krovom u stilu
talijanske renesanse, a njegova forma povezuje se s utjecajem talijanskih graditelja koji
su za obitelj  Zrinski gradili utvrdu Starog grada u Ĉakovcu. U razdoblju baroka crkva je
povišena, svetište dobiva kriţno baĉvasti svod, a laĊa baĉvasti, sva tri samostanska krila
dobivaju kat, a povišen je i zvonik. Ukinućem pavlinskog reda kompleks mijenja
funkciju, te dolazi u 19. stoljeću u posjed plemićke obitelji Kneţević i postaje stambeno
– gospodarski kompleks sa svim znaĉajkama plemićkog imanja tog vremena.
Samostanska krila preureĊuju se u stambeni dio dvorca, a svetište pretvara u dvorsku
kapelu i mjesto ukopa ĉlanova te obitelji, dok je postupno rušenje kompleksa uslijedilo
zbog prenamjene i usmjerenja prema gospodarskoj funkciji i nezainteresiranosti vlasnika
za odrţavanjem njemu nekorisnih prostora. Do sredine 20. stoljeća graĊevinska struktura
nekadašnjeg samostana potpuno je raznesena, graĊevinski materijal se koristi za
izgradnju gospodarskih zgrada i kuća u okolici, a prije II. svjetskog rata, Druţba Braće
Hrvatskog Zmaja, kao i lokalna zajednica nakon II. svjetskog rata, uspijevaju saĉuvati
Kapelu i njen najuţi okoliš od nove izgradnje.582
Prema dostupnoj dokumentaciji, analizu tlocrtne dispozicije kasnosrednjovjekovnog
samostanskog sklopa Blaţene Djevice Marije i svih svetih, izvršila je Tajana Pleše u

579 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 76 - 78.
580 Ibid.
581 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 35.
582 Ibid., pp. 35 – 36.
106

okviru revizijskih arheoloških istraţivanja. Ona donosi da je samostanski sklop bio s
jugoistoĉne strane odreĊen crkvom Blaţene Djevice Marije i svih svetih, a njezina
longitudinalnost naglašena je podjednakim dimenzijama jednobrodne, pravokutne laĊe i
poligonalno zakljuĉenog svetišta. Svetište samostanske crkve saĉuvano je gotovo u
cijelosti radi njegove prenamijene u grobnu kapelu obitelji Kneţević. Na zidnim plohama
svetišta mogu se uoĉiti dvije graĊevinske faze unutar relativno kratkog vremenskog
intervala što potvrĊuju dva gotiĉka oslika. U drugoj graĊevinskoj fazi (vrijeme kada je
šenkoveĉki samostan pod pokroviteljstvom obitelji Celjski) dodane su u svetištu sedilija
te niša za ampule. Zidovi kapele bili su izgraĊeni od opeke. Kako je to jedini sigurno
potvrĊeni dio kasnosrednjovjekovnog sklopa, moţe se pretpostaviti kako je opeka bila
korištena i za gradnju svih ostalih samostanskih zidova. Crkva je na slobodnim
proĉeljima bila ojaĉana masivnim, pravokutnim kontraforima. Nije moguće potvrditi jesu
li gotiĉki kontrafori bili stupnjevani. Prema drugim srodnim crkvama moţe se
pretpostaviti kako je i ova šenkoveĉka bila izgraĊena u skladu s kanonom pavlinske
kasnosrednjovjekovne gradnje, koji podrazumijeva naglašavanje longitudinalnosti
jednobrodnošću laĊe, te podjednake omjere duţine laĊe i svetišta. Napominje i kako je
tijekom pregradnje svetišta crkve u kapelu svete Jelene njeno zapadno proĉelje
pomaknuto (u odnosu na zonu trijumfalnog luka) prema istoku za oko 100 centimetara.
Unutrašnjost crkve bila je u kasnosrednjovjekovnoj graĊevinskoj fazi poploĉana
pravokutnim opekama. Produţavanje laĊe prema zapadu gotovo sa sigurnošću se
pripisuje baroknoj intervenciji, u skladu sa srodnim primjerima samostanskih crkava u
Remetama, Lepoglavi i Kamenskom. Stilska podudarnost kontrafora prikazanih na
bakrorezu Josipa Bedekovića ukazuje na nastojanje baroknih majstora za ostvarivanjem
vizualnog sklada sa zadrţanim gotiĉkim elementima. Istog naĉela drţao se i majstor s
kraja 19. stoljeća koji je dodao kontrafore na sjevernom i zapadnom krilu kapele svete
Jelene.583

3.7. Problematika prezentacije ostataka in situ

Za pravilan pristup cjelovitoj i kompletnoj prezentaciji ovog samostanskog kompleksa,
potrebno je izraditi dokumentaciju temeljem osnovnih smjernica i modaliteta zaštite, te
sagledati lokalitet kao cjelinu. Najveća prepreka za izradu projekta prezentacije, te samu
prezentaciju lokaliteta u konaĉnici, je ranije navedena nedefiniranost arheoloških
ostataka in situ.
Dodatni problem ĉini i niski stupanj oĉuvanosti zidova laĊe, samostana i kapele, koji su
svi redom pronaĊeni u zoni temelja, a jedan dio već je ranije devastiran, te su od njih
pronaĊeni samo ostaci ţbuke, kao jedini indikatori njihova postojanja.
Oĉuvana dokumentacija o arheološkim istraţivanjima je manjkava, zakljuĉci koji se
odnose na dataciju pojedinih struktura nisu niĉime obrazloţeni, a danas ih je nemoguće
potvrditi bez ponovnog otvaranja lokaliteta.
Treba upozoriti i da su pojedine strukture tijekom arheoloških istraţivanja bile
razgraĊivane, te su time bespovratno izgubljene, što sve oteţava postupak valorizacije
ovog lokaliteta. Kako graĊevinske faze nisu jasno razluĉene, ne moţe se donijeti ni
pravilna odluka koja od njih bi se trebala prezentirati.
U ovoj fazi jedina moguća odluka bila bi prezentacija svih zidova, ali to je u naravi
neprihvatljivo, jer stvara konfuziju i ne daje realnu sliku samostanskog kompleksa.
Znamo da sve pronaĊene strukture ne pripadaju istoj fazi gradnje, te kao takve ne
egzistiraju istovremeno.

583 PLEŠE, T. (2012), pp. 25 – 28.
107

Dio Izvješća o arheološkim istraţivanjima iz 2004. godine koji se odnosi na prijedlog
prezentacije lokaliteta, bazira se na tome da bi se on trebao prezentirati na naĉin da se
podjednako uzmu u obzir izvorni gotiĉki izgled toga prostora i naknadno izvedeni
barokni zahvati, ali samo onoliko koliko im to dopušta poštivanje i prezentacija
izvornoga gotiĉkoga tkiva.584
Predloţeno je da se od crkve prezentiraju strukture koje su prepoznate kao gotiĉke i to:
istoĉni zid crkve, oĉuvan u obliku kamenih temelja, te zapadni zid crkve oĉuvan u obliku
temeljne ţbuke, tri kvadratiĉna kontrafora kao i zid sa tragovima ulaznih vratiju u laĊu
crkve, te poboĉni zid unutar laĊe crkve i ulaznih vratiju, takozvani zid ispod kora. U
unutrašnjosti crkve u prezentaciju bi trebalo ući oploĉenje velikim ciglama, koje je ĉinilo
spoj ili ulaz iz mauzoleja u laĊu crkve, te poboĉni oltar raĊen u maniri riblje kosti, sa
ostacima boĉnog zida, koji takoĊer svojim stilskim obiljeţjima pripadaju gotiĉkoj fazi
gradnje.585
Isto tako je predloţeno je da se prezentiraju ostaci samostanskog istoĉnog krila koji
predstavljaju gotiĉku gradnju i to: sjeverni zid objekta, koji je djelomiĉno saĉuvan u
obliku kamenih temelja, a većim dijelom ga se prati kao temeljnu ţbuku zida, juţni zid
samostanske zgrade, koji se prati kratkim dijelom kao kameni temelj (teĉe od kontrafora
svetišta), dok je ostatak zida saĉuvan u obliku temeljne ţbuke.586
Predloţeno je da se uz prezentaciju gotiĉkih nalaza ukljuĉe i kasnije dograĊeni barokni
slojevi i to: samostanska zgrada iz vremena nakon poţara 1695. godine, te bunar kao dio
dvorišnog kompleksa. Prezentirali bi se temelji i zidovi samostanskog objekta,  pregradni
zidovi samostanskih prostorija, oploĉenje prostorija izvedeno ciglom, dograĊeni barokni
zid predvorja crkve, te bunar u dvorištu.587
Konzervatorska studija je za prezentaciju arheoloških nalaza arhitekture predloţila
razmatranje slijedećih metoda:
-
rekonstrukcija (odabranih volumena za koje se mogu pretpostaviti toĉni podatci o
visini prema arhitekturi Kapele, prikazima, komparativnom materijalu i sliĉno;
materijali rekonstrukcije prepuštaju se autorskom rješenju; uporaba tradicionalnih
kao i primjena novih materijala ovisi o autorskom rješenju prezentacije);
-
djelomiĉna rekonstrukcija (podrazumijeva djelomiĉnu rekonstrukciju zidova i
podnih površina kao i izlaganje pronaĊenih dijelova arhitekture (profilacije) in
situ; iz pronaĊenih ostataka mogu se metodom anastiloze i djelomiĉnom
nadopunom rekonstruirati pojedine cjeline; kao primjer se navode portal, bifora
prozorski otvor, konzola i zaglavno kamenje svodova s grbom grofova Celjskih i
drugim motivima (poznat toĉan poloţaj); predlaţe se rekonstrukcija bunara u
samostanskom dvorištu kao vrlo slikovit i karakteristiĉan element klaustra koji
doprinosi razumijevanju arhitekture (rekonstrukcija prema analogijama); u
primjeni ovog tipa rekonstrukcije dozvoljena je autorska interpretacija pojedinih
elemenata zbog boljeg razumijevanja i jasnije slike posjetitelju);
-
klasiĉne arheološke prezentacije u nivou partera (klasiĉna metoda arheološke
prezentacije u nivou partera u ovom sluĉaju najmanje je prikladna zbog slabog
stupnja saĉuvanosti arhitekture iznad razine funkcioniranja tematskih razdoblja;
ovdje treba napomenuti da klimatski uvjeti, vrste materijala i njihova prvotna
namjena unutar zatvorenog prostora (opeĉna oploĉenja u crkvi i samostanu) ne
mogu podnijeti izravnu izloţenost otvorenom, te bi trebalo predvidjeti zaštitu

584 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 76 - 78.
585 Ibid.
586 Ibid.
587 Ibid.
108

natkrivanjem; ostali postupci koje zahtijeva ova metoda prezentacije su fiziĉka
zaštita kapom takozvanim „ţrtvenim slojem“ ili konsolidiranje originalnog
materijala premazima za kamen i opeku; definiranje same zaštite je u domeni
izvedbene dokumentacije i ne treba je striktno odrediti idejnim rješenjem).588

Muzej MeĊimurja je tijekom 2007. godine bio naruĉitelj izrade idejnog rješenja za
prezentaciju ovog nalazišta, koje se temeljilo na ranije spomenutoj Konzervatorskoj
studiji za projekt prezentacije lokaliteta.589
Unatoĉ vizualno uvjerljivom 3D modelu, ovo rješenje u nekoliko kljuĉnih segmenata nije
bilo utemeljeno na uvrijeţenim pravilima konzervatorske struke.590
Ono je predvidjelo podizanje boĉne kapele, takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski u
punoj zidnoj masi do razine razdjelnog vijenca, izgradnju zgrade „hladnog muzejskog
pogona“ iznad gotovo ĉitavog zapadnog krila samostana i naglašenu prezentaciju
zvonika, dok je od crkvene laĊe donijelo samo prezentaciju njezinog juţnog zida s
vanjskim kontraforima.591
Odluke o pojedinim tehniĉkim rješenjima pri rješavanju konkretnih problema, u svrhu
prezentacije i oĉuvanja lokaliteta, trebaju biti rezultat kompleksnog sagledavanja
cjelokupne problematike, koja je za svako kulturno dobro specifiĉna, što ovdje nije bio
sluĉaj.592
TakoĊer, za pravilan pristup cjelovitoj i kompletnoj prezentaciji, trebalo je izraditi
dokumentaciju temeljem osnovnih smjernica i modaliteta zaštite, te sagledati lokalitet u
cjelini na osnovu stvarnih nalaza i argumentiranih struĉnih ocjena i odluka, a to
dostavljeno idejno rješenje nije zadovoljilo.593
Naime, unatoĉ ĉinjenici da je ovaj arheološki lokalitet istraţivan kroz dugi niz godina,
razvojne faze graĊevinskih struktura nisu u potpunosti definirane, pa je tako tlocrtna
dispozicija objekata unutar kompleksa nejasna.594
S radovima na konaĉnoj prezentaciji ne treba ţuriti, već je daleko uputnije temeljito i
struĉno pristupiti ovom poslu, te na vrijeme poduzeti sve potrebne predradnje, jer će
krajnji rezultat zasigurno opravdati takav pristup.595

588 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), pp. 49 - 50.
589 Idejno rješenje  izradila je tvrtka Omega engineering d.o.o.,glavni projektant Jelica Peković d.i.a. (T.D.
05/07, srpanj 2007. godine)
590 KORUNEK, M. (2011), pp. 94 - 101.
591 Ibid.
592 Ibid.
593 Ibid.
594 Ibid.
595 Ibid.
109

IV.

REZULTATI ANALITIĈKE OBRADE POVIJESNIH IZVORA

Pavlinski samostan u Šenkovcu potrebno je sagledati kao jedinstvenu mikrosredinu, koja
je egzistirala na podruĉju MeĊimurja u periodu od 1376. do 1786. godine. Iako je
samostanska zajednica bila uhodana zatvorena cjelina, koja je unutar svojih zidova
pronalazila duhovni mir, ona je ipak u korelaciji sa sredinom u kojoj je djelovala ostavila
znaĉajni trag, te je utjecala na formiranje meĊimurske povijesti, ali i povijesti šire regije.
Ţivot u samostanu odvijao se po ustaljenim i jasno definiranim pravilima, prema kojima
je pojedinac zanemarivao svoje privatne interese radi dobrobiti ĉitave zajednice.
Redovnici su svakodnevno bili zaokupljeni molitvom i radom, a tu su rutinu rijetko
prekidali i to samo u posebnim prilikama i u pravilu u kratkim vremenskim intervalima.
Iako je samostan bio zatvorena cjelina, on je ipak bio otvoren prema vanjskom svijetu,
kako prema plemićima, tako i prema obiĉnom puku koji je tamo traţio utjehu.
U vrijeme osnutka i u kasnijim stoljećima samostan je bio integralni dio Ugarske
pavlinske provincije, te je u tom okruţenju djelovao do 1700. godine, kada su hrvatski
samostani izdvojeni iz nje. Sve to vrijeme bio je unutar obuhvata Zagrebaĉke biskupije
gdje je u crkvenim krugovima uţivao veliki ugled, a što moţemo zakljuĉiti po misnim
zakladama koje su u njemu osnivali pojedini meĊimurski ţupnici.
Na ţivot i djelovanje ĉakoveĉkog samostana utjecale su i neke nepovoljne okolnosti u
njegovom okruţenju, te prirodne katastrofe koje su ga pogodile. Prema dosadašnjim
spoznajama najnegativniji refleks imala je jaka protestantska struja koja je u MeĊimurju
bila ţiva tijekom druge polovine 16. i poĉetkom 17. stoljeća. Iako se samostan svih tih
godina odrţao, ipak taj suţivot u iskljuĉivo protestantskom okruţenju ostavio je traga u
njegovoj memoriji. Isto tako, negativan utjecaj imao je i dolazak franjevaca u Ĉakovec
koji tamo osnivaju svoj samostan. Taj je samostan postao svojevrsna konkurencija
pavlinima u Šenkovcu, a od utemeljenja je uţivao privilegije vlastelina, odnosno grofa
Nikole VII. Zrinskog.
Osim toga pavlinski je samostan poharao poţar i uništio potres. Ti su dogaĊaji uzrokovali
veće akcije obnove i izgradnje unutar samostanskog kompleksa, te su utjecali na razvoj
njegove arhitekture i njezine stilske odlike.
Ukidanjem reda i raznošenjem svih vrijednih pokretnina koje su zabiljeţene u popisima
samostanskog inventara, trajno smo izgubili taj segment pavlinske ostavštine, koji bi
110

nam, da se oĉuvao, mogao puno reći o stilskim odrednicama, umjetniĉkim vezama i
ukusu naruĉitelja, te o liturgijskom i svakodnevnom ţivotu u samostanu.
Što se tiĉe samostanskog kompleksa, njegovo neodrţavanje i neadekvatno korištenje
nakon ukinuća pavlinskog reda, uzrokovalo je slabu oĉuvanost njegovih struktura, ĉak i
kada se govori o onima koje su oĉuvane samo u arheološkoj zoni.

4.1. Nova spoznaja o pojedinim elementima povijesnog razvoja samostanskog
kompleksa u svim razdobljima njegovog postojanja

Opseţnu povijest ĉakoveĉkog pavlinskog samostana, temeljem oĉuvanih izvora i tada
dostupne literature, izradio je 1951. godine Kamilo Doĉkal, ali ona naţalost nikada nije
publicirana. Taj rukopis, uz korištenje danas dostupne relevantne literature, većim je
dijelom korišten za izradu poglavlja III., gdje su dati osnovni parametri povijesti
samostana, pa se u ovom poglavlju oni neće ponovno iznositi. Ovdje će se izvršiti samo
njihova dopuna sa novim spoznajama, na naĉin da se obraĊuju samo oni momenti iz
ţivota i djelovanja samostana, koji do sada nisu obraĊeni ili su pogrešno interpretirani.

Analiza zakladnice samostana

Kamilo Doĉkal navodi da Andrija Eggerer kao godinu osnutka ovog samostana donosi
1375. godinu, dok Vladimir Kalšan i Ivan Srša prenose da Eggerer stavlja osnutak
samostana u 1374. godinu.596 MeĊutim, uvidom u djelo navedenog autora jasno se vidi da
on ne donosi toĉnu godinu osnutka ĉakoveĉkog samostana, nego ga stavlja izmeĊu 1374.
i 1377. godine. Njegova boĉna bilješka u tekstu koja navodi 1374. godinu odnosi se na
samostan u Strezi, dok odlomak o ĉakoveĉkom samostanu ne donosi godinu njegova
osnutka, nego samo godine 1384., 1406. i 1553. kada je zakladnica potvrĊena.597
Franjo Orosz osnutak samostana stavlja u 1374., a Ante Sekulić u 1375. godinu, dok Ivan
Tkalĉić donosi da se to zbilo 1384. godine.598
Kako nam o utemeljenju samostana postoji oĉuvan tekst zakladnice, moţemo sa
sigurnošću reći da je on osnovan od strane ĉlanova obitelji Lacković 1376. godine u ĉast
Blaţene Djevice Marije i svih svetih na posjedu Varhel.
Oko glavnog osnivaĉa ĉakoveĉkog samostana, u zakladnici navedenog Stjepana
Lackovića, morat ćemo se sloţiti s Kamilom Doĉkalom, da to nije bio onaj Stjepan koji
dobiva MeĊimurje 1350. godine, nego njegov sin Stjepan II. koji tragiĉno stradava u
Kriţevcima 1397. godine.
Za poĉetak treba se osvrnuti na samu lokaciju na kojoj je samostan izgraĊen, jer već sam
toponim Varhel (Varhely) upućuje na postojanje svojevrsnog grada ili naselja na tom
mjestu. Na maĊarskom jeziku termin vár koristi se za oznaĉavanje utvrĊenja ili grada,
dok termin hely oznaĉava mjesto. Doduše sa takvim determinacijama treba biti veoma
oprezan, jer sam toponim, bez materijalnih ostataka ili drugih indikatora na terenu,
nikada ne moţe biti dostatan za ubikaciju i definiranje postojanja arheoloških struktura.
Ako pogledamo katastarski plan iz 1857. godine, vidimo da je taj toponim zabiljeţen
sjeverozapadno od samostanskog sklopa, a na kasnijim se planovima više ne navodi.
Upravo je ovaj podatak bio smjernica da se krene sa pregledom terena sjeverno i
sjeverozapadno od samostana.

596 DOĈKAL, K. (1951), p. 2; SRŠA, I. (1991), p. 4; SRŠA, I. (1998), p. 124; KALŠAN, V. (2008), p. 44.
597 EGGERER, A. (1663), pp. 155-156.
598 OROSZ, F. (1747), p. 379; TKALĈIĆ, I. (1888), p. 86; SEKULIĆ, A. (1989a), p. 33; SEKULIĆ, A.
(2010), p. 44.
111

U rekognosciranju okolnog terena, na povišenju sjeverno od samostanskog sklopa,
pronaĊena je veća koliĉina prapovijesne i ranosrednjovjekovne keramike kao i kućni
maz, što sugerira postojanje naseobinskog arheološkog lokaliteta na tom mjestu.599 Danas
se taj prostor naziva Ĉestinka, te je pod tim imenom zaštićen rješenjem o preventivnoj
zaštiti, te je upisan u Registar kulturnih dobara Republike Hrvatske.
Okolni teren, toponimskog naziva Lonĉarske jame, eksploatiran je od strane ciglane u
Šenkovcu, te su sve eventualne spoznaje o širenje lokaliteta trajno izgubljene. Na tom
dijelu pronaĊeno je tijekom eksploatacije više komada kamenih sjekira, koje se danas
ĉuvaju u Muzeju MeĊimurja Ĉakovec.
Zakladnica samostana donosi nam i meĊe posjeda kojeg su pavlini dobili od Stjepana II.
Lackovića. Oĉuvani tekst zakladnice biljeţi meĊe prvotnog samostanskog posjeda ovako:

Prima meta incipit prope claustrum penes viam, que vadit in Nedelcham, indetendit
versus occidentem ad arborem ilicis cruce signatam, sub qua meta est terrea, abinde
vero venit ad arborem ilicis cruce signatam, sub qua una meta est terrea penes
fluvium seu rippam, que Graena vocatur et ibi cadit in ipsam rippam et per ipsam
rippam ascendit superius usque in locum, ubi ipsa rippa dividitur in duas partes, ubi
sub arbore ilicis est meta terrea. Deinde vero vergit in dicta rippa ad dextram per
modicum spacium ascendendo in ipsa aqua et pervenit ad unum portum ipsius aque,
ibique transit dictam aquam ad arborem ilicis cruce signatam, ubi una meta est
terrea. Abinde vadit versus occidentem ad arborem ilicis meta terrea circumdatam et
cruce signatam. Deinde vadit ad plagam occidentalem ad arborem ilicis meta terrea
circumdatam ac cruce signatam et est meta angularis. Abhinc autem directe pratum
transit et in medio prati meta est terrea et sic omnino transit pratum et pervenit ad
magnam viam et ipsam viam transit ad metam terream. Inde cadit in unam vallem et
in ipsa valle vadit per bonum spacium et inde exit de valle ad unam metam terream.
Deinde pervenit ad viam, que de Sancto Georgio vadit ad claustrum predictum ad
metam terream et sic per eandem viam vadit et transit viam ad metam terream.
Abhinc vadit in vallem, ubi penes rippam, que currit de Senkuth, sub arbore ilicis est
meta terrea et ibi cadit in rippam predictam et per ipsam rippam ascendendo
pervenit ad unam metam terream penes clausuram superioris molendini et ibi transit
rippam versus orientem et pervenit ad metam terream penes viam et per eandem viam
revertitur versus castrum, ubi penes viam est meta terrea. Deinde vadit ad viam, que
de castro venit ad claustrum, ubi sub arbore ilicis est meta terrea. Abinde pervenit ad
magnam viam, que de Mazkuth vadit in Nedelcham ad metam terream et sic per
eandem viam venit ad metam priorem ibique terminantur.600

Prijevod ovog teksta donosi nam Kamilo Doĉkal: prva meĊa poĉinje u blizini samostana
kraj ceste koja vodi u Nedelišće, odande ide prema zapadu do kriţem oznaĉenog drveta
cera, gdje je jedan zemljani meĊaš kraj potoka ili uz obalu zvanu Grena/Graena. Tu
dolazi baš do same obale, onda se po samoj obali uspinje sve do mjesta gdje se obala
dijeli na dva dijela i gdje je pod cerom zemljani meĊaš, onda uz spomenutu obalu skreće
na desno neko vrijeme uzlazeći samom vodom, sve dok ne doĊe do jedne luke iste vode.
Tu prijeĊe preko te vode ka kriţem oznaĉenom ceru, gdje je jedan zemljani meĊaš.
Odatle ide prema zapadu sve do kriţem oznaĉenog i zemljom optoĉenog cera, a onda ide
dalje na zapad sve do drugog kriţem oznaĉenog i zemljom optoĉenog cera. Tu je ugaona
meĊa. Odavde prolazi ravno livadu, u sredini koje se nalazi jedan zemljani meĊaš. Onda
prolazi dalje istu livadu, sve dok ne doĊe do velike ceste. Idući dalje istom cestom dolazi

599 Rekognosciranje je provela Marijana Korunek tijekom oţujka 2007. godine.
600 HDA - 645, no. 1; prijepis teksta zakladnice prema Eleméru Mályuszu (MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 124
- 125 (DL.32.807)); CD (1934), pp. 227 – 229.
112

se do jednog zemljanog meĊaša. Odande pada u jednu dolinu, a onda ide tom dolinom
dobar komad puta, dok ne izaĊe iz doline do jednog zemljanog meĊaša. Odande dolazi
do ceste koja vodi od sv. Jurja prema spomenutom samostanu do zemljanog meĊaša.
Sada ide istom cestom sve do jednog zemljanog meĊaša. Odavde ide u dolinu gdje je kraj
obale, koja se proteţe od Šenkovca, zemljani meĊaš pod jednim cerom. Tada pada u
spomenutu obalu i uzlazeći tom obalom dolazi do jednog zemljanog meĊaša kraj zatvora
gornjeg mlina. Tu treba prijeći obalu prema istoku, dok se ne doĊe do zemljanog meĊaša
kraj ceste, a tada se istom cestom treba vratiti prema gradu/castrum, gdje se kod jednog
cera nalazi zemljani meĊaš. Onda se ide na cestu koja vodi od grada prema samostanu,
gdje se pod jednim cerom nalazi zemljani meĊaš. Odavde se dolazi do velike ceste koja
od sela Maĉkovec (pogrešno naveden Macinec) vodi u Nedelišće do zemljanog meĊaša.
A tada se istom cestom dolazi do prve meĊe, gdje je završetak.601
Kao što vidimo iz teksta zakladnice meĊe su u to vrijeme bile odreĊivane putevima,
zemljanim meĊašima, drvećem koje je na sebi imalo oznake, zatim obalama potoka i
sliĉno. Kako se mikrotoponimija mijenjala tijekom stoljeća, posebice u recentnom
periodu, kada su iskrĉene šume i regulirani potoci, toĉne meĊe samostanskog posjeda
nije moguće utvrditi, ali prateći osnovne smjernice moţemo ga barem okvirno zaokruţiti.
Juţna granica posjeda bila je odreĊena linijom samostanskog kompleksa i cestom koja je
od samostana vodila prema Nedelišću (Nedelcham). Za poĉetak potrebno je napomenuti
da se Nedelišće u srednjovjekovnom periodu nalazilo nešto sjevernije nego danas,
odnosno sjeverno od ţupne crkve Presvetog Trojstva u Nedelišću, na prostoru koji se
danas nalazi izmeĊu potoka Trnava i ţeljezniĉke pruge Ĉakovec – Pragersko. Taj
zemljani, poljski put, danas je samo djelomiĉno oĉuvan, a nekada je ulazio u središnji dio
starog Nedelišća.
Zapadna granica djelomiĉno je bila omeĊena potokom Graena. Toponim Grajena
zadrţao se do danas u lokalnom stanovništvu i to za livade i šume juţno od ceste koja
vodi iz Ksajpe u Slakovec, odnosno lijevo i desno od Zapadnog kanala, a  koje su nekada
bile izrazito moĉvarno podruĉje. MeĊa dalje ide prema zapadu u smjeru današnjeg
naselja Slakovec, te najvjerojatnije kroz podruĉje topografskog naziva Lonĉarske jame, u
smjeru današnjeg Brezja skreće prema sjeveru, ĉineći time nastavak zapadne meĊe
posjeda.
Sjevernu meĊu teško je preciznije odrediti, ali zasigurno je išla juţno od današnjeg
naselja Brezje ili tik uz njega, sve do ceste koja iz Lopatinca (Sancto Georgio) vodi
prema samostanu. To je današnja cesta Ĉakovec – Štrigova. MeĊa je kratko išla tom
cestom, nakon ĉega ju prelazi, te ide ravno do potoka koji je tekao prema Šenkovcu.
Dalje ide tim potokom prema jugu, odnosno jugoistoku, ulazeći u današnje naselje
Šenkovec. Taj potok, danas potok Pleškovec, u velikoj je mjeri ĉinio istoĉnu meĊu
posjeda. Najvjerojatnije je meĊa kod raĉvanja tog potoka, u samom središtu današnjeg
naselja Šenkovec, produţila prema istoku, sve do spoja sa današnjom cestom Ĉakovec –
Mursko Središće. MeĊa kasnije ide tom cestom prema jugu, te u konaĉnici završava u
liniji samostanskog kompleksa.
Kada se sagleda taj prostor moţemo zakljuĉiti da prvobitni posjed nije bio malen, te da je
kao takav morao imati u svom arealu livade, šume i oranice, te je bio bogat vodom, što je
zasigurno pri odabiru lokacije za izgradnju samostana bilo odluĉujuće. Treba napomenuti
da se dio današnjeg naselja Šenkovec nalazi unutar tih meĊa, ali stari dio naselja nije bio
njima obuhvaćen, što je i logiĉno, jer znamo da samostan tek kasnije dobiva selo
Šenkovec, kao i selo Maĉkovec, u svoj posjed.

601 DOĈKAL, K. (1951), p. 5.
113

Prva stoljeća samostana, odnosno vrijeme obitelji Lacković, Celjski i Ernušt
(14. - sredina 16. stoljeća)

Za osnutak pavlinskog samostana u MeĊimurju 1376. godine razloge je potrebno traţiti u
statusu koji je taj crkveni red uţivao u Ugarskoj, ali i ĉinjenici da je ĉin osnutka
samostana na svojem posjedu, te financiranje njegove izgradnje, bila stvar prestiţa za
svakog od plemića.
Pavlinski red u poĉetku su podrţavali manji plemići i kralj, a svoj procvat doţivljava
tijekom posljednje trećine 14. stoljeća, jer ga oko 1380. godine poĉinje podrţavati i
aristokracija. Za nas je bitno da su pavlini uţivali potporu kralja Karla Roberta i
njegovog sina kralja Ludovika I., koji im kupuje relikvije sv. Pavla Pustinjaka 1381.
godine,602 jer se u to vrijeme osniva ĉakoveĉki samostan. Stjepan I. Lacković boravio je
na dvoru kralja Karla Roberta, gdje je stekao njegovo poštovanje, ali i poštovanje
njegova sina, koji mu uostalom i poklanja MeĊimurje. Uzimajući u obzir jaĉanje
pavlinskog reda, te ugled koji uţivaju kod kralja, ne smije nas ĉuditi odabir Stjepana II.
da upravo njih dovede na svoje posjede i izgradi im samostan.
Ovaj ĉin mogli bismo povezati i s dogaĊajima na dvoru u to vrijeme. Naime, kralj
Ludovik I. poĉetkom 1370 - tih godina poĉeo se polako odmicati od dijela plemstva koje
je svoje posjede i status steklo temeljem vojnih zasluga. MeĊu njih spada i obitelj
Lacković, pa je tako Stjepan II. Lacković izgubio titulu palatina, a upravo te 1376.
godine kad je bio u Svetoj Zemlji i titulu erdeljskog vojvode, ĉime je izgubio najveći dio
svog utjecaja.603 Moţda je baš osnutkom pavlinskog samostana na svojem ĉakoveĉkom
posjedu htio uĉvrstiti svoj poloţaj na dvoru, ali i meĊu tadašnjim plemstvom.
Povijest ĉakoveĉkog pavlinskog samostana od njegova osnutka isprepletena je sa
poviješću gospodara Ĉakovca, koji su se tijekom stoljeća mijenjali. U prvim stoljećima
najznaĉajnija vlastela bila je velikaška obitelj Lacković koji i utemeljuju samostan, zatim
grofovi Celjski i Ernušti, te Fridrik Lamberg.
Kao što je ranije navedeno samostan je tijekom stoljeća stekao brojne posjede i to
darovanjima, oporukama ili kupnjom. U MeĊimurju se većinom radi o vinogradima,
odnosno promontorijima – vinogradskim brjegovima, ali je samostan posjedovao i
oranice, šume i livade.
Kada govorimo o vinogradima, oni su bili smješteni u gornjem, vinorodnom dijelu
MeĊimurja, a njihove lokacije danas je teško toĉno ubicirati. Razlog je u tome što su
vinogradi mijenjali vlasnike od ukinuća samostana do danas, ali i u tome što je taj prostor
izrazito transformiran, pogotovo unatrag pedesetak godina.
Ranije su ti vinogradi s pripadajućim posjedima imali jednu centralnu graĊevinu, te
nekoliko manjih pomoćnih, a oko njih je bilo prostrano neizgraĊeno podruĉje. Danas je
situacija sasvim drugaĉija, jer je došlo do intenzivne parcelacije, te relativno guste
izgradnje manjih vikend objekata. Starije graĊevine su ili srušene ili transformirane do te
mjere da se više nikako ne mogu povezati sa stanjem prije ukinuća samostana. Stoga se
za preciznije ubiciranje pavlinskih posjeda moramo oslanjati na topografiju i oĉuvanu
memoriju kod lokalnog stanovništva.
Prilikom osnutka samostanu je pripadao samo navedeni posjed Varhel na kojem se grade
samostanske zgrade i crkva, no ubrzo se posjed proširio darovanim selima Šenkovec i
Maĉkovec. U to vrijeme samostan je morao doći u posjed onih 9, odnosno 10 vinograda
(navedenih u poglavlju III.), koje im kasnije oduzima obitelj Zrinski, a za koje izvori

602 ROMÁNYI, B. (2012), pp. 53 – 56.
603 ENGEL. P. (2001), pp. 188 - 189
114

navode da su samostanu pripadali od njegova osnutka, no o tome nemamo pouzdanih
podataka.
Prema oĉuvanim izvorima vidimo da je samostan u prvo vrijeme, a pod time se
podrazumijeva razdoblje kada MeĊimurjem upravljaju velikaške obitelji Lacković,
Celjski i Ernušt, odnosno period od 1376. godine do sredine 16. stoljeća, posjedovao
crkvu i samostan posvećene Blaţenoj Djevici Mariji i svim svetima na posjedu Varhel,
sela Šenkovec i  Maĉkovec, mlin s ribnjakom na posjedu Kriţanec, vjerojatno selo
Zasad, vinograd Zasad, tri selišta na posjedu Kriţanec, te najvjerojatnije gore spomenute
vinograde Zasad, Markovĉinu, Ferkanovci, Pleškovec, Vuĉetinec (Bratovĉina),
Lopatinec, Dragoslavec,  Merhatovec, Prekopu i Bratski vrh (T.XXX. 1).
MeĊe posjeda Varhel opisane su ranije, a naselja Šenkovec i Maĉkovec postoje i danas,
samo su znatno proširena u odnosu na ona, koja su postojala u prvim stoljećima
djelovanja ovog pavlinskog samostana. Njihov nukleus i danas se moţe išĉitati, pa je
tako staro naselje Šenkovec bilo formirano na dva povišenja koje je dijelio potok. Danas
se na jednom nalazi sjeverni dio Ulice Vlahe Bukovca, a drugo obuhvaća istoĉni dio
Ulice Josipa Bedekovića, do skretanja iste prema jugu. Prvobitno naselje zasigurno je
bilo na prvom povišenju, jer prateći meĊe posjeda Varhel iz teksta zakladnice, vidimo da
se drugo povišenje nalazilo unutar njegovih meĊa, a znamo da samostan naselje
Šenkovec dobiva kasnije.
Najstariji dio naselja Maĉkovec prostirao se na dijelu današnje Ulice bana Josipa Jelaĉića
i to od ţupne crkve prema sjeveru do skretanja prometnice prema zapadu. Samostan
relativno rano dobiva mlin s ribnjakom na posjedu Kriţanec (Crisancz) i tri selišta unutar
sela Krysowcz. Nije sigurno gdje se taj posjed nalazio, a danas na podruĉju MeĊimurja
imamo dva naselja sliĉnog imena, a to su Kriţovec i Kriţopotje. No, vjerojatnije je da se
ipak radi o naselju Kriţovec, kako je to ranije pretpostavio Kamilo Doĉkal,604 te da se i
posjed Kriţanec nalazio na tom podruĉju. Tome u prilog ide ĉinjenica da samostanu mlin
i tri selišta daruje Kristof Fadan Turanski, odnosno de sub Turno, koji je bio iz Podturna.
Podturen je naselje u sjeveroistoĉnom, nizinskom dijelu MeĊimurja, koje je udaljeno od
naselja Kriţovec svega oko 5 km, dok se Kriţopotje nalazi na drugom kraju MeĊimurja,
istoĉno od samostanskog sklopa u Šenkovcu. Osim toga naselje Kriţovec smješteno je uz
rijeku Muru, koja je kao brza rijeka morala biti idealna za izgradnju i funkcioniranje
mlina.
U to vrijeme samostan najvjerojatnije dobiva i selo Zasad, odnosno dva vinograda tog
naziva. U prilog tezi da je samostan posjedovao dva vinograda pod nazivom Zasad ide i
ĉinjenica da mu je jedan od njih oduzela obitelj Zrinski 1646. godine, a to se nikako ne
moţe odnositi na onaj koji mu daruje Kristofor Fadan, jer ga je samostan zadrţao u svom
posjedu sve do ukinuća 1786. godine. Taj vinograd kasnije se naziva Fadan, a zanimljiv
je podatak da se u sjevernom dijelu naselja Zasadbreg do danas oĉuvao toponim Fadan i
to za jedno šire podruĉje koje obuhvaća hrbat brijega koji se prema sjeverozapadu
polagano sniţava.
Od vinograda za koje se pretpostavlja da su samostanu pripadali od samoga osnutka
imamo i onaj u Markovĉini. Taj toponim do danas nam se oĉuvao u sjeveroistoĉnom
dijelu naselja Zasadbreg, u neposrednoj blizini toponima Fadan, pa moţemo zakljuĉiti da
je samostan na ovom podruĉju već u prvo vrijeme imao više vinograda.
Vinograd Ferkanovci morao se nalaziti na podruĉju današnjeg naselja Frkanovec, a uz
njega se nalazi i današnje naselje Pleškovec u kojem se takoĊer navodi samostanski
vinograd. U neposrednoj blizini su i naselja Vuĉetinec, Lopatinec, Dragoslavec, Prekopa
i Merhatovec gdje se takoĊer spominju samostanski vinogradi, pa moţemo zakljuĉiti da

604 DOĈKAL, K. (1951), pp. 34 - 35, 38 - 39.
115

su svi ovi vinogradi bili koncentrirani na jednom relativno uskom podruĉju sjeverno i
sjeverozapadno od matiĉnog samostana, koje je bilo svega nekoliko kilometara udaljeno
od njega. Najvjerojatnije se u tom arealu nalazio i vinograd Bratski vrh, ali njegova bliţa
lokacija nije ubicirana.
Treba još napomenuti da u prvim stoljećima samostana u pisanim izvorima ne nalazimo
podatke o sporovima s tadašnjim gospodarima Ĉakovca, a to se mijenja od vremena kada
grofovi Zrinski dobivaju MeĊimurje.
Oĉito takva situacija nije bila u drugim pavlinskim samostanima gdje evidentno dolazi do
sporova ĉak i s crkvom, jer je papa Nikola V. 1417. godine naredio biskupima,
ukljuĉujući i onom zagrebaĉkom, da poštuju povlastice pavlinskog reda koje im je
dodijelila Sveta stolica.605
Za ĉakoveĉki samostan to moţemo objasniti izostankom pisanih izvora koji bi svjedoĉili
o sporovima, ali i ĉinjenicom da u vrijeme obitelji Lacković, Celjski i Ernušt on
posjeduje uglavnom ona dobra koja dobiva od tih vlastelina. Kasnije se situacija
postupno mijenja, jer oporukama, darovanjima i kupnjom pavlini stjeĉu veći broj
posjeda, ĉime jaĉa i njihov ekonomski utjecaj.
Baš iz tog razloga sporove i nesuglasice s obitelji Zrinski potrebno je sagledati van
vjerskih razlika i na ekonomsko - interesnoj osnovi, baš kao i one kasnije s obitelji
Althan.
Iz ovog perioda datira i jedan oĉuvani popis inventara samostana, za koji se pretpostavlja
da nastaje oko 1500. godine.606 On nam daje uvid u pokretnu imovinu samostana koja je
sluţila za liturgiju. Obzirom na vrijeme nastanka ovog popisa inventara, ĉini se da je
samostan imao veću, vrijednu kolekciju, koja se sastojala od više komada kaleţa,
svijećnjaka, posudica za vino i vodu, humerala, kazula, dalmatika, pluvijala,
superpeliceja, ukrasa za oltar i tepiha, te po jedan komad monstrance, kadionice,
srebrnog kriţa i pacifikala.
Zbog naĉina na koji je ovaj samostan kasnije ukinut, ništa nam se od ove vrijedne
kasnosrednjovjekovne graĊe nije oĉuvalo. Isti je sluĉaj i sa pokretnom liturgijskom
graĊom u drugim meĊimurskim crkvama, gdje se danas gotovo u pravilu ĉuva ona koja
nastaje kasnije i to u periodu od 17. do kraja 19. stoljeća.

Promjena titulara samostana

Ĉakoveĉki pavlinski samostan je od svog utemeljenja bio posvećen Blaţenoj Djevici
Mariji i svim svetima. U ispravi iz 1496. godine navodi se samo kao  claustro nostro
prope Chaktornya ad honorem gloriose virginis Mariae constructo, a u ispravi iz 1505.
godine spominje se kao Monasterio St. Marie Virginis sub Chaktornya fundato.607
Slijedeća isprava koja biljeţi titular samostana datira u 1559. godinu, a tamo je već došlo
do promjene titulara, te je samostan sada posvećen svetoj Jeleni.
Zanimljivo je da se oba samostanska  titulara ili pojedinaĉno ili zajedno koriste još dosta
dugo, pa se tako samostan naziva Monasterio B. Mariae Virginis et Omnium Sanctorum
nec non s. Helenae in Muraköz supra Arcem Chaktornya još u ispravi iz 1644. godine,608
a oba se titulara navode i u ispravi iz 1651. godine.609

605 KAZ, ACA, fasc. 92, 49; LUKINOVIĆ, A. (1992), pp. 533 – 535.
606 AHAZU, Inventarium Paulinorum,  IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 36 - 37;
607 HDA - 645, no. 38, 39, 40, 41, 42; MÁLYUSZ, E. (1925), pp. 129 -130 (DL. 32.821, DL. 32.822, DL.
32.819, DL. 32.823); DOĈKAL, K. (1951), pp. 34 - 39.
608 HDA - 645, no. 14; Ibid., p. 58.
609 HDA - 645, no. 66; Ibid., pp. 66 - 67.
116

Zašto je došlo do promjene titulara samostana nije posve jasno. Autori koji su se bavili
ovom problematikom povezuju tu promjenu titulara s grofom Nikolom Zrinskim
Sigetskim, uz obrazloţenje da su njegova baka, majka, sestra i kćerka bile Jelene.610
Promjene titulara kod sakralnih objekata nisu ništa neobiĉno, ali za to uvijek mora
postojati valjani razlog. Kao primjer na podruĉju MeĊimurja moţda je najbolje navesti
ţupnu crkvu svetog Jurja u Lopatincu, kod koje je taj titular zabiljeţen još u Ivanovom
popisu iz 1334. godine. Kraj nje se kasnije gradi kapela Marije Lauretanske, te su neko
vrijeme ta dva objekta egzistirala paralelno. Zbog trošnosti starije crkve, njezin titular
prelazi na noviju kapelu, te ona time postaje ţupna crkva.
Drugi primjer promjene titulara nalazimo u Prelogu, gdje se prvotno nalazi ţupna crkva
posvećena svetom Lovri, da bi tek kasnije ona bila posvećena svetom Jakobu. Stariji
titular tada prelazi na filijalnu kapelu u Cirkovljanu, koja ga je zadrţala do danas. Dakle,
uz promjenu titulara pavlinskog samostana, sliĉne primjere nalazimo i drugdje u
MeĊimurju.
No ovdje treba istaknuti i ĉinjenicu da u periodu od više od pedesetak godina (1505 –
1559) ne nalazimo ni jednu ispravu koja bi navodila titular samostana, što zapravo moţe
znaĉiti da je do promjene titulara moglo doći i nevezano uz obitelj Zrinski. Tako nam
zapravo pitanje promjene titulara i dalje ostaje otvoreno.

Vrijeme obitelji Zrinski (sredina 16. - kraj 17. stoljeća)

Grof Nikola Zrinski Sigetski postavši gospodarom MeĊimurja 1546. godine
najvjerojatnije ubrzo postaje i patronom pavlinskog samostana. Povijest obitelji Zrinski
obraĊivali su mnogi autori, a turbulentna vremena, vojna opasnost, razni interesi i
politiĉka previranja, obiljeţili su stoljeće i pol u kojem su oni bili gospodari MeĊimurja.
U suvremenoj literaturi, kada je rijeĉ o obitelji Zrinski, najviše se paţnje posvećuje
znaĉaju te obitelji za Hrvatsku i širu regiju i vojnim podvizima pojedinih njezinih
ĉlanova, kao i njihovo priklanjanje protestantizmu, dok je veza s pavlinskim samostanom
nekako ostala postrani.
Treba istaknuti da su grofovi Zrinski ubrzo nakon dobivanja MeĊimurja za pokop
ĉlanova svoje obitelji odabrali upravo ĉakoveĉki pavlinski samostan. Razloga za to je
zasigurno bilo više, a moţemo pretpostaviti da je blizina samostana u odnosu na Ĉakovec
(gdje je bila smještena njihova rezidencija) jedan od razloga, kao i ĉinjenica da na
podruĉju MeĊimurja u to vrijeme nema drugih crkvenih redova.
Istina je da se hrvatsko plemstvo pokapa i kod crkvenih redova i u ţupnim crkvama, ali
kada uzmemo u obzir znaĉaj ove obitelji i njihov utjecaj, ovakav odabir nametnuo se kao
logiĉan, jer je jedan ovako zatvoreni crkveni red bio mnogo pogodniji da preuzme brigu
o njihovom posljednjem poĉivalištu. Naţalost nemamo toĉan podatak koliko je ĉlanova
te obitelji bilo pokopano u ĉakoveĉkom samostanu, ali znamo da su u prvo vrijeme bili
pokapani u samostanskoj crkvi, a kasnije u boĉnoj kapeli, takozvanom mauzoleju obitelji
Zrinski.
Iz tog vremena oĉuvalo nam se relativno mnogo isprava koje govore o posjedima
samostana i o raznim sporovima koje su pavlini imali s obitelji Zrinski, a koje su
navedene ranije.
Protestantizam koji se veţe uz obitelj Zrinski, u kontekstu povijesti MeĊimurja u
najvećem broju sluĉajeva shvaćen je kao negativni refleks za ove krajeve. Tome je
najvjerojatnije najviše pridonijela knjiga Josipa Bedekovića tiskana 1752. godine, ĉiji
negativni stav o protestantizmu nikada zapravo nije analitiĉki revidiran.

610 SRŠA, I. (1998), pp. 124 -125; KALŠAN, V. (2008), p. 21.
117

Odnos ĉakoveĉkog pavlinskog samostana i obitelji Zrinski kroz gotovo stoljeće i pol
treba sagledati u okviru tadašnjih politiĉkih prilika, ovlasti vlastele, te njihovih
meĊusobnih interesa oko posjeda i materijalnih prava. Nataša Štefanec u svom opseţnom
radu o grofu Jurju IV. Zrinskom za postupanje grofa prema pavlinima uzima, uz vjerske
razlike, i tadašnju politiĉku situaciju, posebice odnose s kraljem Rudolfom II., koji mu je
dao brojna obećanja, ali ih nije ispunio, te je generalno slabo brinuo za obranu
MeĊimurja. Ona tumaĉi i ranije navedeno oduzimanje vinograda pavlinima, koje je bilo
jasan i logiĉan postupak, nakon što su oni kao katolici izgubili vlastelinska prava.
Dodatno, zbog novih obiĉaja ove regije i slabljenja moći Katoliĉke crkve, Juraj IV.
preuzeo je na sebe ubiranje desetine vina i ţita koju je u praksi ubirala crkva, te je
njezino ukidanje pavlinskom samostanu na 15 godina zapravo moglo biti i trajno, da su
grofovi Zrinski ostali protestanti.611
Za bolje razumijevanje odnosa grofa Jurja IV. i cara i kralja Rudolfa II., treba uzeti u
obzir ĉinjenicu, da dolaskom Rudolfa II. na vlast zapoĉinje aktivnije protureformacijsko
djelovanje habsburških vladara, jer se on zalagao za katoliĉku vjeru, te je po svojim
zemljama poĉeo širiti isusovaĉki red, koji postaje glavni nositelj katoliĉke obnove.612
Opće je prihvaćeno da je meĊusobni odnos ĉakoveĉkog samostana i obitelji Zrinski bio
izrazito narušen u vrijeme kad grof Juraj IV. Zrinski prelazi na protestantsku vjeru. Tada
se u ţupnim crkvama mijenjaju svećenici, te na njihovo mjesto dolaze protestantski, a
ĉitavo MeĊimurje preuzima novu vjeru.
Kako je pavlinski samostan mogao opstati u takvom okruţenju najbolje opisuje Nataša
Štefanec koja navodi da je opstanak samostana ustvari dokaz o toleranciji Jurja IV., jer je
on bez većih napora mogao uništiti samostan.613
Protestantizam je u MeĊimurju uzeo maha oko 1570. godine, a od tada pa sve do smrti
Jurja IV., odnos izmeĊu njega kao vlastelina i pavlinskog samostana na njegovom
posjedu bio je obiljeţen brojnim nesuglasicama. Unatoĉ sloţenom odnosu povijesni
izvori donose nam podatak da je on pokopan baš kod ĉakoveĉkih pavlina. Pomalo
zaĉuĊuje podatak da je Juraj IV., kao proklamirani protestant, pokopan u katoliĉkoj
crkvi. Ĉinjenica je da su tu pokapani ĉlanovi njegove obitelji, ali on je isto tako mogao
prekinuti s tom tradicijom i naloţiti da se pokopa u bilo kojoj ţupnoj crkvi u MeĊimurju
u kojoj su bili protestantski svećenici, kao recimo u ĉakoveĉkoj ţupnoj crkvi u
Mihovljanu.
To otvara pitanje kakav je zapravo bio odnos izmeĊu njega i pavlina. Sukob je evidentno
eskalirao 1580. godine, ali potrebno je istaknuti da je sve to bilo privremenog karaktera,
jer se u konaĉnici samostan ipak odrţao.
Potvrdu tome donose nam Franjo Buĉar i Stanko Jambrek koji za dokaz da pavlini nisu
napustili MeĊimurje uzimaju pismo zagrebaĉkog biskupa Aleksandra Mikulića grofu
Rosenbergu od 29. svibnja 1587. godine u kojem je navedeno da se rimokatoliĉka vjera
zadrţala još samo kod pavlina u samostanu svete Jelene kraj Ĉakovca, jer je grof Juraj
IV. Zrinski sve ostale svećenike prognao.614
Njegov nasljednik grof Juraj V. ostao je protestant, a izvori nam donose razliĉite godine
njegova preobraćenja i prelaska na katoliĉku vjeru, pa su tako navedene 1613., 1618.
(1619) i 1623. godina. U vrijeme protestantizma ĉakoveĉki pavlini odigrali su kljuĉnu
ulogu za oĉuvanje katoliĉanstva u MeĊimurju, baš kao i kod katoliĉke obnove koja je
uslijedila nakon toga. Za preobraćenje okolnih plemića evidentno su bili zasluţni baš oni,

611 ŠTEFANEC, N. (2001), pp. 59 - 218.
612 BUDAK, N. – STRECHA, M. – KRUŠELJ, Ţ. (2003), pp. 63 – 64; PATAFTA, D. (2005), p. 39.
613 ŠTEFANEC, N. (2001), p. 220.
614 BUĈAR, F. (1913), p. 11; JAMBREK, S. (1999), p. 97.
118

o ĉemu potvrdu nalazimo u ĉinjenici da se tamo 1611. godine formalno preobratio
Kristofor Banić (Bánffy). Baš zbog te ĉinjenice i preobraćenje grofa Jurja V. ne bi bilo
neobiĉno već 1613. godine, ali u obzir treba uzeti i podatak da su Ugari bili iznimno
nezadovoljni iskorjenjivanjem protestantske vjere u MeĊimurju, pa su 1625. godine
zatraţili da se MeĊimurje izdvoji iz sastava Zagrebaĉke biskupije. Taj podatak ide u
prilog navodima da se grof preobratio 1623. godine, jer ne bi Ugari ĉekali 6 ili ĉak 12
godina za ulaganje ţalbe.
Treba se još samo kratko osvrnuti na ranije naveden govor njegovog sina grofa Nikole
VII. Zrinskog na Ugarskom saboru u Poţunu (danas Bratislava) 1659. godine iz kojeg se
moţe išĉitati da grofovi Zrinski još dugo vremena od sluţbenog prelaska na katoliĉanstvo
ostaju naklonjeni protestantskoj vjeri i najvjerojatnije protestanti.
Razdoblje kad obitelj Zrinski posjeduje MeĊimurje obuhvaća period od sredine 16. pa
sve do samog kraja 17. stoljeća. U to vrijeme samostan je i dalje imao posjed Varhel s
crkvom i samostanskim zgradama, te sela Šenkovec i Maĉkovec.
U vrijeme Jurja IV. sela Šenkovec i Maĉkovec ukupno su imala 12 porti sa 29 siromaha i
inquilina i 12 slobodnjaka i vlastelinskih slugu, te 12 napuštenih selišta, što nam donosi
Nataša Štefanec u okviru poreznog popis ţupanije Zala izmeĊu 1579. i 1587. godine.615
U posjedu ĉakoveĉkih pavlina bilo je u selu Šenkovec 1598. godine popisano 13
podloţnih domova, a u selu Maĉkovec 17.616
U vrijeme njegova nasljednika Jurja V. u poreznom popisu ţupanije Zala iz 1610. godine
u tim selima navode samo dvije porte.617
Relativno velik broj napuštenih selišta na posjedima pavlinskog samostana u prvom
navedenom poreznom popisu moţemo dovesti u direktnu vezu sa prelaskom MeĊimurja
na protestantizam. Kako su pavlini, a samim time i njihovi podloţnici, ostali jedini
katolici u iskljuĉivo protestantskom okruţenju, moţemo samo pretpostaviti kakvim su
pritiscima bili izloţeni.
Vidimo da se situacija ni tijekom prvog desetljeća 17. stoljeća nije popravila, nego da je
došlo do daljnjeg napuštanja pavlinskih posjeda, jer se 1610. godine u selima Šenkovec i
Maĉkovec navode samo dvije porte.
U vrijeme obitelji Zrinski samostan i dalje posjeduje mlin s ribnjakom na posjedu
Kriţanec, selo Zasad, vinograd Zasad, tri selišta na posjedu Kriţanec.
U vrijeme Jurja IV. pavlini su zasigurno bili zabrinuti za svoje posjede, pa su zatraţili od
Zagrebaĉkog kaptola da im potvrdi i ovjeri isprave kralja Ferdinanda I. iz 1553. godine i
to onu kojom on potvrĊuje izjavu Kristofora Fadana pred Peĉuškim kaptolom 1496.
godine o darovanju mlina s dva kotaĉa pavlinskom samostanu, te isprave za posjed
Varhel, selo Šenkovec i selo Maĉkovec. Zagrebaĉki kaptol potvrdio je traţeno ispravom
iz 1579. godine.618
Molba za potvrdom darovanja mlina na posjedu Kriţanec dobivenog po Kristoforu
Fadanu evidentno je bila opravdana, jer je iz dopisa Dvorske komore Ladislavu Nagyu
od 15. srpnja 1691. godine vidljivo da je u to vrijeme mlin već bio oduzet samostanu,
zajedno sa ribnjakom i ĉetiri selišta.619
Ovakva praksa nastavljena je i u vrijeme nasljednika Jurja IV., pa je tako obitelj Zrinski
1646. godine oduzela samostanu vinograde Zasad, Markovĉinu, Ferkanovce, Pleškovec,
Vuĉetinec (Bratovĉina), Lopatinec, Dragoslavec,  Merhatovec, Prekopu i  Bratski vrh.

615 ŠTEFANEC, N. (2011), p. 24.
616 DÁVID, Z. (2001), pp. 572, 575 i 588.
617 ŠTEFANEC, N. (2011), p. 26.
618 HDA - 645, no. 12.
619 HDA - 645, no. 202.
119

MeĊutim, dvije godine ranije dobili su od obitelji Zrinski kapelu svetog Jeronima u
Štrigovi s rezidencijom i svim pripadajućim posjedima, ĉime je samostan uvelike proširio
svoje posjede. Toj kapeli još grof i knez Fridrik Celjski daruje posjed Leskovec. To je
morao biti veći i znaĉajniji posjed, koji se prostirao na širem podruĉju današnjih naselja
Štrigova, Leskovec, Sveti Urban, Robadje i Banfi. Prije vremena obitelji Zrinski
samostanski vinogradi bili su limitirani na podruĉje današnje općine Sveti Juraj na
Bregu, ali sada dobivaju u posjed i vinograde oko Štrigove, te se njihov broj kontinuirano
povećava.
Uz ranije steĉene posjede, samostan je sredinom 17. stoljeća, odnosno nakon oduzimanja
ranije navedenih vinograda, imao u vlasništvu selo Leskovec, vinograd u Malom
Leskovcu, dva vinograda pod nazivom Švarc na brijegu Leskovec, vinograd Kljuĉar na
brijegu Zasad, te još dva vinograda na brijegu Zasad, vinograd na brijegu Martinušec,
dva vinograda Forgaĉ na brijegu Sveti Juraj u Lopatincu, vinograd na brijegu Vušinšćak,
vinograd Rimšćak, vinograd Šafarsko, vinograd Raskriţje, vinograd Praporĉan, te
vinograd na brijegu Vuĉetinec (T.XXX. 2).
Naselje Leskovec nalazi se juţno, odnosno jugozapadno od današnje Štrigove, a ono je
moralo biti središte novosteĉenog posjeda. Naselje Mali Leskovec danas ne postoji, ali na
karti iz druge polovine 19. stoljeća vidimo da se ono nalazilo zapadno od kapele svetog
Jeronima u Štrigovi. Danas se taj predio, kao i jedno šire podruĉje, naziva zajedniĉkim
imenom Banfi.
Zanimljiv je podatak da vinograd u Malom Leskovcu samostanu daruje grofica Jelena
Drašković, udovica grofa Kristofora Banića (Bánffya), ĉija se obitelj vezuje uz izgradnju
i vlasništvo jedne barokne kurije pod nazivom Banfi, koja se nalazi upravo u
nekadašnjem Malom Leskovcu. Ovom kurijom nije se bavilo mnogo autora, a zanimljive
podatke o njoj donose nam Tomislav Đurić i Dragutin Feletar. Uz nedovoljno
potkrijepljen podatak da Banići ovdje grade dvor još 1373. godine, navode i mogućnost
da je na ovom mjestu u 15. stoljeću stajao dvor, ĉiju izgradnju povezuju s ljubavnom
priĉom izmeĊu hrvatsko – ugarskog kralja Matije Korvina i kćerke gospodara Banića,
vlasnika donjolendavske utvrde. Samu kuriju koja nam se oĉuvala do danas prepoznaju
kao baroknu, a vrijeme njezine izgradnje stavljaju u 18. stoljeće. Navode i metalna vrata,
za koja prenose podatak da su ovamo dopremljena iz ukinutog pavlinskog samostana.620
Metalna vrata koje navode Tomislav Đurić i Dragutin Feletar nisu oĉuvana, ali se na
ulazu u podrum danas nalaze stara drvena vrata s masivnim dekoriranim dovratnicima i
nadvratnikom. Posebno je zanimljiv nadvratnik koji u zaglavlju ima kaleţ, kojeg
flankiraju dvije zvijezde (T.XXXII. 3, 4). Kaleţ se u kršćanskom bogosluţju koristi za
posvećenje vina, te njegova pojava na nadvratniku ove kurije moţe sugerirati vezu sa
crkvom ili samostanom.
U lokalnom stanovništvu oĉuvala se legenda o tome da su vlasnici ove kurije nekada bili
ĉakoveĉki pavlini. Svakako postoji mogućnost da im grofica daruje upravo ovaj posjed,
ali legenda moţe ukazivati i na to da su pavlini negdje u blizini imali svoj vinograd.
Sama kurija prema oblikovnim karakteristikama zasigurno nastaje u baroknom periodu i
to kasnije od vremena kada samostan dobiva vinograd u Malom Leskovcu, što otvara
mogućnost da je grade upravo šenkoveĉki pavlini.
Tomislav Đurić i Dragutin Feletar za kuriju Tkalec navode da je zapravo stari majur koji
je pripadao štrigovskom samostanu pavlina do ukinuća reda, te da su ga oni
najvjerojatnije i izgradili u 18. stoljeću.621 Ona se nalazi u pitoresknom krajoliku oko 1
kilometar zapadno od današnjeg naselja Leskovec i oko 1 kilometar jugozapadno od

620 ĐURIĆ, T. – FELETAR, D. (1991), pp. 75 – 77.
621 Ibid., p. 77.
120

kurije Banfi, te je jedna od rijetkih graĊevina ovog tipa ĉiji okoliš nije narušen recentnim
izgradnjama.
Upravo nam ona moţe posluţiti kao referentni primjer za bolje poimanje prostora u
kojem su ovakvi objekti egzistirali u prethodnim stoljećima.
Ako je ova graĊevina doista bila pavlinska, tada je ona morala biti integralni dio jednog
od vinograda pod nazivom Švarc na brijegu Leskovec, jer samostan u blizini Leskovca
ne posjeduje druge vinograde.
MeĊutim, u fondu obitelji Reviczky u MaĊarskom drţavnom arhivu ĉuva se jedan nacrt
Promontoriorum Tkalecz, Horvath, Koritar et Kopriva in Insula Mura – köz situator,
datiran na kraj 18. stoljeće na kojem su izmeĊu ostalih prikazani i kurija i vinograd
Tkalec.622 Kako se na ovom prikazu vinograd Tkalec naziva svojim današnjim imenom, a
sam nacrt nastaje u vrijeme oko ukidanja pavlinskog samostana, moţemo gotovo sa
sigurnošću zakljuĉiti da ovo ipak nije bio samostanski vinograd, nego privatni vinograd
koji je u odreĊenom periodu prije kraja 18. stoljeća pripadao obitelji Tkalec.
Samu kuriju Tkalec u Robadju dakle vjerojatno ne grade pavlini, nego ona nastaje na
posjedu koji je bio u privatnom vlasništvu, a to je najvjerojatnije krajem 18. stoljeća bila
obitelj Reviczky.
Još se jedan objekt prema predaji povezuje s šenkoveĉkim pavlinima, a to je kurija
Oberlenduš koja se danas nalazi na povišenom poloţaju Martinovskog brega, nedaleko
naselja Rimšĉak, na podruĉju današnjeg Svetog Urbana. Ona se prema baroknim stilskim
obiljeţjima takoĊer moţe datirati u 18. stoljeće. Na kuriji je oĉuvan i jedan grb koji se ne
moţe dovesti u svezu s pavlinskim redom, što stavlja pod upitnik njihovo vlasništvo nad
ovom graĊevinom, ali treba uzeti u obzir i mogućnost da je on ovdje postavljen
naknadno.
U popisu plemića iz 1848. godine u Oberlendušu se navodi obitelj Szy, a plemićka obitelj
tog prezimena 1829. godine navedena je u Štrigovi.623 Ranije se obitelj Szy u MeĊimurju
navodi u Belici i to 1790. godine.624
Ako ovdje doista moţemo govoriti o pavlinskom objektu, tada moţemo zakljuĉiti da je
morao bio povezan sa vinogradom Rimšĉak, jer samostan sve do ukinuća 1786. godine
ne posjeduje niti jedan drugi vinograd u blizini ove kurije, izuzev onoga u Martinuševcu.
Današnje naselje Martinuševec smješteno je oko 2 km zraĉne linije juţno od kurije
Oberlenduš.
U blizini Štrigove samostan je u vrijeme obitelji Zrinski posjedovao još nekoliko
vinograda, a posebno su zanimljivi oni u Raskriţju i Šafarskom. Na podruĉju Republike
Slovenije u neposrednoj blizini Štrigove nalaze se istoimena naselja.
MeĊutim, vjerojatnije je da su se pavlinski vinogradi nalazili na brjegovima sjeverno od
Štrigove. Tako nam se do danas na povišenom terenu sjeverno od Štrigove oĉuvao
toponim Raskriški vrh, koji nam sugerira lokaciju vinograda Raskriţje. Sjeveroistoĉno od
njega, uz samu granicu s Republikom Slovenijom, oĉuvan je toponim Šafaršĉak koji pak
nam ukazuje na lokaciju samostanskog vinograda Šafarsko.
Istoĉno od toponima Raskriški vrh, oĉuvan je toponim Vušivšĉak, koji nam sugerira
lokaciju vinograda Vušinšćak. I danas je ovo vinogradarski kraj premreţen manjim
privatnim vinogradima, a za cijelo se podruĉje uvrijeţio jedinstveni naziv Banfi.
Ostali vinogradi koje samostan posjeduje u vrijeme obitelji Zrinski koncentrirani su na
podruĉju današnje općine Sveti Juraj na Bregu, a to su tri vinograda u Zasadbregu, dva u

622 MOL, S 146, nr. 0001.
623 ZML, Zala megye nemesi kataszterei 1845, 547; ZML, Zala megye nemesi kataszterei 1829, 361.
624 ZML, Zala megye nemesi kataszterei 1790, 287.
121

Lopatincu i jedan u Vuĉetincu, dok je samo jedan vinograd bio na podruĉju općine
Selnica i to onaj u Praporĉanu.
Kratko se trebamo osvrnuti i na vrijeme nakon što obitelj Zrinski u potpunosti gubi
MeĊimurje. Nedugo nakon smrti posljednjeg potomka te obitelji Adama, ovaj je
pavlinski samostan uništio veliki poţar, nakon kojeg su se redovnici preselili u
Lepoglavu. Obzirom na stanje samostana nakon poţara, koje nam opisuju brojni autori,
to preseljenje je potpuno razumljivo, ali ga treba gledati u kontekstu jedne privremene,
kratkotrajne mjere, koja je bila nuţna u vrijeme velikih graĊevinskih zahvata koji su
provedeni na ĉitavom kompleksu. Treba još napomenuti da je samostanski sklop
relativno brzo obnovljen, te su redovnici u njemu mogli nastaviti svoj svakodnevni ţivot.

Posljednje razdoblje samostana, vrijeme obitelji Althan (18. stoljeće)

Posljednje razdoblje samostana obuhvaća period s kraja 17. stoljeća, pa sve do njegovog
ukinuća 1786. godine. Iako je bilo i drugih posjednika, to je vrijeme najviše obiljeţilo
vlasništvo obitelji Althan nad MeĊimurjem.
Do poĉetka 18. stoljeća samostan je već stekao pozamašnu imovinu, a znatan dio prihoda
je osim od upravljanja vlastitom imovinom, dobiven i brojnim darovanjima, misnim
zakladama i oporukama. Potrebno je naglasiti i još jedan znaĉajan prihod samostana, a to
su bile pozajmice plemićima, ali i obiĉnom puku. Kamate koje je samostan od njih
godišnje uprihodio ĉinile su znaĉajan udio u ukupnim samostanskim prihodima.
Zanimljiv je i podatak da je prilikom ukinuća samostana ukupna suma glavnica i kamata
ĉak prelazila i procijenjenu vrijednost crkve i samostana sv. Jelene.
Samostan je u 18. stoljeću u svom vlasništvu i dalje imao posjed Varhel s ĉakoveĉkim
samostanom u Šenkovcu, selo Šenkovec, selo Maĉkovec, selo Zasad, vinograd Zasad
(najvjerojatnije vinograd Fadan), kapelu svetog Jeronima u Štrigovi s rezidencijom, selo
Leskovec, vinograd u Malom Leskovcu, dva vinograda  Švarc na brijegu Leskovec,
vinograd Kljuĉar na brijegu Zasad i još dva vinograda na brijegu Zasad, vinograd na
brijegu Martinušec, dva vinograda Forgaĉ u Svetom Jurju u Lopaticu, vinograd na
brijegu Vušinšćak, vinograd Rimšćak, vinograd Šafarsko, vinograd Raskriţje, vinograd
Praporĉan, vinograd Prekopa i vinograd na brijegu Vuĉetinec (T.XXXI. 1).
Prema popisu stanovništva iz 1715. godine u selu Šenkovec bilo je 6 colona i to Jakob
Postarec, Andrija Horvatić, Matija Toplak, Pavao Radek, Ivan Tapolĉanić i Urban
Linĉak, te jedan inquilin, odnosno zakupac manjeg posjeda, Juraj Linĉar. U Maĉkovcu i
Zasadbregu bilo je 10 colona i to Pavao Herković, Nikola Tomadin, Pavao Šoštenić, Ivan
Varga, Matija Kotnjek, Marko Suĉ, Mihael Vugrin, Ivan Bidić, Matija Varga i Toma
Kosmaĉ. Samostanu svete Jelene pripadalo je i selo Leskovec u kojem je tada bilo 7
inquilina i to Ivan Ivanošić, Marko Ivanušić, Juraj Šoštor, Ivan Ratajec, Nikola Tutela,
Juraj Slepeta i Ivan Polenko.625
U slijedećem popisu koji datira u 1720. godinu u Šenkovcu se takoĊer navodi 6 colona i
to Anderas Kuruĉ, Jakob Posovec, Ivan Ponĉić, Ivan Toplak, Ivan Topliĉanec i Mihael
Radek. U Maĉkovcu ih je bilo 4 i to Ivan Varga, Tomas Vresk, Nikola Tomadin i Pavao
Šoštanić, dok su u Zasadu bila 3 i to Martin Stroja, Juraj Novak i Tomas Kosmaĉ.
Navedene su i obradive površine, pašnjaci, livade i šume, te podatak da je proizvodnja u
Maĉkovcu i Zasadu proporcionalna onoj u Šenkovcu.626

625 MNL OL, N 78 (knjiga 37), pp. 58, 59, 90.
626 MNL OL, N 79 (knjiga 42), pp. 306, 307.
122

U tom periodu pavlini stjeĉu i nove vinograde, a meĊu prvima je bio onaj nazvan Pri
Velikom Hrastu na brijegu Pleškovec, koji je morao biti na podruĉju današnjeg naselja
Pleškovec.
Drugi je vinograd u Svetom Jurju u Lopaticu koji se vjerojatno nalazio u neposrednoj
blizini ili nešto juţnije od današnje ţupne crkve svetog Jurja u Lopatincu, jer se samo to
podruĉje naziva Sveti Juraj.
Nekoliko godina kasnije stjeĉu vinograd Moĉnjak na brijegu Braĉevcu. Toponim
Moĉnjak danas obuhvaća podruĉje sjeverno od Mohokosa (najviši vrh MeĊimurja) na
širem podruĉju naselja Pleškovec. No, kako je specificirano da se vinograd Moĉnjak
nalazio na brijegu Braĉevcu, on se oĉito nije nalazio na tom dijelu blizu Mohokosa, već
je vjerojatnija lokacija tog vinograda u središnjem dijelu naselja Dragoslavec Breg, koje
se nalazi na brijegu Braĉovec.
Vinograd na brijegu Zebanec u ţupi Selnica spominje se 1739. godine, ali nije poznato
kada dolazi u vlasništvo pavlina. On se morao nalaziti na podruĉju današnjeg naselja
Gornji Zebanec, iznad potoka Selnica.
U tom periodu samostan stjeĉe i dio vinograda na brijegu Štrigova, na podruĉju
današnjeg istoimenog naselja, te vinograd u Jurovĉaku i Trnovĉaku. Naselje Jurovĉak i
danas postoji, a nalazi se na brijegu zapadno iznad Termi Sveti Martin, dok se predio
Trnovĉak nalazi nešto juţnije od Jurovĉaka i inegralni je dio naselja Ţelezna gora.
Vinograd u Vukanovcu samostan dobiva od Vuka Nagyfalussya, a najvjerojatnije se radi
o vinogradu koji se u zapisniku o ukinuću samostana navodi kao vinograd Falussy.
Današnje naselje Vukanovec nalazi se zapadno od naselja Dragoslavec Breg, Vuĉetinec i
Pleškovec.
Tijekom 18. stoljeća u vlasništvu samostana navodi se još jedan vinograd i to onaj u
Merhatovcu, koji je morao biti na podruĉju današnjeg istoimenog naselja, sjeverno od
Zasadbrega i tamošnjih pavlinskih vinograda.
U to vrijeme šenkoveĉki pavlini stjeĉu i jednu graĊansku kuću u predgraĊu grada
Varaţdina. Podatak da su ĉakoveĉki pavlini posjedovali jednokatnicu u nizu u Nazorovoj
ulici na broju 22 koja nastaje u prvoj polovici 18. stoljeća donosi nam Ivy Lentić –
Kugli.627 Ta kuća oĉuvana je i danas i nalazi se na izvanrednoj poziciji sjeverno od
varaţdinskog Starog grada. Relativno je velikih dimenzija i sastoji se od podruma,
prizemlja, kata i tavana. Na uliĉnom proĉelju u prizemlju ima dosta jednostavno izveden
barokni portal i devet prozora, dok ih je na katu koji je odijeljen vijencem jedanaest.
Druga nekretnina koju su ĉakoveĉki pavlini imali van MeĊimurja bila je livada preko
Mure, za koju su zbog spora oko nasljeĊivanja dobili samo status zakupca. Njezina toĉna
lokacija nije poznata.
Netom prije ukinuća samostana nastaje drugi oĉuvani popis inventara, koji je datiran u
1782. godinu.628 U njemu je popisana sva imovina samostana u to vrijeme. Taj nam je
popis znaĉajan jer se u njemu definiraju sve graĊevine koje su tada direktno pripadale
samostanu i njegovim posjedima. Navedena je crkva svete Jelene sa korom, sakristijom,
kapelom grofova Zrinskih i spremištem, dok se unutar samostana navode kuhinjski odjel
i odjel za goste, te samostanske ćelije, a uz samostan gospodarske graĊevine. Spominje
se i kuća na majuru s pomoćnim zgradama (najvjerojatnije u Šenkovcu), te majur u
Maĉkovcu, kao i podrum Varhel. Navodi se i kapela svetog Jeronima sa štrigovskom
rezidencijom, te mlinovi i vinogradi.

627 LENTIĆ – KUGLY, I. (2001), p. 107.
628 AHAZU, IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 169 - 174.
123

Zanimljivo je da se i ovoliko vremena nakon što su grofovi Zrinski prestali biti gospodari
MeĊimurja njihova grobna kapela, koja je u meĊuvremenu pretvorena u kapelu svetog
Antuna, te je korištena za ukop redovnika, navodi kao kapela grofova Zrinskih.
Ovo potvrĊuje tezu da su pavlini i dugo vremena nakon prestanka formalne obveze
ĉuvali memoriju na ovu velikašku obitelj. Da li su oni uklonili posmrtne ostatke grofova
Zrinskih iz obiteljske grobnice ili su ih i dalje ĉuvali, te su grobnicu samo dijelom
koristili za ukop redovnika, ostaje otvoreno pitanje.
TakoĊer, vidimo da se štovanje starog titulara samostana, odnosno Blaţene Djevice
Marije, oĉuvalo upravo u ovoj kapeli, iako je ona formalno bila posvećena svetom
Antunu Padovanskom.
Od pokretnog inventara vidimo da je samostan imao bogatu zbirku liturgijskog posuĊa,
ali i predmeta i namještaja za svakodnevnu uporabu.
Iz ovog popisa moţe se išĉitati da su redovnici u samostanu ţivjeli skromno, te da su u
svojim ćelijama bili lišeni svakog luksuza. U pravilu su tamo imali klecalo, stol, dvije
stolice, krevet i ormar, te nekoliko svetaĉkih slika. Jedino je prior imao dvije prostorije
opremljene sa nešto više inventara, ali i u tom sluĉaju teško je govoriti o bilo kakvom
luksuzu.

Popis priora ĉakoveĉkog samostana

o. Mihovil

1479.

1496.
Na njegovu zamolbu kralj Matija Korvin 1479.
godine iznova je potvrdio samostanu posjede
Šenkovec i Maĉkovec.629
Navodi se kao prior u ispravama vezanim uz
darovanje mlina i ribnjaka od strane Kristofora
Fadana.630

o. Grgur

1512.
Na njegovu zamolbu carski i papinski javni biljeţnik
Matija potvrĊuje svjedoĉanstva da je Kristof Fadan
na samrtnoj postelji 1505. godine ostavio samostanu
tri selišta u selu Krysowez.631

o. Blaţ
1512.

On je zatraţio od Zagrebaĉkog kaptola da potvrdi
ispravu o svjedoĉanstvu Ţigmunda Pyresa iz 1505. i
ispravu o oĉitovanju o oporuci Kristofora Fadana iz
1512. godine.632

o. Tomo
1553.

Na njegov zahtjev Zagrebaĉki kaptol je ponovo
naĉinio prijepis isprave o svjedoĉanstvu Ţigmunda
Pyresa iz 1505. i isprave o oĉitovanju o oporuci
Kristofora Fadana iz 1512. godine.633

629 HDA - 645, no. 8.
630 HDA - 645, no. 38, 39.
631 HDA - 645, no. 45; DOĈKAL, K. (1951), p. 38.
632 HDA - 645, no. 44.
633 HDA - 645, no. 45.
124

o. Stjepan
1579.

Zagrebaĉki Kaptol na njegovu zamolbu ovjerava
isprave Kristofora Fadana, te darovnice za posjed
Varhel i sela Šenkovec i Maĉkovec.634

o. Šimun

1580.
(1570.?)
Za njega se navodi da je bio mućen od strane grofa
Jurja IV. Zrinskog 1580. godine, te da je umro kao
pravi kršćanski muĉenik.635

o. Ivan Mateović
iza
1580.
Opisuje se kao aktivni borac protiv protestantizma,
dobar propovjednik i kućni lijeĉnik. Umire 1632.
godine.636

o. Ivan Bakić
1613.
(?)
Njemu se pripisuje preobraćenje grofa Jurja V.
Zrinskog iz protestantizma u katoliĉanstvo. Postoje
dvojbe da li se to zbilo 1613. ili 1623. godine.637

o. Matija Selegović

1644.

1646.

1671.

U njegovo vrijeme grof Petar Zrinski dodjeljuje
1644. godine ĉakoveĉkom samostanu crkvu svetog
Jeronima u Štrigovi.638
Njemu
se
kao
ĉakoveĉkom
prioru
pripisuje
preobraćenje majke grofova Nikole i Petra Zrinskog
na katoliĉanstvo.639
On je kao generalni definitor i prior samostana u
Beĉkom Novom Mjestu zatraţio od cara i kralja
Leopolda I. da potvrdi darovanje crkve svetog
Jeronima u Štrigovi.640

o.  Pavao Ivanović
1646.

1651.
On je kao prior ĉakoveĉkog samostana uloţio
prosvjed protiv grofova Nikole VII. i Petra Zrinskog
zbog oduzimanja samostanskih vinograda.641
Iste je godine sklopio s grofom Nikolom VII.
Zrinskim nagodbu, prema kojoj će vinograd koji je
samostanu darovao Juraj Ruĉić ustupiti grofu, ako
isti isplati samostanu 300 talira.642
Postaje general pavlinskog reda.643
Otvorio je pavlinsko sjemenište u Trnavi.644

634 HDA - 645, no. 12.
635 BENGER 1743, vol II, pp. 50 -52; BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 261, 272; HORVAT, R. (1944), p. 62;
DOĈKAL, K. (1951), p. 49; KORUNEK, M. (2014a), pp. 56 – 57.
636 BENGER, N. (1743), pp. 50 – 52; DOĈKAL, K. (1951), p. 50.
637 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 266; DOĈKAL, K. (1951), p. 53.
638 HDA - 645, no. 14.
639 DOĈKAL, K. (1951), p. 56; ŠIŠIĆ, F. (1908), p. 10; HORVAT, R. (1944), p. 70; KALŠAN, V. (2006),
p. 97; KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869a), p. 77; KORUNEK, M. (2014a), p. 60.
640 BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 303 – 305; DOĈKAL, K. (1951), p. 78.
641 KAZ, ALC, Series I. Fasc. XXII - Lit. 1/J - 101; DOĈKAL, K. (1951), p. 60; KORUNEK, M. (2014a),
p. 61.
642 HDA - 645, no. 51.
643 OROSZ 1747, p. 368; DOĈKAL, K. (1951), p. 60.
644 SEKULIĆ 1997, p. 228.
125

1653.
1656.

Preselio je filozofsko uĉilište iz Trnave u Lepoglavu.
Bio je prior lepoglavskog samostana i graditelj nove
samostanske zgrade.645

o. Nikola Strašĉak
1659.
Kao
prior
zastupao
je
interese
ĉakoveĉkog
pavlinskog
samostana
na
konzistoriju
u
Varaţdinskim
Toplicama
(vezano
uz
osnutak
franjevaĉkog samostana u Ĉakovcu).646

o. Jakov Jurišević

1674.
On kao prior ulaţe prigovor protiv sluţbenika
ĉakoveĉkog
vlastelinstva
zbog
uznemiravanja
pavlinskog sajma.647

o. Franjo Grabantović
    -

1676.

1680.
Navodi se kao prior u Sveticama, Remetama i
Ĉakovcu. U mjestima u kojima je sluţio, ostao je
vaţan po restauraciji crkava i samostana.648
U vrijeme kada je on bio prior ĉakoveĉkog
samostana ruši se staro istoĉno krilo samostana do
temelja, te se gradi novo.649
On umire te godine u Ptuju, a pokopan je u
Ĉakovcu.650

o. Vuk Ĉešković
1688.

1708.
Kao prior samostana prosvjedovao je protiv
komorskog upravitelja MeĊimurja, jer je isti na trgu
pred samostanom podigao drvenu zgradu i u nju
smjestio krĉmu.651
Navodi se da on kao prior te godine podiţe refektorij
u ĉakoveĉkom samostanu.652

o. Stjepan Kéry

1695.

U vrijeme kada je on bio prior ĉakoveĉkog
samostana izbio je poţar u kojem su teško stradali
crkva i najveći dio samostana.653

o. Nikola Kelcz

1692.
Zajedno sa generalnim priorom pavlinskog reda
Ljudevitom Barilovcem predaje pravo na 100 vjedara
vina iz vinograda Zasad kraljevskom fisku.654

o. Andrija Weinacht
1695.
Od strane generala reda postavljen je za priora kako

645 SEKULIĆ 1997, p. 228.
646 AFSĈK, Lis, no. 14, 15; AFSĈK, (Victoria), no. 13, 16; KNEZOVIĆ, P. (2010), pp. 49 – 61.
647 HDA - 645, no. 112.
648 PEKLIĆ, I. (2010), p. 227.
649 KRISTOLOVEC, I. (1738), pp. 21- 22; DOĈKAL, K. (1951), p. 96.
650 PEKLIĆ, I. (2010), p. 227.
651 KAZ, ALC, Series I. Fasc. XXXV, 179; DOĈKAL, K. (1951), p. 93.
652 BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 276 - 278; DOĈKAL, K. (1951), pp. 97, 121; PLEŠE, T. (2012), pp. 9 -
10; PLEŠE, T. (2013), pp. 9 – 10.
653 KRISTOLOVEC, I. (1738), pp. 21- 22; DOĈKAL, K. (1951), p. 96; PLEŠE, T. (2012), pp. 8 - 9;
PLEŠE, T. (2013), p. 9.
654 HDA - 645, no. 58.
126

(?)
bi obnovio ĉakoveĉki samostan koji je stradao u
poţaru. Nije dovršio obnovu, jer je premješten u
drugi samostan.655

o. Juraj Logomer
 iza
1695.
Dovršio je obnovu samostanskog zvonika nakon
poţara.656 Nije sigurno da je bio prior.

o. Pavlo Kupresz
1701.

On je bio postavljen za ĉakoveĉkog priora od strane
Ugara u vrijeme odvajanja pavlinskih provincija.657

o. David Lisjak
1726.
Navodi se da je on dao urediti i oslikati refektorij u
ĉakoveĉkom samostanu.658

o. Mirko Grahovec
1737.

On je sklopio ugovor s preloškim ţupnikom Ivanom
Makovićem na iznos od 400 for.659

o. Josip Bedeković

1738.

 sred.
18.st.

1743.
Sklapa ugovor s Gašparom Strahijom i njegovom
kćerkom Anom za darovanje vinograda Moĉnjak
samostanu. Nakon preuzimanja vlasništva vrše se
izvidi da li je isti u obavezi ikakvih podavanja
ĉakoveĉkom vlastelinstvu.660
Njemu se pripisuje obnova crkve i samostana svete
Jelene nakon potresa 1738. godine, te rušenje stare
crkve svetog Jeronima u Štrigovi i poĉetak izgradnje
nove, današnje crkve.661
On je kao generalni definitor potpisao dodatak
Urbaru samostana iz 1739. godine.662

o. Petar Hercigonja
1743.
U njegovo vrijeme rješavana su neka urbarska pitanja
ĉakoveĉkog samostana.663

o. Vinko Halaszy
1746./
1747.
1752.

1755.
On je sklopio ugovor s Ivanom i Magdalenom
Serpak vezan uz njihova darovanja samostanu.664
Sklopio je ugovor o misnoj zakladi sa selniĉkim
ţupnikom Matijom Ţalcem.665
U
njegovo
vrijeme
Mihovil
Smrekar
daruje
samostanu 1000 for. kao misnu zakladu.666

655 BENGER, N. (1743), p. 298; BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 276 - 278; DOĈKAL, K. (1951), pp. 96 - 97;
PLEŠE, T. (2012), pp. 8 - 10; PLEŠE, T. (2013), pp. 8 – 10.
656 BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 276 - 278; DOĈKAL, K. (1951), pp. 97, 121; PLEŠE, T. (2012), pp. 9 -
10; PLEŠE, T. (2013), pp. 9 – 10.
657 DOĈKAL, K. (1951), pp. 105 – 107.
658 BEDEKOVIĆ, J. (1752), pp. 276 - 278; DOĈKAL, K. (1951), pp. 97, 121; PLEŠE, T. (2012), pp. 9 -
10; PLEŠE, T. (2013), pp. 9 – 10.
659 HDA - 645, no. 141.
660 HDA - 645, no. 79, 80, 81, 82.
661 BEDEKOVIĆ, (1752), p. 278; LASZOWSKI, E. (1928), p. 250; DOĈKAL, K. (1951), p. 121.
662 HDA (Ecclesiastica); DOĈKAL, K. (1951), pp. 125 – 126.
663 HDA (Ecclesiastica); Ibid.
664 HDA - 645, no. 142, 143, 144.
665 HDA - 645, no. 145.
127

o. Ladislav Horvat
1756.

1757.

1758.

Sklapa ugovor o misnoj zakladi od 2710 rajn. for. sa
Vukom Nagyfalussyem.667
Navodi se kao potpisnik ugovora izmeĊu samostana i
Kristofora i Terezije Bedeković o njihovom
darovanju.668
Sklapa ugovor s Jelenom Szepiklar koja ostavlja
samostanu 1000 for.669

o. Aleksandar Kutnjak

1758.
On se navodi kao prior u vrijeme dokazivanja
vlasništva nad vinogradima Kljuĉar, Sveti Juraj i
Švarc.670
o. Augustin Kutnjak
1759.

1765.

Kao prior samostana oĉitovao se oko ugovora o
vlasništvu kuće u Varaţdinu.671
On se navodi kao potpisnik potvrde da je zaprimio
1000 for. od Ane Strmaĉki kao misnu zakladu.672

o. Andrija Ambrus

1764.
Na njegov zahtjev grof Althan opomenut je da
odustane
od
gradnje
mlina
na
Trnavi,
jer
mijenjanjem toka rijeke nanosi štetu pavlinskim
šumama i livadama.673

o. David Paragy
1767.

1770./
1771.

Kao
prior
samostana
sklopio
je
ugovor
s
vlastelinstvom Donja Lendava oko livade preko
rijeke Mure.674
U njegovo vrijeme vodila se pravna bitka oko
zemljišta Fraterska Meka.675

o. Alojz Gruica
1773.

Na njegov zahtjev opomenut je grof Althan zbog
toga što su sluţbenici njegova vlastelinstva provalili
u vinograde Forgaĉ i Zasad, te su ometali odrţavanje
sajma.676

o. Eugen Gomeray

1777.

Potpisao je ugovor o misnoj zakladi s ţupnikom sv.
Mihovila Lukom Fenessyem.677

o. Ćiril Novak
1780.

Podnosi prosvjed protiv upravitelja i sluţbenika
ĉakoveĉkog vlastelinstva zbog izgreda na posjedu

666 HDA - 645, no. 146, 147.
667 HDA - 645, no. 148.
668 HDA - 645, no. 149.
669 HDA - 645, no. 99.
670 HDA - 645, no. 87, 88, 89, 90.
671 HDA - 645, no. 98, 100.
672 HDA - 645, no. 154.
673 HDA - 645, no. 95.
674 HDA - 645, no. 94.
675 HDA - 645, no. 28, 29.
676 HDA - 645, no. 117, 118, 119.
677 HDA - 645, no. 156.
128

1782.
Fraterska Meka, te se 1780. i 1781. godine vodi
parnica.678
On podnosi izbornom kapitulu u Lepoglavi izvješće,
odnosno popis inventara ĉakoveĉkog samostana.679

o. Anselmo Blaţinĉić
1782.

1786.
On je sklopio nagodbu nakon zapoĉete parnice
Barbare Završki zbog novaca vezanih uz ostavštinu
njezinog pokojnog polubrata po majci, Aleksandra
Kukuljevića.680
U njegovo vrijeme ukinut je ĉakoveĉki pavlinski
samostan, pa je on tako bio njegov posljednji prior.681

Popis parnica voĊenih u ĉakoveĉkom pavlinskom samostanu

1654.
13. kolovoza
parnica pavlinskog samostana protiv Tome Kosmaića
zbog preljuba, ĉedomorstva i ubojstva.682

1654.

13. kolovoza

parnica pavlinskog samostana protiv Doroteje Limić
zbog preljuba i parnica protiv Matije Sindonića zbog
umorstva.683

1668.
26. kolovoza
parnica Tome Jakopĉića protiv Petra Gašparića zbog
ranjavanja i tuĉe, parnica Petra i Monike Petal protiv
Jurja i Ambroza Csabrya zbog ranjavanja i tuĉe i
parnica Ivana Creznika protiv Ivana Šoštarića zbog
nanošenja štete i oslobaĊanja ţivotinja.684
1668.
24. studenog
parnica
pavlinskog
samostana
protiv
Martina
Lesnjaĉića i Doroteje Sabol zbog ĉedomorstva.685

1671.
16. oţujka
parnica pavlinskog samostana protiv Mihovila
Matušića zbog ubojstva.686
1682.
12. svibnja
parnica pavlinskog samostana protiv Tome Bedića
zbog ubojstva ţene i parnica pavlinskog samostana
protiv Holcznera zbog neispunjavanja obaveza kao
gornjaka.687

678 HDA - 645, no. 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37.
679 AHAZU, IV. c. 49; DOĈKAL, K. (1951), pp. 169 – 174.
680 HDA - 645, no. 157.
681 AHAZU, IV. d. 36.
682 HDA - 645, no. 125.
683 HDA - 645, no. 126.
684 HDA - 645, no. 127.
685 HDA - 645, no. 128, 129.
686 HDA - 645, no. 130, 131.
687 HDA - 645, no. 132, 133.
129

1725.
23. srpnja
parnica pavlinskog samostana protiv Petra Konjšeca
zbog kraĊe.688
1725.
23. srpnja
parnica pavlinskog samostana protiv Marka Lipovca
zbog pljaĉki.689

Posjedi samostana prilikom ukinuća 1786. godine

Zapisnik o ukinuću samostana opisuje nam ĉitav tijek i naĉin preuzimanja samostanske
imovine, a njegov izvod donesen je u poglavlju III.690 Iz njega išĉitavamo da je kraljevski
komesar, koji je bio zaduţen za inventarizaciju i preuzimanje samostanske imovine, već
od prvog dana iskazivao prema redovnicima odreĊenu dozu antipatije.
U nešto više od ĉetiri i pol mjeseca popisana je sva pokretna i nepokretna samostanska
imovina što je ukljuĉivalo crkve u Šenkovcu i Štrigovi, samostan, gospodarske
graĊevine, zgrade na svim posjedima, te sve pokretnine u njima. To je doista bio opseţan
posao, jer je s vremenom samostan zaista stekao zavidnu imovinu. Popisivano je doista
sve, od oltara u crkvama, liturgijskog posuĊa, misnog ruha, namještaja, sluţbenih knjiga i
knjiga u samostanskoj knjiţnici, zaliha u gospodarskim graĊevinama i podrumima. Da je
posao zaista odraĊen temeljito svjedoĉi nam podatak da su popisivane ĉak i srebrne ţlice
i soljenke.
O tijeku popisa imovine uredno su sastavljana izvješća koja su redovito slana u Budim, a
zatim je tamo otpremljena sva vrjednija imovina samostana. Time smo izgubili jedan
znaĉajan segment naše baštine koji bi nam dao cjelovitiju spoznaju o ovom
samostanskom kompleksu. Ono što je ostalo prodano je na draţbi, a redovnici koji su
nakon finalizacije preuzimanja samostana isti trebali napustiti, nisu smjeli sa sobom
ponijeti ništa izuzev onoga što se nalazilo u njihovim ćelijama, a to se odnosilo samo na
predmete za svakodnevnu uporabu.
Analizirajući popis samostanske imovine koji donosi zapisnik o ukinuću samostana
vidimo da je ona znatno smanjena u odnosu na onu koju nalazimo u pisanim
dokumentima tijekom 18. stoljeća.
Sada se imovina sastojala od ĉakoveĉkog samostana u Šenkovcu, te sela Šenkovec,
Maĉkovec, Zasad i Leskovec, zatim kapele svetog Jeronima u Štrigovi s rezidencijom i
vinograda Rimšćak, Švarc, Falussy, Juraj, Forgaĉ, Fadan, Viniczaj i Tomaško (T.XXXI.
2). Da li je samostan neku svoju imovinu prodao ili mu je u meĊuvremenu oduzeta
nemamo podataka, a po pitanju vinograda moţda je došlo i do objedinjavanja više manjih
u veće.
Ĉini se da je takva situacija bila u Zasadbregu, gdje se u 18. stoljeću navode ĉetiri
vinograda, a prilikom ukinuća samo jedan i to Fadan. Budući da ovaj vinograd samostan
dobiva relativno rano, kao logiĉan se nameće zakljuĉak da se taj naziv poĉeo koristiti za
sve vinograde u blizini. Osim toga nije iskljuĉena ni mogućnost da su neki vinogradi
širenjem naselja jednostavno integrirani u njih, te se nisu više zasebno navodili.
Od ostalih navedenih vinograda ranije je odreĊena pribliţna lokacija za onaj pod
nazivom Rimšćak na predio sjeverno od naselja Štrigova, Švarc na brijegu Leskovec,
Falussy na podruĉje današnjeg Vukanovca, te Juraj i Forgaĉ na podruĉje današnjeg
Lopatinca, odnosno Svetog Jurja. Vinograd Viniczaj zasigurno je onaj pod nazivom Pri

688 HDA - 645, no. 124.
689 HDA - 645, no. 134.
690 AHAZU, IV. d. 36.; DOĈKAL, K. (1951), pp. 175 -187.
130

Velikom Hrastu na podruĉju naselja Pleškovec, dok nam bliţa lokacija vinograda
Tomaško nije poznata.
Pavlinski red i njegovi posjedi u MeĊimurju ostavili su neizbrisiv trag u memoriji
lokalnog stanovništva, jer se i danas u brojnim naseljima moţe ĉuti oĉuvana legenda o
fratrima pavlinima, koji su na ovaj ili onaj naĉin pomogli ili obdarili pojedince i crkve.
Tako imamo oĉuvanu legendu da je knjiţnica ţupe Sveta Marija u Donjem MeĊimurju
zapravo dar jednog ĉakoveĉkog pavlina. Da su zaista pavlini imali neke veze s tim
naseljem svjedoĉi nam tradicija izrade svetomarske ĉipke na batiće, što se gotovo
iskljuĉivo veţe uz pavlinske samostane. Do danas se tradicija izrade takve ĉipke u ovim
krajevima uz meĊimursku Svetu Mariju zadrţala jedino u Lepoglavi, gdje se vezuje uz
tamošnji pavlinski samostan. Zanimljivo je da je Sveta Marija jedino mjesto u
MeĊimurju za koje se zna da je preuzelo ovakav naĉin izrade ĉipke, te unatoĉ
nepostojanju pisanih tragova o vezi ovog naselja i ĉakoveĉkog pavlinskog samostana,
ona se ipak ne moţe osporiti.
Oĉuvana je i priĉa da naselja Palovec i Palinovec u svojim imenima kriju vezu s
pavlinskim redom, ali zasada ta veza nije pobliţe determinirana, zbog potpunog
izostanka pisanih izvora i materijalnih dokaza, koji bi nam je barem pribliţno razjasnili.

4.2. Dopuna spoznaja o sudbini kompleksa nakon ukinuća samostana 1786. godine

Pitanjem ponovne uspostave pavlinskog reda u Hrvatskoj, nakon ukinuća od strane cara i
kralja Josipa II., bavio se i Hrvatski sabor 1792. godine, a to je dalo poticaj bivšim
pavlinima da se udruţe i ujedine u toj ideji, meĊutim do realizacije nikada nije došlo.691
Ĉakoveĉki samostanski kompleks je nakon raspuštanja redovnika i formalnog ukinuća
samostana, iz kojeg je sve vrijedno bilo otpremljeno u Budim ili prodano na draţbama,
godinama postupno zapuštan i eksploatiran bez ikakvih novih ulaganja. Mogli bismo reći
da je Dvorska komora imala "maĉehinski" odnos lošeg gospodara, te je sa potpunim
izostankom razumijevanja ili ţeljom za oĉuvanjem ovog samostanskog kompleksa,
doprinijela njegovom propadanju.
Ukinućem samostana, on je izgubio svoju prvobitnu namjenu, te je iz sakralno - profanog
kompleksa transformiran u vojno - gospodarski. To se moţe shvatiti za stambeni i
gospodarski dio, ali za samu crkvu, koja je korištena kao pekara ovakva degradacija i
izostanak pijeteta teško se moţe shvatiti i objasniti. Da je zaista u crkvenoj laĊi bio
pekarski pogon svjedoĉi nam mlinski kamen koji je pronaĊen u njezinom zapadnom
dijelu, koji teško da je tamo mogao dospjeti sekundarno.
Nakon Dvorske komore vlasnikom kompleksa postaje barun Vinko Kneţević, kojem se
pripisuje rušenje crkvene laĊe, zvonika i boĉne kapele, takozvanog mauzoleja obitelji
Zrinski, te transformacija samostanskih zgrada u profanu rezidenciju, koja se najĉešće
navodi kao dvorac.
Za okvirno datiranje kada je srušena crkvena laĊa, odnosno kad je stara samostanska
crkva pretvorena u današnju kapelu svete Jelene, posluţit će nam kanonska vizitacija iz
1822. godine. Zagrebaĉki biskup Maksimilijan Vrhovec tada navodi postojanje
nekadašnje pavlinske crkve sv. Jelene, kamo na drugi prosni dan polazi procesija iz
Ĉakovca.692 U vizitaciji iz 1841. godine ona se prvi puta spominje kao privatna kapela na
imanju baruna Kneţevića.693

691 FRANCEV, F. (1937), pp. 301 – 304.
692 HORVAT, R. (1944), p. 251
693 Ibid., p. 252
131

MeĊutim, rušenje crkvene laĊe i boĉne kapele, tzv. mauzoleja obitelji Zrinski moralo je
biti ubrzo nakon što obitelj Kneţević preuzima posjed, jer se na karti iz 1809. godine
Mappa partem conterminantium terrenorum Csaktornya et S. Helena exhibens jasno vidi
da su crkvena laĊa i boĉna kapela već bili srušeni.694
O vremenu kada obitelj Kneţević posjeduje šenkoveĉki kompleks imamo jako malo
poznatih podataka. U popisu carskih i kraljevskih generala Austrijskog drţavnog arhiva
kao Kneţevići od Svete Jelene navode se: Martin (1708 - 1781), Juraj Antun (1733 -
1805), Ivan (1743 - 1809), Petar (1746 - 1814) i Vinko (1755 - 1832).695 Tu vidimo da se
i otac Vinka Kneţevića, Martin, navodi kao Kneţević od Svete Jelene, što nikako ne
moţe biti toĉno, jer njegovi sinovi postaju vlasnici posjeda Sveta Jelena nakon njegove
smrti.
Kao što je ranije navedeno postoje dvojbe oko toga koliko je sinova imao barun Vinko
Kneţević. Prema objavljenim povijesnim izvorima on je imao dva sina i to Aleksandera
i Konstantina.696 Ĉini se da se autori koji spominju njegovog sina Ivu, odnosno Ivana,
prvenstveno oslanjaju na tekst nadgrobne ploĉe baruna Vinka Kneţevića na kojoj stoji da
ju je podigao sin Ive (cjeloviti tekst nadgrobne ploĉe donesen je u poglavlju V.).
MeĊutim, povijesni izvori doista potvrĊuju postojanje i trećeg sina, Ivana. On se
spominje u dokumentima koji se tiĉu sudskih sporova i to od 04. oţujka 1836., 13.
studenog 1837. i 29. travnja 1839. godine, gdje se navodi kao Ivan Knezevits.697
Kako su dakle sva tri sina potvrĊena u povijesnim izvorima, moţemo zakljuĉiti da je
Vinko Kneţević doista imao tri sina. MeĊutim, zbunjuje podatak sa njegove nadgrobne
ploĉe na kojem se Ive izriĉito navodi kao seinen einzigen Sohne Ive, odnosno kao jedini
sin, iako su i Aleksander i Konstantin bili ţivi u vrijeme oĉeve smrti. Natpis sa
nadgrobne ploĉe moţda moţemo tumaĉiti u kontekstu toga da je Ive, odnosno Ivan, bio
njegov nasljednik, jer se on jedini od Vinkovih sinova nakon oĉeve smrti navodi na
posjedu Sveta Jelena.
Postoje dvojbe i oko godine smrti Vinkove supruge barunice Karoline. U literaturi se
navodi da je ona umrla iste godine kad i Vinko, što je zasigurno došlo iz pogrešnog
tumaĉenja natpisa na ploĉi koju je ona postavila svom tek preminulom suprugu, nekoliko
dana nakon njegove smrti (cjeloviti tekst ploĉe donesen je u poglavlju V.).698 Ova ploĉa u
dokumentaciji i literaturi pogrešno se dakle navodi kao nadgrobna ploĉa Karoline
Kneţević, roĊene Högger, supruge Vinka Kneţevića.
Zapravo nije poznato kada je barunica umrla, ni gdje je pokopana, ali je sigurno da nije
umrla iste godine kad njezin suprug barun Vinko. U prilog tome ide i oĉuvana
korespondencija sa sinom tri godine nakon suprugove smrti, koju nam donosi Vladimir
Brnardić.699
Nakon obitelji Kneţević vlasništvo nad posjedom Sveta Jelena preuzima obitelj Feštetić.
O toĉnom vremenu kada se to zbilo nemamo pouzdanih podataka, ali znamo da je
samostanski kompleks, izuzev kapele svete Jelene i jedne gospodarske graĊevine, srušen
u njihovo vrijeme. Opće je prihvaćeno mišljenje da je samostan srušen u potresu 1880.
godine. MeĊutim, postavlja se pitanje temeljem ĉega je nastao tlocrt samostana koji je
okvirno datiran u 1888. godinu, a koji je izradio maĊarski zaljubljenik u starine Ivan

694 MOL, S 68, no. 0168; izradio Joan Szajdensvartz, geometar.
695 SCHMIDT – BRENTANO, A. (2006), p. 50.
696 BRNARDIĆ, V. (2007), pp. 302, 308;
697 ZML, IV. 17., Csillagh Lajos előtti perek, kutija 17, fasc. 4, no. 71; Csesznák János előtti perek, kutija
13, fasc.1, no. 10.
698 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 74;  BARTOLIĆ, Z. (2008), pp. 11, 83; KALŠAN, V. (2008), p.
82;
699 BRNARDIĆ, V. (2007), p. 302, f. 80.
132

Ádám. Kako se ĉini, on je izradio svojevrsnu idealnu rekonstrukciju samostana s mnogim
detaljima, ali da na terenu nije bilo vidljivih nikakvih nadzemnih ostataka, tada on ne bi
pogodio raspored prostorija i prostorne odnose, koji su kasnije u velikoj mjeri potvrĊeni
u arheološkim istraţivanjima. To nam otvara novo pitanje, što se zapravo desilo sa
samim samostanom i kad je i kako on uklonjen.
Nakon što je grof Eugen Feštetić prodao sva svoja imanja u MeĊimurju 1923. godine,
vlasnik Svete Jelene postaje konzorcij Slavonija d.n.d. iz Zagreba. U to vrijeme vaţnu
ulogu za oĉuvanje ovog vrijednog spomenika odigrala je Druţba Braće Hrvatskog
Zmaja, koji su bili i inicijatori prvih arheoloških istraţivanja ovog vrijednog
samostanskog sklopa, koja je vodio Emil Laszowski.
Oĉuvano je nekoliko dopisa iz kojih se jasno išĉitavaju dogaĊaji tijekom druge polovine
20 - tih i poĉetka 30 - tih godina 20. stoljeća. U to vrijeme upravitelj vlastelinstva
Ĉakovec za Slavoniju d.n.d. bio je Milan Reiching, koji je 1926. godine upozorio da su
nakon arheoloških istraţivanja provedenih 1924. godine sonde ostale otvorene, te je
poslao upit Emilu Laszowskom o mogućnostima njihova zatrpavanja.700
U istom dopisu prenio mu je i upit Uprave Varaţdinskog muzeja da im se daju neki
predmeti iz kapele svete Jelene na pohranu, no nemamo podataka da li je išta od toga
realizirano.
Iz dopisa od 18. listopada 1929. godine doznajemo da se kapela svete Jelene nalazila na
gruntovnoj ĉestici 41/291, gruntovni uloţak 104, koja je obuhvaćala tek površinu od 120
ĉetvornih hvati.
Iz tog dopisa doznajemo i podatak da je već tada podruĉje oko kapele bilo rasparcelirano
i rasprodano. Tu se takoĊer sugerira da tvrtka Slavonija ima namjeru darovati kapelu
svete Jelene Druţbi Braće Hrvatskog Zmaja.
Iz pisma Stjepanu pl. Platzeru od 27. listopada 1929. godine vidimo da je to bilo usmeno
riješeno s dr. Reichingom, te da je isti bio zaduţen da ode do dr. Kumiĉića da sastavi
darovnicu.
MeĊutim, to još nije bilo riješeno ni dvije godine kasnije, što je vidljivo iz dopisa dr.
Reichinga Emilu Laszowskom od 12. travnja 1931. godine. Iz dopisa doznajemo da je
brigu o kapeli svete Jelene i dalje vodila tvrtka Slavonija d.n.d. Oni su već ranije dali
zazidali podrumski prozor kroz koji su djeca ulazila, najvjerojatnije u kriptu, u kojoj su
pomiješala kosti. TakoĊer, doznajemo da je u to vrijeme krov kapele bio u trošnom
stanju.
Kako u ovom dopisu dr. Reiching traţi da se ispita što je s planiranom darovnicom
Druţbi Braće Hrvatskog Zmaja, moţemo zakljuĉiti da Slavonija d.n.d. nije baš bila
previše zainteresirana da snosi troškove sanacije i u konaĉnici odrţavanja kapele. No,
krovište je bilo ubrzo nakon toga popravljeno, a taj je popravak dosta koštao, što je
vidljivo iz dopisa Emila Laszowskog od 29. listopada 1932. godine.
Da li je Druţba Braće Hrvatskog Zmaja doista dobila kapelu u svoje vlasništvo ne
znamo, ali vjerojatnije je da nisu, jer se 1941. godine kao njezin vlasnik navodi Prva
hrvatska štedionica.
Nakon toga kapela je mijenjala vlasnike i korisnike, te je sreća što ĉakoveĉki Muzej
relativno rano preuzima brigu o njoj i njezinom neposrednom okolišu, te nam se ona
danas dobro oĉuvala kao jedinstveni svjedok kasnosrednjovjekovne ostavštine pavlina u
MeĊimurju.

700 Dopis od 27. studenog, 1926. godine.
133

V.

ANALIZA MATERIJALNIH OSTATAKA ARHITEKTURE,
TE NOVA SPOZNAJA

Prema današnjem stanju samostanskog kompleksa svete Jelene, moţemo ga jasno
definirati u dvije osnovne cjeline. Prva je kapela svete Jelene, odnosno svetište srušene
samostanske crkve sa vrijednim gotiĉkim slikarskim ciklusom u unutrašnjosti, dok drugu
ĉine crkvena laĊa, boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski, samostan i
gospodarske graĊevine, koje su sve redom oĉuvane u arheološkom sloju.
Svetište crkve i laĊa kroz povijest su ĉinile cjelinu, te ih je kao takve potrebno sagledati
kod donošenja bilo kakve odluke o prezentaciji. One su u gotiĉkom periodu bile
povezane sa samostanom, ali o njegovom izgledu u tom periodu nemamo jasnih i
sigurnih podataka. Kasnije se tim strukturama prigraĊuje boĉna kapela kao zaseban
volumen koji je jednom stranom vezan uz crkvenu laĊu, a samostan se povećava i
pregraĊuje. Temeljem svih dostupnih podataka moţemo zakljuĉiti da je samostan imao
nekoliko većih graĊevinskih faza, od kojih prva datira u gotiĉki period, u vrijeme
renesanse gradi se boĉna kapela, nakon poţara 1695. godine slijedi barokizacija objekta,
a u 19. stoljeću on se transformira u stambenu rezidenciju.
Za bolje razumijevanje ovog kompleksa potrebno je izvršiti analizu rezultata svih do sada
provedenih arheoloških istraţivanja. Zbog velikog broja pronaĊenih temelja zidova,
odvodnih kanala i oploĉenja, svi oni će se numerirati, kako bi se olakšala korelacija s
tekstom. Tijekom arheoloških istraţivanja pronaĊen je i veći broj ukopa, koji će se
takoĊer analizirati i staviti u korelaciju s pronaĊenim temeljima arhitekture. U zadnjem
dijelu poglavlja donosi se pregled pronaĊenih pokretnih arheoloških nalaza, dok je njihov
detaljniji opis dat u Katalogu u prilogu.

5.1. Samostan u povijesnim prikazima

O izgledu ĉakoveĉkog pavlinskog samostana u povijesnim izvorima nalazimo jako malo
podataka, pa su nam za dopunu spoznaje o samom kompleksu znaĉajni njegovi povijesni
prikazi. Oni su objavljivani u raznim publikacijama, ali do sada nisu bili objedinjeni na
jednom mjestu, niti su zajedniĉki valorizirani u kontekstu nalaza iz provedenih
arheoloških istraţivanja. Svi poznati prikazi ovog samostanskog kompleksa datiraju u 18.
134

i 19. stoljeće, te oni prikazuju ili njegovu baroknu graĊevinsku fazu ili fazu kada je
pretvoren u profanu privatnu rezidenciju.701
Prvi poznati prikaz ovog samostanskog kompleksa objavljen je 1752. godine (T.I. 2).702
Na njemu se vidi da se kompleks sastojao od crkve, boĉne kapele heksagonalnog tlocrta,
samostanskih zgrada, od kojih je vidljivo samo zapadno krilo koje ima prizemlje i kat,
zvonika heksagonalnog tlocrta, za koji moţemo pretpostaviti da stoji na spoju zapadnog i
juţnog hodnika samostana, te gospodarskih graĊevina. Na boĉnoj kapeli su prozori iznad
razdjelnog vijenca, zapadno samostansko krilo ima devet prozorskih osi, a laĊa ima ĉetiri
kontrafora. Zvonik je horizontalno podijeljen sa dva vijenca na tri dijela, od kojih se u
srednjem nalazi sat, a u najvišem prozor i to samo sa zapadne strane. Glavno proĉelje
samostanske crkve ima u donjoj zoni predimenzionirani portal iznad kojeg je prozor, koji
je veoma sliĉan onima na boĉnoj kapeli, dok se u najvišem zabatnom dijelu nalazi kriţ.
Vidljivo je takoĊer da je samostanski kompleks bio okruţen zidanom ogradom, da je
graĊen na osami, te da s njegove zapadne i jugozapadne strane protjeĉe potok.703
Oĉuvana su još dva prikaza ovog samostanskog sklopa koji pokazuju gotovo identiĉnu
koncepciju graĊevina, s time da je jedan datiran u 18. (T.I. 3),704 a drugi u 19. stoljeće
(T.I. 4).705 Svi daju pogled na kompleks samostana s gotovo iste pozicije i raspored
graĊevina je identiĉan, samo se razlikuju u detaljima.
Na prikazu iz 18. stoljeće vidimo da krovne plohe zapadnog samostanskog krila
flankiraju izdignuti zabati, a njegova zapadna fasada ima sedam prozorskih osi.706
Razlike su vidljive i na prikazu datiranom u 19. stoljeće, na kojem je došlo do iskrivljenja
perspektive, a kada se usporedi sa dva prikaza datirana u 18. stoljeće, tada vidimo da su
kapa zvonika, a pogotovo kriţ na njezinom vrhu izrazito predimenzionirani u odnosu na
zidani dio zvonika, ali i ostale dijelove kompleksa. Na krovištu zapadnog samostanskog
krila vidljive su dvije krovne kućice, a na njegovom juţnom zidu, na zapadnoj strani,
nalaze se ulazna vrata, dok je iznad njih u istoj osi prozor. Glavno proĉelje crkve u
prizemlju ima arhitektonski razvedeni portal sa trokutastim zabatom, a iznad je u osi
jedan ĉetvrtasti prozor. Na juţnom zidu laĊe izmeĊu kontrafora nalaze se luĉni prozori
(T.I. 4), dok je na prethodnim prikazima taj dio u sjeni (T.I. 2, 3). Ako ovaj prikaz nastaje
u 19. stoljeću, tada je on precrtan s nekog starijeg prikaza samostana, jer su tada već bili
srušeni samostanska laĊa i boĉna kapela heksagonalnog tlocrta, pa prikaz na njemu ne
moţe odavati stvarno stanje na terenu.707
Na oltarnoj pali „Pavao pustinjak s pavlinima samostana svete Jelene kod Ĉakovca“ (T.I.
5, 6)708 koju je naslikao Gabriel Taller, a datirana je u 18. stoljeće, vidimo prikaz
samostanskog sklopa sa zapadne strane. Ovo je koncepcijski drugaĉiji prikaz i jedini na
kojem je vidljivo da se samostan sastojao od zapadnog, sjevernog i istoĉnog krila.
Zapadno krilo na ovom prikazu ima deset prozorskih osi i nema ulaza na svom vanjskom
zapadnom proĉelju, a na krovištu se nalaze jedna krovna kućica i dimnjaci. Krovište

701 KORUNEK, M. (2014b), p. 401.
702 Prikaz samostanskog sklopa u: BEDEKOVIĆ, J. (1752), izmeĊu stranica 270 i 271. ; SEKULIĆ, A.
(1989a), p. 35; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 11; KALŠAN, V. (2006), p. 160; PLEŠE, T. (2012), p.
12; PLEŠE, T. (2013), p. 12.
703 KORUNEK, M. (2014b), p. 401 - 402.
704 Prikaz samostanskog sklopa u: GUZSIK, T. (2003), p. 134; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 13.
705 Liber memorabilium parochiae Lepoglavensis (Spomenica ţupe Lepoglava), Arhiv Ĉazmanskog
kaptola, rukopis 1; prikaz samostanskog sklopa, prema LUKINOVIĆ, A. (1989), p. 369; KALŠAN, V.
(2008), p. 44; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 13.
706 KORUNEK, M. (2014b), p. 403.
707 Ibid.
708 Oltarna pala, ulje na platnu, ĉuva se u Franjevaĉkom samostanu u Ĉakovcu; prikaz u: KALŠAN, V.
(2008), pp. 50 - 51; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 12.
135

sjevernog krila nešto je više od onog na zapadnom i sjevernom, a na sjevernoj strani vidi
se da je i nešto šire od zapadnog krila. TakoĊer, zapadno proĉelje crkve i zvonik nešto su
razvedeniji od onih na ranije navedenim prikazima.709
Svi ovi prikazi uvelike odgovaraju situaciji na terenu potvrĊenoj u arheološkim
istraţivanjima. Svetište samostanske crkve oĉuvalo nam se do danas, a zazidavanjem na
mjestu trijumfalnog luka tijekom 19. stoljeće pretvoreno je u dvorsku kapelu.710
U dosadašnjim arheološkim istraţivanjima pronaĊeni su temelji laĊe, koja je na vanjskoj
juţnoj strani imala kontrafore. Ona je prvobitno bila nešto kraća, ali se naknadno
produljuje za oko 4 m prema zapadu, a u istraţivanjima nije pronaĊen njezin sjeverni zid,
koji je ranije u potpunosti devastiran.711
Tlocrt boĉne heksagonalne kapele izgraĊene s juţne strane crkvene laĊe potvrĊen je u
arheološkim istraţivanjima, a ona se oĉuvala u temeljnoj zoni.712
Od istraţenih samostanskih zgrada najbolje su oĉuvani temelji zapadnog samostanskog
krila, ali ono nije u potpunosti istraţeno, jer se djelomiĉno nalazi ispod današnje
prometnice sa zapadne strane istraţenog dijela samostanskog sklopa, a pretpostavlja se
da se ono proteţe i dalje prema sjeveru na susjednu parcelu. Temelji istoĉnog krila samo
su fragmentarno determinirani, jer su uvelike devastirani, najvjerojatnije u vrijeme
rušenja sklopa i raznošenja graĊevnog materijala s ovog lokaliteta.
U arheološkim istraţivanjima nisu pronaĊeni temelji koji bi se sa sigurnošću mogli
pripisati zvoniku, a sjeverno samostansko krilo nije istraţeno, jer se većim dijelom nalazi
na privatnoj parceli. Nije istraţen ni dio na kojem su se nalazile gospodarske i pomoćne
samostanske graĊevine, jer se većim dijelom nalazi na parcelama sa gustom recentnom
izgradnjom.713
Kao povijesne prikaze treba tretirati i katastarske planove, tlocrte i crteţe koji nastaju
tijekom 19. stoljeća, jer nam dokumentiraju stanje samostanskog kompleksa prije
njegovog rušenja, a njihovu toĉnost potvrdit će ili demantirati buduća arheološka
istraţivanja.
Najstariji poznati tlocrt nastaje 1809. godine prilikom izmjere meĊa izmeĊu posjeda
baruna Kneţevića i grofa Feštetića, a na njemu su ucrtane samo vanjske mjere
nekadašnje samostanske zgrade i kapele svete Jelene (T.III. 1).714 Ovaj prikaz bitan nam
je, jer daje jasan vremenski okvir rušenja boĉne kapele i crkvena laĊe.715
Na skici granica katastarske općine Šenkovec iz 1857. godine ovaj kompleks samo je
naznaĉen, a uz njega stoji natpis Shloss S. Helena (T.II. 1).716
Katastarski plan Šenkovca, koji najvjerojatnije nastaje iste godine, pokazuje stanje
samostanskog sklopa pretvorenog u dvorac obitelji Kneţević (T.II. 2).717 Vidimo da je
zadrţan koncept gradnje oko unutrašnjeg dvorišta, s time da je juţni krak nešto uţi, što bi
upućivalo na to da se na tom dijelu nalazio samo hodnik, kao i u vrijeme kad je ovo bio

709 KORUNEK, M. (2014b), pp. 403 - 404.
710 Ibid.
711 Ibid.
712 Ibid.
713 Ibid.
714 MOL, S 68, no. 0168, Mappa partem conterminantium terrenorum Csaktornya et S. Helena exhibens,
izradio geometar Joan Szajdensvartz.
715 KORUNEK, M. (2014b), pp. 404 - 405.
716 MMĈ, Povijesni odjel; prikaz u PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 14; KALŠAN, V. (2008), p. 25;
KORUNEK, M. (2014b), p. 405.
717 MMĈ, Povijesni odjel, inv.br.16;  PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 15 donosi 1857. godinu, dok je u
KALŠAN, V. (2008), p. 25, navedeno da nastaje 1859. godine.
136

samostanski kompleks.718 Zapadno i sjeverno krilo imaju svako po jedan rizalitni istak, a
sliĉna dogradnja koja izlazi van osnovnog korpusa arhitekture vidi se i na spoju
sjevernog i istoĉnog samostanskog krila. Kako na prikazu iz 1809. godine nema rizalitnih
istaka, izuzev neznatnog proširenja na sjevernom dijelu istoĉnog krila, moţemo ih
pripisati posljednjoj graĊevinskoj fazi iz 19. stoljeća.719
Na katastarskom planu iz 1859. godine (T.II. 3; T.III. 1)720 vidimo gotovo identiĉnu
situaciju i u definiranju samostanskog sklopa i u rasporedu gospodarskih graĊevina kao
na onome iz 1857. godine (T.II. 2). MeĊutim, ovdje je sjeveroistoĉno uz samostan bio
formiran park sa stazicama, a rizalitni istak na zapadnom krilu najvjerojatnije je bio neka
vrsta portika, jer se jasno vidi da ispod njega prolazi put.721
Kada se preklopi tlocrt pronaĊenih struktura s istraţivanja provedenih izmeĊu 1990. i
2002. godine sa tlocrtima s prikaza iz 1809. i 1859. godine vidimo da dolazi i do većih
odstupanja (T.III. 1). Prvo se uoĉavaju nepodudarnosti tlocrta iz 1809. i 1859. godine.
Jasno se vidi da je prema drugom tlocrtu samostan nešto većih dimenzija, pomalo je
izmaknute orijentacije, ima veći istak na sjevernoj strani, te dva rizalitna istaka, koji
stariji tlocrt nema. Sve to moglo bi sugerirati da su u vrijeme obitelji Kneţević na
samostanu izvedeni veći graĊevinski radovi. U preklopu tlocrta arheoloških struktura
istraţenih u periodu od 1990. do 2002. godine i katastarskog plana iz 1859. godine, jasno
se vidi njihova podudarnost, što navodi na zakljuĉak da velik dio pronaĊenih struktura,
prvenstveno istoĉnog i zapadnog samostanskog krila, pripada graĊevinskoj fazi prve
polovine 19. stoljeća. To svakako ne iskljuĉuje mogućnost da su ona u toj formi nastala i
ranije.
Kako je MeĊimurje u cjelini većim dijelom povijesti bilo u sastavu ţupanije Zala, a samo
u rijetkim isjeĉcima povijesti imalo je hrvatsku administraciju, logiĉno je da su se
kulturnom baštinom tog podruĉja bavili maĊarski istraţivaĉi. Imre Gózon, uĉitelj u
mjestu Szentgyörgyvölgyére u kotaru Zala, obavio je kruţno istraţivanje nekadašnjeg
Zala kotara koje je ukljuĉivalo i MeĊimurje, a pritom je posjetio i Šenkovec.722
On navodi da je sa svetištem nekada bio povezan samostan u kojem je oĉuvan  hodnik u
gotiĉkom stilu, te donosi dimenzije tog hodnika i kapele svete Jelene (T.IV. 4 - 6).723 Iz
skice (T.IV. 3)724 koju je pritom izradio i oĉuvanih bilješki moţe se zakljuĉiti da je on
dokumentirao samo fazu koju je prepoznao kao srednjovjekovnu, odnosno gotiĉku.
Dimenzije samostanskog hodnika su: duljina zida 13,50 metara, unutrašnja širina 2,50
metra, unutrašnja visina 3,20 metara, debljina zida 1,10 metara, a meĊusobna udaljenost
izmeĊu nosivih stupova bila je 2,50 metra.725

718 GraĊevina je u otklonu na strane svijeta, ali se uvrijeţio naziv zapadno, sjeverno i istoĉno krilo, te juţni
hodnik.
719 KORUNEK, M. (2014b), p. 405.
720 Katastarski plan ĉuva se u Drţavnoj geodetskoj upravi, Podruĉnom uredu za katastar u Ĉakovcu; prikaz
u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 16.
721 KORUNEK, M. (2014b), pp. 405 - 406.
722 KERNY, T. (1991), pp. 13 – 20; KORUNEK, M. (2014b), p. 406.
723 Opis tlocrta kapele sv. Jelene, str. 1, 2 i 3, autor Gózon Imre, 1878. godine; OMF, inv.br BR. K-7523 (u
fototeci RZZSK inventirano 1988.); MKF, inv. br. 46771.
724 Treba napomenuti da ovo nije tlocrt, nego samo skica u kojoj su slovima i brojkama naznaĉeni dijelovi
koji se spominju u tekstu; Tlocrt kapele – Gózon Imre, 1878. godine; OMF,  inv. br. K-7522 (u fototeci
RZZSK inventirano 1988. g.); MKF inv. br. 46770; skica tlocrta u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 17;
PLEŠE, T. (2012), p. 13; PLEŠE, T. (201), p. 13.
725 Opis tlocrta kapele sv. Jelene, p. 1, autor Gózon Imre, 1878. godine; OMF, inv.br BR. K-7523 (u
fototeci RZZSK inventirano 1988.); MKF , inv. br. 46771.
137

Biljeţi i dimenzije crkvenog tornja i to visinu 3,20 metara, širinu 2,50 metra, širinu zida
1,20 metara, te daje podatak da je toranj udaljen od svetišta 10 metara.726 To bi znaĉilo da
je gotiĉki hodnik klaustra zapadnog krila zadrţao svoju izvornu formu praktiĉki do
rušenja samostana, ali tu trebamo biti oprezni, jer ne moţemo biti u potpunosti sigurni da
je on zaista vidio izvorne gotiĉke forme, a ne rezultate neke kasnije oblikovne
transformacije objekta.727
Oko desetak godina nakon Gózona nastaje shema tlocrta kompleksa koju je izradio Ivan
Ádám, a uz nju su prikazane i profilacije, tri konzole, niša za ampule i gornji dio sedilije
(T.IV. 1).728
Tu vidimo da tlocrtna dispozicija u velikoj mjeri odgovara onoj na katastarskim
planovima iz 1857. i 1859. godine, a prikazana niša za ampule sliĉna je onoj oĉuvanoj u
unutrašnjosti svetišta, kao i gornji dio sedilije. U arheološkim istraţivanjima provedenim
od 1990. do 2002. godine pronaĊene su tri jednostavne geometrijske konzole, koje
uvelike odgovaraju konzoli br. 4 u Ádámovom prikazu (T.IV. 1; KAT. 325). Isti autor
donosi nam još jedan tlocrt kompleksa (T.III. 2)729 i idealnu rekonstrukciju samostanskog
hodnika (T.IV. 2).730 Idealna rekonstrukcija prikazuje prostran hodnik klaustra sa
relativno širokim rasponom lukova, ali time autor zapravo demantira svoj vlastiti tlocrt
(T.III. 2).731
Ovi prikazi, koje su izradili Ivan Ádám i Imre Gózon, imaju svoju povijesnu i
dokumentacijsku vrijednost, ali kako ne moţemo biti posve sigurni što su oni zaista
vidjeli i znali prepoznati na terenu, te uzimajući u obzir i mogućnost da su neki od tih
prikaza rezultat precrtavanja ili slobodne interpretacije, oni ne mogu biti osnova za
determinaciju graĊevinskih faza pojedinih dijelova kompleksa, ili za njegovu konaĉnu
prezentaciju, prije nego budu potvrĊeni u arheološkim istraţivanjima. Isto je i sa svim
ostalim oĉuvanim prikazima ovog samostana, koji nisu dovoljni kao podloga za bilo
kakve rekonstrukcije graĊevina ili njihovih dijelova, te ih je potrebno uzimati s
odreĊenim zadrškama.732
Nešto su pouzdaniji tlocrti samostana koji su rezultat katastarskih izmjera. Oni nam daju
vanjske mjere samostanskih zgrada i njihov raspored na terenu, ali treba upozoriti da su
raĊeni u relativno malom mjerilu, te nam, kada se preklope sa današnjim katastarskim
planom, daju samo okvirne podatke.733
Svi oĉuvani povijesni prikazi ovog samostanskog sklopa, koji nam je najvećim dijelom
oĉuvan u arheološkom sloju, sluţe nam za dobivanje opće slike graditeljskog koncepta i
mogu olakšati vizualizaciju volumena i prostornih odnosa prilikom njegove konaĉne
prezentacije. Buduća rješenja prezentacije moraju biti utemeljena na prihvatljivim
rezultatima
vjerodostojnih
arheoloških
i
drugih
istraţivanja
i
analiza
u
multidisciplinarnom pristupu, te moraju ovaj samostanski kompleks sagledati sa više
aspekata. Osnovni cilj je reafirmacija njegovih izvornih vrijednosti i ispravna povijesna

726 Opis tlocrta kapele sv. Jelene, str. 1 i 2, autor Gózon Imre, 1878. godine; OMF, inv.br BR. K-7523 (u
fototeci RZZSK inventirano 1988.); MKF, inv. br. 46771.
727 KORUNEK, M. (2014b), pp. 406 – 407.
728 Prikaz u: JÉKELY, Z. (2010), p. 170; PLEŠE, T. (2012), p. 15; PLEŠE, T. (2013), p. 15.
729 Tlocrt kompleksa u: GUZSIK, T. (2003), p. 135; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 18; PLEŠE, T.
(2012), p. 14; PLEŠE, T. (2013), p. 14.
730 Idealna rekonstrukcija samostanskog hodnika u: GUZSIK, T. (2003), p. 135; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T.
(2005), p. 17; JÉKELY, Z. (2010), p. 170; PLEŠE, T. (2012), p. 14; PLEŠE, T. (2013), p. 14.
731 Osnova za mjerenje su dimenzije do danas oĉuvanog svetišta samostanske crkve; KORUNEK, M.
(2014b), p. 407 - 409.
732 KORUNEK, M. (2014b), pp. 409 - 410.
733 Ibid.
138

prezentacija, što predstavlja iznimno zahtjevan i osjetljiv zadatak. Kako dakle većinu
ovih prikaza, izuzev planova iz 1809., 1857 i 1859. godine, ne moţemo iskljuĉivo uzeti
kao podlogu za rasvjetljavanje i definiranje ovog samostanskog sklopa ili pojedinih
njegovih dijelova, u velikoj mjeri moramo se osloniti na materijalne ostatke.734
Opis samostana donosi nam Ferenc Toldy, a objavljen je 1856. godine. Opisuje da je
samostan bio ĉetvrtastog tlocrta, sa ĉetiri krila, odnosno crkvom na ĉetvrtoj strani.
Navodi i da je samostan imao kruţnu komunikaciju i jedan kat, s time da je jedno krilo
imalo ulaz na jugu, dok je blagovaonica bila na sjeveru. Toldy spominje i osmerostrani
zvonik, kao i kapelu Blaţene Djevice Marije koja je ruševna. Za samostan, crkvu i
pomoćne graĊevine donosi površinu od 2990 m².735
Treba napomenuti da je u vrijeme objave njegovog djela ovaj samostanski kompleks već
bio pretvoren u dvorac, te da su crkvena laĊa, zvonik i boĉna kapela, takozvani mauzolej
obitelji Zrinski već bili srušeni, pa nije razvidno na ĉemu se temelji njegov opis.

5.2. Analiza istraţenih arheoloških struktura

Kako je navedeno u poglavlju III., na lokaciji srušenog pavlinskog samostana Blaţene
Djevice Marije i svih svetih, odnosno samostana svete Jelene u Šenkovcu kraj Ĉakovca,
provedena su arheološka istraţivanja u više navrata.
Tijekom svih do sada provedenih arheoloških istraţivanja ovog samostanskog sklopa
dokumentiran je veći broj zidanih struktura, koje su graĊene od opeke, kamena i u
mješovitom ziĊu (T.XIX.; T.XX.). Njihova determinacija sada se vrši temeljem svih
dostupnih podataka, odnosno oĉuvanih izvješća, te nacrtne i foto dokumentacije.
Izvedene zakljuĉke i atribucije treba provjeriti tijekom budućih revizionih istraţivanja,
jer, kako je već ranije navedeno, oĉuvana dokumentacija s arheoloških istraţivanja nije
cjelovita.
Kao podloga za determinaciju arheoloških struktura korištena je grafiĉka dokumentacija
s istraţivanja provedenih izmeĊu 1990. i 2002. godine (T.XIX.), jer su jedino ona
cjelovito obuhvatila veći dio samostanskog sklopa (sjeverno krilo samostana i dio gdje se
nalaze gospodarske graĊevine nije do danas arheološki istraţen).
One strukture koje su već ranije bile detektirane i dokumentirane, a u revizijskim
istraţivanjima su ponovo otvorene, imaju istovjetnu numeraciju. Kod preklapanja tlocrta
jasno se vidi da dolazi do većih odstupanja u tlocrtnoj dispoziciji pronaĊenih struktura,
što dodatno opravdava potrebu za otvaranjem ĉitave površine terena, koja je bila predmet
arheoloških istraţivanja u periodu od 1990. do 2002. godine, te ponovno snimanje.

Analizom sve dostupne dokumentacije do danas su unutar kompleksa pavlinskog
samostana u Šenkovcu istraţene slijedeće strukture:

1.
Zapadni zid svetišta crkve, koji nastaje nakon rušenja crkvene laĊe poĉetkom
19. stoljeća, pribliţno na mjestu nekadašnjeg trijumfalnog luka (T.XIX. 1;
T.XXVII. 3). Danas je oĉuvan u punoj visini (vanjska duljina izmeĊu
kontrafora 6,70, širina 0,60, a visina 13,50 metara). U donjoj zoni ima
kameni portal sa drvenim ulaznim vratima (T.XIX. 14; T.XXVII. 3), a u
gornjoj, u zabatnom dijelu, kruţni otvor manjih dimenzija.
2.
Sjeverni zid svetišta crkve (T.XIX. 2; T.XXVII. 4), je izvorni gotiĉki zid
oĉuvan u punoj visini, ali je nadograĊen (povišen) prilikom ugradnje

734 KORUNEK, M. (2014b), p. 410.
735 TOLDY, F. (1856), pp. 54 – 55.
139

baroknih svodova u svetištu. Vanjska duljina izmeĊu kontrafora iznosi 6,50,
širina 0,85, a visina do vijenca 7,57 metara. Na ovome zidu danas se nalaze
dva slijepa klasicistiĉka prozora prosjeĉne visine 3,40 metara. Donja zona
temelja izvedena je od neoklesanog i poluklesanog kamena, a gornja od
opeke i klesanog kamena. Zid je izgraĊen od opeke.
3.
Sjeveroistoĉni zid zakljuĉka svetišta crkve (T.XIX. 3) je gotiĉki zid oĉuvan u
punoj visini, ali je nadograĊen prilikom ugradnje baroknih svodova u
svetištu. Vanjska duljina izmeĊu kontrafora iznosi 2,50, širina 0,85, a visina
do vijenca 7,74 metara. Temelji su izvedeni od neoklesanog i poluklesanog
kamena, a zid je izgraĊen od opeke.
4.
Istoĉni zid crkvenog svetišta (T.XIX. 4) ĉini njegov zakljuĉak, a to je izvorni
gotiĉki zid oĉuvan u punoj visini, ali je nadograĊen prilikom ugradnje
baroknih svodova u svetištu. Vanjska duljina izmeĊu kontrafora iznosi 2,50,
širina 0,85, a visina do vijenca 7,74 metara. Na ovom zidu danas se na
vanjštini nalazi zazidani gotiĉki prozor (visina prozora je 2,88 metara), koji
je u unutrašnjosti prezentiran u vidu niše, na kojoj je oĉuvan izvorni gotiĉki
zidni oslik. Temelji su izvedeni od neoklesanog i poluklesanog kamena, a zid
je izgraĊen od opeke.
5.
Jugoistoĉni zid zakljuĉka svetišta (T.XIX. 5) je izvorni gotiĉki zid oĉuvan u
punoj visini, ali je nadograĊen prilikom ugradnje baroknih svodova u
svetištu. Vanjska duljina izmeĊu kontrafora iznosi 2,50, širina 0,85, a visina
do vijenca 7,74 metara. Na ovom zidu danas se na vanjštini nalazi zazidani
gotiĉki prozor visine 2,83 metara, koji je u unutrašnjosti prezentiran u vidu
niše, na kojoj je oĉuvan izvorni gotiĉki zidni oslik. Temelji su izvedeni od
neoklesanog i poluklesanog kamena, a zid je izgraĊen od opeke.
6.
Juţni zid svetišta (T.XIX. 6; T.XXVII. 5) je gotiĉki zid oĉuvan u punoj
visini, ali je nadograĊen prilikom ugradnje baroknih svodova u svetištu.
Vanjska duljina izmeĊu kontrafora iznosi 6,70, širina 0,85, a visina do
vijenca 7,67 metara. Na ovome zidu danas se nalaze dva klasicistiĉka prozora
visine 3,60 metara. Temelji su izvedeni od neoklesanog i poluklesanog
kamena, a zid je izgraĊen od opeke.
7.
Dijagonalno postavljeni stupnjevani kontrafor na spoju zapadnog i sjevernog
zida svetišta, koji nastaje nakon rušenja crkvene laĊe u 19. stoljeću (T.XIX.
7; T.XXVII. 4). Duljina mu varira od 1,12 do 1,20 metara, širina iznosi 0,66,
a visina 5,72 metara.
8.
Dijagonalno postavljeni kontrafor na spoju zapadnog i juţnog zida svetišta,
koji nastaje nakon rušenja crkvene laĊe u 19. stoljeću (T.XIX. 8; T.XXVII.
5). Duljina mu varira od 1,07 do 1,20 metara, širina iznosi 0,66, a visina 5,72
metara.
9.
Stupnjevani kontrafor na spoju sjevernog i sjeveroistoĉnog zida svetišta
(T.XIX. 9; T.XXVII. 4). Duljina mu varira od 1,20 do 1,22 metara, širina
iznosi 0,65, a visina 5,56 metara.
10.
Stupnjevani kontrafor na spoju sjeveroistoĉnog i istoĉnog zida svetišta
(T.XIX. 10; T.XXVII. 4). Duljina mu varira od 1,15 do 1,20 metara, širina
iznosi 0,68, a visina 5,58 metara.
11.
Stupnjevani kontrafor na spoju istoĉnog i jugoistoĉnog zida svetišta (T.XIX.
11; T.XXVII. 5). Duljina mu varira od 1,26 do 1,27 metara, širina iznosi
0,73, a visina 5,68 metara.
12.
Stupnjevani kontrafor na spoju jugoistoĉnog i juţnog zida svetišta (T.XIX.
140

12; T.XXVII. 5). Duljina mu iznosi 1,20, širina 0,80, a visina 5,68 metara.
13.
Kontrafor na juţnom zidu svetišta oĉuvan u zoni temelja (T.XIX. 13; T.XXI.
4(13)). Duljina mu iznosi 1,40, a širina 0,85 metara. Gornja kota oĉuvanosti
kontrafora nije izmjerena, a najniţa kota sonde neposredno uz njega iznosila
je 170,70 metara. Na toj koti nalazi se ukop koji je fotografiran i kotiran, te
se prema fotografiji moţe zakljuĉiti da je visina oĉuvanosti kontrafora bila
okvirno oko 0,80 metara, ali je sonda kasnije na tom dijelu produbljena, pa
ne znamo konaĉnu visinu. Teren je prije istraţivanja bio na koti 171,60
metara. Temelj je izveden od neoklesanog i poluklesanog kamena.
14.
Današnji ulaz u kapelu (T.XIX. 14; T.XXVII. 3). Ovo je barokni kameni
portal sa drvenim vratnicama. Ukupna širina portala iznosi 2,05 metara, s
time da su dovratnici širine 0,26 i visine 2,82 metara. Visina praga iznosi
172,44 metara, a danas je ona znatno viša od kote okolnog terena.
15.
Kamena ploĉa koja pokriva ulaz u zidanu grobnicu u unutrašnjosti crkvenog
svetišta (T.XIX. 15). Širina okvira iznosi 0,13 metara, a dimenzije ploĉe su
duljina 1,83 i širina 0,90 metara. Nalazi se na visini od 172,14 metara.
16.
Temelji oltara potkoviĉastog oblika graĊeni od opeke (T.XIX. 16; T.XXIII.
3(16)) pronaĊeni su u unutrašnjosti crkvenog svetišta nakon rušenja oltara
1995. godine. Ovi temelji zauzimaju ĉitavu širinu zakljuĉka svetišta. Za
njihovu izgradnju kao vezivo je korištena glina. Najviša oĉuvana visina na
sjevernom dijelu im iznosi 172,03, a na juţnom 171, 80 metara. Sonda je
neposredno uz ove temelje istraţena do visine 170,98 metara.
17.
Dio unutrašnjosti svetišta uz sjeverni zid, koji je devastiran prokopom za
zraĉnike sustava ventiliranja i isušivanja zidova (T.XIX. 17; T.XXIII. 4(17)).
Radovi su izvedeni bez prisustva arheologa tijekom 1993. godine. Nakon što
je kanal već bio prokopan determinirano je da su na tom mjestu devastirani
znaĉajniji ukopi, ali nikakvi pokretni nalazi tada nisu pronaĊeni. Gornja
visina kanala iznosi 172,04 metra.
18.
Dio unutrašnjosti svetišta uz juţni zid, koji je devastiran prokopom za
zraĉnike sustava ventiliranja i isušivanja zidova (T.XIX. 18; T.XXIII. 4(18)).
Radovi su izvedeni bez prisustva arheologa tijekom 1993. godine. Gornja
visina kanala iznosi 172,04 metar.
19.
Oploĉenje unutrašnjosti crkvenog svetišta izvedeno od poligonalnih opeĉnih
tavela (T.XIX. 19; T.XXIII. 4(19)). Ovo je kasnije oploĉenje, koje
najvjerojatnije nastaje u baroknom periodu, a ista vrsta oploĉenja pronaĊena
je i tijekom arheoloških istraţivanja u crkvenoj laĊi (T.XXII. 5(19(2)), ali
tamo visina nije dokumentirana. U svetištu je izvorno bilo na visini od
172,14 metara, te je u obnovi istovjetno izvedeno u ĉitavoj unutrašnjosti
kapele.
20.
Kanal za vodu (?) graĊen od opeke, koji ima otvor na istoĉnom zidu
crkvenog svetišta (T.XIX. 20; T.XXIII. 3(20)). PronaĊena duljina mu je
iznosila 2,50, a širina 0,50 metara. Najviša pronaĊena visina je 171,91 metar,
dok je sonda neposredno uz njega istraţena do visine 170,84 metra.
21.
Ostaci zidanih grobnica u unutrašnjosti crkvenog svetišta (T.XIX. 21;
T.XXIII. 4(21)), koje su datirane u gotiĉki period, ali takva datacija nije
niĉime obrazloţena. Najviša pronaĊena visina iznosi 171,14 metara, a okolni
teren istraţen je do vis.170,88 metara.
22.
SvoĊena grobnica zidana od opeke koja se nalazi u unutrašnjosti crkvenog
svetišta (T.XIX. 22; T.XXIII. 4(22)). Duljina zidane grobnice iznosi 3,40, a
141

širina  2,85 metara, dok je njezina najviša izmjerena visina u unutrašnjosti
1,12 metara. Najviša pronaĊena visina je 171,89 metara. Njezinom ĉišćenju
pristupilo se 1991. godine, jer je do vrha bila ispunjena raznim materijalom, a
izmeĊu ostalog i gotiĉkom kamenom graĊom, koja je ovdje deponirana
nakon istraţivanja 1924. godine. U izvješću s arheoloških istraţivanja
determinirana je kao grobnica obitelji Kneţević.
23.
Oploĉenje izvedeno opekom u unutrašnjosti svetišta (T.XIX. 23), najviša
pronaĊena visina 171,65 metara.
24.
Svod grobnice graĊen od opeke (T.XIX. 24; T.XXIII. 4(24)), najviša
pronaĊena visina 172,14 metara.
25.
Gotiĉka sedilija (T.XIX. 25; T.XXIII. 4(25); T.XXVII. 6) se nalazi u
unutrašnjosti svetišta na juţnom zidu. Širina njezine niše iznosi 1,53, dubina
0,29, a visina 1,42 metra. Niša sedilije gore završava segmentnim lukom,
kojeg nadvisuje šiljati, odnosno sedlasti luk.
26.
Niša za ampule (T.XIX. 26; T.XXIII, 4(26); T.XXVII. 6) nalazi se u
unutrašnjosti svetišta na jugoistoĉnom zidu. Širina niše iznosi 0,28, dubina
0,22, a visina 0,60 metara. To je niša manjih dimenzija koja gore ima trolisni
završetak.
27.
Manja djeĉja grobnica graĊena od opeke (T.XIX. 27; T.XXI. 4(27))
pronaĊena je pokrivena kamenom ploĉom. Ova grobnica izgraĊena je uz
juţni zid svetišta, pribliţno uz mjesto gdje se pretpostavlja spoj svetišta i
crkvene laĊe. Njezina duljina iznosi 1,90, a širina 1,10 metara. Najviša kota
nije izmjerena, a okolni teren istraţen je do visine 170,70 metara.
28.
Juţni zid laĊe (T.XIX. 28; T.XXI. 5(28); T.XXII. 3(28); T.XXII. 4(28))
izgraĊen je od kamena, a pronaĊen je u temeljnoj zoni. Njegova duljina u
unutrašnjosti iznosi 11,50, a na vanjštini 12,25 metara (uz napomenu da je na
taj temelj sjeo kasniji juţni dijagonalni kontrafor crkvenog svetišta (T.XIX.
8), te stvarnu duljinu nije moguće utvrditi), a njegova širina je 0,90 metara.
Najviša pronaĊena visina iznosi 171,40 metara. Okolni teren s vanjske strane
istraţen je do visine 170,63 metara, a teren u unutrašnjost laĊe do visine
170,46 metara.
29.
Pretpostavljeni zapadni zid laĊe gotiĉke crkve (T.XIX. 29; T.XXII. 3(29))
izgraĊen je od kamena i pronaĊen je u temeljnoj zoni. Nije oĉuvan u ĉitavoj
duljini, nego njegova duljina iznosi u unutrašnjosti 3,90, a na vanjštini 4,40,
dok mu je širina 1,15 metara. Najviša pronaĊena visina iznosi 171,64 metra.
Okolni teren u unutrašnjosti laĊe, istoĉno od ovog zida istraţen je do visine
170,32, a zapadno do visine 170,82 metra.
30.
Polukruţni kontrafor na spoju crkvene laĊe i boĉne kapele, takozvanog
mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 30; T.XXI. 5(30)) pronaĊen je u temeljnoj
zoni i izgraĊen je od kamena. Duljina mu uz zid laĊe iznosi 0,75, a uz zid
mauzoleja 1,50 metara. Njegova najviša pronaĊena visina je na koti 171,95
metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,63 metra. Najvjerojatnije
nastaje nakon produljenja crkvene laĊe prema zapadu.
31.
Kontrafor uz juţni zid crkvene laĊe (T.XIX. 31; T.XXII. 3(31)) pronaĊen je u
temeljnoj zoni i izgraĊen je od kamena. Njegova duljina iznosi 1,16, a širina
1,10 metara. Najviša pronaĊena visina iznosi 171,83 metra, dok je okolni
teren istraţen do visine 170,71 metra. Najvjerojatnije nastaje nakon
produljenja crkvene laĊe prema zapadu.
32.
Kontrafor uz juţni zid laĊe (T.XIX. 32; T.XXII. 3(32)) pronaĊen je u
142

temeljnoj zoni i izgraĊen je od kamena. Njegova duljina iznosi 1,75, a širina
1,00 metar. Najviša pronaĊena visina je 171,82 metra, dok je okolni teren
istraţen do visine 170,82 metra. Najvjerojatnije nastaje nakon produljenja
crkvene laĊe prema zapadu.
33.
Kontrafor pronaĊen u temeljnoj zoni i izgraĊen od kamena (T.XIX. 33;
T.XXII. 3(33)). Postavljen je u liniji sa ostalim kontraforima uz juţni zid
crkvene laĊe, te se pretpostavlja da je bio izgraĊen uz njezin produţetak (laĊa
je najvjerojatnije produljena u baroknoj pregradnji), koji nam se nije oĉuvao.
MeĊutim, problematiĉan je njegov poloţaj, jer on svojim volumenom većim
dijelom izlazi van linije zapadnog proĉelja koja je definirana strukturom 34
(T.XIX. 34). Njegova duljina iznosi 1,25, a širina 1,30 metara. Najviša
pronaĊena visina je 171,76 metara, dok je okolni teren istraţen do visine
170,86 metara.
34.
Pretpostavljeni zapadni zid barokne laĊe (T.XIX. 34; T.XXIII. 2(34))
pronaĊen u temeljnoj zoni i izgraĊen od opeke. Oĉuvan je samo djelomiĉno i
to u sjevernom dijelu. Njegova duljina u unutrašnjosti iznosi 4,20, a na
vanjštini 4,75 metara, dok mu je širina 1,10 metara. Najviša pronaĊena visina
je 171,57 metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,82 metra.
35.
Urušenje kamene strukture (T.XIX. 35), najvjerojatnije od kontrafora
(T.XIX. 33; T.XXII. 3(33)), jer je pretpostavljeni zapadni zid laĊe na tom
dijelu kasnije izveden od opeke. Tijekom istraţivanja je uklonjeno,
vjerojatno kako bi se sonda produbila na tom dijelu. Najviša pronaĊena
visina iznosi 170,89 metara, dok je okolni teren prije produbljivanja sonde
istraţen do visine 170,82 metra.
36.
Temelj izgraĊen od opeke (T.XIX. 36; T.XXII. 3(36)) uz današnji zapadni
zid kapele svete Jelene. Najveća izmjerena duljina iznosi 1,30, a širina 0,95
metara. Najviša pronaĊena visina je 171,59 metara, dok je okolni teren
istraţen do visine 170,96 metara.
37.
Temelj izgraĊen od opeke (T.XIX. 37; T.XXII. 3(37)) uz današnji zapadni
zid kapele svete Jelene. Najveća izmjerena duljina iznosi 2,10, a širina 0,95
metara. Najviša pronaĊena visina je 171,59 metara, dok je okolni teren
istraţen do visine 171,10 metara.
38.
Oploĉenje od opeka većih dimenzija (T.XIX. 38; T.XXIII. 1(38)) za koje je
pretpostavljeno da je dio spoja, odnosno ulaza iz laĊe crkve u mauzolej.
Najveća izmjerena duljina oploĉenja iznosi 2,00 metra, a širina 1,40 metara.
Najviša pronaĊena visine je 171,34 metra, dok je okolni teren istraţen do
visine 170,54 metra. Ovo oploĉenje ne moţe pripadati najstarijem oploĉenju
laĊe, jer je 13 cm više od oploĉenja gotiĉkog oltara (struktura broj 39). Prema
fotografijama se vidi da je iznad ovog oploĉenja pronaĊeno još jedno,
izvedeno od ĉetvrtastih opeka (T.XXIII. 1(38(1)), koje je opet starije od onog
izvedenog od opeĉnih tavela (T.XXII. 5(19(2)). Najvjerojatnije je ovo
oploĉenje boĉnog oltara koji je stajao u jugoistoĉnom uglu crkvene laĊe, a
koji je uklonjen kako bi se boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski
spojila sa crkvom. Ovo oploĉenje oštećeno je na sjeverozapadnom dijelu
ukopom (broj 17, istraţen 1994. godine), što dodatno potvrĊuje tezu da se
radi o starijoj strukturi, jer je boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji
Zrinski bio u funkciji sve do ukinuća samostana. Produbljivanjem sonde na
tom dijelu utvrĊeno je da je to oploĉenje bilo uĉvršćeno sa dva manja temelja
(T.XXIII. 5(38(2) i 38(3)), što potvrĊuje da se doista radilo o konstrukciji
143

oltara. Kako je juţni temeljni zid laĊe, struktura broj 28 (T.XIX. 28; T.XXIII.
5(28)) na tom dijelu oĉuvan pribliţno na istoj visini, to nikako nije mogao
biti spoj sa kriptom boĉne kapele.
39.
Ostaci opeĉnog oploĉenja gotiĉkog oltara postavljenog u formi riblje kosti
(T.XIX. 39; T.XXII. 4(39); T.XXII. 5(39)) u unutrašnjosti crkvene laĊe.
Juţni zid laĊe je u ĉitavoj širini ovog oltara uvuĉen za nekoliko centimetara.
Ukupna duljina oltara iznosi 2,90, a širina 1,45 metara, dok je duljina
njegova oploĉenja 2,25, a širina 1,15 metara. Najviša pronaĊena visina
oploĉenja iznosi 171,21 metar, dok je okolni teren istraţen do visine 170,81
metar.
40.
Temelj zida pronaĊen ispred gotiĉkog oltara u crkvenoj laĊi (T.XIX. 40;
T.XXII. 3(40); T.XXII. 4(40); T.XXII. 5(40)). Njegova duljina iznosi 2,95, a
širina 0,45 metara. Najviša pronaĊena visina je 171,46 metara, dok je okolni
teren istraţen do visine 170,59 metara. Nije razjašnjeno u kojoj je korelaciji
ovaj temelj sa oploĉenjem gotiĉkog oltara, ali kako je njegova oĉuvana visina
25 cm iznad predmetnog oploĉenja, najvjerojatnije ne pripadaju istoj
strukturi. Ovaj temelj moţe biti povezan sa nekim kasnijim oltarom koji je
bio poloţen na oploĉenje od opeĉnih tavela. To oploĉenje znatno je više od
kasnosrednjovjekovnog, pa bi u tom kontekstu trebalo definirati i ovaj
temelj.
41.
Ostatak temelja pilastra uz juţni zid crkvene laĊe (T.XIX. 41) izgraĊen od
opeke. Oĉuvan je u duljini od 0,50 i širini od 0,72 metra. Najviša pronaĊena
visina iznosi 171,42 metra, dok je okolni teren istraţen do visine 170,23
metra.
42.
Ostatak temelja pilastra uz nekadašnji sjeverni zid crkvene laĊe (T.XIX. 42)
izgraĊen od opeke. Njegova oĉuvana duljina iznosi 0,65, a širina 0,75
metara. Najviša pronaĊena visina je 171,20 metar, dok je okolni teren
istraţen do visine 170,63 metra.
43.
Ostatak temelja pilastra uz nekadašnji sjeverni zid crkvene laĊe, ali postoji
mogućnost da se radi o nastavku kanala br. 46 (T.XIX. 43; T.XXIII. 2(43)).
Njegova oĉuvana duljina iznosi 0,95, a širina 0,80 metar. Najviša pronaĊena
visina iznosi 171,34 metra, a okolni teren istraţen je do visine 170,72 metra.
44.
Dvostruka grobnica zidana i oploĉana opekom pronaĊena je u unutrašnjosti
crkvene laĊe (T.XIX. 44; T.XXIII. 5(44)). Ukupna duljina obje povezane
grobnice iznosi 2,65, a širina 2,25 metara (voditelj istraţivanja navodi
dimenzije 2,50 x 2,20 m). Svako od dva ukopna mjesta duljine je 2,00 i širine
0,65 metara. Najviša pronaĊena visina zidova grobnice iznosi 170,86 metar,
dok je oploĉenje u njezinoj unutrašnjosti na visini od 170,25 metara. Okolni
teren istraţen je do visine 170,48 metara.
45.
Temelj izgraĊen od opeke (T.XIX. 45). Ukupna pronaĊena duljina iznosi
1,55, a širina 1,80 metar. Najviša pronaĊena visina je 171,38 metara, dok je
okolni teren istraţen do visine 170,82 metra. Ova struktura nije pobliţe
definirana, a nisu oĉuvane ni fotografije.
46.
Kanal izgraĊen od opeke (T.XIX. 46; T.XXIII. 2(46)). U istraţenim sondama
pronaĊen je u duljini od 13,75 metara. Širina kanala iznosi 0,35 metara.
Njegova najviša izmjerena visina na jugozapadnom dijelu iznosi 170,97
metara, dok je na sjeveroistoĉnom dijelu ona 171,21 metar, a okolni teren
istraţen je do visine 171,12 metara. Voditelj istraţivanja J. Vidović navodi
da je to ostatak vodovoda. MeĊutim,  iako je ovaj kanal relativno male širine
144

i obujma, zbog njegovih visina (pad vode) i spoja s oploĉenjem (T.XIX. 89),
najvjerojatnije je sluţio za odvodnju oborinskih voda iz samostanskog
klaustra.
47.
Temelj sjevernog zida heksagonalne boĉne kapele, takozvanog mauzoleja
obitelji Zrinski (T.XIX. 47; T.XXI. 1(47)). Ovaj zid prislonjen je uz juţni zid
crkvene laĊe, te je na njemu morao biti spoj (komunikacija) izmeĊu laĊe i
mauzoleja. Duljina zida na vanjštini iznosi 5,60, a u unutrašnjosti 1,80
metara, dok mu je širina 1,36 metara. Najviša pronaĊena visina zida iznosi
171,72 metra, a teren je u unutrašnjosti istraţen do visine 170,26 metara.
48.
Temelj sjeveroistoĉnog zida heksagonalne boĉne kapele, takozvanog
mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 48; T.XXI. 1(48); T.XXIII. 6(48)).
Duljina zida na vanjštini iznosi 5,80, a u unutrašnjosti 2,00 metra, dok mu je
širina 1,50 metar. Najviša pronaĊena visina zida iznosi 171,61 metar, dok je
teren u unutrašnjosti istraţen do visine 170,29 metara.
49.
Temelj jugoistoĉnog zida heksagonalne boĉne kapele, takozvanog mauzoleja
obitelji Zrinski (T.XIX. 49; T.XXI. 1(49); T.XXIII. 6(49)). Duljina zida na
vanjštini iznosi 5,80, a u unutrašnjosti 2,00 metra, dok mu je širina 1,50
metar. Najviša pronaĊena visina zida iznosi 171,78 metara, dok je teren u
unutrašnjosti istraţen do visine 170,29 metara.
50.
Temelj juţnog zida heksagonalne boĉne kapele, takozvanog mauzoleja
obitelji Zrinski (T.XIX. 50; T.XXI. 1(50)). Duljina zida na vanjštini iznosi
5,80, a u unutrašnjosti 2,00 metra, dok mu je širina 1,50 metar.  Najviša
pronaĊena visina zida iznosi 171,51 metar, dok je teren u unutrašnjosti
istraţen do visine 170,30 metara.
51.
Temelj jugozapadnog zida heksagonalne boĉne kapele, takozvanog
mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 51; T.XXI. 1(51); T.XXIII. 6(51)).
Duljina zida na vanjštini iznosi 5,80, a u unutrašnjosti 2,00 metra, dok mu je
širina 1,50 metar. Najviša pronaĊena visina zida je 171,59 metara, dok je
teren u unutrašnjosti istraţen do visine 170,29 metara.
52.
Temelj sjeverozapadnog zida heksagonalne boĉne kapele, takozvanog
mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 52; T.XXI. 1(52); T.XXIII. 6(52)).
Duljina zida na vanjštini iznosi 5,80, a u unutrašnjosti 2,00 metra, dok mu je
širina 1,50 metar. Najviša pronaĊena visina zida iznosi 171,76 metara, dok je
teren u unutrašnjosti istraţen do visine 170,38 metara.
53.
Zid graĊen opekom u unutrašnjosti kripte heksagonalne boĉne kapele,
takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 53; T.XXI. 1(53); T.XXIII.
6(53)). On je nosio meĊukatnu konstrukciju koja je dijelila kriptu i kapelu
(svod). Širina zida iznosi 1,00 metar, a najviša izmjerena visina mu je na koti
171,87 metara.
54.
Zid graĊen opekom u unutrašnjosti kripte heksagonalne boĉne kapele,
takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 54; T.XXI. 1(54); T.XXIII.
6(54)). On je nosio meĊukatnu konstrukciju koja je dijelila kriptu i kapelu
(svod). Širina zida iznosi 1,00 metar, a najviša izmjerena visina mu je na koti
171,59 metara.
55.
Zid graĊen opekom u unutrašnjosti kripte heksagonalne boĉne kapele,
takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 55; T.XXI. 1(55); T.XXIII.
6(55)). On je nosio meĊukatnu konstrukciju koja je dijelila kriptu i kapelu
(svod). Širina zida iznosi 1,00 metar, a najviša izmjerena visina mu je na koti
171,52 metara.
145

56.
Zid graĊen opekom u unutrašnjosti kripte heksagonalne boĉne kapele,
takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 56; T.XXI. 1(56); T.XXIII.
6(56)). On je nosio meĊukatnu konstrukciju koja je dijelila kriptu i kapelu
(svod). Širina zida iznosi 1,00 metar, a najviša izmjerena visina mu je na koti
171,56 metara.
57.
Zid graĊen opekom u unutrašnjosti kripte heksagonalne boĉne kapele,
takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 57; T.XXI. 1(57); T.XXIII.
6(57)). On je nosio meĊukatnu konstrukciju koja je dijelila kriptu i kapelu
(svod). Širina zida iznosi 1,00 metar, a najviša izmjerena visina mu je na koti
171,58 metara.
58.
Zid graĊen opekom u unutrašnjosti kripte heksagonalne boĉne kapele,
takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski (T.XIX. 58; T.XXI. 1(58); T.XXIII.
6(58)). On je nosio meĊukatnu konstrukciju koja je dijelila kriptu i kapelu
(svod). Širina zida iznosi 1,00 metar, a najviša izmjerena visina mu je na koti
171,65 metara.
59.
Današnji ulaz u kriptu heksagonalne boĉne kapele, takozvanog mauzoleja
obitelji Zrinski (T.XIX. 59; T.XXI. 1(59)). Duljina mu iznosi 2,45, a širina
0,60 metara. Visina je izmjerena na koti 170,25 metara, dok je teren u
unutrašnjosti na visini 170,26 metara. Ĉini se da je kameno ziĊe ove
strukture naknadno  oštećeno kako bi se formirao današnji ulaz u kriptu.
60.
Pretpostavljena lokacija sjevernog zida crkvene laĊe koji nije pronaĊen u
arheološkim istraţivanjima provedenim u periodu od 1990. do 2002. godine,
jer je ranije u potpunosti devastiran (T.XIX. 60). PronaĊen je samo trag
ţbuke (negativ) na visini od 170,63 metra, koji sugerira njegovo postojanje,
te je sukladno tome i oznaĉen na tlocrtu. To je nedvojbeno lokacija sjevernog
zida crkvene laĊe, jer su uz njega pronaĊeni temelji pilastara (T.VII. 1(5);
T.VII. 1(6); T.XIX. 42; T.XIX. 43), koji su nosili barokne svodove unutar
laĊe.
61.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 61) koji je fragmentarno oĉuvan, a
najvjerojatnije je pripadao nekoj kasnijoj dogradnji uz istoĉnu stranu svetišta.
Njegova duljina iznosi 0,90, a širina 0,95 metara. Najviša pronaĊena visina je
na koti 171,57 metara. Neposredno uz ovaj temelj pronaĊena je struktura
koja je definirana kao ostatak poda i to na visini 171,43 metra, dok je okolni
teren istraţen do visine 170,90 metara.
62.
Temelj zida izveden mješovito kamenom i opekom (T.XIX. 62; T.XXII.
1(62)) uz sjeveroistoĉni zid zakljuĉka svetišta (struktura broj 3 (T.XIX. 3)),
izmeĊu kontrafora (strukture broj 9 i 10 (T.XIX. 9; T.XIX. 10)). Temelj se
prema istoku produbljuje, a u njemu je detektirana veća koliĉina obraĊenog
kamenja. Na tom dijelu njegova duljina iznosi 3,50, a širina 1,50 metara.
Najviša izmjerena visina je na koti 171,78 metara, dok je okolni teren
istraţen do visine 170,89 metara.
63.
Temelj zida orijentacije istok - zapad (T.XIX. 63; T.XXVI. 1(63)) graĊen od
kamena. Ovo je najvjerojatnije zid sakristije koji nastaje nakon njezina
proširenja i povećanja samostana. Voditelj istraţivanja J. Vidović navodi da
se u njemu nalazilo mnogo spolija. Duljina temelja od kontrafora svetišta
iznosi 2,25, a širina 0,90 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,82
metra, dok je okolni teren istraţen do visine 170,85 metara.
64.
Temelj zida orijentacije sjever - jug (T.XIX. 64; T.XXVI. 1(64)) graĊen od
kamena. Ovo je najvjerojatnije zid sakristije koji nastaje nakon njezina
146

proširenja i povećanja samostana. Duljina temelja iznosi 4,40, a širina 0,60
metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,50 metara, dok je okolni
teren istraţen do visine 170,79 metara, što je ujedno i završna dubina temelja.
65.
Dio temelja zida graĊen mješovito od opeke i kamena (T.XIX. 65). Ovaj
temelj pripada istoĉnom samostanskom krilu i to najvjerojatnije sakristiji
koja nastaje nakon proširenja i povećanja samostana. Kako ovaj temelj nije
istraţen istovremeno sa temeljem broj 66 (T.XIX. 66) s kojim je na
grafiĉkom dijelu spojen, nije potpuno sigurno da su ova dva segmenta dio
istog zida, ili je kod preklapanja tlocrta sondi došlo do pomaka. Duljina u
sondi iznosi 1,90, a širina 0,70 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,56 metara, dok je teren uz zid istraţen do visine 171,03 metra.
66.
Temelj zida izgraĊen od kamena, orijentacije istok – zapad (T.XIX. 66;
T.XXII. 1(66)). Ovaj temelj pripada istoĉnom samostanskom krilu i to
najvjerojatnije sakristiji koja nastaje nakon proširenja i povećanja samostana.
Voditelj istraţivanja J. Vidović navodi da je ovo gotiĉki zid širine 1 metar.
Njegova duljina u sondi iznosi 3,10, a širina 0,70 metara. Najviša pronaĊena
visina je na koti 171,22 metra, dok je okolni teren istraţen do visine 170,71
metara. Kota terena prije istraţivanja bila je na visini 171,65 metara.
67.
Temelj zida graĊen od opeke orijentacije istok - zapad (T.XIX. 67; T.XXIV.
3(67)). Ovaj temelj pripada istoĉnom samostanskom krilu. Njegova oĉuvana
duljina je 1,90, a širina 0,85 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,54 metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,84 metra. Kota
terena prije istraţivanja bila je na visini 171,86 metara.
68.
Temelj zida graĊen od opeke orijentacije istok - zapad (T.XIX. 68; T.XXIV.
3(68)). Ovaj temelj pripada istoĉnom samostanskom krilu. Njegova oĉuvana
duljina iznosi 1,65, a širina 0,30 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,64 metra, dok je okolni teren istraţen do visine 170,84 metra. Teren je
prije istraţivanja bio na koti 171,86 metara.
69.
Temelj zida graĊen od kamena orijentacije istok - zapad (T.XIX. 69; T.XXV.
1(69)), s time da na istoĉnoj strani završava u obliku slova L, jer skreće
prema jugu. Ovaj temelj pripada istoĉnom samostanskom krilu, te se njegov
završetak smatra linijom krajnjeg istoĉnog zida samostanskog sklopa.
Duljina pronaĊenog temelja iznosi 4,00, a širina 0,65 metara. Duljina istaka
je 0,30, a širina mu je 0,50 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,68 metara, dok je teren uz temelj istraţen do visine 170,93 metra.
70.
Temelj zida graĊen od kamena orijentacije istok - zapad (T.XIX. 70; T.XXV.
1(70)), koji je paralelan sa temeljem broj 69 (T.XIX. 69). Ovaj temelj
pripada istoĉnom samostanskom krilu. Ukupna pronaĊena duljina iznosi
3,25, a širina 0,60 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,64 metra,
dok je teren uz temelj istraţen do visine 171,12 metara.
71.
Temelj zida graĊen od kamena orijentacije istok - zapad (T.XIX 71; T.XXV.
1(71)), paralelan je sa zidovima broj 69 (T.XIX. 69) i 70 (T.XIX. 70). Ovaj
temelj pripada istoĉnom samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini od 4,70
metara, a širina mu iznosi 0,75 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,61 metar, dok je teren uz temelj istraţen do visine 171,09 metara.
72.
Oploĉenje izvedeno od opeke (T.XIX. 72; T.XXV. 3(72)). Kako je
pronaĊeno na visini 171,07 metara, a na tom dijelu nije se nastavilo sa
sniţavanjem terena, ne moţemo sa sigurnošću iskljuĉiti mogućnost da je ova
struktura ostatak temelja zida. Pripada istoĉnom samostanskom krilu.
147

Ukupna pronaĊena duljina iznosi 1,50, a širina 1,65 metara.
73.
Temelj zida izgraĊen od jednog reda opeke (T.XIX. 73; T.XXV. 3(73)).
Pripada istoĉnom samostanskom krilu. Determiniran je u duljini od 1,80
metara, a širina mu iznosi 0,15 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,06 metara, dok je teren uz temelj istraţen do visine 170,61 metara.
74.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 74; T.XXV. 3(74)). Pripada istoĉnom
samostanskom krilu. Determiniran je u duljini od 2,35 metara, a širina mu
iznosi 0,75 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,61 metara, dok je
teren uz temelj istraţen do visine 170,96 metara. U izvješću s istraţivanja
navodi se kao struktura koja nastaje nakon 1676. godine, ali najvjerojatnije se
radi o starijoj strukturi.
75.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 75; T.XXV. 2(75)). Pripada istoĉnom
samostanskom krilu. Determiniran je u duljini od 3,50 metara, a širina mu
iznosi 0,75 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,53 metra, dok je
teren uz temelj istraţen do visine 171,00 metara. U izvješću s istraţivanja
navodi se kao struktura koja nastaje nakon 1676. godine, ali najvjerojatnije se
radi o starijoj strukturi.
76.
Temelj zida graĊen od jednog reda opeke (T.XIX. 76; T.XXV. 2(76)).
Pripada istoĉnom samostanskom krilu. Determiniran je u duljini od 0,65
metara, a širina mu iznosi 0,35 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti
171,61 m, dok je teren uz temelj istraţen do visine 171,00 metara.
77.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 77; T.XXIV. 3(77); T.XXIV. 5(77))
ispod kojeg je pronaĊen „depo kamene graĊe.“ Pripada istoĉnom
samostanskom krilu. Temelji broj 77, 78 i 79 (T.XIX. 77; T.XIX. 78; T.XIX.
79) ĉine cjelinu. Duljina ovog temelja iznosi 1,30, a širina 0,85 metara.
Duljina donjeg dijela s kamenim elementima je 1,55, a širina 1,20 metara.
Najviša pronaĊena visina je na koti 171,65 metara, dok je okolni teren
istraţen do dubine 171,10 metara.
78.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 78; T.XXIV. 3(78); T.XXIV. 5(78)),
orijentacije sjever – jug. Pripada istoĉnom samostanskom krilu. Duljina mu
iznosi 1,70, a širina 0,65 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,65
metara. Teren uz temelj istraţen do visine 171,09 metara, odnosno do razine
kosturnih ukopa. Ova struktura nastaje kasnije od kosturnih ukopa na tom
dijelu, jer su isti njezinom izgradnjom devastirani. Povezana je sa
strukturama broj  77 i 79 (T.XIX. 77; T.XIX. 79).
79.
„Depo kamene graĊe“ (T.XIX. 79; T.XXIV. 3(79); T.XXIV. 4(79)).
ObraĊeni kameni elementi pronaĊeni su naslagani u duljini od 1,05 i širini od
1,55 metara. Gornja kota izmjerena je na visini 171,65 metara, dok je okolni
teren istraţen do visine 171,22 metra. „Depo“ je integralno vezan uz temelje
broj 77 i 78 (T.XIX. 77; T.XIX. 78).
80.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 80; T.XXII. 1(80)). Pripada istoĉnom
samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini od 1,00 i širini od 0,65 metara.
Najviša pronaĊena visina je na koti 171,70 metara, dno temelja na koti
171,24 metra, dok je okolni teren istraţen do visine 170,49 metara.
81.
Temelj zida graĊen od kamena, orijentacije istok - zapad (T.XIX. 81;
T.XXII. 1(81); T.XXII. 2(81)). Pripada istoĉnom samostanskom krilu.
PronaĊen je u duljini od 1,20 i širini od 0,55 metara. Najviša pronaĊena
visina je na koti 171,60 metara, dno temelja na koti 171,22 metra, dok je
okolni teren istraţen do visine 170,50 metara.
148

82.
Temelj zida graĊen od kamena (T.XIX. 82; T.XXII. 1(82); T.XXII. 2(82))
ispod kojeg je pronaĊen „depo gotiĉke graĊe,“ (prislonjen uz temelj broj 85
(T.XIX. 85)). Pripada istoĉnom samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini od
1,05 i širini od 1,00 metar. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,39
metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,51 metara.
83.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 83; T.XXII. 2(83)). Pripada istoĉnom
samostanskom krilu. Oĉuvan je fragmentarno do visine od 4 reda opeke.
Predstavlja kasniju strukturu, jer se prema fotografijama jasno vidi da je
nakon sloja zemlje poloţen na već devastirane temelje zida broj 85 (T.XIX.
85). Duljina mu je 1,50, a širina 0,70 metara. Najviša oĉuvana visina je na
koti 171,73 metra, dok je okolni teren istraţen do visine 170,44 metra.
84.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 84; T.XXII. 2(84)). Treba ga razluĉiti
u dva dijela, s time da je prvi izgraĊen od pet redova opeke i nalazi se na
spoju laĊe i svetišta (T.XXII. 2(84(1)). Najviša oĉuvana visina mu je na koti
171,79 metara. Drugi dio ove strukture naslanja se na ovaj temelj u smjeru
sjevera i izveden je od jednog reda opeke, te najvjerojatnije predstavlja
oploĉenje, oĉuvano u duljini od 2,35 metara, kojem širina varira od 0,60
metara na jugu, pa se zatim suţuje prema sjeveru na 0,30 metara, a onda se
dalje opet širi na 0,50 metara (T.XXII. 2(84(2)). Najviša visina istaka
determinirana je na visini od 171,09 metara, dok je okolni teren istraţen do
visine 170,48 metara.
85.
Temelj zida izgraĊen od kamena, orijentacije sjever – jug (T.XIX. 85;
T.XXII. 1(85); T.XXII. 2(85)). Nalazi se na spoju crkvene laĊe i svetišta, a
pripada istoĉnom samostanskom krilu (najvjerojatnije zapadni zid sakristije).
Temelj je vrlo ĉvrste konstrukcije, a oĉuvan je u duljini od 4,85 metara, dok
mu širina varira od 1,00 do 0,70 metara. Najviša izmjerena visina je na koti
171,79 metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,44 metra.
86.
Temelj zida graĊen od jednog reda opeke (T.XIX. 86; T.XXIV. 1(86)).
PronaĊen je u duljini od 1,70 i širini od 0,25 metara. Najviša visina utvrĊena
je na koti 171,27 metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,58,
odnosno 170,78 metara. Teren je prije istraţivanja bio na koti 172,05 metara.
87.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 87; T.XXIV. 1(87)) pronaĊen u
arheološkim kampanjama provedenim 1996. i 1997. godine. Ovo je
najvjerojatnije sjeverni zid juţnog samostanskog hodnika klaustra, na kojeg
je s dvorišne strane prislonjeno oploĉenje broj 88 (T.XIX. 88), ali nije
iskljuĉena ni mogućnost da se radi o ostatku kanala. Ovaj temelj je pronaĊen
u duljini od 4,14 metara, a širina mu iznosi 1,00 metar. Najviša oĉuvana
visina je na koti 170,97 metara, dok je okolni teren istraţen do kote 171,15
metara.
88.
Rubno oploĉenje klaustra izvedeno batudom uz pretpostavljeni sjeverni
vanjski zid juţnog hodnika samostanskog sklopa (T.XIX. 88; T.XXIV. 1(88);
T.XXV. 4(88)). PronaĊeno je u duljini od  4,10 metara, a širine je 0,50
metara. Visina oploĉenja je na koti 171,43 metra.
89.
Uglovno oploĉenje klaustra izvedeno kamenim ploĉama (T.XIX. 89;
T.XXIV. 1(89); T.XXV. 4(89)), na spoju juţnog i zapadnog samostanskog
hodnika, na koje se nadovezuju rubna oploĉenja broj 88 i 104 (T.XIX. 88;
T.XIX. 104) izvedena batudom. Najveća izmjerena duljina iznosi 1,70
metara, a širina 1,35 metara. Oploĉenje je na visini od 171,45 metara.
90.
Uglovno oploĉenje klaustra izvedeno kamenim ploĉama (T.XIX. 90;
149

T.XXIV. 1(90); T.XXV. 4(90)), na spoju istoĉnog i juţnog samostanskog
hodnika, na koje se nadovezuju rubna oploĉenja broj 88 i 91 (T.XIX. 88;
T.XIX. 91) izvedena batudom. Najveća izmjerena duljina iznosi 1,50 metara,
a širina 1,30 metara. Oploĉenje je na visini od 171,45 metara.
91.
Rubno oploĉenje klaustra izvedeno batudom (T.XIX. 91; T.XXIV. 1(91);
T.XXV. 4(91)) uz pretpostavljenu trasu zapadnog vanjskog zida hodnika
istoĉnog samostanskog krila. Oploĉenje je pronaĊeno u duljini od  5,10
metara, a najveća izmjerena širina mu je 0,35 metara. Oploĉenje je na
sjevernoj strani pronaĊeno na koti 171,40 metara, a prema jugu se njegova
visina diţe na 171,47 metara, a na spoju sa oploĉenjem broj 90 ona iznosi
171,54 metra.
92.
Fragmentarno oĉuvano oploĉenje samostanskog dvorišta (klaustra)  izvedeno
batudom (T.XIX. 92; T.XXIV. 1(92)). Oĉuvano je u duljini od  1,05 i širini
od 0,85 metara. Klaustar je u istraţivanjima provedenim od 1990. do 2002.
godine istraţen do visine 171,41 metar.
93.
Temelj izgraĊen od opeke (T.XIX. 93) orijentacije istok - zapad, koji se
nalazi na pretpostavljenoj lokaciji samostanskog zvonika, kojeg vidimo na
prikazu objavljenom 1752. godine. Ovaj temelj izvorno je stajao u juţnom
hodniku klaustra, neposredno uz sjeverni zid crkvene laĊe. Oĉuvan je u
duljini od 4,25 metara, a širine je 0,60 metara. Najviša oĉuvana visina je na
koti 171,47 metara, dok je okolni teren istraţen do visine 170,95 metara.
94.
Kanal izgraĊen od opeke (T.XIX. 94; T.XXIV. 1(94); T.XXIV. 2(94)), koji
je pronaĊen na spoju zapadnog i juţnog samostanskog hodnika. Na tom
mjestu vodi od linije sjevernog zida crkvene laĊe prema sjeveru u duljini od
2,00 metra, gdje se raĉva u dva kraka. Duljina kraka koji ide prema
sjeverozapadu iznosi 8,00 metara, dok je onaj prema sjeveroistoku duljine
1,00 metar, a nakon toga se spaja sa batudom uglovnog oploĉenja klaustra
(njihov spoj nije jasno definiran na grafiĉkom dijelu, kao ni odnos ove
strukture sa zidom broj 93 (T.XIX. 93). Širina kanala varira od 0,50 do 0,35
metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,63 metra, dok je teren na tom
dijelu istraţen do visine 170,73 metra.
95.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 95; T.XXIV. 1(95); T.XXIV. 2(95)),
orijentacije sjever - jug. Duljina zida je 6,00 metara, a širina varira od 1,40
do 0,95 metara. Ovaj temelj se na juţnoj strani spaja sa zidom broj 96
(T.XIX. 96). Najvjerojatnije je ovo zapadni zid samostanskog zvonika.
Najviša oĉuvana visina je na koti 171,85 metara, dok je teren u hodniku
klaustra istraţen do visine 170,89 metara.
96.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 96; T.XXIV. 2(96)), orijentacije
istok - zapad. Ovo je bio krajnji juţni zid zapadnog samostanskog krila.
Oĉuvan je u duljini od 6,80 metara, a širina mu je 0,90 metara. Najviša
oĉuvana visina je na koti 171,78 metara, dok je teren juţno od ovog temelja
istraţen do visine 171,12 metara.
97.
Oploĉenje izvedeno opekom (T.XIX. 97; T.XXIV. 1(97); T.XXIV. 2(97))
nalazi se u prvoj prostoriji zapadnog samostanskog krila gledano od juga
prema sjeveru. PronaĊeno je na visini 171,80 metara.
98.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 98; T.XXIV. 1(98); T.XXIV. 2(98)),
orijentacije istok - zapad. Pripada zapadnom samostanskom krilu.
Najvjerojatnije se radi o ostatku zida, ali nije iskljuĉena mogućnost da je ovo
kanal (nije jasno iz oĉuvanih fotografija). Sjevernom stranom spojen je sa
150

zidom broj 99 (T.XIX. 99). Oĉuvan je u duljini od 6,45 metara, dok mu širina
iznosi 0,60 metara. Najviša oĉuvana visina je na koti 171,34 metra, dok je
kota terena u prostoriji 1 neposredno uz njega istraţena do visine 171,24
metra.
99.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 99; T.XXIV. 1(99); T.XXIV. 2(99)),
orijentacije istok - zapad. Pripada zapadnom samostanskom krilu. Juţnom
stranom spojen je sa strukturom broj 98 (T.XIX, 98). Oĉuvan je u duljini od
6,30 metara, dok mu širina iznosi 0,60 metara. Najviša oĉuvana visina je na
koti 171,44 metra, dok je teren u prostoriji 2, sjeverno od njega, istraţen do
visine 170,95 metara.
100.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 100; T.XXIV. 2(100)) orijentacije
sjever - jug. Pripada zapadnom samostanskom krilu. Duljina oĉuvanog
temelja  (mjereno od linije spoja zidova broj 95 i 98 (T.XIX. 95 i 98) do
spoja sa zidnom broj 106 (T.XIX. 106)) iznosi 7,50 metara, dok mu je  širina
1,20 metara. Najviša oĉuvana visina je na koti 171,81 metar, dok je teren u
hodniku klaustra zapadnog samostanskog krila istraţen do visine 170,79
metara.
101.
Podnica izvedena od ţbuke, najvjerojatnije podloga za oploĉenje od opeke.
(T.XIX. 101; T.XXIV. 2(101)). Ova struktura ranije je prepoznata kao
ostatak temelja zida, ali na fotografijama s istraţivanja jasno se vidi da se
radi o plitkom sloju ţbuke. Oĉuvana je u duljini od 1,20 i širini 0,85 metara.
Nalazi se na koti 171,73 metra, dok je okolni teren u hodniku istraţen do
visine 170,68 metara.
102.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 102; T.XXV. 4(102); T.XXV. 5(102))
orijentacije sjever - jug. Ovo je krajnji istoĉni zid zapadnog samostanskog
krila. Oĉuvan je u duljini od 7,75 metara, a širina mu iznosi 0,82 metra.
Najviša izmjerena visina iznosi 171,72 metra, dok je okolni teren sa zapadne
strane u hodniku istraţen do visine 170,68 metara.
103.
Pilastar uz krajnji zid zapadnog samostanskog krila u klaustru (T.XIX. 103;
T.XXV. 4(103)). Duljina mu iznosi 1,00, a širina 0,35 metara. Njegova
najviša oĉuvana visina nije izmjerena, ali se prema fotografijama s
istraţivanja vidi da je ona istovjetna onoj zida broj 102 (T.XIX. 102). Ova
struktura postavljena je na oploĉenje od batude broj 104 (T.XIX. 104), a
kako se na tom dijelu nije produbljivao iskop, ne znamo krajnju donju kotu.
U produţetku zida se prema fotografijama vidi još jedna sliĉna struktura koja
takoĊer moţe biti ostatak pilastra, ali i nekog mlaĊeg oploĉenja klaustra, jer
je postavljena na batudu (T.XXV. 7(103(1)).
104.
Rubno oploĉenje klaustra izvedeno batudom uz pretpostavljeni vanjski zid
hodnika zapadnog samostanskog krila (T.XIX. 104; T.XXIV. 1(104);
T.XXV. 4(104)). PronaĊeno je u duljini od 7,50 metara, a širine je 0,80
metara. Najviša izmjerena visina oploĉenja je na koti 171, 42 metra.
105.
Kanal graĊen od opeke (T.XIX. 105; T.XXV. 5(105); T.XXV. 7(105))
orijentacije istok - zapad. Oĉuvan je djelomiĉno u prostoriji broj 3 zapadnog
samostanskog krila i hodniku klaustra. Dalje skreće prema sjeveru samim
klaustrom uz pretpostavljenu liniju dvorišnog zida zapadnog krila samostana.
U ovom dijelu oĉuvan je u duljini od pribliţno 9,00 metara, a širina mu
iznosi 0,80 metara. Najviša izmjerena visina iznosi 171,75 metara, dok je
teren u hodniku zapadnog krila uz kanal istraţen do visine 171,00 metra.
106.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 106; T.XXV. 6(106)) orijentacije
151

sjever - jug. Pripada zapadnom samostanskom krilu. Istraţen je u duljini od
12,60 metara (mjereno od spoja sa zidom broj 100 (T.XIX. 100) do krajnjeg
sjevernog ruba iskopa u sondi), a širina mu iznosi 0,80 metara. Najviša
izmjerena visina je na koti 171,78 metara, dok je okolni teren istraţen do
visine 171,40 metara.
107.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 107; T.XXIV. 2(107)), orijentacije
istok - zapad. Pripada zapadnom samostanskom krilu. Istraţen je u duljini od
5,75 metara, a širina mu iznosi 0,70 metara. Najviša izmjerena visina je na
koti 171,80 metara, dok je teren u prostoriji broj 2, neposredno uz ovaj temelj
istraţen do visine 171,62 metra.
108.
Rupe od stupova (T.XIX. 108; T.XXIV. 2(108)) istraţene u prostoriji broj 2
zapadnog samostanskog krila. Postavljene su u dva gotovo paralelna niza
orijentacije sjever - jug. Svakako pripadaju nekoj ranijoj strukturi, ali nije
pobliţe razjašnjena njihova funkcija, te bi ovaj dio trebalo obuhvatiti
budućim revizionim istraţivanjima.
109.
Struktura izgraĊena od opeke (T.XIX. 109; T.XXIV. 1(109); T.XXIV.
2(109)). Nalazi se u zapadnom dijelu prostorije broj 2 zapadnog
samostanskog krila. Najveća izmjerena duljina joj je 2,50, a širina 1,50
metara. Najviša izmjerena visina je na koti 171,80 metara, dok je ta prostorija
većim dijelom istraţena do visine 170,95 metara. Izvorna namjena ove
strukture nije poznata, ali ne radi se o oploĉenju, jer je ono u prostoriji broj 2
detektirano (opeke uz zid broj 107 (T.XIX. 107)) na visini od 171,62/171,63
metra.
110.
Oploĉenje izvedeno opekom (T.XIX. 110; T.XXIV. 2(110)) u prostoriji broj
3 zapadnog samostanskog krila. U ovoj prostoriji detektirano je nekoliko
naĉina slaganja oploĉenja, te nije iskljuĉena mogućnost da su neka od njih
zapravo ostaci temelja ili nekih drugih struktura, ali iskop na tom dijelu nije
produbljivan. Oploĉenje je pronaĊeno na koti od 171,81 metara.
111.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 111; T.XXV. 5(111)) orijentacije
istok - zapad. Pripada zapadnom samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini
od 5,80 metara, dok mu širina iznosi 0,95 metara. Najviša izmjerena visina
iznosi 171,81 metar, dok je oploĉenje u prostoriji broj 3 na koti 171,81, a u
prostoriji broj 4 na koti 171,69 metara.
112.
Oploĉenje izvedeno opekom (T.XIX. 112; T.XXV. 6(112)) u prostoriji broj 4
zapadnog samostanskog krila. Izvedeno je u dijagonalno postavljenim
nizovima opeka u odnosu na zidove prostorije. Determinirano je na visini
171,69 metara.
113.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 113; T.XXV. 6(113)) orijentacije istok
- zapad. Pripada zapadnom samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini od
4,10 metara, dok mu širina iznosi 0,75 metara. Najviša izmjerena visina
iznosi 171,71 metar, dok je oploĉenje u prostoriji broj 4 na visini 171,69, a u
prostoriji broj 5 na koti 171,68 metara.
114.
Oploĉenje izvedeno opekom (T.XIX. 114; T.XXV. 6(114)) u prostoriji broj 5
zapadnog samostanskog krila. Izvedeno je u dijagonalno postavljenim
nizovima opeka u odnosu na zidove prostorije. Determinirano je na visini od
171,68 metara.
115.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 115; T.XXV. 6(115)), orijentacije istok
- zapad. Pripada zapadnom samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini od
5,80 metara, a širina mu iznosi 0,60 metara. Najviša izmjerena visina iznosi
152

171,76 metara, dok je oploĉenje u prostoriji broj 5 na koti 171,68 metara, a u
prostoriji broj 6 teren je istraţen do visine 171,64 metra.
116.
Temelj zida izgraĊen od kamena (T.XIX. 116; T.XXV. 6(116)), orijentacije
sjeverozapad – jugoistok. Ovaj zid u otklonu je na ostale pronaĊene strukture
zapadnog krila, a i izgraĊen je od drugog materijala, pa vjerojatno pripada
nekoj drugoj graĊevinskoj fazi. Teren uz njega istraţen je u dubini od samo
nekoliko centimetara (vidljivo na fotografijama), pa bi revizijska istraţivanja
morala obuhvatiti i ovaj dio, kako bi se pobliţe razjasnila njegova funkcija,
kao i povezanost s drugim strukturama samostanskog sklopa. Otkriven je u
duljini od 2,80 metara, a širina mu iznosi 0,60 metara. Najviša izmjerena
visina je na koti 171,64 metra.
117.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 117; T.XXV. 6(117)), orijentacije istok
- zapad.  Pripada zapadnom samostanskom krilu. PronaĊen je u duljini od
5,40 metara, a širina mu iznosi 0,65 metara. Najviša visina detektirana je na
koti 171,65 metara, dok je oploĉenje u prostoriji broj 7 zapadnog
samostanskog krila na koti 171,70 metara.
118.
Oploĉenje izvedeno opekom (T.XIX. 118; T.XXV. 6(118)) u prostoriji broj 7
zapadnog samostanskog krila. Izvedeno je u dijagonalno postavljenim
nizovima opeka u odnosu na zidove prostorije. Determinirano je na visini od
171,70 metara.
119.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 119; T.XXV. 5(119); T.XXV. 6(119)),
orijentacije istok - zapad. Nalazi se u hodniku zapadnog samostanskog krila.
Prema fotografijama s istraţivanja vidi se da je to nastavak zida broj 113
(T.XIX. 113) koji presijeca zid broj 106 (T.XIX. 106). Oĉuvan je u duljini od
0,90 metara, a širina mu iznosi 0,75 metara. Najviša pronaĊena visina je na
koti 171,47 metara, dok je okolni teren istraţen do visine 171,40 metara. U
smjeru pruţanja ovog temelja prema istoku sonda je produbljena do visine
171,14 metara, ali njegov nastavak nije detektiran.
120.
Kanal (T.XIX. 120; T.XXV. 5(120)) orijentacije sjever - jug. Ovo je
nastavak kanala broj 105 (T.XIX. 105), koji je ovdje oĉuvan u duljini od
2,50 metara, a širina mu iznosi 0,60 metara. Najviša  izmjerena visina iznosi
171,72 metra.
121.
Kanal (T.XIX. 121; T.XXV. 5(121)) orijentacije sjever - jug. Ovo je
nastavak kanala broj 120 (T.XIX. 120) i 105 (T.XIX. 105), koji je ovdje
oĉuvan u duljini od 3,50 metara, dok mu širina iznosi 0,60 metara. Najviša
izmjerena visina iznosi 171,72 metra, a prostorija zapadno od kanala
istraţena je do visine 171,40 metara.
122.
Struktura izgraĊena od opeke (T.XIX. 122; T.XXV. 5(122)) izvedena
tlocrtno u L formi. Najvjerojatnije pripada zapadnom samostanskom krilu.
Oĉuvana duljina temelja orijentacije istok - zapad iznosi 1,50 metara, a širina
0,50 metara. Na njega se naslanja temelj orijentacije sjever - jug duljine 2,70
metara, a širine 0,30 metara, ĉija najviša izmjerena visina iznosi 171,42
metra, dok je teren uz njega istraţen do visine 171,40 metara.
123.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 123; T.XXV. 5(123)) orijentacije
sjever - jug. Pripada sjevernom samostanskom krilu. Istraţen je u duljini od
4,50 metara, a širina mu iznosi 0,75 metara. Visina nije mjerena, ali prema
fotografijama s istraţivanja vidi se da mu gornja oĉuvana visina odgovara
onoj zida broj 124 (T.XIX. 124). Okolni teren istoĉno uz ovaj temelj istraţen
je do visine 171,07 metara.
153

124.
Temelj zida izgraĊen od kamena (T.XIX. 124; T.XX. 124; T.XXV. 5(124))
orijentacije istok - zapad. Pripada sjevernom samostanskom krilu. U
istraţivanjima provedenim 2002. godine istraţen je u duljini od 6,80 metara,
a širina mu je iznosila 0,75 metara. Najviša oĉuvana visina utvrĊena je na
koti 171,53 metra, dok je okolni teren tada istraţen do visine 171,07 metara.
Ponovno je otkopan u revizijskim istraţivanjima, ali njegov nastavak prema
istoku nije detektiran.
125.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 125; T.XX. 125; T.XXV. 5(125))
orijentacije istok - zapad. Pripada sjevernom samostanskom krilu. U
istraţivanjima provedenim 2002. godine pronaĊen je u duljini od 1,80 i širini
1,00 metar, dok je visina utvrĊena na koti 171,41 metar, a tada je okolni teren
istraţen do visine 171,34 metra. Ova struktura u istraţivanjima 2002. godine
prepoznata je kao oploĉenje klaustra, ali je u revizijskim arheološkim
istraţivanjima 2011. i 2012. godine utvrĊeno da se radi o temelju zida
graĊenom od opeke. Njegova ukupna utvrĊena duljina iznosi 7,35, a širina
0,95 metara.
126.
Zdenac izgraĊen od kamena pronaĊen je u klaustru samostanskog sklopa
(T.XIX. 126; T.XX. 126; T.XXV. 5(126)). Unutarnji promjer zdenca iznosi
1,30 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,32 metra, a tijekom
arheoloških istraţivanja 2002. godine njegova unutrašnjost istraţena je do
visine 169,22 metra. Tijekom revizijskih arheoloških istraţivanja ova
struktura prepoznata je kao upojni bunar. Pripada kasnijoj graĊevinskoj fazi,
jer je u revizijskim arheološkim istraţivanjima 2012. godine u njegovom ziĊu
pronaĊena spolija (gotiĉka profilacija). Najvjerojatnije je graĊen tijekom
baroknog perioda, odnosno nakon poţara 1695. godine, ali postoji
mogućnost i da nastaje kasnije, u rekonstrukciji kompleksa poĉetkom 19.
stoljeća.
127.
Djelomiĉno oĉuvano oploĉenje (T.XIX. 127; T.XXV. 5(127)), koje je
definirano sa nekoliko pronaĊenih opeka na  visini od 171,20 metara.
128.
Jama (T.XIX. 128). Ova struktura nije definirana i sa fotografija s
istraţivanja ne moţe se preciznije utvrditi njezin sadrţaj ni opseg. Visina joj
varira od 171,49 do 171,22 metra, dok je okolni teren istraţen do visine
171,05 metara.
129.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 129).  PronaĊen je tijekom zaštitnih
arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom samostanskom
krilu. U tim istraţivanjima definiran je u duljini od 1,30 metara, a utvrĊena
mu je širina od 0,80 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,87
metara, a donja kota iznosi 171,06 metara.
130.
Odvodni kanal graĊen od opeke (T.XIX. 130). PronaĊen je tijekom zaštitnih
arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom samostanskom
krilu. U tim istraţivanjima definiran je u duljini od 2,00 metra, a utvrĊena mu
je širina od 0,60 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,74 metra, a
donja kota iznosi 171,26 metara. Unutarnja visina kanala iznosi 0,30 metara.
131.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 131). PronaĊen je tijekom zaštitnih
arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom samostanskom
krilu. U tim istraţivanjima definiran je u duljini od 1,10 metara, a utvrĊena
mu je širina od 1,05 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,47
metara, a donja kota iznosi 171,25 metara.
132.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 132). PronaĊen je tijekom zaštitnih
154

arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom samostanskom
krilu. U tim istraţivanjima definiran je u duljini od 1,10 metara, a utvrĊena
mu je širina od 0,80 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,66
metara, dok mu donja kota iznosi 170,98 metara.
133.
Temelj zida izgraĊen od opeke (T.XIX. 133). PronaĊen je tijekom zaštitnih
arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom samostanskom
krilu. U tim istraţivanjima definiran je u duljini od 1,10 metara, a utvrĊena
mu je širina od 0,80 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,49
metara, dok mu donja kota iznosi 171,13 metara.
134.
Odvodni kanal (?) izgraĊen od opeke (T.XIX. 134) pronaĊen je tijekom
zaštitnih arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom
samostanskom krilu. Kako se u izvješću s istraţivanja navodi samo jedan
kanal (onaj pod brojem 130), postoji mogućnost da je na grafiĉkom dijelu
ucrtano oploĉenje, za koje prema oĉuvanim fotografijama vidimo da je
pronaĊeno uz jedan od zidova. U tim istraţivanjima ova struktura definirana
je u duljini od 1,10 metara, a utvrĊena joj je širina od 0,60 metara. Najviša
pronaĊena visina je na koti 171,64 metra.
135.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 135) PronaĊen je tijekom zaštitnih
arheoloških istraţivanja 1990. godine, a pripada zapadnom samostanskom
krilu. U tim istraţivanjima definiran je u duljini od 1,10 metara, a utvrĊena
mu je širina od 0,90 metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,58
metara, a donja kota iznosi 170,86 metara.
136.
Trag ţbuke (T.XIX. 136) koji najvjerojatnije sugerira pruţanje krajnjeg
zapadnog zida (hodnik klaustra) prvobitnog istoĉnog samostanskog krila,
koji je kasnije uklonjen. Detektiran je na koti 171,15 metara.
137.
Trag ţbuke (T.XIX. 137), paralelan je sa tragom ţbuke  broj 136 (T.XIX.
136), a najvjerojatnije sugerira pruţanje istoĉnog zida samostanskog hodnika
klaustra prvobitnog istoĉnog samostanskog krila, koji je kasnije uklonjen.
Detektiran je na koti 171,11 metara.
138.
Trag ţbuke (T.XIX. 138) za koji je pretpostavljeno da sugerira pruţanje
(trasu) krajnjeg istoĉnog zida istoĉnog samostanskog krila, te da predstavlja
nastavak temelja broj 65. Trag ţbuke detektiran je na visini 171,03 metra. U
izvješću s istraţivanja pogrešno se definira kao trag kasnosrednjovjekovnog
zida.
139.
Temelj zida graĊen od opeke (T.XIX. 139; T.XXV. 3(139)). UtvrĊen je u
duljini od 1,65 metara, a širini mu iznosi 0,30 metara. Najviša pronaĊena
visina je na koti 171,59 metara, dok je teren uz temelj istraţen do visine
170,61 metara.
140.
Fragmentarno oĉuvan temelj graĊen od opeke (T.XIX. 140; T.XXV. 3(140))
pronaĊen je neposredno uz sjeverni profil iskopa. Duljine je 0,30 i širine 0,30
metara. Najviša pronaĊena visina je na koti 171,65 metara, dok je okolni
teren istraţen do visine 171,10 metara.
141.
Na oĉuvanim nacrtima ova struktura izgleda kao ostatak stupa, meĊutim,
prema fotografijama se jasno vidi da je to jedan fragment kamena
poligonalne, moţda oštećene kruţne forme, koji je ostavljen na pronaĊenoj
visini 171,09 metara, dok je okolni teren u sondi sniţen do visine 170,58
metara, pa je ostao na svojevrsnom zemljanom postamentu (T.XIX. 141;
T.XXII. 1(141); T.XXII. 2(141)).
142.
Dijagonalni kanal pronaĊen u sondi II. tijekom revizijskih arheoloških
155

istraţivanja provedenih 2012. godine (T.XX. 142; T.XXVI. 4(142)). Ukupna
utvrĊena duljina u sondi iznosi 5,45, a širina 0,60 metara. UtvrĊen je na
visini 170,95 metara. Nije ispraţnjen.
143.
Podnica izvedena od opeke pronaĊena je u revizijskim istraţivanjima 2012.
godine (T.XX. 143; T.XXVI. 3(143)) u duljini od 4,95 i širini 1,10 metara.
Pretpostavlja se da pripada sjevernom samostanskom krilu. UtvrĊena je na
koti 171,15 metara, dok je okolni teren istraţen do kote 171,00 metar.
144.
Ostatak temelja pilastra uz nekadašnji sjeverni zid crkvene laĊe izgraĊen od
opeke (njegova je pozicija oznaĉena na tabli T.XIX. 144; pilastar je vidljiv na
tlocrtu T.XIII. 6). Njegova oĉuvana duljina iznosi 0,60, a širina 0,50 metara.
Najviša pronaĊena visina je 170,79 metar, dok je okolni teren istraţen do
visine 170,63 metra.

Na grafiĉkom prilogu s istraţivanja provedenih u periodu od 1990. do 2002. godine
(T.XIX.) mauzolej nije adekvatno ucrtan, pa se ovdje donosi njegov ispravan prikaz,
kako bi se pojasnili pojedini dijelovi koji su opisani i numerirani (T.XXI. 1; T.XIV. 2).
Sonde istraţene u revizijskim arheološkim istraţivanjima provedenim 2011. i 2012.
godine preklopljene su sa tlocrtom nalaza iz istraţivanja provedenih izmeĊu 1990. i
2002. godine, kako bi se dobila njihova jasnija prostorna slika (T.XX.).736

5.3. Mišljenje o kompleksu preko pojedinaĉnih problemskih segmenata iz
arheoloških istraţivanja

Ĉinjenica je da je nukleus ovog samostanskog kompleksa istraţivan dugi niz godina, te
da je njegov veći dio arheološki istraţen. Naţalost mnogo je pitanja ostalo otvoreno, što
stavlja pod upitnik znanstveno utemeljenu prezentaciju u konaĉnici. U ovom poglavlju će
se temeljem svih dostupnih podataka pokušati definirati i valorizirati pojedini segmenti
samostanskog sklopa, kako bi se što bolje mogao percipirati njegov razvoj od utemeljenja
krajem 14. stoljeća, pa sve do danas.
Iz vremena kada je ovaj kompleks još sluţio redovnicima, nemamo oĉuvanu nikakvu
nacrtnu dokumentaciju koja bi nam olakšala shvaćanje graĊevinskih faza i razvoj
kompleksa, pa nam o tome svjedoĉi tek nekoliko oĉuvanih prikaza (T.I. 2 - 4, 6).
Za lakšu determinaciju pojedinih segmenata posluţit će nam katastarski planovi, skica
samostanskog hodnika s opisom i jedini oĉuvani tlocrt samostana koji svi mahom
datiraju u 19. stoljeće, odnosno u vrijeme kada je ovaj sklop transformiran u privatnu
rezidenciju, odnosno dvorac (T.II. 1 - 3; T.III. 1, 2; T.IV. 1 - 6).
Za bolje razumijevanje potrebno je naglasiti da su sve strukture oĉuvane u arheološkom
sloju pronaĊene u zoni temelja, s manjim iznimkama, te da materijal od kojeg su graĊene
ne moţe biti presudan kod datacije. Ĉitav kompleks većim je dijelom izgraĊen od opeke,
a samo je nekoliko temeljnih zidova izvedeno od kamena. Na primjeru crkvene laĊe ta
distinkcija zaista pomaţe kod datacije i determinacije njezinih graĊevinskih faza, ali na
primjeru zidova istoĉnog samostanskog krila to je u potpunosti neprimjenjivo, zbog
evidentnih višestrukih pregradnji.
Istraţeni temelji zidova do sada su samo sporadiĉno obraĊivani, te nikada nisu popisani i
determinirani kao cjelina, pa će se u ovom poglavlju koristiti numeracija utvrĊena u
poglavlju 5.2.

736 Preklapanje nacrta izvršila je Maja Grgurić, dipl. arheolog iz tvrtke Vektra d.o.o. iz Varaţdina.
156

Svetište samostanske crkve, odnosno današnja kapela svete Jelene

Svetište samostanske crkve u potpunosti nam se oĉuvalo do danas (T.XXVII. 1 - 5).
Njegove vanjske dimenzije iznose 10,00 x 7,50 metara. Ono nastaje u posljednjoj
ĉetvrtini 14. stoljeća, a kako je navedeno u poglavlju III. preciznija datacija dobivena je
analizom oĉuvanog kasnogotiĉkog zidnog oslika, koji su izvršili Ivan Srša i Janez
Balaţic.
Izvorni zidovi svetišta su zidovi broj 2, 3, 4, 5 i 6 (T.XIX. 2 - 6). Oni su u kasnijoj
pregradnji, najvjerojatnije kod barokizacije kompleksa, povišeni, ali tijekom
konzervatorsko – restauratorskih istraţivanja provedenih 1990 - tih godina utvrĊena je
njihova izvorna visina.
Gotiĉki prozori, koji su danas u unutrašnjosti kapele svete Jelene prezentirani u vidu niša,
nalazili su se na zidovima broj 4, 5 i 6 (T.XIX. 4 - 6; T.XXVII. 7).  Sjeverni zid svetišta,
zid broj 2 (T.XIX. 2) nije imao prozore, nego vrata koja su vodila u sakristiju, odnosno u
istoĉno samostansko krilo.
Danas se na vanjštini svetišta, odnosno kapele svete Jelene, nalazi šest kontrafora, dok je
sedmi oĉuvan u arheološkom sloju. Izvorni kontrafori iz gotiĉkog perioda su oni pod
brojem 11, 12 i 13 (T.XIX. 10 - 13).
Kontrafori broj 7 i 8 kasnija su intervencija (T.XIX. 7, 8), a ĉini se da je to sluĉaj i sa
onima pod brojem 9 i 10 (T.XIX. 9, 10), jer ih ne nalazimo na skici tlocrta koju je 1878.
godine izradio Imre Gózon (T.IV. 3). Istu situaciju donosi nam i Ivan Ádám nekoliko
godina kasnije, samo što on na tlocrtu ima ucrtan i kontrafor broj 13 (T.III. 2; T.XIX.
13). Gledajući tlocrt svetišta i oĉuvane ostatke istoĉnog krila samostana, te uzimajući u
obzir ĉinjenicu da je sakristija koja je bila prigraĊena uz sjeverni zid svetišta prvobitno
najvjerojatnije bila manjih dimenzija, kao uostalom i ĉitavo istoĉno krilo samostana,
moţemo samo pretpostaviti da je na poziciji današnjeg kontrafora broj 10 u izvornoj
koncepciji stajao kontrafor, koji je uklonjen zbog kasnijih dogradnji na tom dijelu.
Proširenjem sakristije prema istoku tijekom barokizacije, te dogradnjom uz istoĉni zid
svetišta (koja je morala biti izvedena tijekom 19. stoljeća, jer je na prikazu iz 1809.
godine nema (T.III. 1), ali nam je kasnije donose katastarski planovi i prikaz Ivana
Ádáma (T.II. 3; T.III. 2)), kontrafor broj 10 postao je suvišan (T.XIX. 10), jer je
inkorporiran u volumen samog kompleksa.
U zapadnom dijelu unutrašnjosti svetišta oĉuvana je grobnica zidana opekom ĉija se
izgradnja datira u 19. stoljeće (T.XIX. 22; T.XXI. 2, 3).737 MeĊutim, analizom oĉuvanih
fotografija jasno se vidi da visina svodne konstrukcije grobnice korelira s visinom
oploĉenja od opeĉnih tavela, koje je datirano u barokni period. Istovjetno oploĉenje
pronaĊeno je i u crkvenoj laĊi, što dodatno potvrĊuje tezu da ono pripada baroknom
periodu, jer obitelj Kneţević ubrzo po stjecanju ovog kompleksa ruši crkvenu laĊu. Sam
barun Vinko Kneţević bio je pokopan u sarkofagu poloţenom u zidanu grobnicu ĉiji
tlocrt nam donosi ing. Stjepan Savić – Nossan 1924. godine (T.VII. 1(2)).
Poĉetkom 19. stoljeća, u vrijeme kada je crkveno svetište transformirano u grobnu kapelu
obitelji Kneţević, nastaje i zidani oltar u zakljuĉku svetišta (T.VII. 1(1)), koji je datiran u
1811. godinu, prema natpisu na ulomku kamene ploĉe koja je pronaĊena 1995. godine
prilikom rastavljanja oltara (KAT. 238).738

737 VIDOVIĆ, J. (1991a), p. 1; VIDOVIĆ, J. (1992b), p. 42; VIDOVIĆ, J. (1997), p. 8; VIDOVIĆ, J. -
KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 17; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 29.
738 Da je na kamenoj ploĉi ime majstora i godina izgradnje oltara pretpostavio je još Josip Vidović u
VIDOVIĆ, J. (1997), pp. 15, 21.
157

Temelji oltara potkoviĉastog oblika starija su struktura (T.XIX. 16; T.XXIII. 3(16)), a
najvjerojatnije su nosili barokni oltar koji je o svom trošku dao podići zagrebaĉki biskup
Stjepan Ţelišćević nakon poţara 1695. godine, a koji se u zapisniku o ukinuću samostana
navodi kao vrlo star.
Tijekom istraţivanja unutrašnjosti svetišta pronaĊena je i struktura koja je determinirana
kao kanal za vodu (T.XIX. 20; T.XXIII. 3(20)).739 No, analizom dostupnih podataka
moţemo zakljuĉiti, da je vjerojatnije da se tu radi o zraĉniku neke od starijih zidanih
grobnica, koje su tijekom istraţivanja pronaĊene devastirane. Na fotografijama s
istraţivanja, netom iznad ove strukture na istoĉnom zidu svetišta, vidi se jedan zapunjeni
pravokutni otvor, koji je zasigurno imao svoj produţetak, te je takoĊer sluţio za
prozraĉivanje neke od zidanih grobnica u unutrašnjosti svetišta.
Kao dokaz da struktura broj 20 (T.XIX. 20) nije kanal za vodu, treba uzeti u obzir i
ĉinjenicu da se takva atribucija, obzirom na mjesto nalaska, već sama po sebi nameće kao
nelogiĉna, te podatak da njegov nastavak nije pronaĊen s vanjske strane svetišta gdje je
teren istraţen 1999. godine do kote 170,90 metara, dok je najviša visina ove strukture u
unutrašnjosti svetišta utvrĊena na koti 171,91 metar.
Analizirajući dostupne podatke moţemo zakljuĉiti da je crkveno svetište, odnosno kapela
svete Jelene, nakon rušenja samostanskog kompleksa krajem 19. stoljeća, bila još jednom
obnovljena.
To je pretpostavio i Ivan Srša, dok se do sada obnova kapele iskljuĉivo pripisivala
vremenu obitelji Kneţević. Tu noviju obnovu teško je preciznije vremenski datirati, no
obzirom na stanje kapele 1920 - tih godina, zasigurno je izvedena paralelno ili netom
nakon rušenja matiĉne samostanske strukture u vrijeme kada je vlasnik posjeda obitelj
Feštetić.
Ĉinjenica je da je kapela nakon rušenja svih struktura koje su bile vezane uz nju morala
djelovati neujednaĉeno, pa tada nastaju novi kontrafori na svim njezinim uglovima na
kojima su nedostajali, kao i slijepi prozori na sjevernom zidu kapele, kao pandan onima
na juţnom zidu.
Sjeverni zid kapele uvijek je bio vezan uz istoĉno samostansko krilo, odnosno kasnije uz
istoĉno krilo dvorca, te prije njihova rušenja i nije mogao imati prozore na svojoj
vanjštini. Kako je rušenjem samostana svetište crkve, odnosno kapela svete Jelene, prvi
puta od svoje izgradnje postala slobodnostojeća graĊevina, razumljiva je potreba za
ujednaĉavanjem oblikovanja njezinih vanjskih proĉelja.

Crkvena laĊa

O izgledu crkvene laĊe najbolje nam svjedoĉi oĉuvani prikaz samostanskog sklopa koji
je objavio Josip Bedeković 1752. godine (T.I. 2). Na njemu vidimo da je ona bila
natkrivena jedinstvenim dvostrešnim krovištem, te da je juţno proĉelje imalo 4
kontrafora. Tu situaciju u velikoj mjeri su nam potvrdila sustavna arheološka istraţivanja
provedena u periodu od 1993. do 1995. godine (T.XI. 1, 2, 4; T.XII. 1 - 4; T.XIII. 1, 6).
Treba napomenuti da je crkvena laĊa istraţivana u dva navrata i to 1924. godine i u
periodu od 1993. do 1995. godine. U istraţivanjima 1924. godine otkrivene su strukture
broj 28 i 34 (T.XIX. 28, 34; T.VII. 1), a prema oĉuvanim skicama vidi se da je otkrivena
i struktura broj 29 (T.XIX. 29; T.VII. 1).740

739 VIDOVIĆ, J. (1997), p. 15; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 45.
740 LASZOWSKI, E. (1924a); LASZOWSKI, E. (1924b).
158

Navod da su u tim istraţivanjima pronaĊena 3 kontrafora741 ne moţe biti toĉan, jer ta
istraţivanja nisu obuhvatila vanjštinu uz juţni zid crkvene laĊe.
Sustavna istraţivanja na tom dijelu provedena su u periodu od 1993. do 1995. godine, a
tada je pronaĊen spoj struktura broj 28 i 29 (T.XIX. 28, 29), ali nije pronaĊen spoj
struktura 28 i 34 (T.XIX. 28, 34).
MeĊutim, obzirom na oĉuvanu dokumentaciju s istraţivanja 1924. godine moţemo
zakljuĉiti da je taj spoj tada determiniran i dokumentiran (T.VII. 1). Prema tom nacrtu
vidljivo je da je zapadni zid laĊe (struktura broj 34) tada pronaĊen u znatno boljem
stanju, najvjerojatnije i više od temeljne stope, jer su na nacrtu naznaĉena vrata (prag?),
odnosno glavni ulaz u crkvenu laĊu, što kasnije nije potvrĊeno.
Uz vanjsko lice juţnog zida laĊe pronaĊeni su kontrafori broj 30, 31, 32 i 33 (T,XIX. 30 -
33). Ostatke crkvene laĊe i kontrafora razliĉiti autori razliĉito tumaĉe.
 Koliko se moţe zakljuĉiti iz izvješća o istraţivanjima i kasnijim publikacijama o ovim
istraţivanjima, njihov voditelj Josip Vidović definira laĊu strukturama broj 28, 29 i 60,
dok baroknom dogradnjom smatra strukturu broj 34 (definirano prema opisu), a
kontrafore ne datira pobliţe, ali navodi da su graĊeni u istoj maniri i od istog materijala
kao juţni zid laĊe.742
U Konzervatorskoj studiji gotiĉka laĊa definirana je strukturama broj 28, 34 i 60, dok je
struktura broj 29 odreĊena kao zid predvorja (definirano prema opisu), a sva ĉetiri
kontrafora definirana su kao gotiĉki (T.XIX. 28, 29, 34, 60).743
Tajana Pleše priklanja se Josipu Vidoviću te strukturu broj 34 definira kao baroknu
intervenciju (T.XIX. 34), te navodi da je crkva na slobodnim proĉeljima bila ojaĉana
kontraforima. Tri kontrafora, broj 30, 31 i 32, datira u kasnosrednjovjekovni period
(T.XIX. 30, 31, 32), te napominje da je moguće postojanje i ĉetvrtog kontrafora, koji je
uklonjen prilikom izgradnje boĉne kapele svetog Antuna, takozvanog mauzoleja obitelji
Zrinski.744
Temeljem dostupne dokumentacije dolazimo do zakljuĉka da je kasnosrednjovjekovna
crkvena laĊa bila definirana strukturama broj 28, 29 i 60, te da se ista, barokizacijom
objekta proširuje prema zapadu za jedan travej, ĉime njezin zapadni zid postaje struktura
broj 34 (T.XIX. 28, 29, 34, 60).
Ukupne vanjske dimenzije kasnosrednjovjekovne laĊe, mjereno od zapadnog zida
svetišta, iznose okvirno 11,6 x 9,6 metara, a barokne 19,3 x 9,6 metara (na nacrtu iz
1924. godine duljina laĊe iznosi 17,2 metra, što nije potvrĊeno u kasnijim
istraţivanjima).
Starija laĊa najvjerojatnije nije bila svoĊena, a jedini podatak o svodovima je taj, da se
oni u laĊi grade nakon poţara 1695. godine.
Strukture koje se pripisuju kontraforima crkvene laĊe su one pod brojem 30, 31, 32 i 33
(T.XIX. 30, 31, 32, 33). Tu je dosta problematiĉna struktura 33, jer ona prema postojećoj
dokumentaciji svojim volumenom uvelike izlazi van linije zapadnog proĉelja koje je
definirano strukturom 34 (T.XIX. 34). GraĊevinski gledano najzapadniji kontrafor
zasigurno nije izlazio van linije zapadnog proĉelja, a o tome nam svjedoĉi i prikaz
kompleksa koji je objavio Josip Bedeković (T.I. 2). Jedno od obrazloţenja moglo bi biti
da je zapadno proĉelje imalo neku dogradnju na tom dijelu u vidu pilastra (?), ali to bi
znaĉilo da ovi kontrafori nisu bili konstruktivni element koji bi se postavio za ojaĉavanje

741 PLEŠE, T. (2013), p. 26.
742 VIDOVIĆ, J. (1993a), p. 1; VIDOVIĆ, J. (1994), p. 29; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 33 -
34.
743 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 29.
744 PLEŠE, T. (2013), pp. 26 - 27.
159

nosivosti zidova i neutralizaciju pritiska svodova, nego je njihova funkcija bila iskljuĉivo
dekorativna. Ako ih uzmemo kao takve, tada su oni mogli nastati nevezano uz svoĊenje
laĊe i to vjerojatno za postizanje stilskog jedinstva proĉelja svetišta i crkvene laĊe.
Ovi kontrafori zasigurno nisu bili dio prvobitne konstrukcije crkvene laĊe, te
najvjerojatnije nastaju nakon njezinog produljenja, ali njihova precizna datacija nije
moguća. U prilog tezi da su oni kasnija intervencija govori ĉinjenica da se na
fotografijama s istraţivanja jasno vidi da nisu bili integralno vezani uz osnovni korpus
laĊe, kao i podatak da su kontrafori jednostavno „sjeli“ na već postojeće ukope uz juţni
zid crkvene laĊe.
U istraţivanjima provedenim u periodu od 1990. do 2002. godine pronaĊene su tri
strukture (T.XIX. 41, 42, 144) koje se mogu determinirati kao ostatci pilastara u
unutrašnjosti laĊe, a kao takva se uvjetno moţe prepoznati i struktura br. 43 (T.XIX. 43).
Strukture 41 i 144 postavljene su nasuprotno, dok ostale nemaju svoje pandane uz
suprotne zidove. Za bolje shvaćanje koncepta unutrašnjosti laĊe moţe nam posluţiti
tlocrt koji pokazuje pronaĊene strukture u arheološkim istraţivanjima provedenim 1924.
godine (T.VII. 1). Tu vidimo da je tada uz juţni zid laĊe pronaĊeno nekoliko proširenja
zida, od kojih samo neka pripadaju pilastrima i to ona koja imaju svoje pandane na
suprotnim stranama. Većina tih struktura nije nam se oĉuvala. Neka od njih rastavljena su
još 1924. godine kako bi se iz njih izvadile spolije, a neka su propala tijekom vremena.
U unutrašnjosti laĊe zanimljiva je struktura broj 38  (T.XIX. 38; T.XXIII. 1) za koju
voditelj istraţivanja Josip Vidović, kao i Ksenija Petrić i Tatjana Lolić u Konzervatorskoj
studiji drţe da je oploĉenje na spoju laĊe i boĉne kapele, takozvanog mauzoleja obitelji
Zrinski, koja je u Studiji datirana u 16. stoljeće.745 No, vjerojatnije je da je ovo oploĉenje
boĉnog oltara koji je stajao u jugoistoĉnom uglu crkvene laĊe, a koji je uklonjen kako bi
se boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski spojio sa crkvom.
Sjeverno, uz današnji zapadni zid kapele svete Jelene nalaze se strukture broj 36 i 37
(T.XIX. 36, 37) za koje moţemo pretpostaviti da su ostaci temelja nekadašnje stube, koja
je odreĊivala prijelaz svetišta u crkvenu laĊu. Prema oĉuvanim visinama moţemo ih
datirati u barokni period. Ovakvo visinsko naglašavanje, odnosno izdizanje svetišta za
jednu ili ĉak nekoliko stuba u odnosu na crkvenu laĊu, tipiĉno je u baroknoj sakralnoj
arhitekturi na podruĉju MeĊimurja.
Od struktura pronaĊenih u unutrašnjosti laĊe treba se osvrnuti i na kasnosrednjovjekovno
oploĉenje oltara uz juţni zid laĊe, odnosno strukturu broj 39 (T.XIX. 39; T.XXII. 4). Ono
zasigurno pripada kasnosrednjovjekovnom periodu, te nam dobro moţe posluţiti za
razumijevanje visina i odnosa oploĉenja i razina funkcioniranja unutar crkvene laĊe, ali i
ĉitavog samostanskog kompleksa. PronaĊeno je na koti 171,21 metar (u Konzervatorskoj
studiji se navodi 171,28746), te bi to okvirno trebala biti razina gotiĉkog oploĉenja, uz
uvaţavanje ĉinjenice da je oploĉenje oltara ipak bilo nešto više od okolnog oploĉenja.
O kasnosrednjovjekovnom oploĉenju, kao i o kasnijim oploĉenjima sve do barokne faze
nemamo nikakvih podataka, jer su najvjerojatnije bila uklanjana kod kasnijih
intervencija, ali i probijana velikim brojem ukopa u crkvenoj laĊi.
Barokno oploĉenje od opeĉnih tavela u svetištu je pronaĊeno na koti 172,14 metara, a za
ono u laĊi navedeno je da je bilo 20 centimetara niţe, što nas navodi na zakljuĉak da je u
baroknom periodu razina oploĉenja u laĊi bila okvirno na koti 171,94 metra (T.XXII. 5).
Ako uzmemo u obzir da je gotiĉko oploĉenje bilo niţe od onoga na pronaĊenom
kasnosrednjovjekovnom oltaru za barem 20 centimetara (što je minimum), tada dolazimo
do podatka da je razlika u visini gotiĉke i barokne laĊe bila okvirno 1 metar. Kako se

745 VIDOVIĆ, J. (1997), p. 15; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 29.
746 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), pp. 29, 32.
160

doista radi o velikoj razlici, moţemo i razine funkcioniranja u ostalim dijelovima
kompleksa barem okvirno sagledavati prema tim kotama i njihovim odnosima.
U istraţivanjima provedenim 1995. godine u crkvenoj laĊi pronaĊena je i jedna dvostruka
zidana grobnica, za koju moţemo samo pretpostaviti da je starija, a oznaĉena je brojem
44  (T.XIX. 44; T.XXIII. 5). Ona se evidentno u jednom trenutku prestaje koristiti, te se
njezina gornja zona devastira polaganjem novih ukopa iznad nje. Obzirom da je bila
formirana kao dva ukopna mjesta, a ne kao zidana grobnica u koju se ulazilo prilikom
polaganja pokojnika, njezina konstrukcija nije zahtijevala da bude visoka. Kako je
oploĉenje u unutrašnjosti grobnice utvrĊeno na koti 170,25 metara, te uz pretpostavku da
je visina grobnice morala biti manja od 1 metar, moţemo zakljuĉiti da ova grobnica
pripada jednoj od starijih graĊevinskih faza.

Boĉna kapela heksagonalnog tlocrta, takozvani mauzolej obitelji Zrinski

Ova kapela povezuje se s obitelji Zrinski, koja je gradi kao boĉnu kapelu pavlinskog
samostana i to za pokop ĉlanova svoje obitelji. U ovom pavlinskom samostanu bili su
pokapani ĉlanovi obitelji Zrinski koji su bili vezani uz Ĉakovec, ali o tome nam podatke
ne donose povijesni izvori, jer se oni gotovo u pravilu referiraju samo na glave obitelji i
njihovo djelovanje.
Ova graĊevina oĉuvala nam se u svojoj temeljnoj zoni, a otkrivena je u drugoj kampanji
ranije spomenutih arheoloških istraţivanja provedenih 1924. godine, te je ponovno
otkopana u istraţivanjima 1996. godine.
U istraţivanjima 1924. godine utvrĊeno je da je kripta kapele u potpunosti prazna,
odnosno da u njoj više nije bilo kosturnih ukopa. Tada je u sjeveroistoĉnom dijelu laĊe
pronaĊen jedan ţenski grob s ostacima brokatnog ruha i brokatne ĉipke sa zlatnim i
srebrnim ţicama i s nekoliko zrna krunice. Pretpostavljeno je da bi mogao pripadati
Katarini Frankopan, ţeni grofa Nikole Zrinskog Sigetskog,747 ali za takvu determinaciju
nema nikakvih pouzdanih dokaza.748
Obiteljska grobnica obitelji Zrinski graĊevina je heksagonalnog tlocrta, a definirana je
strukturama broj 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58 i 59 (T.XIX. 47 - 59;
T.XXI. 1(47-59); T.XXIII. 6(47-58). Bila je izgraĊena s juţne strane samostanske crkve.
Sjevernom je stranom bila prislonjena uz zid laĊe, a prema prikazu koji je objavljen
1752. godine pokazuje renesansna stilska obiljeţja (T.I. 2). Ona se osim u centralnom,
heksagonalnom tlocrtu, koji je jedinstven na podruĉju MeĊimurja, oĉitavaju i u diobi
proĉelja i oblikovanju prozora.
Jedina poznata graĊevina centralnog tlocrta u MeĊimurju je kapela otkrivena u dvorištu
ţupne crkve svetog Jakoba u Prelogu koja je kruţnog tlocrta, a samo na istoĉnoj strani
ima manji istak u vidu apside. Ona je takoĊer oĉuvana u arheološkom sloju, ali nju se
nikako ne moţe dovesti u vezu s oblikovanjem boĉne kapele u šenkoveĉkom kompleksu,
jer nastaje ranije i to kao karner,749 iako se u literaturi pogrešno navodi kao kula.
U sjevernohrvatskim krajevima u sakralnoj arhitekturi renesansa je gotovo nepoznata, a
to se objašnjava ĉinjenicom da su Osmanlijska osvajanja, posebno nakon 1526. godine,

747 LASZOWSKI, E. (1924b), pp. 1 - 3; LASZOWSKI, E. (1928), pp. 257 - 258.
748 KORUNEK, M. (2014a), pp. 64 – 67.
749 O kapeli sv. Duha u Prelogu detaljnije u: HORVAT, A. (1956), pp. 55 – 56; KORUNEK, M. (2014c).
161

zaustavila gotovo svaku crkvenu graĊevinsku aktivnost i to ne samo u zaposjednutim
krajevima, već i u onima koji nisu bili okupirani.750
Milan Pelc, uz ovaj šenkoveĉki mauzolej, u sjevernohrvatskim krajevima navodi još
samo jedan sliĉan primjer boĉne kapele (mauzoleja) koja je bila izgraĊena uz crkvu
Presvetog Trojstva u Donjoj Stubici. Nju je oko 1570. godine dao podići Franjo Tahy, ali
je ona bila kruţnog tlocrta, a kao i šenkoveĉka, nije nam se oĉuvala, pa se o njoj doznaje
iz kanonskih vizitacija provedenih u 17. stoljeću.751 Najvjerojatnije se ova kapela ne
moţe dovesti u vezu s onom u šenkoveĉkom kompleksu, jer je kruţnog tlocrta i zapravo
nastaje dosta ranije od nje.752
Kada govorimo o prostoru MeĊimurja, kasnosrednjovjekovna sakralna arhitektura tu je
jasno tipološki definirana i prema svim dostupnim podatcima ne poznaje boĉne kapele,
koje se uvode tek u baroknom periodu i u pravilu su polukruţne tlocrtne forme.753
Tlocrt ove šenkoveĉke kapele obiljeţje je vremena, ali i namjene, jer se graĊevine
centralnog tlocrta upotrebljavaju na poĉetku i na kraju ţivota i to za krstionice i za
grobne kapele. U unutrašnjosti je bila razdijeljena u dva prostora s time da se u donjoj
zoni nalazila kripta za pokop, a iznad nje kapela posvećena svetom Antunu
Padovanskom, ili kako to navodi Toldy, Blaţenoj Djevici Mariji (T.VII. 2). Osim jake
memorije na obitelj Zrinski u MeĊimurju, dodatna vrijednost ovog objekta je i u tome što
je u sakralnoj arhitekturi na podruĉju MeĊimurske ţupanije renesansa gotovo u
potpunosti nepoznata.754
Milan Pelc za ovaj tip centralne graĊevine uzore nalazi u prvoj istinskoj renesansnoj
kapeli centralnog tlocrta koju je u Esztergomu sagradio ugarski primas i kancelar
Ugarskog Kraljevstva kardinal Toma Bakaĉ u periodu od 1505. do 1521. godine, te u
centralnoj kapeli – mauzoleju poljskog kralja Sigismunda I. u Krakovu, koja je
popularizirala ovakav tip graĊevina meĊu plemićima i dostojanstvenicima diljem
Poljskog Kraljevstva, te sugerira utjecaj i na sjevernohrvatske krajeve.755
Treba napomenuti da je na podruĉju MeĊimurja oĉuvan mali broj materijalnih ostataka
koji bi svjedoĉili o obitelji Zrinski. Najznaĉajniji spomenik koji su nam ostavili grofovi
Zrinski je ĉakoveĉki Stari grad, ĉija nam se palaĉa doduše oĉuvala u baroknoj formi, ali
zato njegovi renesansni bastioni odaju moć ove nekad slavne velikaške obitelji.756 U
pavlinskom samostanu u Šenkovcu samo se obiteljska grobnica grofova Zrinskih,
oĉuvana u arheološkom sloju i fragmenti jedne nadgrobne ploĉe od crvenkastog mramora
o kojoj će biti rijeĉi kasnije (KAT. 233), mogu sa sigurnošću pripisati direktnom utjecaju
pojedinih ĉlanova te obitelji.
Obiteljska grobnica grofova Zrinski gradi se za sahranu tijela grofa Jurja V. koji umire
1626. godine što se izriĉito navodi u ispravi od 27. sijeĉnja 1627. godine,757 a ne kako
navode neki autori da je gradi već sigetski junak grof Nikola Zrinski.758

750 O renesansnoj arhitekturi i umjetnosti na podruĉju Sjeverne Hrvatske detaljnije u : HORVAT, A.
(1975), pp. 80 - 211; DOBRONIĆ, L. (1994); JURKOVIĆ, M. (2004); PELC, M. (2007), pp. 52 – 65, 145
– 148, 256- 260, 314 - 320  i drugi.
751 PELC, M. (2007), pp. 258 – 259.
752 KORUNEK, M. (2014a), p. 66.
753 Ibid.
754 Ibid.
755 PELC, M. (2007), p. 258.
756 O ĉakoveĉkom Starom gradu detaljnije u: ZRÍNYI, K. (1905); MARKOVIĆ, V. (1972), pp. 13 - 21;
KRUHEK, M. – PAVIĆ, V. – PETRIĆ, K. (1989); NOVAK, S.– MINKS, J. – MATICA, B. (1990);
NOVAK, S. – MATICA, B. – MINKS, J. (1990); PUHMAJER, P. (2005); SRŠA, I. (2006); SRŠA, I.
(2008), pp. 67 - 97 i drugi.
757 HDA - 645, no. 48; DOĈKAL, K. (1951), pp. 56 – 57; KORUNEK, M. (2014a), p. 66.
758 BEDEKOVIĆ, J. (1752), p. 222; HORVAT, A. (1975), p. 71; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 6.
162

Nakon sloma obitelji Zrinski, kako je ranije navedeno, ova kapela sluţi za pokop
redovnika, ali treba upozoriti da damnatio memoriae obitelji Zrinski nije uslijedio odmah
nakon Adamove smrti, jer su pavlinski redovnici i dalje ĉuvali njihovu grobnicu. To
dokazuje podatak da su tek nakon poţara 1695. godine iz kapele obitelji Zrinski
(takozvanog mauzoleja), koja je ostala bez dotacije i koja je bila zapuštena, skinuti trofeji
što su ih grofovi Zrinski oteli Turcima (zastave, bubnjevi, tuljci sa strelicama, lukovi i
sliĉno).
Iako se navodi da su pavlini nakon Adamove smrti ovu grobnicu upotrebljavali kao
svoju,759 to se najvjerojatnije zbilo tek nakon poţara 1695. godine i preureĊenja kapele
obitelji Zrinski.

Samostan

Samostanski sklop bio je formiran tako da su klaustar zatvarala tri samostanska krila, dok
je na ĉetvrtoj, juţnoj strani uz crkvenu laĊu bio hodnik. Klaustar je sa sve ĉetiri strane bio
okruţen hodnikom, za koji se pretpostavlja da je u kasnosrednjovjekovnom periodu bio
svoĊen gotiĉkim kriţno - rebrastim svodom. Ovaj koncept izgradnje oko unutarnjeg
dvorišta zadrţan je tijekom svih graĊevinskih faza, pa ĉak i u vrijeme kada je ovaj sklop
pretvoren u dvorac, o ĉemu nam svjedoĉe katastarski planovi, te po jedan geodetski plan
i tlocrt samostana (T.II. 2, 3; T.III. 1, 2).
O izgledu baroknog samostana najbolje nam svjedoĉi prikaz kompleksa objavljen 1752.
godine (T.I. 2), prema kojem moţemo zakljuĉiti da je samostan nakon barokne
transformacije imao prizemlje i kat, dok njegov izgled prije tih pregradnji nije moguće
pobliţe odrediti.
Josip Vidović i Branka Kovaĉić navode da je u 14. stoljeću izgraĊen prvotni samostan,
koji se nalazio sa sjeverne strane zapadnoga crkvenog proĉelja, a da se u 15. stoljeću
dograĊuje samostanski kompleks, ukljuĉujući i istoĉno krilo koje je bilo prislonjeno uz
sjeverozapadni zid svetišta (u ovom radu to je sjeverni zid svetišta), te da crkva prvotno
nije imala sakristiju, već je ona sagraĊena naknadno, vjerojatno istodobno s istoĉnim
samostanskim krilom. Ako se kraj svetišta, odnosno na prostoru budućeg istoĉnog krila
samostanskog kompleksa, nije nalazila zgrada prvotnoga samostana, a grofovi Celjski,
prema Bedekoviću grade zapadno samostansko krilo, onda je moguće da je prvotni
samostan bio na prostoru neposredno  uz zapadno crkveno proĉelje, te je ili postupno
rušen, kako bi ustupio mjesto novome samostanu, ili je dograĊivan i proširivan, da bi
naposljetku prerastao u kompleks sastavljen od više samostanskih krila. O baroknoj fazi
ovi autori donose samo osnovne povijesne podatke, bez odreĊivanja samostanskog
sklopa, baš kao i za pregradnje izvedene tijekom 19. stoljeća.760
U Konzervatorskoj studiji navodi se da je u 14. stoljeću bilo izgraĊeno samo jedno
samostansko krilo i to ono istoĉno, dok se zapadno i sjeverno grade u 15. stoljeću, kao i
zvonik,
te
se
tada
formira
unutrašnje
dvorište.
Navode
se
i
dimenzije
kasnosrednjovjekovnog samostana, pri ĉemu širine samostanskih krila s trijemom iznose
pribliţno 14 metara, a dimenzije klaustra su bile 14 x 12 metara. Za baroknu fazu navodi
se samo da su samostanska krila tada dobila kat, te da je zvonik povišen.761 Iz ovoga
moţemo zakljuĉiti da je samostanski sklop koji nastaje u kasnosrednjovjekovnom
periodu zadrţao svoje vanjske gabarite i dimenzije klaustra sve do kraja 19. stoljeća.

759 KRISTOLOVEC, I. (1738), pp. 21 - 22.; DOĈKAL, K. (1951), p. 96; PLEŠE, T. (2012), p. 9; PLEŠE,
T. (2013), p. 9; KORUNEK, M. (2014a), p. 67.
760 VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), pp. 5 -9.
761 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), pp. 35 -36.
163

Tajana Pleše mnogo je opreznija u definiranju, te navodi da se o kasnosrednjovjekovnoj
tlocrtnoj dispoziciji samostanskog kompleksa ne zna gotovo ništa, da nije potvrĊena
pozicija klaustra kao ni njegove dimenzije, da je u cijelosti ostalo nepoznato odreĊenje
zapadnog i sjevernog krila, te juţnog hodnika, a da je jedino donekle moguće tlocrtno
odrediti juţni dio istoĉnog krila, koje s oprezom datira u kasnosrednjovjekovni period
(prema numeraciji u ovom radu strukture broj 63 i 64). Za zapadno krilo navodi vrijeme
izgradnje nakon 1695. godine, te da 7 pronaĊenih prostorija u velikoj mjeri odgovara
rasporedu prostorija na tlocrtu iz 1888. godine. PronaĊeni zdenac definira kao upojni
bunar na koji se spajao kanal za odvodnju oborinske vode izveden od batude, te da bi se
cjelovitim odreĊivanjem drugih kanala mogao odrediti poloţaj baroknog klaustra.762
Ĉinjenica je da se kasnosrednjovjekovna graĊevinska faza upravo na samostanskom
sklopu najslabije moţe determinirati, te da svim atribucijama treba pristupiti iznimno
oprezno.
Isti je sluĉaj i sa ostalim periodima i fazama gradnje, te na primjeru samostana, koji je
sluţio za svakodnevni ţivot redovnika i kasnije privatnih korisnika, moţemo oĉekivati
ĉešće transformacije, pregradnje i dogradnje nego na sakralnim objektima, što dodatno
oteţava pravilnu atribuciju pojedinih njegovih dijelova.
Definiranje struktura temelja samostanskih zgrada ni nakon svih do sada provedenih
arheoloških istraţivanja nije u potpunosti razriješeno. Razlozi su višestruki, a kao vodeće
treba uzeti slabu oĉuvanost temelja, brojne pregradnje i metodologiju primijenjenu kod
ranijih istraţivanja.
Kao kljuĉne grafiĉke priloge za definiranje tlocrta samostana treba uzeti geodetski
snimak iz 1809. godine, katastarski plan iz 1859. godine, te tlocrt samostana datiran u
1888. godinu (T.II. 3; T.III. 1, 2). Njihovim preklopom sa pronaĊenim strukturama u
arheološkim istraţivanjima (tlocrt iz 1888. godine ne moţe se preklopiti, jer je evidentno
crtan kao shematski prikaz, a ne prikaz stvarnog stanja), dobivamo stvarni suodnos, uz
uvaţavanje manjih odstupanja, koja su rezultat razliĉitih mjerila, a i ĉinjenice da su
snimljene istraţene arheološke strukture preklapane tijekom više sezona, te u odreĊenim
segmentima pokazuju ĉak i veće nepravilnosti.
Temelji istoĉnog samostanskog krila samo su fragmentarno oĉuvani, što oteţava njihovu
pravilnu determinaciju. Na osnovu poznatih podataka o ovom krilu, ukljuĉujući i
sakristiju, pripadaju slijedeće strukture: 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73,
74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 138, 139, 140, 141, ali i strukture broj 86,
128, 136 i 137 (T.XIX. 61 – 85, 86, 128, 136 - 141).
Na temelju oĉuvanih ostataka i sve dostupne dokumentacije, u istoĉnom samostanskom
krilu moţemo razluĉiti barem dvije veće graĊevinske faze.
Starije istoĉno krilo nalazilo se pomaknuto prema zapadu, te njegova vanjska istoĉna
linija nije bila odreĊena strukturama 64 i 138, kako se to do sada tumaĉilo. Zidove
hodnika klaustra definirale su strukture broj 136 i 137, te se na onu broj 137 nastavljao
zid sakristije, odnosno struktura broj 85, koja je bila spojena sa svetištem. U
Konzervatorskoj studiji hodnik istoĉnog krila definiran je strukturama broj 137, 77, 78 i
79 (T.XXIV. 3). Takvo tumaĉenje prostora nije logiĉno, jer je njime kruţna
komunikacija samostanskog hodnika prekinuta, odnosno takvim definiranjem ona bi se
morala odvijati preko sakristije. TakoĊer strukture broj 77 i 79 definirane su kao „depo
gotiĉke graĊe,“ pa nikako ne mogu pripadati kasnosrednjovjekovnom periodu (T.XXIV.
3, 4, 5).
Ako sagledamo koncept izgradnje, vidimo da se nesmetana kruţna komunikacija
samostanskog hodnika sa svih strana klaustra dobiva jedino ako se hodnik istoĉnog krila

762 PLEŠE, T. (2012), pp. 27 - 28, 53.
164

definira strukturama broj 136 i 137. Dodatnu potvrdu tome moţemo naći u ĉinjenici da
su ti zidovi u potpunosti uklonjeni, te su definirani samo prema nalazu traga ţbuke.
Njihovo uklanjanje moţemo najvjerojatnije povezati s  proširenjem klaustra prema
istoku. Trasu pruţanja strukture 136 dodatno potvrĊuje oĉuvano rubno oploĉenje od
batude (struktura broj 91) koje je evidentno stajalo uz dvorišni zid hodnika istoĉnog krila,
te je sliĉno onome uz zapadno samostansko krilo oznaĉeno brojem 104.
To nas navodi na zakljuĉak da moramo razdvojiti dvije graĊevinske faze, ĉime
odbacujemo tezu iz Konzervatorske studije kojom je samostan zadrţao svoje vanjske
gabarite i dimenzije klaustra sve do kraja 19. stoljeća.
Ako usporedimo dva prikaza, geodetsku snimku iz 1809. godine i katastarski plan iz
1859. godine, vidimo da se gabariti samostana ne poklapaju (T.III. 1). Prema prvome
okvirna širina samostana iznosi 45, a duljina oko 40 metara, dok na drugome one
variraju, pa je tako širina 41 metar, a ako joj se pridoda i erker prigraĊen uz sjeverno
krilo, ona iznosi oko 50 metara, dok je duljina u juţnom dijelu oko 46, a na sjevernom
ĉak 60 metara.
Kako je geodetska snimka izraĊena za potrebe diobe posjeda u vlasništvu grofa Feštetića
i baruna Kneţevića, te se na njoj zapravo detaljno ucrtavaju samo graĊevine grofa
Feštetića, postoji mogućnost da je geodeta jednostavno zabiljeţio vanjske gabarite
samostana i kapele, bez preciznijih mjerenja i definiranja odnosa, jer se jasno vidi da on
nacrt ove graĊevine pravilno pozicionira, no stvarno stanje pokazuje nepravilnosti u
njihovim odnosima. Ĉini se da je geodeta zamijenio duljinu i širinu samostana, jer
vidimo da u duljini nedostaje nekih 5 metara, dok je u širini za okvirno toliko samostan
širi od onoga zabiljeţenog 1859. godine.
Tako dobivamo podatak da vanjske mjere samostana, bez prigraĊenih erkera, iznose 40 x
45 metara, s time da je sjeverno krilo priliĉno razvuĉenog tlocrta, te tamo duljina
samostana iznosi oko 60 metara.
Katastarski plan iz 1859. godine zapravo je mnogo vjerodostojniji, te više odgovara
stvarnom stanju pronaĊenih struktura na terenu (uz uvaţavanje odstupanja proizašlih iz
malog mjerila u kojem je crtan), ali i tlocrtu samostana koji je okvirno datiran u 1888.
godinu. Vidimo da je tlocrt takoĊer, kao i geodetski plan, crtan na naĉin da prikazuje
idealnu tlocrtnu dispoziciju, te da ne uvaţava evidentne nepravilnosti tlocrta. Ako ga
sagledamo kao shemu, moţe nam dobro posluţiti za definiranje i identifikaciju
pronaĊenih zidova.
Tako ispada da je tijekom 19. stoljeća dvorišna, zapadna linija istoĉnog samostanskog
krila bila definirana strukturama broj 77, 78 i 79 (T.XIX. 77 - 79), te da su one ĉinile
istoĉni zid hodnika. Njegovu širinu temeljem nalaza nije moguće definirati, ali se zato
mogu odrediti prostorije, pa tako strukture broj 61 i 63 (T.XIX. 61, 63) pripadaju prvoj
prostoriji izgraĊenoj istoĉno uz zid zakljuĉka svetišta, dok su drugu prostoriju prema
sjeveru formirale strukture broj 63, 64, 65 i 66 (T.XIX. 63 - 66; T.XXVI. 1(63,64)).
Nadalje tlocrt iz 1888. godine oznaĉava šest manjih prostorija, a na tom dijelu u
istraţivanjima su pronaĊene strukture broj 67, 68, 69 i 70 (T.XIX. 67 - 70; T.XXV.
1(69,70)), a najvjerojatnije i struktura broj 71 (T.XIX. 71; T.XXV. 1(71)), jer kada se
gleda tlocrt iz 1888. godine vidimo da taj niz manjih prostorija završava prije linije koja
oznaĉava sjeverni rub klaustra, a kada pogledamo preklopljeni katastarski plan sa
stvarnim nalazima, vidimo da ta sjeverna linija klaustra ide okvirno rubom istraţenog
podruĉja, odnosno linija ide sjeverno od strukture broj 143 (T.XIX. 143).
Time dobivamo podatak da ĉitav erker na sjevernoj strani istoĉnog samostanskog krila
uopće nije istraţen. Dakle, navedene strukture broj 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71,
165

77, 78 i 79 moţemo pripisati mlaĊoj graĊevinskoj fazi samostana (T.XIX. 61, 63 -  71,
77 - 79).
Za dataciju mlaĊe graĊevinske faze treba uzeti u obzir vlasnika kompleksa baruna Vinka
Kneţevića, ali i njegove nasljednike. Iz memoara samog baruna Kneţevića jasno
moţemo zakljuĉiti da njegova obitelj nije bila pretjerano imućna, što nas navodi na
zakljuĉak da najvjerojatnije nisu poduzimali veće graĊevinske zahvate na ovom
kompleksu. Srušeno je ono što više nije bilo potrebno i što je bilo u lošem stanju, a
moţemo samo pretpostaviti da su ono što je graĊevinski bilo dobro samo preuredili.
Ako prihvatimo ovu tezu, ali i ĉinjenicu da povijesni izvori donose podatak da je barokna
obnova obuhvatila rušenje postojećeg i izgradnju potpuno novog istoĉnog samostanskog
krila, moţemo zakljuĉiti da strukture definirane kao mlaĊa graĊevinska faza nastaju oko
1676. godine, te zapravo pripadaju baroknoj pregradnji samostana.
Starijoj fazi izgradnje pripadaju ranije navedene strukture 136 i 137 (T.XIX. 136, 137), te
ona oznaĉena brojem 85 (T.XIX. 85), koja je u naravi zapadni zid sakristije, a zasigurno i
strukture broj 73, 74, 75, 76, 139 i 140 (T.XIX. 73 - 76, 139, 140; T.XXV. 2(75,76);
T.XXV. 3(73, 139, 140)), koje su evidentno uklonjene prilikom proširenja samostana, jer
bi se prema novom tlocrtnom rasporedu one morale nalaziti unutar hodnika istoĉnog
krila.
Toj fazi najvjerojatnije pripada i struktura definirana kao oploĉenje pod brojem 72
(T.XIX. 72; T,XXV. 3(72)), jer je ono pronaĊeno na visini od 171,07 metara, a visina
hodnika je u zapadnom samostanskom krilu pronaĊena na koti 171,73 metra, što je
veliko odstupanje. Ove strukture oprezno moţemo datirati u kasnosrednjovjekovni
period, ali znamo da sigurno pripadaju fazi prije proširenja samostana, kojem pripadaju
ranije navedene strukture mlaĊe faze.
Šteta što nije potvrĊen stariji vanjski istoĉni zid ovog krila, što nam oteţava dobivanje
preciznije slike volumena ĉitavog kompleksa, ali zasigurno je on morao biti okvirno u
liniji izmeĊu kontrafora na svetištu broj 9 i 10 (T.XIX. 9, 10). Taj dio svakako je
potrebno obuhvatiti budućim revizijskim arheološkim istraţivanjima.
Dodatno, na primjeru istoĉnog samostanskog krila vidimo da su strukture graĊene
kamenom većinom mlaĊe i pripadaju fazi nakon proširenja samostana prema istoku, dok
one graĊene opekom uglavnom pripadaju starijoj graĊevinskoj fazi, te nam taj podatak
moţe olakšati atribuciju ostalih struktura samostana.
Prvobitna sakristija najvjerojatnije je bila manjih dimenzija, te prostorno definirana
strukturama broj 2 i 85 (T.XIX. 2, 85; T.XXII. 2(85); T.XXII. 1(85)).
Poloţaj njezinog sjevernog zida nije moguće utvrditi, jer su pronaĊeni temelji broj 80, 81
i 82 kasnija intervencija (T.XIX. 80 - 82; T.XXII. 1(80 - 82), ali vjerojatno nije bila šira
od linije dvorišnog zida juţnog hodnika samostana, koja je definirana strukturom broj 87
(T.XIX. 87).
Na istoĉnoj strani sakristija je morala završavati okvirno u liniji kontrafora broj 9
(T.XIX. 9), koji prema svemu sudeći nije izvorni kontrafor, nego nastaje nakon rušenja
samostana krajem 19. stoljeća.
Dodatnu potvrdu da sakristija, pa i samostan nisu, barem u prvoj fazi, na istoĉnoj strani
završavali zidom broj 64 (T.XIX. 64) daje jedan grob i nekoliko dislociranih kostiju koji
su pronaĊeni zapadno od njega. Oni su postavljeni u prostor omeĊen strukturama broj 62,
63, 64, 65 i 66 (T.XIX. 62 - 66), te linijom kontrafora broj 9 na zapadnoj strani (T.XIX.
9). Naime, malo je vjerojatno da su ukopi vršeni u samostanskoj sakristiji.
Prostor sakristije je evidentno kasnije proširen prema istoku, a razlog moţe biti sama
potreba za njezinim povećanjem, ali i pregradnja i dogradnja istoĉnog samostanskog
krila, ĉime je i njegov krajnji istoĉni zid pomaknut prema istoku.
166

Zapadno krilo samostana najbolje nam se oĉuvalo, unatoĉ ĉinjenici da njegov krajnji
zapadni zid nije pronaĊen, jer se danas nalazi ispod prometnice koja vodi zapadno uz
kompleks.
U istraţenom dijelu pronaĊen je njegov istoĉni zid  broj 100 i 106 (T.XIX. 100, 106), kao
i istoĉni zid njegovog hodnika broj 102 (T.XIX. 102), koji se nalazio uz klaustar.
PotvrĊeno je i nekoliko popreĉnih zidova broj 96, 98, 99, 107, 111, 113, 115 i 117
(T.XIX. 96, 98, 99, 107, 111, 113, 115, 117), koji su ovo samostansko krilo dijelili u više
prostorija.
Jedino u ovom krilu potvrĊena su oploĉenja gotovo u svim prostorijama, a njihova visina
varira od 171,68 do 171,81 metar, ĉime su ona bliska visini baroknog oploĉenja laĊe,
koje je definirano na pribliţnoj koti od 171,94 metra.
PronaĊene strukture za poĉetak je potrebno usporediti sa tlocrtom koji je okvirno datiran
u 1888. godinu (T.III. 2), uz uvaţavanje ĉinjenice da on, obzirom na vrijeme nastanka,
biljeţi posljednju graĊevinsku fazu kompleksa iz 19. stoljeća. Treba napomenuti da je
ovaj tlocrt izraĊen kao svojevrsna shematska idealna rekonstrukcija, na kojoj su pomaci u
odnosu na strane svijeta kao i sve nepravilnosti, pa ĉak i dimenzije pojedinih dijelova
jednostavno dovedeni u neki idealni suodnos.
U zapadnom krilu (pod uvjetom da prostoriju u sjeverozapadnom uglu samostana
pridodamo zapadnom krilu), gledano s juga prema sjeveru tlocrt biljeţi tri prostorije,
stube za pristup katu, produţetak hodnika klaustra prema zapadu kroz zapadno
samostansko krilo, te na kraju još jednu prostoriju.
Prva prostorija omeĊena je strukturama broj 95, 96 i 98 (T.XIX. 95, 96, 98), druga
strukturama broj 99,100 i 107 (T.XIX. 99, 100, 107), a treća strukturama  broj 106, 107 i
111 (T.XIX. 106, 107, 111).
Prema nacrtu Ivana Ádáma vidimo da je nakon toga slijedilo stubište koje zasigurno
nastaje u vrijeme kad zapadno krilo dobiva kat, a pristupalo mu se iz hodnika klaustra.
Teško je reći da li je to bilo puno zidano stubište ili je bilo izvedeno kao drvena
konstrukcija unutar postojeće zidne mase. Ako gledamo nacrt iz 1888. godine vidimo da
je njegova širina bila pribliţno ista kao i kod prethodne prostorije. Iz toga proizlazi da je
stubište na sjevernoj strani bilo omeĊeno strukturom broj 115, na istoĉnoj strukturom
broj 106, a na juţnoj strukturom broj 111 (T.XIX. 115, 106, 111). MeĊutim, vjerojatnije
je da je stubište na sjevernoj strani ipak bilo omeĊeno strukturom broj 113 (T.XIX. 113).
Nakon toga prema Ádámovom nacrtu slijedi produţetak sjevernog hodnika klaustra i još
jedna prostorija. Jasnije definiranje ovog dijela samostana morat će nam dati buduća
revizijska arheološka istraţivanja, ali i ona kojima bi se obuhvatilo sjeverno samostansko
krilo.
Za bolje shvaćanje koncepta zapadnog samostanskog krila posluţit će nam i skica tlocrta
njegovog hodnika datirana u 1878. godine s opisom (T.IV. 3 - 6). Tu su donesene
dimenzije hodnika izvedenog u gotiĉkom stilu: duljina zida 13,50 metara, unutrašnja
širina 2,50 metra, unutrašnja visina 3,20 metara, debljina zida 1,10 metara, a meĊusobna
udaljenost izmeĊu nosivih stupova bila je 2,50 metra.
Kada se ta situacija preslika na pronaĊene temelje zapadnog samostanskog krila, vidimo
da dolazi do podudarnosti. Uvaţavajući širinu zvonika na spoju juţnog i zapadnog
hodnika klaustra, vidimo da je posljednji travej navedenog hodnika završavao u liniji
strukture broj 124.
Prostor izmeĊu zvonika i linije zida broj 124 moţe se podijeliti na 5 traveja, s time da je
najsjeverniji travej zasigurno bio na spoju sa hodnikom sjevernog krila, odakle je hodnik
dalje išao prema sjeveru. To bi znaĉilo da je kasnosrednjovjekovni hodnik zapadnog krila
167

definiran strukturama broj 100, 102, te djelomiĉno 106, do linije zida broj 124 (T.XIX.
100, 102, 106).
Ĉinjenica je da mjere koje navodi Gózon odgovaraju pronaĊenim strukturama, meĊutim
ostaje otvoreno pitanje da li je on zaista znao prepoznati kasnosrednjovjekovnu
graĊevinsku fazu. Da je on zaista vidio izvorne gotiĉke forme in situ, to bi znaĉilo da se
zapadno samostansko krilo tijekom stoljeća samo preureĊivalo, proširivalo i povisivalo,
ali da je u osnovi oĉuvalo svoju kasnosrednjovjekovnu jezgru.
Ivan Ádám nam uz tlocrt donosi i konzole za koje moţemo pretpostaviti da su pripadale
samostanskom hodniku, kao i idealnu rekonstrukciju hodnika samostana. Iako nam
idealna rekonstrukcija moţe posluţiti za doĉaravanje prostornosti samog samostanskog
hodnika, ona ipak ne moţe biti iskljuĉiva podloga za njegovo definiranje (T.III. 2; T.IV.
1).
Drugi je sluĉaj s konzolama, jer se one nalaze na istom listu sa lukom sedilije i prikazom
niše za ampule (T.IV. 1), za koje imamo sigurnu potvrdu u svetištu. Stoga i prikaze ovih
konzola, koje su morale stajati negdje unutar samostanskog kompleksa, moţemo uvaţiti
kao toĉne. Na prvoj je prikazana jednostavna piramidalna konzola sa štitom, na drugoj
prikaz nije ĉitak, a treća je opet jednostavna geometrijska piramidalna konzola. Upravo je
ova posljednja sliĉna trima pronaĊenim konzolama, ali one su pronaĊene u takozvanim
„depoima gotiĉke graĊe“ (strukture broj 77, 79 i 82) iznad kojih nastaju novije strukture,
pa se ne moţe raditi o jednoj od ovih konzola (ako pretpostavimo da ih je Ádám još vidio
uzidane unutar samostanskog sklopa), jer nije bilo kasnijih pregradnji samostana.
Temeljem svega navedenog moţemo zakljuĉiti da pronaĊene strukture zapadnog
samostanskog krila u velikoj mjeri odgovaraju stanju tijekom 19. stoljeća, te se kao takve
mogu sa sigurnošću datirati.
TakoĊer, uvaţavajući mogućnost da obitelj Kneţević nije na ovom kompleksu
poduzimala veće graĊevinske zahvate, moţemo samo pretpostaviti da je ovakva situacija
bila i u vrijeme kada je ovaj samostan još bio u vlasništvu redovnika.
Da li odreĊene strukture koje navodi Gózon zaista pripadaju još srednjovjekovnoj
graĊevinskoj fazi zasada nije moguće sa sigurnošću ni potvrditi ni demantirati.
Postojanje zvonika nisu nam jasno potvrdila provedena arheološka istraţivanja, ali on se
vidi na svim poznatim prikazima samostana, koja doduše biljeţe njegovu mlaĊu
graĊevinsku fazu (T.I. 2 - 6).
Za definiranje oblikovanja i okvirnih gabarita zvonika uvelike nam pomaţu oĉuvani
povijesni prikazi, ali nam oni nisu dovoljni za njegovo precizno pozicioniranje unutar
samostanskog kompleksa. Kod toga su nam kljuĉne ranije navedene oĉuvane bilješke
Imre Gózona (T.IV. 4, 5). On donosi da je bio tlocrtno kvadratiĉne forme, unutarnje
duljine i širine 2,50 metra, a da je debljina njegovih zidova iznosila 1,20 metara, dok mu
je visina u prizemlju bila 3,20 metara. Smješta ga na 10 metara udaljenosti od svetišta.
Poznato je da se zvonik ruši u 19. stoljeću tijekom transformacije objekta u dvorac, a
zanimljiv je podatak da je on nakon toga ostao oĉuvan u zoni prizemlja.
Upravo to potvrĊuje da je zapadno krilo, barem djelomiĉno oĉuvalo svoju baroknu, a
moţda ĉak i srednjovjekovnu formu. Kako znamo da je Gózon posjetio ovaj kompleks u
vrijeme kada je crkveno svetište već pretvoreno u kapelu svete Jelene, te da se njezin
zapadni zid nalazi na istoj poziciji kao i danas, to nam olakšava pozicioniranje samog
zvonika.
On se naime nalazio na spoju juţnog i zapadnog samostanskog hodnika. Potvrda tome
moţe biti temelj zida broj 95 (T.XIX. 95), koji je širi od svog nastavka, temeljnog zida
broj 100 (T.XIX. 100), kao i ulegnuće na spoju ova dva zida, koje jasno sugerira da se tu
168

nalazio zid orijentacije istok – zapad koji je presijecao hodnik zapadnog krila, ali je
naknadno uklonjen.
Taj zid crta Gózon, ali je potrebno napomenuti da on zasigurno nije bio dio izvorne
koncepcije, jer bi se njime prekinula kruţna komunikacija hodnikom oko samostanskog
klaustra. Stoga taj zid, kao i zid koji je zatvarao zvonik sa istoĉne strane, moramo gledati
kao kasniju intervenciju. Temelj zida broj 93 (T.XIX. 93) najvjerojatnije je proširenje
sjevernog zida laĊe na mjestu zvonika.
Temeljem svega navedenog moţemo zakljuĉiti da je ovaj samostanski kompleks imao
zvonik u baroknom periodu, te da se on nalazio na spoju zapadnog i juţnog
samostanskog hodnika. Zanimljivo je da takvo pozicioniranje, djelomiĉno uz sjeverni zid
laĊe, koji većim dijelom izlazi van gabarita crkve i linije njezinog zapadnog proĉelja,
odgovara tipologiji srednjovjekovnih pavlinskih samostana. To ostavlja otvorenim
pitanje da li je Imre Gózon zaista prilikom posjeta ovom samostanskom sklopu vidio u
prizemlju oĉuvane dijelove kasnosrednjovjekovnog zvonika.
Kako je ranije navedeno sjeverno krilo samostana do sada je samo djelomiĉno istraţeno,
te se danas njegovi temelji nalaze na privatnim parcelama sjeverno i sjeveroistoĉno od
kapele svete Jelene.
Kada gledamo preklop katastarskog plana iz 1859. godine i stvarnih nalaza na terenu,
vidimo da zapravo nije istraţen vaţan dio nalazišta za definiranje samostana kao cjeline
(T.III. 1).
Od dosada istraţenih struktura sjevernom krilu pripadaju strukture broj 124, 125 i 143, te
vjerojatno struktura 123 (T.XIX. 124, 125, 123; T.XX. 124, 125, 143). One
najvjerojatnije pripadaju starijoj graĊevinskoj fazi s izuzetkom strukture broj 124 koja je
izgraĊena od kamena. Ona se doduše nalazi na pretpostavljenoj liniji sjevernog zida
hodnika sjevernog krila starije faze, ali je malo vjerojatno da bi jedan temelj hodnika bio
izgraĊen od opeke, a drugi od kamena. Ovaj temelj moţda se moţe pripisati kasnijoj
intervenciji, odnosno vremenu kada se klaustar proširuje, odnosno kada se sjeverno krilo
gradi nešto sjevernije od prvobitnog. Time bi on postao vanjski zid sjevernog krila prema
klaustru mlaĊe graĊevinske faze.
Da li je tome tako ili ĉitavo sjeverno krilo mlaĊe faze izlazi van gabarita istraţenog
prostora, morat će nam potvrditi buduća istraţivanja. Za poĉetak bilo bi potrebno izvršiti
snimanje struktura na parceli sjeverno uz istraţeni dio i to georadarom ili nekom
srodnom metodom, kako bi upotpunili spoznaju o tlocrtnoj dispoziciji ovog samostansko
sklopa. Svakako je kljuĉno proširiti arheološka istraţivanja na taj dio, te suvremenim
metodologijama i praksom arheološke struke pokušati definirati samostan kao cjelinu.
Juţni hodnik samostana juţnom je stranom bio prislonjen uz zid crkve, a njegov sjeverni
zid formirao je liniju klaustra na njegovoj juţnoj strani. On je najvjerojatnije potvrĊen u
strukturi broj 87 (T.XIX. 87), ali nije iskljuĉena mogućnost da je ovo ostatak kanala.
Bez obzira na to, da je to doista linija zida juţnog hodnika uz klaustar potvrĊuje nam
oploĉenje od batude (struktura broj 88), koje jasno definira njegovo pruţanje (T.XIX.
88). U starijoj, ali i u mlaĊoj graĊevinskoj fazi na ovoj lokaciji zasigurno se nalazio juţni
hodnik samostana. On je na zapadnoj strani bio definiran spojem sa hodnikom zapadnog
samostanskog krila, što se jasno vidi na tlocrtu istraţenih struktura. U starijoj fazi vanjski
zid hodnika na istoĉnoj strani završavao je strukturom broj 85, a u mlaĊoj je on produţen
prema istoku do linije struktura broj 77 i 78, što je vidljivo iz tlocrta koji nastaje 1888.
godine (T.III. 2).
Klaustar je sa sve ĉetiri strane bio okruţen hodnikom, za koji se pretpostavlja da je u
kasnosrednjovjekovnom periodu bio svoĊen kriţno - rebrastim svodom. Samostanski
169

klaustar imao je barem dvije faze izgradnje, od kojih je u starijoj bio manjih dimenzija,
dok je kasnije, izgradnjom novog istoĉnog i sjevernog krila znatno povećan.
U starijoj fazi najvjerojatnije je bio definiran strukturama broj 87, 102, 125 i 136 (T.XIX.
87, 102, 125, 136;  T.XX. 125), a njegove dimenzije iznosile su pribliţno 10,5 x 8
metara. U mlaĊoj fazi bio je definiran strukturama broj 77 i 78 na istoĉnoj strani,
strukturom 87 na juţnoj, te strukturom broj 104 na zapadnoj strani (T.XIX. 77, 78, 87,
104).
Sjeverni zid klaustra ove faze vjerojatno treba traţiti sjeverno od prostora koji je bio
obuhvaćen arheološkim istraţivanjima. MeĊutim, kako je kod tlocrta istraţenih struktura
zbog višestrukog preklapanja došlo i do većih odstupanja, a katastarski plan samostana
izraĊen je u malom mjerilu, nije iskljuĉena mogućnost da je sjeverni zid klaustra
definiran strukturom broj 124 (T.XIX. 124; T.XX. 124). Za preciznije definiranje biti će
potrebno snimiti ili istraţiti sjeverno samostansko krilo.
Okvirne dimenzije klaustra iz mlaĊe faze iznose 16 x 16 metara, s time da je zbog
nepravilnog tlocrta klaustar na sjevernoj strani nešto širi.
Starijoj fazi pripada oploĉenje od batude postavljeno uz zidove klaustra, koje ĉine
strukture 88, 91 i 104 (T.XIX. 88, 91, 104; T.XX. 91). Ono je pronaĊeno na juţnoj,
istoĉnoj i zapadnoj strani, a najvjerojatnije je imalo funkciju odvodnje oborinskih i
površinskih voda iz klaustra.
Na oploĉenje se spajao kanal broj 94 (T.XIX. 94), koji je tu vodu odvodio van
samostanskog kompleksa. Sliĉan kanal zasigurno je odvodio vodu iz klaustra i kroz
sjeverno (ili istoĉno krilo), što nam sugeriraju visine oĉuvanog oploĉenja od batude pod
brojem 94 (T.XIX. 91).
Unutar klaustra pronaĊen je zdenac, koji nikako nije mogao biti dio starijeg klaustra, jer
se nalazi na trasi njegovog istoĉnog zida. Kada pogledamo preklop katastarskog plana i
pronaĊenih struktura (T.III. 2) vidimo da njegova pozicija idealno odgovara mlaĊoj fazi
klaustra, jer je smješten okvirno u njegovom središtu.
Da je zdenac mlaĊa struktura potvrdilo je i istraţivanje provedeno 2012. godine kada je u
njegovom ziĊu pronaĊen ugraĊen ulomak gotiĉke spolije, mada tu treba uzeti u obzir i
ĉinjenicu da je pronaĊen u najvišoj oĉuvanoj zoni zdenca, koji je mogao i kasnije biti
pregraĊivan.

Gospodarske graĊevine

O gospodarskim zgradama u vrijeme kad je ovaj kompleks još bio pavlinski nemamo
nikakvih podataka, a širi areal nikada nije arheološki istraţen. Danas je taj prostor
uvelike transformiran recentnom izgradnjom, ĉime smo trajno izgubili spoznaje o ovom
samostanskom kompleksu kao cjelini.
O tlocrtnoj dispoziciji i rasporedu gospodarskih objekata svjedoĉe nam kasniji katastarski
planovi (T.II. 2, 3), a o njihovom izgledu barem okvirnu sliku nalazimo na prikazima
samostana iz 18. i 19. stoljeća (T.I. 2 - 4).
Na katastarskim planovima se jasno vidi da je prostor sjeverno od crkve i samostana bio
ureĊen kao vrt, a da su se gospodarske zgrade nalazile na jugozapadnoj, juţnoj i
jugoistoĉnoj strani (T.II. 2, 3).
Prema katastarskom planu koji je datiran u 1857. godinu, unutar samostanskog
kompleksa bilo je devet gospodarskih graĊevina, dok se jedna zidana graĊevina nalazila
na povišenju sjeverozapadno od samostana i crkve, na prostoru toponimskog naziva
Varhel (T.II. 2). To je najvjerojatnije lokacija podruma, koji nam je fotografirao Lacko
Kronast 1921. godine, a koji danas naţalost više ne postoji (T.V. 3).
170

Slijedeći katastarski plan biljeţi sliĉnu situaciju, uz manje korekcije i dogradnje već
postojećih gospodarskih objekata (T.II. 3). Vidi se da su sve zgrade bile zidane, izuzev
jedne na prostoru toponimskog naziva Varhel koja je bila izgraĊena od drveta.
Jedinu oĉuvanu fotografiju neke od gospodarskih graĊevina ovog samostanskog sklopa
objavio je Emil Laszowski 1928. godine.763  Prema fotografiji se moţe zakljuĉiti da je
tada na terenu stajala samo kapela svete Jelene i jedna gospodarska graĊevina, za koju
Laszowski navodi da je ubrzo nakon 1924. godine srušena. Na fotografiji se vidi da se
graĊevina nalazila sjeverozapadno od kapele svete Jelene, te da je to bio zidani
jednokatni objekt.

Ogradni zid kompleksa, okoliš

Matiĉni samostan sa crkvom i boĉnom kapelom, takozvanim mauzolejem obitelji
Zrinski, te vrtom i gospodarskim graĊevinama bio je okruţen ogradom. Ona se jasno vidi
na povijesnim prikazima samostanskog kompleksa (T.I. 2 - 4), iz kojih išĉitavamo da je
to bila zidana ograda na kojoj su bila barem dva ulaza s naglašenim portalima.
Dio te ograde fotografirao je Lacko Kronast 1921. godine (T.V. 2), te vidimo da je to bila
relativno visoka puna zidana ograda. Oĉuvana je još jedna njegova fotografija na kojoj se
vidi sjeverna meĊa samostanskog kompleksa, meĊutim na tom dijelu on je ograĊen
kovanom ogradom (T.V. 4).
Prostor koji je nekada bio ograĊen ovim ogradama danas je doveden do
neprepoznatljivosti, agresivno je rasparceliran i gotovo u potpunosti pokriven
suvremenom izgradnjom. Sve to onemogućava njegovu adekvatnu prezentaciju, jer je u
naravi sveden na svoj najuţi areal, odnosno prostor koji je bio obuhvaćen arheološkim
istraţivanjima, s time da se njegovo sjeverno krilo danas nalazi na privatnoj parceli. Time
je trajno devastirana njegova ambijentalna vrijednost, koja je sve do sredine prošlog
stoljeća još bila gotovo netaknuta.
Od ostalih elemenata u samostanskom okolišu koji su trajno izgubljeni, treba spomenuti
srušeni podrum u Varhelu (T.V. 3), koji prema fotografiji prikazuje barokna stilska
obiljeţja, te aleju jablanova koja je spajala grad Ĉakovec sa ovim samostanskim
kompleksom (T.V. 5). Ovakvim alejama bile su ranije definirane sve vaţnije pristupne
prometnice gradu Ĉakovcu, meĊutim danas nam se ništa od toga nije oĉuvalo. Iako
Konzervatorska studija razmatra vraćanje aleje jablanova,764 ta je ideja danas teško
izvediva. Jedan od razloga je taj što jablan ima jako puno alergena, ali i da se odabere
neko srodno stablo, danas sadnja drveća tik uz prometnice predstavlja sigurnosni
prometni problem.765

5.4. Ukopi unutar samostanskog kompleksa

Tijekom svih do sada provedenih arheoloških istraţivanja unutar ovog kompleksa
pronaĊen je veći broj kosturnih ukopa, ali njihov toĉan broj nikada nije determiniran.
Razlog je u tome što su oni u gotovo svakoj kampanji drugaĉije numerirani ili nisu uopće
pobrojani, što dodatno oteţava determinaciju njihovog rasporeda i odnosa.

763 LASZOWSKI, E. (1928), p. 247.
764 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 50.
765 Zahvaljujem dr. sc. Miroslavu Benku iz Hrvatskog šumarskog instituta na pomoći kod razmatranja
problematike sadnje aleje jablanova, ali i identifikacije samih stabala.
171

U ovom poglavlju izvršit će se analiza ukopa na osnovu geodetskih podloga, zapisa
voditelja istraţivanja i fotografija (T.XXVIII.). Treba još napomenuti da se relativno mali
broj pokretnih nalaza sa sigurnošću moţe klasificirati u grobne nalaze.
U arheološkim istraţivanjima 1924. godine pronaĊen je jedan grob i to u crkvenoj laĊi.
Determiniran je kao ţenski kostur, zbog ostataka zlatom vezenog brokata oko glave i
nogu, a pronaĊeno je i nekoliko zrna krunice. I oko desne ruke pronaĊeno je mnogo
ostataka brokata. Dubina tog ukopa bila je oko 1 metar od tadašnje kote terena (poloţaj
ukopa, T.VII. 1(4)). Mjesto današnje pohrane pokretnih nalaza nije poznato.
U prvoj kampanji sustavnih arheoloških istraţivanja provedenoj 1990. godine pronaĊeno
je nekoliko grobova. Već u izvješću s tih istraţivanja nailazimo na neke nelogiĉnosti, a
za poĉetak je to broj pronaĊenih i istraţenih grobova. Naime, u Izvješću s istraţivanja
navodi se da je pronaĊeno 9 grobova, a kada se analizira geodetska podloga koja je
sastavni dio izvješća, jasno se moţe razluĉiti 6 grobnih cjelina, dok jedna skupina
devastiranih kostiju i nekoliko pojedinaĉnih kostiju bez konteksta, nikako ne mogu biti
tako klasificirani (T.VIII. 3).
Drugi nejasni moment su uvjeti nalaza novĉića kralja Ludovika I. koji je tada posluţio za
dataciju ĉitavog kompleksa (KAT. 1). Prema oĉuvanim fotografijama jasno se vidi da on
nije naĊen ispod ruku pokojnika u grobu broj 2, kako to navodi voditelj istraţivanja, nego
kao dislociran nalaz, bez jasno definirane stratigrafije i konteksta nalaza. Iako taj novĉić
doista pripada vremenu najstarije faze samostanskog sklopa na ovoj lokaciji, on zbog
uvjeta nalaza, ne moţe posluţiti za datiranje ukopa na tom dijelu, a ni izgradnje ĉitavog
samostanskog kompleksa, kako to sugerira voditelj istraţivanja. Kako je i zašto došlo do
pogrešnog navoĊenja nalaza predmetnog novĉića teško je reći.
Treba još napomenuti da su pokretni nalazi pronaĊeni u grobovima broj 1, 3, 5 i 6, a to su
nalazi u katalogu oznaĉeni brojevima 39, 40, 52 i 54 (KAT. 39, 40, 52, 54). Na priloţenoj
tabli oznaĉeno je mjesto njihova nalaza (T.XXIX. 39, 40, 52, 54), ali je ucrtano i mjesto
nalaza još dva pokretna nalaza prema dokumentaciji voditelja istraţivanja, jer iako je
analizom utvrĊeno da su pronaĊeni dislocirani, a ne unutar grobne cjelina, to je okvirno
mjesto njihova nalaza (T.XXIX. 1, 88; KAT. 1, 88). Ovi pokretni nalazi koji se zaista
mogu povezati s grobovima istraţenim u arheološkoj kampanji 1990. godine datiraju u
barokni period, te slobodno moţemo pretpostaviti da su ukopi formirani zapadno od
glavnog proĉelja samostanske crkve, neposredno uz i ispod današnje prometnice, kasniji,
te da pripadaju 17. i 18. stoljeću.
Tijekom arheoloških istraţivanja 1991. godine istraţivan je prostor juţno od svetišta
samostanske crkve. Voditelj istraţivanja u izvješću ne navodi toĉan broj ukopa, ali
analizom je utvrĊeno da ih je bilo ukupno 13, što cjelovitih, što djelomiĉno oĉuvanih.
TakoĊer donosi podatak da su ukopi bili vršeni u drvenim rakama, te dio grobova uz
svetište datira u 14. i na poĉetak 15. stoljeća, a navodi i masovnu grobnicu koju povezuje
s izgradnjom mauzoleja.
Od svih ovih istraţenih grobova, samo se za tri moţe sa sigurnošću potvrditi da su imali
pokretne nalaze, a to su grobovi broj 1, 2 i 5 (T.XXIX. 76, 74, 97). U dva groba
pronaĊena je po jedna preĊica, odnosno jednostavna pojasna kopĉa, a u trećem ţeljezni
lokot. Ovi nalazi datiraju se u period izmeĊu 16. i 18. stoljeća.
U istraţivanjima provedenim 1992. godine sjeverno uz svetište samostanske crkve
pronaĊen je samo jedan cjeloviti ukop, te nekoliko dislociranih kostiju (T.X. 1, 4). U
grobu nije bilo pokretnih nalaza. Kako je već navedeno, ovaj ukop sugerira da je
samostanska sakristija izvorno bila manjih dimenzija, te da se proširenjem, ili kako to
izvori navode izgradnjom novog istoĉnog samostanskog krila, linija vanjskog zida
istoĉnog krila pomiĉe prema istoku. To bi znaĉilo da ovaj grob pripada ranijoj fazi
172

izgradnje samostana, jer se mjesto na kojem je pronaĊen kasnije nalazi unutar
samostanske arhitekture.
Tijekom arheoloških istraţivanja 1993. godine zapoĉelo se sa istraţivanjem crkvene laĊe,
te prostora juţno od nje. Analizirajući sve dostupne podatke utvrĊeno je da je u ovoj
kampanji pronaĊen zapravo samo jedan grob, koji nije naţalost dokumentiran ni na
geodetskoj podlozi, niti postoji oĉuvana njegova fotografija. Navedeno je da se nalazio u
blizini groba istraţenog 1924. godine, u kvadrantu 16/K, te ga je prema tome bilo
moguće pozicionirati, a njegov poloţaj na karti definiran je ucrtanim pokretnim nalazima
iz ovog groba (T.XXIX. 43, 44, 47, 69). Tu je doista pronaĊeno dosta vrijednih pokretnih
nalaza, u odnosu na ostale ukope na ovom nalazištu, a navedeni su ogrlica, oglavlje,
zlatni prsten i srebrna pojasna garnitura (KAT. 43, 44, 47, 69), kao i ostaci bluze protkani
srebrnim i zlatnim nitima. Ovaj ukop zbog plitkoće nalaza i vremenskim odreĊenjem
pokretnih nalaza pronaĊenih u njemu moţemo datirati u 18. stoljeće.
Tijekom kampanje provedene 1994. godine radovi su većim dijelom nastavljeni u
prošlogodišnjoj sondi, ali je ona i proširena prema zapadu. Voditelj istraţivanja ne
navodi koliko je grobova istraţeno, ali detaljnijom analizom utvrĊeno je da su istraţena
ukupno 42 groba, od kojih je 16 bilo juţno uz crkvenu laĊu, a 26 u samoj laĊi. Dalje
navodi da grobovi uz laĊu nisu imali pokretnih nalaza, te da je pronaĊeno tek nekoliko
dislociranih nalaza.
Kada se pogleda geodetski snimak ovih grobova i njihov odnos s oĉuvanim temeljima,
jasno se moţe vidjeti da su neki grobovi stariji, jer su ih presjekli kontrafori laĊe, ali
pobliţa datacija ukopa na ovom mjestu nije moguća. Situacija je potpuno drugaĉija u
crkvenoj laĊi gdje se za ĉak 18 grobova moţe potvrditi da su sadrţavali pokretne grobne
nalaze, a to su grobovi broj 17, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 36,
39 i 42.
Grob 17 bio je jako dobro oĉuvan, a u njemu je pronaĊena krunica sa dvije svetaĉke
medaljice, dva zlatna prstena, od kojih je jedan imao dragi kamen, kao i ulomci
mrtvaĉkog sanduka, tekstila, pletenih trakica, dugmadi od pletene ţice, koţe, te tekstila s
karikama za vezivanje (KAT. 37, 45, 49, 67, 81; T.XXIX. 37, 45, 49, 67, 81).
U grobu 18 pronaĊene su fragmentarno oĉuvane krunica i ogrlica (KAT. 38, 41; T.XXIX.
38, 41), a u grobu 19 zatvaraĉ koji je najvjerojatnije pripadao molitveniku (KAT. 102;
T.XXIX. 102).
Grob broj 20 sadrţavao je kriţić (KAT. 29; T.XXIX. 29), a grob 22 zlatni prsten ukrašen
finom filigranskom dekoracijom i bogatu pojasnu garnituru (KAT. 46, 70; T.XXIX. 46,
70).
U grobu 23 pronaĊena je svetaĉka medaljica (KAT. 22; T.XXIX. 22), dok je grob 24
sadrţavao 16 komada dekorirane dugmadi (KAT. 53; T.XXIX. 53), a grob 25 karike u
formi alkica (KAT. 80; T.XXIX. 80).
Grob broj 26 sadrţavao je karike u formi alkica (KAT. 83; T.XXIX. 83), grob 29 dugmad
od pletene ţice i olovnu kuglicu (dugme ?), (KAT.55,63; T.XXIX. 55, 63), a grob 30
krunicu s kriţićem, dugmad od isprepletene fine bronĉane pozlaćene ţice i ukrasnu resu
(KAT. 36, 51, 68; T.XXIX. 36, 51, 68).
U grobu broj 31 pronaĊeni su svetaĉka medaljica i bronĉane aplike (KAT. 18, 86;
T.XXIX. 18, 86), u grobu broj 32 bronĉana svetaĉka medaljica (KAT. 26; T.XXIX. 26),
a u grobu 33 fragmentarno oĉuvana pojasna kopĉa (KAT. 73; T.XXIX. 73).
U grobu 34 pronaĊena je sliĉna pojasna kopĉa kao u grobu 33, te jedan bronĉani prsten
(KAT. 71, 48; T.XXIX. 71, 48), dok su grobovi 36 i 39 sadrţavali po jednu svetaĉku
medaljicu (KAT. 27, 21; T.XXIX. 27, 21).
173

U grobu broj 42 pronaĊeni su fragmentarno oĉuvani kriţić i pojasna kopĉa (KAT. 31, 72;
T.XXIX. 31, 72).
Svi ovi grobovi datirani su temeljem pokretnih grobnih nalaza u barokni period, odnosno
u 17. i 18. stoljeće. Treba još napomenuti da je ovo gornji sloj ukopa u crkvenoj laĊi, te
da su oni zasigurno mlaĊi od onih pronaĊenih u istraţivanjima naredne godine, kao i od
dvostruke zidane grobnice (T.XIX. 44), koja je zapravo ovim ukopima negirana.
U istraţivanjima 1995. godine nastavljena su istraţivanja unutar crkvene laĊe, a voditelj
istraţivanja ne navodi koliko je grobova istraţeno. Analizom svih podataka utvrĊeno je
da je ukupno istraţen 21 grob. Iz ove kampanje samo se jedan pokretni nalaz moţe
determinirati kao grobni nalaz, a pronaĊen je u grobu koji je te godine numeriranim
brojem 2. U njemu je pronaĊen zanimljiv prsten u obliku putne brojanice (KAT. 50;
T.XXIX. 50). Treba još napomenuti da je te godine arheološki istraţeno i svetište
samostanske crkve, te da je i u laĊi i u svetištu pronaĊeno mnoštvo pokretnih nalaza koji
bi se mogli dovesti u vezu s grobnim nalazima, no za njih nemamo dokumentirane uvjete
nalaza.
U dvije arheološke kampanje provedene 1996. i 1997. godine istraţena su ukupno 4
groba u zapadnom samostanskom krilu, te 12 u istoĉnom. Samo u jednom grobu, koji je
numeriran brojem 2 pronaĊen je grobni nalaz, a to je jedna bronĉana karika nepoznate
namjene (KAT. 82; T.XXIX. 82).
Grobovi pronaĊeni u zapadnom krilu pozicionirani su izmeĊu struktura broj 100 i 102
(T.XIX. 100, 102), odnosno unutar hodnika zapadnog samostanskog krila. Pozicije
ukopa u istoĉnom samostanskom krilu ne mogu se sa sigurnošću razjasniti, a svi ukopi
pronaĊeni su u jednom relativno uskom prostoru sjeverno od sakristije, te u potpunosti
bez pokretnih nalaza što dodatno oteţava njihovu dataciju (T.XV. 1, 4, 5).
Ukopi izmeĊu struktura broj 136 i 137 (T.XIX. 136, 137) nalaze se u pretpostavljenom
hodniku starije faze istoĉnog samostanskog krila, dok se za dva najistoĉnija ukopa moţe
samo pretpostaviti da su se nalazili van gabarita starijeg istoĉnog krila.
Nakon proširenja klaustra i izgradnje novog istoĉnog samostanskog krila, grobovi
izmeĊu struktura broj 77, 78, 79 i 137 (T.XIX. 77 - 79, 137) pozicioniraju se u sam
klaustar, a red grobova istoĉno uz strukture broj 77, 78 i 79 (T.XIX. 77 - 79) u hodnik
istoĉnog krila. MeĊutim, kako su strukture broj 67, 77, 78 i 79 (T.XIX. 67, 77 - 79)
svojom izgradnjom devastirale već postojeće ukope na tim pozicijama, zakljuĉak je da su
oni ipak stariji. S velikim oprezom moţemo samo pretpostaviti da su ovi ukopi mogli
nastati uz postojeće svetište samostanske crkve, ali u vrijeme kad  istoĉno krilo
samostana još nije bilo izgraĊeno. To bi moglo potvrditi ranije navedenu tezu koju
donose Josip Vidović i Branka Kovaĉić prema kojoj se u 15. stoljeću dograĊuje
samostanski kompleks, što je ukljuĉivalo i izgradnju istoĉnog krila.
Tijekom arheoloških istraţivanja provedenih 1998. godine u istoĉnom samostanskom
krilu  pronaĊen je samo jedan devastirani grob bez pokretnih nalaza i to neposredno uz
strukturu broj 77 (T.XIX. 77).
U kampanji provedenoj tijekom 2002. godine, koja je obuhvatila dio istoĉnog i zapadnog
samostanskog krila, te klaustar, istraţen je samo jedan djelomiĉno oĉuvan grob, a na
dvije lokacije pronaĊene su devastirane kosti. Lokacija groba definirana je linijom
struktura broj 136 i 137 (T.XIX. 136, 137), što ga pozicionira unutar pretpostavljenog
hodnika starije faze istoĉnog samostanskog krila. On je pravilno orijentiran u odnosu na
pretpostavljenu arhitekturu, s glavom okrenutom prema zapadu, baš kao i ranije navedeni
ukopi istraţeni 1996. i 1997.godine izmeĊu istih struktura.
Tijekom revizijskih istraţivanja 2011. godine pronaĊen je samo jedan grob, izmeĊu
struktura broj 124 i 125 (T.XIX. 124, 125; T.XX. 124, 125), koji se moţe pozicionirati
174

unutar hodnika sjevernog samostanskog krila starije graĊevinske faze. Naredne godine,
tijekom revizijskih istraţivanja otvorena su dva ranije istraţena groba, koji su nakon
istraţivanja 1996./1997. i 2002. godine ostavljeni na terenu, te su samo pokriveni i
zatrpani
Temeljem svega navedenog moţemo zakljuĉiti da su u svim do sada provedenim
arheološkim istraţivanjima otkrivena 103 groba, te veća koliĉina dislociranih kostiju koje
nije bilo moguće preciznije odrediti kao grobne cjeline. Veliki broj grobova nije imao
pokretne grobne nalaze, što oteţava njihovu precizniju dataciju. MeĊutim, treba upozoriti
i na ĉinjenicu da o istraţivanjima, pogotovo nakon 1993. godine, nemamo oĉuvanu
gotovo nikakvu dokumentaciju, osim poloţajnih nacrta s ucrtanim kosturnim ukopima i
fotografije.
Gotovo svi pronaĊeni grobni nalazi, izuzev novĉića kralja Ludovika (koji je pronaĊen
dislociran) i lokota koji je datiran u 16. stoljeće, mogu se pripisati baroknom periodu,
odnosno vremenu 17. i 18. stoljeća.

5.5. Analiza i sinteza pokretnih nalaza

U svim do sada provedenim arheološkim istraţivanjima na ovom nalazištu pronaĊena je
veća koliĉina pokretnih nalaza. Radi se o raznovrsnom materijalu, koji svjedoĉi o
kontinuitetu ţivota na ovom mjestu do samog kraja 19. stoljeća.
Naravno da se svi nalazi ne mogu povezati sa samostanom i ţivotom u njemu, ali su nam
znaĉajni za spoznaju šire slike naseljenosti ovog prostora od prapovijesti do uvjetno
reĉeno danas. Takav je sluĉaj sa prapovijesnim nalazima (KAT. 230 i 231, te
najvjerojatnije i KAT. 229)766 koji su pronaĊeni unutar kompleksa samostana, pa su stoga
uvršteni u Katalog.
MeĊutim, kako tu nisu pronaĊene nikakve strukture koje bi ih dovele u naseobinski
kontekst, moţemo zakljuĉiti da se oni mogu povezati sa prapovijesnim naseljem
Ĉestinka, koje se nalazilo na povišenom terenu neposredno uz ovo nalazište.
 Ţeljko Tomiĉić tvrdi da je u arheološkim istraţivanjima 1924. godine, provedenim uz
kapelu svete Jelene, pronaĊena skupina nalaza bjelobrdske kulture,767 dok AnĊela Horvat
navodi da je to nesigurno sjećanje Ladislava Kronasta, te ostavlja otvorenu i mogućnost
da su ti nalazi zapravo naĊeni prilikom rigolanja vinograda u okolici naselja Donji
Vidovec 1925. godine.768 Okvirno su datirani u drugu polovinu 10. i 11. stoljeće, ali kako
nisu navedeni u izvješćima s istraţivanja provedenih 1924. godine, te zapravo nije
sigurno da potjeĉu s ovog nalazišta nisu ni uvršteni u Katalog u prilogu. Radi se o
tipiĉnim bjelobrdskim polumjeseĉastim privjescima, ogrlicama od uvijene ţice,
ĉetverojagodnim naušnicama, te praporcima i kapljiĉastim privjescima.769
Dvije oĉuvane oltarne pale koje se mogu dovesti u vezu s ĉakoveĉkim pavlinskim
samostanom nalaze se u tablama, te nisu ponovno navedene u Katalogu pokretnih nalaza.
Prva nosi naziv  „Grofica Ana Marija Pignatelly u liku Svete Jelene Kriţarice“ (T.I. 1), a
ta oltarna pala je poĉetkom 20. stoljeća zateĉena na oltaru u unutrašnjosti kapele sv.
Jelene. Nije sigurno da li je ona izvorno izraĊena za ovaj samostan ili je ovamo dospjela
naknadno, odnosno nakon ukinuća pavlinskog reda, naprosto zbog ĉinjenice da je na njoj
prikazana sveta Jelena. Danas se ĉuva na Kulturno – povijesnom odjelu Muzeja

766 Detaljnije u: PLEŠE, T. (2012).
767 TOMIĈIĆ, Ţ. (1978), p. 210
768 HORVAT, A. (1956), p. 23
769 Danas se ĉuvaju u Arheološkom odjelu Muzeja MeĊimurja Ĉakovec (inv.br. MMĈ – 17437, 17438,
17446, 17447, 17581, 17582, 17583, 17584, 17585, 17586, 17587, 17588, 17589, 17590, 17591, 17592).
175

MeĊimurja Ĉakovec. Druga oltarna pala pripisuje se slikaru Gabrielu Talleru i prikazuje
„Svetog Pavla Pustinjaka s pavlinima samostana svete Jelene kod Ĉakovca“ (T.I. 5, 6), a
danas se ĉuva u Franjevaĉkom samostanu u Ĉakovcu. Obje slike moţemo dovesti u vezu
s baroknim slikarstvom 18. stoljeća.
U Katalogu pokretnih arheoloških nalaza u prilogu popisano je i detaljnije determinirano
336 nalaza, od kojih je jedan (KAT. 233) pronaĊen u arheološkim istraţivanjima 1924.
godine, dva u arheološkim istraţivanjima 2011. godine (KAT. 230 i 231), dok su svi
ostali pronaĊeni u sustavnim arheološkim istraţivanjima provedenim u periodu izmeĊu
1990. i 2002. godine.
Treba napomenuti da je zbog velike koliĉine pokretnih arheoloških nalaza pronaĊenih na
ovom lokalitetu izvršena selekcija, te su u Katalog u prilogu uvršteni samo oni
najreprezentativniji. Tako je ostao neobraĊen dio preteţno novovjekovne graĊe (kraj 18. i
19. stoljeće), a radi se o ulomcima keramike, pećnjaka i stakla, te nešto kamena, ţbuke i
opeke. U Katalog nisu uvršteni ni ostatci fragmentarno oĉuvane pancirne košulje, koja je
starija, ali je toliko korodirala da je praktiĉki neprepoznatljiva. Ta graĊa ĉuva se u depou
Arheološkog odjela Muzeja MeĊimurja u Ĉakovcu u nekoliko kutija, nije signirana i za
većinu ulomaka nije navedena nikakva referenca o vremenu i uvjetima nalaza.
Sva graĊa ĉuva se u Muzeju MeĊimurja u Ĉakovcu i to prvenstveno na Arheološkom
odjelu, dok je samo dio pohranjen na Kulturno - povijesnom odjelu. Većina graĊe bila je
dostupna za obradu, dok je samo dio nalaza (prvenstveno se tu radi o teţim kamenim
ulomcima) koji su pohranjeni u sjeveroistoĉnoj zgradi fortifikacije Starog grada u
Ĉakovcu, bio nedostupan, te se njihova determinacija vrši temeljem fotografija.
Treba napomenuti i da se od veće koliĉine pokretnog arheološkog materijala pronaĊenog
u arheološkim istraţivanjima, samo manji dio moţe sa sigurnošću klasificirati u grobne
nalaze. Neki nalazi, za koje moţemo slobodno pretpostaviti da su bili dio grobne cjeline,
ili su pronaĊeni dislocirani ili mjesto njihovog nalaza nije dokumentirano.
Dodatno treba istaknuti da je o arheološkim istraţivanjima provedenim u periodu od
1990. do 2002. godine oĉuvano jako malo dokumentacije, što dodatno oteţava pravilnu
interpretaciju uvjeta nalaza i same arheološke graĊe. Pokretni arheološki materijal sa
ovog nalazišta do sada nije sustavno obraĊen.
U katalogu izloţbe Pavlinski samostan u Šenkovcu iz 1997. godine770 popisan je 121
nalaz, ali je dio graĊe pogrešno interpretiran, pa ĉak i pogrešno povezan s mjestom
nalaza.
U Konzervatorskoj studiji popisano je 113 nalaza, te su donešene njihove fotografije, ali
od podataka imamo samo dimenzije (visina/duţina i širina) i okvirne datacije, bez
interpretacija mjesta nalaza ili samih predmeta.771
Dio novĉića (4 komada) obraĊen je u katalogu izloţbe Novac novog vijeka iz fundusa
Muzeja MeĊimurja.772
Većina graĊe ponovo je inventirana u novom specijaliziranom softveru za voĊenje
primarne muzejske dokumentacije pod nazivom M++, ali samo s navodima osnovnih
podataka, bez detaljnijih opisa i interpretacije.773
Tijekom svih dosadašnjih arheoloških istraţivanja pronaĊene su samo tri slobodnostojeće
skulpture izraĊene od kamena (KAT. 232, 235, 236). Treba napomenuti da samo za onu
koja prikazuje Svetog Ivana Nepomuka (KAT. 232) moţemo sa sigurnošću tvrditi da

770 VIDOVIĆ, J. (1997), pp. 28 – 33.
771 PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), pp. 53 – 75.
772 MARCIUŠ, B. (2009).
773 Posebno zahvaljujem kolegici Branki Marciuš iz Muzeja MeĊimurja Ĉakovec na uvidu u M++ i
ustupanju fotografija nedostupnih arheoloških nalaza.
176

potjeĉe s ovog nalazišta, dok za druge dvije nemamo takvih podataka, ali su bile
pohranjene zajedno sa ostalom graĊom pronaĊenom u arheološkim istraţivanjima
provedenim u periodu od 1990. do 2002. godine na ovom nalazištu, te su stoga uvrštene
u Katalog u prilogu.
Skulpture su dosta oštećene, a svaka od njih prikazuje po jednog sveca. Kako je samo na
jednoj oĉuvan sveĉev atribut (KAT. 235), ostale dvije skulpture teško je pravilno
determinirati. U svojem oblikovanju ove skulpture odaju barokne forme, te se okvirno
mogu datirati u 17. i 18. stoljeće. To se prvenstveno uoĉava u njihovom drţanju, te
naĉinu oblikovanja odjeće, nabora, obuće i detalja.
Prvoj skulpturi (KAT. 232) oĉuvan je samo donji dio koji prikazuje mušku figuru
obuĉenu u albu iznad koje je superpelicej, a najvjerojatnije prikazuje Svetog Ivana
Nepomuka.
Druga skulptura (KAT. 235) vjerojatno prikazuje Svetog Ambrozija, a to se moţe
zakljuĉiti temeljem  košnice koja se nalazi ispred sveĉeve lijeve noge. Svetac je prikazan
obuĉen u albu, preko koje je superpelicej sa štolom crvene boje. Ogrnut je u kazulu
crvene boje sa ţutim (zlatnim) rubovima. Skulpturi nedostaju glava i ruke ispod laktova.
Treća skulptura (KAT. 236) takoĊer je fragmentarno oĉuvana, bez sveĉeve glave, ruku
ispod laktova. Sveĉevi atributi nisu oĉuvani, pa ga nije moguće sa sigurnošću
determinirati. Svetac je prikazan obuĉen u albu kojoj je donji rub ukrašenim ĉipkom.
Preko nje je kazula sa štolom crvenkaste boje sa ţutim (zlatnim) kriţevima na
završetcima.
O izvornom smještaju ovih skulptura unutar samostanskog kompleksa nemamo nikakvih
podataka. Najvjerojatnije nisu stajale u unutrašnjosti crkve, jer su u to vrijeme u
meĊimurskim crkvama oltari i skulpture na njima, bili u pravilu izraĊeni od drveta, te bi
ove kamene skulpture u tom kontekstu predstavljale iznimku. Vjerojatnije je da su stajale
na glavnom vanjskom proĉelju crkve ili nekom od proĉelja samostana kao skulpture
unutar niša, a postoji mogućnost i da su bile postavljene na slobodnostojeće stupove koji
su flankirali pristupni put do samostana u blizini glavnog ulaza u kompleks, kao što je to
bio sluĉaj u Lepoglavi.
U arheološkim istraţivanjima 1924. godine pronaĊeni su fragmenti nadgrobne ploĉe od
crvenog mramora (KAT. 233, 234).774 Ona je za vrijeme II. svjetskog rata odnešena u
Budimpeštu, jer se smatralo da prikazuje grofa Nikolu VII. Zrinskog koji je za MaĊare
njihov najveći pjesnik 17. stoljeća, ali je restitucijom kulturnih dobara vraćena 1958.
godine i pohranjena u ĉakoveĉki muzej.775
Dimenzije ploĉe, odnosno spojenih ulomaka su, duljina 165, širina 118 i debljina 22
centimetra, s time da je debljina okvira 18 centimetara.
Na njoj je u reljefu prikazan leţeći muški lik u viteškom oklopu dekoriranom rozetama, s
kacigom na glavi, naboranog ĉela, zatvorenih oĉiju i stiliziranog lica s naglašenim, gore
uvijenim brkovima. Oklop mu prekriva ĉitavo tijelo, a ima pokretne dijelove na
ramenima, laktovima, koljenima i ispod pojasa, gdje je djelomiĉno vidljiva i košulja od
metalnih alkica. Glava mu je poloţena na jastuk, kao i zastava s obiteljskim grbom
grofova Zrinskih koju drţi u svojoj desnoj ruci. Lijeva ruka poloţena mu je na maĉ koji
ima o boku, a do nogu, s njegove desne strane, nalazi se još jedan obiteljski grb. Oba
grba imaju na štitu s lijeve strane orlova krila, a s desne kulu koju frankiraju dvije
zvijezde. Kula ima po jedan luĉni otvor u prizemlju i na katu, dva manja ĉetvrtasta

774 LASZOWSKI, E. (1924a), pp. 1- 4; LASZOWSKI, E. (1928), pp. 245 - 259; PLEŠE, T. (2012), p. 20, f.
37; PLEŠE, T. (2013), p. 23, f. 37; KORUNEK, M. (2014a), p. 67. Ova nadgrobna ploĉa danas se nalazi u
stalnom postavu Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.
775 SCHNEIDER, M. (1974), p. 258; KORUNEK, M. (2014a), p. 67.
177

prozora na katu iznad, te gore završava kruništem. Gornji grb koji se nalazi na zastavi
nadvisuje kruna, a donji viteška kaciga s krunom iz koje izlazi plašt lijevo i desno svezan
u nabore, a iznad krune nalazi se zmaj. Nadgrobna ploĉa nema nikakav natpis i nedostaje
joj dosta fragmenata.
Nadgrobnim ploĉama u sjevernohrvatskim krajevima prva se sustavno bavila AnĊela
Horvat, koja za ovu šenkoveĉku kaţe da je na njoj prikazan lik vojskovoĊe u punoj ratnoj
opremi sa zastavom u desnici, kojem je glava utisnuta u jastuk, zajedno sa kacigom i
napola otvorenim vizirom, ali ne donosi kojem bi od ĉlanova obitelji Zrinski ona mogla
pripadati.776
Nadgrobne ploĉe s likom pokojnika u ovim krajevima obraĊuje i Milan Pelc, koji za ovu
šenkoveĉku kaţe da je klesana s vještinom i paţnjom u pojedinostima, te pretpostavlja da
pripada grofu Nikoli Zrinskom Sigetskom.777
Marijana Schneider pretpostavlja da je ovo nadgrobna ploĉa grofa Jurja Zrinskog, oca
Nikole i Petra, umrlog 1626. godine ili Nikole poginulog u lovu 1664. godine.778 Taj
navod ne moţe biti toĉan, a u prilog toj tezi ide podatak koji nam donose povijesni izvori
da je u poţaru 29. travnja 1695. godine uništeno nekoliko grobnih spomenika od crvenog
mramora, koji su oznaĉavali grobove znamenitih i istaknutih osoba i to do te mjere da su
se kod obnove crkve morali odstraniti, te ĉinjenica da je u poţaru bila pošteĊena jedino
boĉna kapela svetog Antuna (takozvani mauzolej obitelj Zrinski).779
Navedena nadgrobna ploĉa je 1924. godine pronaĊena razbijena, a njezini dijelovi
sekundarno su upotrijebljeni kao graĊevni materijal prilikom izgradnje temelja pilastara
koji su nosili svodove laĊe. Kako znamo da crkvena laĊa dobiva barokne svodove tek
nakon poţara 1695. godine, moţemo sa sigurnošću reći da je ovo jedna od ploĉa koje su
stradale u poţaru i koje su zbog veoma lošeg stanja maknute iz crkve. To potvrĊuje i
podatak da su na ovoj ploĉi prilikom pronalaska opaţeni tragovi djelovanja vatre.780
Kako znamo da je grobna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski graĊena za ukop
Jurja V. koji umire 1626. godine, te da ona nije stradala u poţaru, tada ova nadgrobna
ploĉa mora pripadati jednom od njegovih prethodnika, koji su pokopani u samostanskoj
crkvi, jer se kasnije ĉlanovi te obitelji pokapaju u boĉnoj kapeli, takozvanom mauzoleju
obitelji Zrinski. Kako je na ovoj ploĉi prikazan muški lik u oklopu, moţemo slobodno
pretpostaviti da predstavlja jednog ĉlana te obitelji koji se istaknuo kao vojskovoĊa. To
bi znaĉilo da je ova nadgrobna ploĉa najvjerojatnije pripadala grofu Nikoli Zrinskom
Sigetskom kako je to pretpostavio Milan Pelc ili jednom od njegovih sinova, Jurju IV.
(1549 – 1603), Ivanu I. (1545 - 1559), Krsti (1559 - 1573),Vuku (1558 - ?), Nikoli V.
(1559 - 1605) ili Ivanu II. (1565 - 1612).781
Ivan I. umire mlad, te šenkoveĉka ploĉa s prikazom vojskovoĊe ne moţe pripadati
njemu, kao ni Nikoli V. koji je povuĉeno ţivio u Ozlju gdje je najvjerojatnije i pokopan.
Krsto se takoĊer u povijesnim dokumentima spominje u Ozlju, a nemamo nikakvih
podataka o njegovom vojnom djelovanju, kao ni za Vuka. Ivan II. pokopan je u kapeli
svetog Benedikta u crkvi cistercitskog samostana u Vyšší Brodu u Bohemiji. Prema

776 HORVAT, A. (1975), pp. 341 – 353; KORUNEK, M. (2014a), pp. 67 - 68.
777 PELC, M. (2007), p. 315; KORUNEK, M. (2014a), p. 68.
778 SCHNEIDER, M. (1974), p. 258; KORUNEK, M. (2014a), p. 68.
779 KRISTOLOVEC, I. (1738), pp. 21 - 22.; DOĈKAL, K. (1951), p. 96; PLEŠE, T. (2012), p. 9; PLEŠE,
T. (2013), p. 9; KORUNEK, M. (2014a), p. 68.
780 LASZOWSKI, E. (1928), p. 259; KORUNEK, M. (2014a), p. 68.
781 Geneološko stablo obitelji Zrinski prvi je izradio i objavio Ivan von Bojniĉić u BOJNIĈIĆ, I. (1899),
pp. 211 – 212, T.153; a kasnije ga donose i drugi autori KALŠAN, V. (1995), prilog; ŠTEFANEC, N.
(2000), pp. 402 – 403; ŠTEFANEC, N. (2001), pp. 116 - 131; WHITING, G. (2009), p. 110;  PÁLFFY, G.
(2011), p. 80 i drugi.
178

tome, šenkoveĉka ploĉa mogla bi pripadati grofu Nikoli Zrinskom Sigetskom ili
njegovom sinu grofu Jurju IV.
Na ovoj ploĉi nalaze se i dva grba koja je potrebno uzeti u obzir kod njezine
determinacije. Grbovima i peĉatima obitelji Zrinski bavili su se Ivan Bojniĉić i Emil
Laszowski, koji donose podatak da je grofu Nikoli Zrinskom Sigetskom kralj Ferdinad I.
1554. godine dodijelio novi grb, na kojem je spojen dotadašnji grb obitelji Zrinski s onim
Ernušta Ĉakoveĉkih.782 Zanimljiv je podatak koji donosi Emil Laszowski, da grof Nikola
Sigetski do svoje smrti koristi samo svoj stari grb s dva orlova krila, kao i njegov sin grof
Nikola još 1602. godine, a da novi grb koristi njegov sin grof Juraj IV. i to već 1573.
godine.783 MeĊutim, taj podatak ne iskljuĉuje mogućnost da je na nadgrobnu ploĉu grofa
Nikole Zrinskog Sigetskog, koja je izraĊena nakon njegove smrti, mogao biti uklesan
sluţbeni grb, koji mu je osobno dodijelio kralj Ferdinad I.
Šenkoveĉka ploĉa u općem pristupu i morfologiji bliska je drugim ploĉama tog tipa, kao
naprimjer onoj vlastelina Franje Tahya (1526 - 1573) ili grofa Gašpara Draškovića (1530
- 1591).784 U obzir treba uzeti i nadgrobnu ploĉu Nikole I. Malakoczya (1527 - 1603) koji
je bio dugogodišnji prijatelj grofa Jurja IV. i koji umire iste godine kad i on.785
Iako se uoĉavaju sliĉnosti u odabiru motiva, Malakoczyeva pokazuje muški lik u
kontrapostu, a u obradi glave iskazuje tendenciju realistiĉnom prikazivanju. Za
komparaciju je moţda najbolja nadgrobna ploĉa grofa Ivana II., najmlaĊeg sina grofa
Nikole Zrinskog Sigetskog, jer i ona i šenkoveĉka nastaju za ĉlanove iste obitelji. Obje su
izraĊene od istog materijala i prikazuju leţeći muški lik u oklopu, ali u pristupu i obradi
uoĉavaju se velike razlike. To je najviše izraţeno kod obrade glave, koja je kod
šenkoveĉkog junaka još uvijek plošne obrade, sa izrazito idealiziranim i stiliziranim
licem, te naglašenim brkovima i naboranim ĉelom. Za razliku od nje Ivanova je
naglašenog volumena i pokazuje naturalizam u izraţenim portretnim karakteristikama,
što je ĉini bliţom ploĉi baruna Nikole Malakoczeya, nego onoj šenkoveĉkoj.
Statiĉnost i plošnost koja je prvenstveno izraţena u obradi glave lika na šenkoveĉkoj
ploĉi, ukazuje da je ona ipak nastala ranije i to tijekom 16. stoljeća, te da je
najvjerojatnije pripadala grofu Nikoli Zrinskom Sigetskom, ali ne moţemo sa sigurnošću
odbaciti ni mogućnost da je pripadala njegovom sinu grofu Jurju IV.786
Tijekom arheoloških istraţivanja 1924. godine dokumentirana je i nadgrobna ploĉa
baruna Vinka Kneţevića, vlasnika samostanskog kompleksa tijekom prve polovine 19.
stoljeća, koji umire 1832. godine. Ta ploĉa danas je naţalost izgubljena, pa nam je stoga
bitan zapis o njoj, odnosno prijepis teksta sa ploĉe, koji je tada izradio Stjepan Szavits
Nossan.787
Ploĉa je bila postavljena na boĉnu stranu zidane  grobnice baruna Vinka Kneţevića u
unutrašnjosti kapele svete Jelene, a tekst je glasio :

782 BOJNIĈIĆ, I. (1899), p. 211; BOJNIĈIĆ, I. (1923), pp. 159 – 160; LASZOWSKI, E. (1908), pp. 291 –
297; KORUNEK, M. (2014a), pp. 68 – 69.
783 LASZOWSKI, E. (1908),  p. 293; KORUNEK, M. (2014a), p. 69.
784 Ţena velikaša Franje Tahya bila je grofica Jelena Zrinski, sestra grofa Nikole Zrinskog Sigetskog.
Njegova nadgrobna ploĉa nalazi se danas u Muzeju seljaĉkih buna u Gornjoj Stubici, dok je ona grofa
Gašpara Draškovića u ţupnoj crkvi Uznesenja Blaţene Djevice Marije u Bednji.
785 Nadgrobna ploĉa baruna Nikole I. Malakoczya danas se ĉuva u Lapidariju Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.
786 KORUNEK, M. (2014a), p. 69.
787 Tekst ploĉe zapisan je u Tumaĉu poloţajnom nacrtu, kojeg je izradio Stjepan Szavits Nossan 1924.
godine (preslika, Dokumentacija AO MMĈ).
179

Natpis nadgrobne ploĉe baruna Vinka Kneţevića (tekst zapisao Stjepan Szavits Nossan 1924.g.)

Tada je dokumentiran i natpis druge ploĉe koja se nalazila na gornjoj strani zidane
grobnice baruna Vinka Kneţevića, koji nam je vaţan, jer je ta ploĉa samo fragmentarno
pronaĊena u arheološkim istraţivanjima 1991. godine (KAT. 237). Cjeloviti natpis na
ploĉi glasi:

Natpis na ploĉi koju je Karolina Kneţević Högger dala postaviti na suprugovu grobnicu (trkst zapisao
Stjepan Szavits Nossan 1924.g.)

Obje ploĉe datiraju se u 1832. godinu, a na njima su se nalazili samo natpisi, te nije bilo
nikakve druge dekoracije. Prvu  ploĉu dao je postaviti Vinkov sin Ive (Ivan) 29. oţujka, a
drugu Vinkova supruga dva dana ranije.
Tijekom istraţivanja 1995. godine pronaĊena je jedna kamena ploĉa koja na sebi ima
natpis AIIO DnI 1811, a uz njega je okomito s desne strane postavljen tekst Georg
Palier, a ispod ime Andras. Prvi dio teksta daje nam 1811. godinu, dok se ime Georg
Palier najvjerojatnije odnosi na graditelja zidanog oltara koji je u vrijeme obitelji
Kneţević izgraĊen u unutrašnjosti kapele svete Jelene. Tekst na ovoj ploĉi je nevješto
uklesan, za razliku od onih na ploĉama koje su se nalazile na grobnici Vinka Kneţevića.
Ulomci arhitektonske plastike pronaĊeni u istraţivanjima 1924. godine, nakon
istraţivanja su deponirani u kriptu u unutrašnjosti kapele svete Jelene, koja je naknadno
zapunjena zemljom i raznim drugim otpadnim materijalima. Tijekom ĉišćenja kripte
1991. godine nije dokumentirano koji su fragmenti od tamo izvaĊeni. Stoga se svi
segmenti i ulomci arhitektonske plastike vode kao nalazi iz sustavnih istraţivanja 1990.
do 2002. godine. Tijekom tih istraţivanja pronaĊena su i tri takozvana „depoa gotiĉke
graĊe,“ od kojih je prvi istraţen 1992. godine (struktura broj 82) i u njemu su pronaĊena
32 komada gotiĉkih elemenata (rebra, doprozornici, dovratnici, pete svoda, bifore i
sliĉno), dok su druga dva pronaĊena 1996. godine (strukture broj 77 i 79). Nije
dokumentirano koliko su ulomaka sadrţavala, ali prema fotografijama vidimo da su
180

pronaĊeni ulomci svodnih rebara, portala, peta svodova, bifora, doprozornika, konzole i
drugi.788
Na fotografijama se vidi da je kamena graĊa fragmentarno imala na sebi oĉuvano i do
nekoliko slikanih  slojeva, koji su većinom uklonjeni prilikom ĉišćenja. PronaĊena
arhitektonska plastika na ovom nalazištu nastaje u razliĉitim vremenskim periodima, a
najstariji su i najbrojniji ulomci iz kasnosrednjovjekovnog razdoblja, koji pokazuju
stilska obiljeţja gotike.
Najbrojniji su ulomci svodnih rebara, od kojih ĉak 50 pripada istom tipu, a to su svodna
rebra s jednom konkavnom uţljebinom i jednom trakom (KAT. 271 - 321), dok je
oĉuvan samo jedan ulomak svodnog rebra s dvije uţljebine i jednom trakom  (KAT.
283).
PronaĊene su i 3 geometrijske konzole jednostavne profilacije s rozetom na donjoj strani
poligona (KAT. 325). Na jednoj od njih dosta je nevješto urezan grb obitelji Celjski, što
datira ove konzole u 15. stoljeće.
Tijekom istraţivanja pronaĊeno je i 6 ulomaka gotiĉkog portala jednostavne profilacije
(KAT. 239 - 244), za koje ne moţemo biti sigurni da pripadaju istom portalu.789 Ovaj tip
gore zašiljenog portala s jednostavnom profilacijom, sa torusom izmeĊu dvije dvostruke
uţljebine, karakteristiĉan je za gotiĉki period.
PronaĊeno je i nekoliko ulomaka gotiĉkih prozora, od kojih su najzanimljiviji oni koji
pripadaju biforama (KAT. 249 - 255).
Imamo i nekoliko ulomaka jednostavno profiliranih doprozornika (KAT. 256 - 258, 261,
263), te nekoliko segmenata i ulomaka gotiĉkih prozora sa skošenim rubom koji datiraju
u 15. stoljeće (KAT. 262, 266 - 269).790
Sva kasnosrednjovjekovna arhitektonska plastika pronaĊena unutar ovog samostanskog
sklopa fine je obrade, te iznimno visoke kvalitete, a stilskim obiljeţjima ukazuje na vješte
majstore koji su poznavali suvremene tokove i dostignuća Petra Parlera i njegovog kruga.
Od kasnije graĊe treba spomenuti ulomke gore polukruţno završenih prozora (KAT. 245
- 248) koje okvirno moţemo datirati u 16. i 17. stoljeće. Prema grafici objavljenoj 1752.
godine (T.I. 2) vidimo da su se prozori sliĉnog oblikovanja nalazili na glavnom proĉelju
samostanske crkve, te na boĉnoj kapeli, takozvanom mauzoleju obitelji Zrinski.
Temeljem dostupne dokumentacije numizmatiĉki nalazi, novĉići,791 pronaĊeni su u
arheološkim istraţivanjima 1990, 1993, 1994 i 1995. godine.
Najstariji novĉić pronaĊen je 1990. godine (KAT.1), a nastaje u vrijeme kralja Ludovika
I. (vladao izmeĊu 1342. i 1382. godine). Za njega se na nekoliko mjesta navodi da je
pronaĊen u grobu, ispod sklopljenih ruku pokojnika,792 ali temeljem fotografija s
istraţivanja, jasno je da je taj novĉić pronaĊen kao dislociran nalaz, te kao takav ne moţe
posluţiti za dataciju ukopa na tom dijelu nalazišta.
Uz taj novĉić na ovom nalazištu pronaĊeno ih je još 11, od kojih u 16. stoljeće datiramo
novĉić kralja Rudolfa II. s ugarskim grbom na jednoj i sjedećim likom na drugoj strani
(KAT. 2). U isto stoljeće datiran je i posebno zanimljiv nalaz nirnberškog ţetona (KAT.
11), koji ima prikaz stilizirane kugle s kriţem na jednoj i šesterolatiĉnu rozetu na drugoj
strani.

788 O gotiĉkoj arhitektonskoj plastici detaljnije u: HORVAT, Z. (1989b); HORVAT, Z. (1992).
789 O gotiĉkim portalima detaljnije u: HORVAT, Z. (1992), pp. 130 – 142.
790 O gotiĉkim prozorima detaljnije u HORVAT, Z. (1992), pp. 106 – 123.
791 O numizmatiĉkim nalazima detaljnije u: MILLER, V. (1920); EYPELTAUER, T. (1973); UNGER, E.
(1976); UNGER, E. (1997); VIDOVIĆ, J. (1997); KRAUSE, C. – MISHLER, C. (1993); KRAUSE, C. –
MISHLER, C. (2003); HAHN – ZELLEKE, A. (2007); MARCIUŠ, B. (2009); NAĐ, M. (2011);
FURMAN, M. (2013).
792 VIDOVIĆ, J. (1990b), p. 34; VIDOVIĆ, J. (1997), p. 7; VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p. 10.
181

Jedan dosta oštećeni novĉić ima na sebi grb Ugarskog kraljevstva, a kako prikaz na
drugoj strani i natpisne trake nisu ĉitki, okvirno se datira u 16/17. stoljeće (KAT. 10).
 U 17. stoljeće moţemo datirati pet novĉića i to dva cara i kralja Ferdinanda II. (KAT. 3,
7) i jedan kralja Matije II. (KAT.4), te jako oštećeni pfening (KAT. 6) i oštećeni kreuzer
s prikazom vladara u profilu na jednoj i dvoglavog orla na drugoj strani (KAT. 9).
Ostala tri novĉića datirana su u 18. stoljeće, s time da je najstariji od njih novĉić kralja
Josipa I. iz 1706. godine (KAT. 8), zatim novĉić kralja Karla Albrechta iz 1730. godine
(KAT. 5), dok je najmlaĊi novĉić Marije Terezije iz 1759. godine (KAT. 12).
Tijekom svih provedenih arheoloških istraţivanja pronaĊeno je ukupno 15 svetaĉkih
medaljica793 (KAT. 14 - 28). Prema stilskim karakteristikama i naĉinu obrade sve se
mogu datirati u 17. i 18. stoljeće, odnosno u barokni period.
Prema dokumentaciji samo njih 5 pronaĊeno je kao dio grobnih cjelina (KAT. 18, 21, 22,
26, 27), dok su ostale pronaĊene dislocirane, odnosno van arheološkog konteksta.
Najĉešći su prikazi Blaţene Djevice Marije, Bogorodice s malim Kristom, Svete Obitelji,
Kristove muke, te prikazi raznih svetaca.
Sve pronaĊene medaljice izraĊene su od bronce, osim jedne (KAT. 28), koja se sastoji od
dva stakalca koja su bila priĉvršćena tankim bronĉanim okvirom, a izmeĊu stakalaca
nalazila se sveta sliĉica.
Pomalo zaĉuĊuje što je na ovom nalazištu pronaĊeno samo 6 kriţića,794  od kojih su ĉetiri
dvostruki kriţevi tipa caravaca (KAT. 29, 30, 31, 33), a dva su jednostruka i imaju
krakove sa trolisnim završecima (KAT. 32, 34).
Oĉuvan je i jedan korpus Krista (KAT. 35) koji se izvorno mogao nalaziti na raspelu od
drveta ili nekog drugog propadljivog materijala, ali je isto tako mogao biti dio lijesa
pokojnika. Svi pronaĊeni kriţevi mogu se datirati u 17. i 18. stoljeće, jer pokazuju
barokne stilske odlike.
Tijekom istraţivanja pronaĊene su dvije relativno dobro oĉuvane krunice,795 od kojih
jedna na svom završetku ima veću perlu izraĊenu od bjelokosti sa prikazom Krista sa
trnovom krunom i mrtvaĉkom lubanjom, te bronĉanim stiliziranim kriţem na kraju
(KAT. 36), dok druga završava sa dvije svetaĉke medaljice (KAT. 37).
Fragmentarno je oĉuvana još jedna krunica koja je imala perle izraĊene od drveta (KAT.
38), dok za ostale pronaĊene perle, zbog nepoznavanja uvjeta nalaza, ne moţemo sa
sigurnošću reći da li su izvorno bile dio krunice ili ogrlice (KAT. 39, 41 - 43).
U dosadašnjim istraţivanjima sa sigurnošću se kao ogrlica mogu determinirati samo 54
staklene perle (KAT. 40). Zanimljiv je nalaz oglavlja796 (KAT. 44) koje se sastoji od oko
400 perli bijele boje, a sluţilo je kao pokrivalo za glavu mlaĊe ţenske osobe.
U Muzeju MeĊimurja ĉuva se 6 prstena797 koji potjeĉu iz arheoloških istraţivanja na
ovom nalazištu, a svi su naĊeni unutar grobnih cjelina i datirani u 17. i 18. stoljeće. Za
dva prstena (KAT. 45, 49) navedeno je da su pronaĊeni u grobu 17 i to u kampanji
1993/94. godine, a uvidom u izvješća, nacrte i fotografije moţemo zakljuĉiti da je ovaj
grob istraţen 1994. godine, jer je u istraţivanjima 1993. godine otkriven samo jedan grob
koji nigdje nije ucrtan, a naredne godine zapoĉelo se s novom numeracijom od broja 1,

793 O svetaĉkim medaljicama detaljnije u: VIDOVIĆ, J. (1997); KNEZ, D. (2001); AZINOVIĆ BEBEK, A.
(2008); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009); MAŠIĆ, B. (2010); KRNJAK, O. (2010); AZINOVIĆ BEBEK,
A. (2010b).
794 O kriţevima detaljnije u: BELAJ, J. (2007); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010a).
795 O krunicama detaljnije u: VIDOVIĆ, J. (1997); BELAJ, J. (2007); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2008);
AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010b); PERKIĆ, D. (2010).
796 O oglavljima detaljnije u: LACKOVITS, E. (1989); BELAJ, J. (2007); DEMO, Ţ. (2007).
797 O nalazima prstenja detaljnije u: VIDOVIĆ, J. (1997); RADIĆ, M. (2007); AZINOVIĆ BEBEK, A.
(2009); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010b); PERKIĆ, D. (2010).
182

pa tako oba ta prstena pripadaju istoj grobnoj cjelini istraţenoj 1994. godine. Oba su
izraĊena od zlata i jednostavno ukrašena tehnikom rovašenja i udubljivanja, a imaju
kvadratiĉna postolja za dragi kamen, od kojih je na prvome on jako oštećen, a na
drugome je izgubljen.
Sliĉan je i zlatni prsten koji je na gornjem dijelu jednostavno ukrašen urezivanjem, dok je
postolje za dragi kamen raskošnije ukrašeno dekoracijom u vidu arkada koje su ispunjene
staklenom pastom, a u tom postolju se nalazi poludragi kamen crvene boje (KAT. 47).
PronaĊena su i dva prstena datirana u 17. stoljeće, od kojih jedan ima finu filigransku
dekoraciju (KAT. 46), a drugi ukras u vidu pletenice (KAT. 48).
Zanimljiv je i prsten izveden u vidu putne  brojanice koji se sastoji od dva dijela (KAT.
50). Prvi dio završava peĉatnim dijelom s natpisom W, a drugi se sastoji od reţnjeva koji
se mogu okretati oko dijela s natpisom.
Unutar grobnih cjelina pronaĊeno je i nekoliko tipova dugmadi.798 Tako imamo dugmad
izraĊenu od isprepletene fine pozlaćene ţice (KAT. 51), okruglu dugmad s ispupĉenjima,
koja je sluţila za zakopĉavanje obuće (KAT. 52), dugmad kugliĉaste forme s alkicama i
cvjetnim motivom na tjemenu (KAT. 53), dugmad u obliku ţira (KAT. 54), dugmad od
pletene bronĉane ţice (KAT. 55), jednostavnu dugmad kugliĉaste forme s alkicom (KAT.
59) i jednu olovnu kuglicu koja je determinirana kao dugme (KAT. 64). Ova, ali i sva
ostala pronaĊena dugmad datirana je u 17. i 18. stoljeće, osim one koja na gornjoj strani
ima reljefno prikazan lik propetog lavića, koja se moţe datirati u 19. stoljeće (KAT. 62).
Od aplikacija treba istaknuti onu izraĊenu od prepletene ţice u formi cvjetova, okruglih
aplika od zlatnog lima i ukrasne trake od zlatnog lima (KAT. 66), te bronĉane aplike
kruţnog oblika sa upisanom kriţnom formom (KAT. 86), koje sve moţemo datirati u 17.
i 18. stoljeće.
Sve pronaĊene ukrasne kopĉe navedene su kao dislocirani nalazi, ali prema fotografijama
s istraţivanja, jasno se moţe vidjeti da su ukrasne kopĉe (KAT. 89) naĊene uz nogu
pokojnika, što ih jasno determinira kao dio obuĉe, najvjerojatnije ĉizama. Od ostalih
kopĉi treba istaknuti ukrasne kopĉe u obliku dva nasuprotno postavljena cvijeta (KAT.
87), te one izvedene u formi dvopetljastih kopĉi s kukicama i ušicama (KAT. 88).799
Jednostavne karike u formi alkica raznih dimenzija pronaĊene su na više lokacija unutar
nalazišta (KAT. 80, 81, 83), a najĉešće ih nalazimo na ţenskim košuljama, ali su sluţile i
za priĉvršćivanje obuće (ĉizme). PronaĊeno je i nekoliko većih karika nepoznate namjene
(KAT. 82, 84, 85).
Od pojasnih garnitura posebno se istiĉe pozlaćena pojasna garnitura dekorirana
ornamentalnim ukrasom visoke kvalitete (KAT. 70), te ona izvedena u formi lanĉića
(KAT.69). U grobnim cjelinama pronaĊene su tri fragmentarno oĉuvane raskošnije
izvedene pojasne kopĉe800 (KAT. 71 - 73). Ostale pojasne kopĉe su jednostavne i
izvedene su u formi jednostavnih preĊica (KAT. 74, 75, 76, 77, 78, 79).
Tijekom istraţivanja provedenih u periodu od 1990. do 2002. godine pronaĊena je veća
koliĉina ulomaka stakla,801 pa tako imamo fragmente raznih boĉica koje okvirno moţemo
datirati u period izmeĊu 15. i 20. stoljeća (KAT. 118 - 139), jedan dekorirani ĉep (KAT.
140), više tipova ĉaša (KAT. 141 - 149), po jedan ulomak staklene plitice (KAT. 151) i

798 O nalazima dugmadi detaljnije u: KOVÁCS, G. (2001); BELAJ, J. (2007); DEMO, Ţ. (2007);
AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010b); PERKIĆ, D. (2010).
799 O ukrasnim kopĉama detaljnije u: WHITEHEAD, R. (1996); BALAŢIC, J. – KERMAN, B. (1997);
KOVÁCS, G. (2001); BELAJ, J. (2007); DEMO, Ţ. (2007); AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009); PERKIĆ, D.
(2010).
800 O pojasnim kopĉama detaljnije u: WHITEHEAD, R. (1996); KOVÁCS, G. (2001); DEMO, Ţ. (2007).
801 O ulomcima stakla detaljnije u: DELONGA, V. (1987); POLAK, M. (2005); ĈIMIN, R. (2008b);
ŠIMEK, M. (2011).
183

zdjelice (KAT. 152), te dvije tintarnice (KAT. 116, 117). Bogatstvo i raznolikost oblika
svjedoĉi o naĉinu ţivota u ovom samostanskom sklopu sve vrijeme njegovog
funkcioniranja kao samostana, ali i kasnije, kada je on transformiran u profani objekt.
PronaĊeni su i ulomci prozorskog stakla, s time da je stariji ulomak tipa okulus (KAT.
153), dok su mlaĊi ulomci jednostrukog prozorskog stakla (KAT.154).
O bogatstvu unutrašnjeg ureĊenja prostorija samostanskog sklopa svjedoĉe nam oĉuvani
ulomci pećnjaka,802 koji su nekada bili integralni dio kaljevih peći. Najstarijem tipu
pripadaju pećnjaci s peći koja je na sebi imala prikazane anĊele štitonoše i viteške
prikaze i to oni koji su kvalitetnije obrade (KAT. 178, 194 - 198, 202), dok su tek
neznatno mlaĊi oni koji na sebi imaju iste motive, ali su slabije kvalitete u tretiranju
motiva (KAT. 199 - 204). Od kasnijih pećnjaka imamo one dekorirane vegetabilnim i
geometrijskim motivima (KAT. 162 - 183, 188, 190, 191, 210), prikazima fantastiĉnih
bića (KAT. 174), okrunjenog dvoglavog orla (KAT. 184 - 187, 206), muškog lika (KAT.
189), grifona (KAT. 192), lavova (KAT. 193, 205) i prikazom glave anĊela kojem iz usta
izlaze vegetabilne vitice (KAT. 207, 208, 209).
Oĉuvano je i nekoliko ulomaka pećnjaka s jednostavnom dekoracijom ili u potpunosti
bez dekoracije (KAT. 211 - 220), te jedan ulomak s arhitektonskom dekoracijom (KAT.
218), koji pripadaju najmlaĊoj skupini pećnjaka s ovog nalazišta.
Od ostalih nalaza treba spomenuti ulomak relikvijara (KAT. 13), koji na jednoj strani ima
dekoraciju s trakama koje su izvedene od malih kuglica, a tvore niše ispod kojih se
nalaze razni likovi, dok je na drugoj strani prikaz crkvenog dostojanstvenika okruţenog
anĊelima.
Zanimljivi su i nalazi koji su bili dio nošnje kao što su praporac (KAT. 65), rese sa
muške nošnje (KAT. 68), ukosnice (KAT. 103, 104), pribadaĉe (KAT. 108), te potkove
za mušku i djeĉju obuću (KAT. 113 - 115).
Sliku i kvalitetu ţivota u samostanu ocrtavaju nam nalazi svakodnevnih uporabnih
predmeta, kao što su bogato dekorirani okovi knjige (KAT. 93, 94),803 ulomak škara
(KAT. 96),804 lokot koji je pronaĊen u grobu (KAT. 97), ulomci kljuĉeva (KAT. 98, 99),
ulomci peĉata (KAT. 100, 101), zatvaraĉ molitvenika (KAT. 102), pinceta (KAT. 105),
britve (KAT. 106, 107), razne spojnice (KAT. 109 - 111), više tipova lula (KAT. 155 -
160),805 ĉistaĉ lule (KAT. 161), tanjur (KAT. 221), vrĉić (KAT. 223), svijećnjak (KAT.
222), ulomak vrĉa (KAT. 224), zdjela (KAT. 225) i šalica (KAT. 226), a svi ovi nalazi
mogu se datirati u period od 16. do 19. stoljeća.
Tijekom istraţivanja pronaĊena je i veća koliĉina ţivotinjskih kostiju (KAT. 227), te
ulomci gara koji su pronaĊeni u unutrašnjosti svetišta (KAT. 228).
Na kraju treba zakljuĉiti da se kao najstariji nalaz koji datira u 14. stoljeće  moţe uzeti,
unatoĉ dislociranom mjestu nalaza, ranije spomenuti novĉić Ludovika I.

802 O pećnjacima detaljnije u: VOIT, P. – HOLL, I. (1963); KÓS, K. (1972); FRANZ, R. (1981);
GYURICZA, A. (1992); GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994); GEBHARD, T. (1998); GYULAI
KATALÓGUSOK (2002); MAŠIĆ, B. (2002); KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008);
PAVLIĈIĆ, M. (2012); ŠIMEK, M. (2013); SÖMJÉNI, A. (2014).
803 O okovima knjiga detaljnije u: MAGYAR, K. (1974); KOVÁCS, G. (2001).
804 O metalnim nalazima detaljnije u: BALAŢIC, J. – KERMAN, B. (1997); KOVÁCS, G. (2001); DEMO,
Ţ. (2007); KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008); MAGYAR, K. (2008); ĈIMIN, R. (2008a);
MARCU ISTRATE, D. (2008); MARCU ISTRATE, D. (2009).
805 O nalazima lula za pušenje detaljnije u: BEKIĆ, L. (2001); KOVÁCS, G. (2004); KONDOROSY, A.
(2007); KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008); BEKIĆ, L. (2008); MARCU ISTRATE, D.
(2009); MILOŠEVIĆ, B. – TOPIĆ, N. (2011).

184

U 14. i 15. stoljeće datiraju i nalazi ulomaka arhitektonske plastike svodnih rebara, peta
svodova, konzola i portala, koji svjedoĉe o izgledu ovog kompleksa u gotiĉkom periodu.
Ne moţemo sa sigurnošću potvrditi njihov smještaj unutar samostanskog sklopa, ali
najvjerojatnije je dio izvorno ipak stajao u samoj crkvi, ali postoji mogućnost da su
pojedini ulomci bili uzidani i u neki segment samostanskog kompleksa. Uz njih u gotiĉki
period datirano je i nekoliko ulomaka pećnjaka, stakla i jedan kljuĉ.
Renesansnom periodu, koje u ovom kontekstu zauzima 16., te poĉetak 17. stoljeća, moţe
se pripisati nekoliko ulomaka doprozornika, nekoliko novĉića, praporac, jednostavne
pojasne kopĉe – preĊice, lokot, te ulomci stakla i pećnjaka.
Većina nalaza ipak je datirana u barokni period, odnosno u 17. i 18. stoljeće, dok samo
pokoji nalaz potjeĉe iz 19. stoljeća, odnosno iz vremena kada je ovaj kompleks
transformiran u profanu stambenu rezidenciju.
185

VI.

ZAKLJUĈNA SPOZNAJA

Ĉakoveĉki pavlinski samostanski kompleks posvećen Blaţenoj Djevici Mariji i svim
svetima, kasnije posvećen svetoj Jeleni, do sada je djelomiĉno obraĊen preko objavljenih
publikacija i izraĊene dokumentacije, no nigdje nije dana njegova cjelovita slika od
osnutka do danas. U ovoj disertaciji nastoji se interdisciplinarno, sagledavanjem ove
problematike kroz više znanstvenih podruĉja, od povijesti, arheologije, arhitekture i
povijesti umjetnosti, dati cjelovita slika samostana i ţivota u njemu. To je omogućilo
donošenje novih spoznaja i zakljuĉaka, temeljem izvršene analize sve dostupne literature,
dokumentacije i materijalnih ostataka.
Ovaj pavlinski samostan djelovao je na podruĉju MeĊimurja u periodu od 1376. do 1786.
godine, a utemeljen je na posjedu Varhel u neposrednoj blizini Ĉakovca. Kroz ĉitav
period svoga djelovanja bio je usko vezan uz Ĉakovec i njegove feudalne gospodare, koji
su u pravilu bili i gospodari ĉitavog MeĊimurja. Naziv šenkoveĉki pavlinski samostan
nije povijesno toĉan, ali je pravilan utoliko što ocrtava današnju prostornu situaciju
njegova smještaja.
Za bolje razumijevanje i dobivanje šire slike o ovom samostanskom kompleksu, u
uvodnom dijelu dane su osnovne smjernice o njegovom geografskom smještaju i
karakteristikama regije u kojoj nastaje i djeluje.
Nakon toga slijede saţeti pregledi osnovnih izvora i vaţnije literature. Uvodno poglavlje
sadrţi i nomenklaturu gradiva koja obuhvaća vaţnije osobe, pojmove i mjesta koji se
spominju u tekstu, a navode se vezano uz ĉakoveĉki pavlinski samostan. Na kraju
uvodnog poglavlja dat je i popis kratica koje koreliraju sa tekstualnim dijelom.
Drugo poglavlje donosi razvoj pavlinskog reda u Hrvatskoj u periodu od 1244. do 1786.
godine. U njemu se daje saţeti prikaz utemeljenja ovog crkvenog reda u današnjoj
MaĊarskoj, te njegovi poĉeci i razvoj na podruĉju današnje Hrvatske. Ovdje se samostani
geografski dijele na tri osnovne grupe i to slavonsku, hrvatsku i istarsku.
Ĉakoveĉki pavlinski samostan pripada slavonskoj grupi, koju odlikuje veći broj
samostana, koji su uvelike stilski ujednaĉeni i odaju kvalitetu svoje izvedbe. Kod ovih
samostana prva faza pripada srednjovjekovnom, odnosno u sluĉaju ĉakoveĉkog
samostana kasnosrednjovjekovnom periodu, dok je druga faza baroknih stilskih obiljeţja
186

i datira u 17. i 18. stoljeće. Naravno da svi ovi samostani nisu imali obje faze, jer se neki
od njih brzo ukidaju, dok neki nastaju kasnije, ali ĉakoveĉki je samostan doţivio ovakvu
stilsku transformaciju.
O srednjovjekovnom umjetniĉkom stvaralaštvu u pavlinskom okruţenju, govoreći o
slikarstvu, kiparstvu i primijenjenoj umjetnosti, imamo jako malo podataka, jer nam se
gotovo ništa od njega nije oĉuvalo, a najvrjedniji oĉuvani ciklus zidnog slikarstva kasnog
14. stoljeće nalazi se upravo u oĉuvanom svetištu crkve ĉakoveĉkog samostana.
Povijesni izvori, odnosno razni popisi inventara samostana iz razliĉitih vremenskih
perioda daju nam samo kratki uvid u bogatstvo unutrašnjeg ureĊenja pavlinskih crkava u
srednjovjekovnom razdoblju, kao i u brojne pokretnine koje je svaki pojedini samostan
posjedovao. Kako je upravo ova graĊa najpodloţnija promjenama, te uvjetovana
promjenom ukusa vremena i umjetniĉkih strujanja, ni ne ĉudi slaba oĉuvanost te graĊe iz
najstarijeg perioda.
Nakon stoljeća ratova i neprekidne vojne opasnosti, umjetniĉko je stvaralaštvo tijekom
baroka doţivjelo procvat, o ĉemu svjedoĉe brojni primjeri datirani u 17. i 18. stoljeće. U
okvirima pavlinskog reda to se posebice uoĉava u slikarstvu, gdje treba istaknuti
djelovanje Ivana Krstitelja Rangera i njegovog kruga, kroz koji je pavlinsko zidno
slikarstvo postiglo svoj najviši doseg. Na podruĉju MeĊimurja oĉuvan je njegov ciklus
zidnih slika u današnjoj kapeli svetog Jeronima u Štrigovi, koja se gradi i ureĊuje u
vrijeme kada je upravu nad njom imao ĉakoveĉki pavlinski samostan.
Iako je na podruĉju Hrvatske oĉuvan veći broj kiparskih ostvarenja koja nastaju za
pavlinske sklopove, ipak se u tom dijelu umjetniĉkog stvaralaštva ne moţe jasno razluĉiti
pojam „pavlinskog kiparstva.“
U samostanskoj svakodnevici vaţnu ulogu imale su i orgulje, koje nisu sluţile samo za
bogosluţje, nego i za svakodnevni oficij. Pavlini su sve do vremena ukinuća reda
njegovali tradicionalno gregorijansko koralno pjevanje rimske crkve i nisu dopustili da u
njega uĊe glazba skladana na svjetovni naĉin.
Od vrijedne pokretne graĊe samostanskih riznica malo nam se toga oĉuvalo, a najveći
razlog tome svakako je naĉin na koji su samostani ukidani, a sva najvrjednija graĊa bila
je odvezena u Budim.
Od osnutka, pa sve do ukinuća reda samostani su ĉuvali i svoje vrijedne arhive i
biblioteke, a neki od najznaĉajnijih pavlinskih pisaca povijesti reda djelovali su upravo
na podruĉju Hrvatske.
Pavlini su bili i nositelji obrazovanja, pa su tako vodili srednje i visoke škole u periodu
od poĉetka 16. pa sve do kraja 18. stoljeća. Na kraju poglavlja dat je kratki uvid u
svakodnevni ţivot pavlinskih zajednica, koje su bile jasno ustrojene i posvećene šutnji,
radu i molitvi.
U trećem poglavlju donose se sve poznate ĉinjenice o ĉakoveĉkom pavlinskom
samostanu, od njegova osnutka do danas. Za lakše snalaţenje na poĉetku se donosi kratki
pregled povijesti MeĊimurja, odnosno daju se osnovne smjernice povijesti koje su
utjecale na ţivot u samostanu. Tu se uz osnovne dogaĊaje, te liĉnosti i obitelji, odnosno
gospodare Ĉakovca i MeĊimurja, navode i podatci o administrativnoj pripadnosti
MeĊimurja ţupaniji Zala, te crkvenoj pripadnosti Zagrebaĉkoj biskupiji.
Nakon toga slijede podatci o utemeljenju samostana, te njegovom djelovanju i znaĉaju.
Ovaj povijesni pregled koncipiran je prema oĉuvanom popisu spisa, koje je izradila i
podijelila po tematskim cjelinama Dvorska komora prilikom ukinuća samostana.
Samostan je osnovao Stjepan II. Lacković 1376. godine, a nakon što njegova obitelj gubi
MeĊimurje, ono dolazi u vlasništvo obitelji Celjski, koja daruje samostanu selo
Šenkovec. Nakon toga Fridrik Lamberg poklanja samostanu selo Maĉkovec.
187

Sredinom 16. stoljeća MeĊimurje dobiva obitelj Zrinski, a to razdoblje najviše su
obiljeţili brojni sukobi s pavlinskim samostanom, prvenstveno iz vjerskih razloga, jer su
grofovi Zrinski prešli na protestantizam, no tu se nikako ne smije zanemariti i ona
komponenta voĊena ekonomskim interesima.
To se izmeĊu ostalog moţe išĉitati i iz ĉinjenice da su se sporovi sa samostanom nastavili
i dugo vremena nakon što su grofovi Zrinski formalno prestali biti protestanti. Sliĉan
odnos, isprepletan sukobima i sporovima samostan je imao i s obitelji Althan, koja
posjeduje MeĊimurje tijekom 18. stoljeća.
Ĉakoveĉki samostan dobio je 1644. godine u posjed crkvu svetog Jeronima u Štrigovi,
zajedno sa svim njezinim posjedima. To je bio veći posjed, koji je kasnije još povećavan
raznim darovanjima i kupnjama.
Samostan je još od kraja 15. stoljeća imao u svom posjedu mlin s ribnjakom i tri selišta
na posjedu Kriţanec, te vinograd Zasad, koji je dobio od Kristofa Fadana Turanskog.
Treba napomenuti da je samostan tijekom stoljeća ušao u posjed brojnih vinograda,
odnosno promontorija, koji su u prvo vrijeme bili mahom koncentrirani na podruĉju
današnje općine Sveti Juraj na Bregu, ali kasnije ulaskom u posjed crkve svetog
Jeronima, njihovi posjedi šire se i na okolicu Štrigove.
Vinogradi su stjecani oporukama, darovanjima, misnim zakladama i kupnjom. Obitelj
Zrinski oduzima samostanu 10 vinograda, za koje se navodi da samostanu pripadaju od
njegova osnutka, a nakon gotovo sto godina voĊenja sporova, pavlini su se ih odrekli u
zamjenu za 100 vjedara vina.
U posjedu samostana navodi se samo jedan mlin i to onaj ranije navedeni koji im daruje
Kristof Fadan Turanski, ali su sredinom 18. stoljeća iznajmili još jedan mlin na Muri.
Posjedi ĉakoveĉkog samostana osim vinograda ukljuĉivali su i brojne šume i livade, a
spor je nastao oko jedne livade preko Mure koju samostan dobiva kao misnu zakladu.
Naime, ona je obzirom da je njezin vlasnik umro bez potomaka morala pripasti
vlastelinstvu Donja Lendava, a taj spor je riješen sporazumno, na naĉin da livada ostane
samostanu, ali uz plaćanje zakupnine.
Druga nekretnina koju je ĉakoveĉki samostan imao van MeĊimurja bila je zidana kuća u
predgraĊu Varaţdina.
Samostan je stoljećima uţivao razne povlastice, prvenstveno one za trgovanje i to onu za
nedjeljni trg pred samostanom, te povlasticu sajma na blagdan Svete Jelene, te u dane
prije i poslije tog blagdana. Te povlastice ukinuo im je grof Juraj IV. Zrinski, ali su
kasnije vraćene samostanu, od strane skrbnika njegovih unuka grofova Nikole i Petra.
Iste im opet oduzima grof Petar Zrinski, ali to je bilo privremenog karaktera.
Od ostalih povlastica samostana treba spomenuti i pravo na vinotoĉje, koje je povrijedio
komorski upravitelj MeĊimurja krajem 17. stoljeća, kada je pred samostanom podigao
krĉmu.
Samostan je imao i pravo suditi krivcima, te ih osuĊivati, a u ĉakoveĉkom samostanu
zabiljeţeno je 12 procesa.
Do poĉetka 18. stoljeća samostan je već stekao pozamašnu imovinu, a znatan dio prihoda
je osim od upravljanja vlastitom imovinom, dobiven i brojnim darovanjima, misnim
zakladama i oporukama. Potrebno je naglasiti i još jedan znaĉajan prihod samostana, a to
su bile pozajmice plemićima, ali i obiĉnom puku. Kamate koje je samostan od njih
godišnje uprihodio ĉinile su znaĉajan udio u ukupnim samostanskim prihodima.
Zanimljiv je i podatak da je prilikom ukinuća samostana ukupna suma glavnica i kamata
ĉak prelazila i procijenjenu vrijednost crkve i samostana sv. Jelene.
Za pavlinske samostane u Hrvatskoj bitna je 1700. godina, kada se odvajaju od Ugara, te
osnivaju vlastitu Hrvatsko – njemaĉku pavlinsku provinciju. Tu se kao problematiĉan
188

nametnuo upravo ĉakoveĉki pavlinski samostan, za koji su Ugari tvrdili da se nalazi na
njihovom podruĉju, ali je u konaĉnici ipak dokazano da MeĊimurje pripada Hrvatskoj.
Najstariji oĉuvani popis inventara samostana datira u period oko 1500. godine, a u njemu
je popisana pokretna imovina samostana koja je sluţila za liturgiju.
Netom prije ukinuća samostana, nastaje drugi oĉuvani popis inventara, koji je datiran u
1782. godinu. Taj nam je popis znaĉajan jer se u njemu definira sva nepokretna i
pokretna imovina koja je tada direktno pripadala samostanu, ali zbog naĉina na koji je
ovaj samostan kasnije ukinut, ništa nam se od vrijedne pokretne graĊe nije oĉuvalo.
Nešto ranije, toĉnije 1739. godine zapoĉeto je pisanje oĉuvanog Urbara kmetova na
posjedima Maĉkovec, Leskovec i Zasad, kojim su bile regulirane obaveze pavlinskih
podanika prema samostanu.
Iz popisa redovnika iz 1770. godine doznajemo da je samostan imao 16 redovnika, što je
relativno puno, jer je u pavlinskim samostanima obiĉno bilo samo 12 redovnika.
Samostan je ukinut dekretom cara i kralja Josipa II. 1786. godine, a tom je prigodom
sastavljen i oĉuvani Zapisnik o ukinuću samostana, u kojem je detaljno opisan tijek i
naĉin popisivanja i preuzimanja samostanske imovine. U nešto više od ĉetiri i pol
mjeseca popisana je sva pokretna i nepokretna samostanska imovina što je ukljuĉivalo
crkvu u Šenkovcu i Štrigovi, samostan, gospodarske graĊevine, zgrade na svim
posjedima, te sve pokretnine u njima. Sve vrjednije otpremljeno je u Budim, a ostala
pokretna imovina prodana je na draţbi.
Samostanske zgrade preuzima Dvorska komora, koja na neadekvatan naĉin upravlja
njima, što dovodi do njihovog propadanja.
Barun Vinko Kneţević dobiva u posjed ovaj samostanski kompleks 1802. godine, te ga
obnavlja, ali zbog dotrajalosti ruši crkvenu laĊu, zvonik  i boĉnu kapelu, takozvani
mauzolej obitelji Zrinski.
Nakon Kneţevića kompleks, sada dvorac, dobiva obitelj Feštetić, u ĉije vrijeme se on
ruši, a ostaje jedino svetište samostanske crkve pretvoreno u kapelu svete Jelene, te jedna
gospodarska graĊevina.
Nakon toga navodi se nekoliko vlasnika i korisnika, a danas je kapela s neposrednim
okolišem u vlasništvu Muzeja MeĊimurja Ĉakovec.
O izgledu samostana u prvim stoljećima nemamo podataka, a pavlinski pisci opisuju ga
tek od vremena poţara krajem 17. stoljeća, kada se sastojao od crkve, samostana, boĉne
kapele heksagonalnog tlocrta i gospodarskih graĊevina, a o tome svjedoĉi i nekoliko
oĉuvanih prikaza samostana.
Ovaj sklop prepoznat je kao iznimno vrijedan, pa su još 1924. godine na njemu
provedena prva arheološka istraţivanja. S radovima se tada stalo, ali se 1990. godine
zapoĉelo s istraţivanjima i obnovom kapele. U tim radovima u unutrašnjosti kapele,
odnosno svetišta pavlinske crkve, pronaĊen je vrijedan gotiĉki oslik datiran na kraj 14.
stoljeća.
Kapela je u potpunosti obnovljena, a ciklus gotiĉkih slika je prezentiran. Paralelno s ovim
radovima zapoĉelo se s arheološkim istraţivanjima najuţeg areala samostanskog sklopa.
U njima su u zoni temelja otkriveni crkvena laĊa i boĉna kapela, takozvani mauzolej
obitelji Zrinski, te veći dio samostanskog sklopa.
Kako graĊevinske faze razvoja samostanskog sklopa zbog slabe oĉuvanosti i brojnih
pregradnji nisu bile u potpunosti definirane, tijekom 2011. i 2012. godine provedena su
revizijska arheološka istraţivanja, koja treba i dalje nastaviti kako bismo dobili jasniju
sliku za pravilnu prezentaciju ovog vrijednog samostanskog sklopa.
189

Treba još napomenuti da rezultati istraţivanja 1924. godine, te istraţivanja provedenih od
1990. do 2002. godine nisu nikad adekvatno valorizirani i determinirani, što dodatno
oteţava pravilnu prezentaciju arheoloških struktura na terenu.
Ĉetvrto poglavlje donosi rezultate analitiĉke obrade povijesnih izvora, te se na poĉetku
obraĊuje tekst zakladnice ĉakoveĉkog samostana i to ponajviše u dijelu koji se odnosi na
meĊe darovanog posjeda.
UtvrĊeno je da posjed Varhel nije bio malen, a prostirao se oko samostanskog kompleksa
i to na naĉin da je na jugu graniĉio s posjedom Ĉakovec, na zapadu je meĊa prolazila
preko podruĉja toponimskog naziva Lonĉarske jame, na sjeveru je granica utvrĊena
okvirno na liniji juţno od današnjeg naselja Brezje, dok je istoĉna granica išla istoĉno od
današnje ceste Ĉakovec – Štrigova, te se sredinom današnjeg naselja Šenkovec spuštala
natrag prema samostanu. Danas se tu, kao vjerojatno i nekada, nalaze livade, šume i
oranice, a prostor je ujedno i bogat vodom, što je zasigurno pri odabiru lokacije za
izgradnju samostana bilo odluĉujuće.
Na povišenju sjeverno od samostana utvrĊeno je postojanje prapovijesnog i
ranosrednjovjekovnog arheološkog nalazišta, što sugerira naseljenost ovog podruĉja i
prije dolaska pavlina, a koje zasigurno moţemo povezati i s imenom samog posjeda,
Varhel.
U prvim stoljećima, odnosno vrijeme velikaških obitelji Lacković, Celjski i Ernušt od
druge polovine 14. do sredine 16. stoljeća, ĉakoveĉki pavlini posjedovali su crkvu i
samostan koji su bili posvećeni Blaţenoj Djevici Mariji i svim svetima na posjedu
Varhel, sela Šenkovec i  Maĉkovec, mlin s ribnjakom na posjedu Kriţanec, vjerojatno
selo Zasad, vinograd Zasad, tri selišta na posjedu Kriţanec, te najvjerojatnije vinograde
Zasad, Markovĉinu, Ferkanovci, Pleškovec, Vuĉetinec (Bratovĉina), Lopatinec,
Dragoslavec,  Merhatovec, Prekopu i Bratski vrh.
U periodu izmeĊu 1505. i 1559. godine došlo je do promjene titulara samostana, te je on
sada posvećen svetoj Jeleni, a zanimljivo je da se i stari i novi titular koriste još dugo
vremena u ispravama i to zajedno ili pojedinaĉno. Prvi spomen novog titulara nalazimo
1559. godine u vrijeme kada MeĊimurjem upravlja obitelj Zrinski, koja njime gospodari
sve do kraja 17. stoljeća.
Uz ranije steĉene posjede, samostan je sredinom 17. stoljeća, odnosno nakon oduzimanja
ranije navedenih vinograda, imao u vlasništvu selo Leskovec, vinograd u Malom
Leskovcu, dva vinograda pod nazivom Švarc na brijegu Leskovec, vinograd Kljuĉar na
brijegu Zasad, te još dva vinograda na brijegu Zasad, vinograd na brijegu Martinušec,
dva vinograda Forgaĉ na brijegu Sveti Juraj u Lopatincu, vinograd na brijegu Vušinšćak,
vinograd Rimšćak, vinograd Šafarsko, vinograd Raskriţje, vinograd Praporĉan, te
vinograd na brijegu Vuĉetinec.
Posljednje razdoblje samostana obiljeţilo je vlasništvo obitelji  Althan nad MeĊimurjem,
a obuhvaća period 18. stoljeća. Samostan je u svom vlasništvu i dalje imao posjed Varhel
s ĉakoveĉkim samostanom u Šenkovcu, selo Šenkovec, selo Maĉkovec, selo Zasad,
vinograd Zasad (najvjerojatnije vinograd Fadan), kapelu sv. Jeronima u Štrigovi s
rezidencijom, selo Leskovec, vinograd u Malom Leskovcu, dva vinograda  Švarc na
brijegu Leskovec,  vinograd Kljuĉar na brijegu Zasad i još dva vinograda na brijegu
Zasad, vinograd na brijegu Martinušec, dva vinograda Forgaĉ u Svetom Jurju u Lopaticu,
vinograd na brijegu Vušinšćak, vinograd Rimšćak, vinograd Šafarsko, vinograd
Raskriţje, vinograd Praporĉan, vinograd Prekopa i vinograd na brijegu Vuĉetinec.
 Zapisnik o ukinuću samostana 1786. godine navodi da se imovina samostana tada
sastojala od ĉakoveĉkog samostana u Šenkovcu, te sela Šenkovec, Maĉkovec, Zasad i
190

Leskovec, zatim kapele sv. Jeronima u Štrigovi s rezidencijom i vinograda Rimšćak,
Švarc, Falussy, Juraj, Forgaĉ, Fadan, Viniczaj i Tomaško.
Nakon ukinuća samostana, iz kojeg je sve vrijedno bilo otpremljeno u Budim ili prodano
na draţbi, slijedile su godine kad je ĉitav kompleks postupno zapuštan bez ikakvih novih
ulaganja.
Nakon Dvorske komore vlasnikom kompleksa postaje barun Vinko Kneţević, kojega pak
nakon smrti nasljeĊuje sin Ivan.
Tijekom druge polovine 19. stoljeća vlasništvo nad posjedom Sveta Jelena preuzima
obitelj Feštetić, a u njihovo vrijeme ruši se samostanski sklop.
Peto poglavlje donosi analizu materijalnih ostataka arhitekture, s time da se na poĉetku
obraĊuju svi poznati i dostupni prikazi samostana, katastarski planovi i nacrti i to u
kontekstu stvarnih nalaza iz arheoloških istraţivanja.
Nakon toga izvršena je analiza svih pronaĊenih i postojećih struktura, koje su sve
numerirane i izmjerene, te je data njihova pronaĊena visina, prema postojećim nacrtima.
Ukupno su determinirane 144 strukture, koje su zatim numerirane na grafiĉkom prikazu
radi lakšeg snalaţenja.
Slijedi analiza pojedinih cjelina samostanskog sklopa, pa su tako zasebno obraĊeni
svetište samostanske crkve, odnosno kapela svete Jelene, crkvena laĊa, boĉna kapela
heksagonalnog tlocrta, takozvani mauzolej obitelji Zrinski, istoĉno samostansko krilo,
sakristija, zapadno samostansko krilo, zvonik, sjeverno samostansko krilo, juţni hodnik
samostana, klaustar, gospodarske graĊevine i ogradni zid kompleksa, odnosno njegov
okoliš.
Nakon toga obraĊeni su ukopi unutar samostanskog kompleksa, te je zakljuĉeno da su do
sada pronaĊena 103 ukopa, te veća koliĉina dislociranih kostiju koje nije bilo moguće
pobliţe odrediti.
Na kraju je izvršena analiza pokretnih nalaza, koji su detaljnije obraĊeni u katalogu u
prilogu.
Najstariji nalaz je novĉić Ludovika I. koji datira u 14. stoljeće, a 14. i 15. stoljeću
pripisuju se i nalazi ulomaka arhitektonske plastike. Uz njih u gotiĉki period datira i
nekoliko ulomaka pećnjaka, stakla i jedan kljuĉ.
Renesansnom periodu, koje u ovom kontekstu zauzima 16., te poĉetak 17. stoljeća, moţe
se pripisati nekoliko ulomaka doprozornika, nekoliko novĉića, praporac, jednostavne
pojasne kopĉe – preĊice, lokot, te ulomci stakla i pećnjaka.
Većina nalaza ipak je datirana u barokni period, odnosno u 17. i 18. stoljeće, dok samo
pokoji nalaz potjeĉe iz 19. stoljeća.

6.1. Sintetiĉka objašnjenja i zakljuĉci o elementima razvoja samostanskog
       kompleksa

O osnutku ĉakoveĉkog samostana, obzirnom na oĉuvane povijesne izvore, nemamo
nikakvih dvojbi. Vrijeme izgradnje crkve i samostana uslijedilo je ubrzo nakon njegova
utemeljenja, mada tu ne smijemo iskljuĉiti ni mogućnost da je dio samostanskog
kompleksa već bio izgraĊen prilikom dolaska redovnika. Kako je već navedeno postoje
dvojbe koji dio samostana je bio izgraĊen već u vrijeme obitelji Lacković.
Temeljem provedenih konzervatorsko – restauratorskih istraţivanja u unutrašnjosti
današnje kapele svete Jelene  utvrĊeno je da i stariji i mlaĊi zidni oslik nastaju u tom
periodu, što nam govori da su crkveno svetište, ali najvjerojatnije i crkvena laĊa bili
izgraĊeni i oslikani već u vrijeme obitelji Lacković.
191

Mnogo je problematiĉnije takvo odreĊenje za samostanski sklop, koji nam se oĉuvao u
arheološkom sloju. Analizom svih dostupnih podataka tu se mogu razdvojiti samo dvije
osnovne graĊevinske faze, koje naţalost zbog niske razine oĉuvanosti struktura moţemo
odrediti kao stariju i mlaĊu.
Starija faza najvjerojatnije pripada vremenu prije barokizacije objekta, moţda ĉak
djelomiĉno i kasnosrednjovjekovnom periodu, dok se mlaĊa moţe pripisati baroknoj
pregradnji, ako u obzir uzmemo mogućnost da obitelj Kneţević nije poduzimala veće
graĊevinske zahvate na samostanskom kompleksu tijekom 19. stoljeća (T.XXXIII. 1, 2,
3).
Kapela svete Jelene, odnosno svetište nekadašnje samostanske crkve ima poligonalni
zakljuĉak, a oĉuvani kasnosrednjovjekovni ciklus oslika u njezinoj unutrašnjosti najbolji
je svjedok bogatstva i umjetniĉkih dostignuća koja su primijenjena kod ureĊenja ovog
samostanskog sklopa već u prvo vrijeme njegova djelovanja.
Ovakva razina umjetniĉkog stvaralaštva zasigurno je korištena i u drugim dijelovima
samostanskog kompleksa, ali naţalost taj segment danas je trajno izgubljen.
 Izvorni zidovi svetišta su zidovi broj 2, 3, 4, 5 i 6 (T.XIX. 2 - 6) i danas su nam oĉuvani
u punoj visini, a gotiĉki prozori nalazili su se na zidovima broj 4, 5 i 6 (T.XIX. 4 - 6;
T.XXVII. 7), dok sjeverni zid svetišta, zid broj 2 (T.XIX. 2) nije imao prozore, nego
vrata koja su vodila u sakristiju, odnosno u istoĉno samostansko krilo.
U unutrašnjosti svetišta uz vrijedan zidni oslik oĉuvane su i prezentirane gotiĉka sedilija i
niša za ampule.
Danas se na vanjštini svetišta, odnosno kapele svete Jelene, nalazi šest kontrafora, dok je
sedmi oĉuvan u arheološkom sloju. MeĊutim, kao oĉuvane kasnosrednjovjekovne
kontrafore moţemo sa sigurnišću definirati one pod brojem 11, 12 i 13 (T.XIX. 11 - 13).
U zapadnom dijelu unutrašnjosti svetišta oĉuvana je grobnica zidana opekom (T.XIX. 22;
T.XXI. 2, 3), koju treba datirati u barokni period, a u tom razdoblju povisuju se i svodovi
u svetištu, te najvjerojatnije nastaje temelj potkoviĉastog tlocrta koji je nosio barokni
oltar.
Poĉetkom 19. stoljeća zatvara se svetište na zapadnoj strani zidom broj 1 (T.XIX. 1), te
nastaje zidani oltar u zakljuĉku svetišta (T.VII. 1(1)), koji je datiran u 1811. godinu.
Kasnosrednjovjekovna crkvena laĊa bila je jednobrodna i definirana strukturama broj 28,
29 i 60 (T.XIX. 28, 29, 60), a kasnije se u barokizaciji objekta produljuje prema zapadu
za jedan travej, ĉime njezin zapadni zid postaje struktura broj 34 (T.XIX. 34).
Uz vanjsko lice juţnog zida laĊe pronaĊeni su kontrafori broj 30, 31, 32 i 33 (T.XIX. 30 -
33). Ti kontrafori zasigurno nisu bili dio prvobitne konstrukcije crkvene laĊe, ali njihova
precizna datacija nije moguća.
U unutrašnjosti laĊe zanimljiva je struktura broj 38  (T.XIX. 38; T.XXIII. 1) koja je
najvjerojatnije oploĉenje boĉnog oltara koji je stajao u jugoistoĉnom uglu crkvene laĊe, a
koji je uklonjen kako bi se boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski spojio sa
crkvom.
Sjeverno, uz današnji zapadni zid kapele svete Jelene nalaze se strukture broj 36 i 37
(T.XIX. 36, 37) za koje moţemo pretpostaviti da su ostaci temelja nekadašnje stube, koja
je odreĊivala prijelaz svetišta u crkvenu laĊu.
Od struktura pronaĊenih u unutrašnjosti laĊe treba spomenuti i kasnosrednjovjekovno
oploĉenje oltara uz juţni zid laĊe, struktura broj 39 (T.XIX. 39; T.XXII. 4), te jednu
dvostruku zidanu grobnicu, za koju moţemo samo pretpostaviti da je starija, a oznaĉena
je brojem 44  (T.XIX. 44; T.XXIII. 5).
Boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski graĊevina je heksagonalnog tlocrta, a
definirana je strukturama broj 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58 i 59 (T.XIX.
192

47 - 59; T.XXI. 1(47-59); T.XXIII. 6(47-58). Bila je izgraĊena s juţne strane laĊe
samostanske crkve, na spoju sa svetištem. Sjevernom je stranom bila prislonjena uz zid
laĊe, a prema prikazu koji je objavljen 1752. godine pokazuje renesansna stilska obiljeţja
(T.I. 2). Sastojala se od dva vertikalno odijeljena prostora, kapele koja je korelirala sa
crkvenom laĊom i kripte ispod nje.
Samostanski sklop bio je formiran sjeverno uz crkvu, a saĉinjavala su ga tri samostanska
krila i hodnik na ĉetvrtoj strani. Klaustar je sa sve ĉetiri strane bio okruţen hodnikom,
koji je omogućavao nesmetanu komunikaciju unutar samostana.
U istoĉnom samostanskom krilu temeljem oĉuvanih ostataka i sve dostupne
dokumentacije, moţemo razluĉiti barem dvije veće graĊevinske faze, koje moţemo
determinirati kao stariju i mlaĊu.
Starijoj fazi izgradnje pripadaju strukture broj 85, 136, 137 (T.XIX. 85, 136, 137), a
zasigurno i strukture broj 73, 74, 75, 76, 139 i 140 (T.XIX. 73 - 76, 139, 140; T.XXV.
2(75,76); T.XXV. 3(73,139,140)) i oploĉenje oznaĉeno broj 72 (T.XIX. 72; T,XXV.
3(72)). Šteta što nije potvrĊen stariji vanjski istoĉni zid ovog krila, što nam oteţava
dobivanje preciznije slike volumena ĉitavog kompleksa, ali zasigurno je on morao biti
okvirno u liniji izmeĊu kontrafora broj 9 i 10 (T.XIX. 9, 10).
MlaĊoj graĊevinskoj fazi pripadaju strukture broj 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71,
77, 78 i 79 (T.XIX. 61, 63 - 71, 77 - 79). Integralni dio ovog samostanskog krila bila je
sakristija, koja je prvobitno zasigurno bila manjih dimenzija, te prostorno definirana
strukturama broj 2 i 85 (T.XIX. 2, 85; T.XXII. 2(85); T.XXII. 1(85)), a na istoĉnoj strani
morala je završavati okvirno u liniji kontrafora broj 9 (T.XIX. 9). Kasnije se proširuje
prema istoku te je definirana strukturama broj 62, 63, 64, 65 i 66 (T.XIX. 62 - 66).
Zapadno samostansko krilo je najbolje oĉuvano, te je u njemu utvrĊena razina
funkcioniranja mlaĊe graĊevinske faze, koja je odreĊena pronaĊenim oploĉenjima unutar
prostorija, koja variraju od 171,81 do 171,68 metara. Ono nije ĉitavo istraţeno, a u
istraţenom dijelu utvrĊen je njegov krajnji istoĉni zid odreĊen strukturama broj 100 i 106
(T.XIX. 100, 106), kao i istoĉni zid njegovog hodnika broj 102 (T.XIX. 102), dok se
vanjski zapadni zid danas nalazi ispod prometnice.
Unutar ovog krila definirano je više prostorija koje su bile odvojene popreĉnim zidovima,
a to su strukture br. 96, 98, 99, 107, 111, 113, 115 i 117 (T.XIX. 96, 98, 99, 107, 111,
113, 115, 117). Ovakav tlocrtni raspored uvelike potvrĊuje nacrt samostana koji je oko
1888. godine izradio Ivan Ádám (T.III. 2), te dokumentira posljednju fazu samostana, a
najvjerojatnije on u velikoj mjeri odgovara i stanju ovog samostanskog krila u baroknom
periodu.
Temeljem oĉuvanih povijesnih prikaza samostana i skice tlocrta s dimenzijama koju je
izradio Imre Gózon, moţemo zakljuĉiti da je ovaj samostanski sklop sigurno imao zvonik
u baroknom periodu, a moţda ĉak i u ranijoj graĊevinskoj fazi. Prema svim dostupnim
podatcima on se morao  nalaziti na spoju zapadnog i juţnog samostanskog hodnika, a
potvrĊen je jedino u proširenju zida broj 95 i vjerojatno u temelju broj 93 (T.XIX. 95,
93).
Sjeverno krilo samostana do sada je samo djelomiĉno istraţeno, jer se njegov produţetak
prema sjeveru nalazi na parceli koja je u privatnom vlasništvu, te nije bilo moguće
izvršiti istraţivanja na tom dijelu. Do sada su kao zidovi starije graĊevinske faze ovog
samostanskog krila prepoznate strukture 124, 125, 143, te 123 (T.XIX. 124, 125, 143,
123; T.XX. 124, 125, 143).
Juţni hodnik samostanskog sklopa nalazio se uz sjeverni zid crkvene laĊe. On je
najvjerojatnije potvrĊen u strukturi broj 87 (T.XIX. 87), a njegovu sjevernu vanjsku
liniju definira oploĉenje od batude, struktura broj 88 (T.XIX. 88). U starijoj, ali i u
193

mlaĊoj graĊevinskoj fazi na ovoj lokaciji zasigurno se nalazio juţni hodnik samostana, s
time da je u mlaĊoj, zbog proširenja klaustra, on produljen prema istoku.
Klaustar je sa sve ĉetiri strane bio okruţen hodnikom, a temeljem analize pronaĊenih
struktura utvrĊene su njegove dvije graĊevinske faze.
U starijoj fazi bio je manjih dimenzija, a pretpostavlja se da su ga definirale strukture
broj 87, 104, 125 i 136 (T.XIX. 87, 104, 125, 136;  T.XX. 125), dok je u mlaĊoj fazi
povećan i definiran strukturama broj 77 i 78 na istoĉnoj strani, strukturom 87 na juţnoj,
te strukturom broj 104 na zapadnoj strani (T.XIX. 77, 78, 87, 104). Sjeverni zid klaustra
ove faze vjerojatno treba traţiti sjeverno od prostora koji je bio obuhvaćen arheološkim
istraţivanjima, ali postoji mogućnost da je on odreĊen strukturom broj 124 (T.XIX. 124;
T.XX. 124).
MlaĊoj fazi zasigurno pripada i zdenac, struktura broj 126 (T.XIX. 126), dok starijoj
pripada oploĉenje od batude postavljeno uz zidove klaustra, koje ĉine strukture 88, 91 i
104 (T.XIX. 88, 91, 104; T.XX. 91).
Ĉitav samostanski sklop bio je okruţen ogradom, a unutar nje nalazili su se crkva,
samostan, boĉna kapela, takozvani mauzolej obitelji Zrinski, veći broj gospodarskih
graĊevina i vrtovi.
Van ograĊenog prostora bio je samo podrum koji se nalazio na povišenju sjeverno od
samostana i koji je zasigurno sluţio za ĉuvanje vina, jer niti jedna od istraţenih struktura
samostana nije imala podrum.

6.2. Mogućnosti i dopune prezentacije kompleksa

Znaĉaj i vrijednost ovog samostanskog kompleksa zasluţuju adekvatnu, znanstveno
utemeljenu i primjerenu prezentaciju, koja će doprinijeti njegovoj popularizaciji u širim
razmjerima, ĉime će se lokalno stanovništvo, ali i šira regija bolje upoznati sa svojom
vlastitom baštinom.
Ĉinjenica je da velik dio javnosti nema nikakve spoznaje o ovom kompleksu, a ponekad i
onaj dio koji bi morao biti upoznat sa ĉinjenicom da je kapela zapravo svetište
samostanske crkve i jedini nadzemni ostatak pavlinskog samostanskog kompleksa, istu
percipira samo kao samostojeću kapelu.
Današnje stanje nalazišta nije adekvatno njegovom znaĉaju, kapela je sa svojim
vrijednim kasnosrednjovjekovnim oslikom utopljena u naglašenu suvremenu izgradnju,
mauzolej je nadgraĊen privremenom i zaista neprimjerenom nadstrešnicom, arheološke
strukture su zatrpane, a ĉitav kompleks zatvoren je za posjetitelje.
Muzej MeĊimurja kao vlasnik zaista ĉini sve u skladu sa svojim skromnim
mogućnostima, te barem redovito odrţava okoliš kapele, ali to ni pribliţno nije ono što bi
bio neki minimum za ovako znaĉajan kompleks.
Kao zakljuĉak ovog rada potrebno je definirati i mogućnosti prezentacije samostanskog
sklopa in situ. Jedini sigurno definirani parametar je svetište samostanske crkve koje je u
potpunosti istraţeno i prezentirano, te nije moguće vršiti nikakve dodatne intervencije na
njemu. Ono je, sa svojim vrijednim kasnosrednjovjekovnim oslikom oĉuvanim i
prezentiranim u unutrašnjosti, glavni revitalizacijski faktor budućeg arheološkog parka.
U svetištu je prikazana sva slojevitost izgradnje, pa tako uz gotiĉke zidove i oslik imamo
ostavljene barokne svodove i oploĉenje, kao i ulomak oslika iz 19. stoljeća. Smatramo da
je i za ostatak samostanskog sklopa kod promišljanja najbolje prezentacije potrebno
zadrţati taj princip.
Naime, zbog slabe oĉuvanosti arheoloških struktura, posebice kod samostana, nije
moguće vraćanje najstarije graĊevinske faze, a u konaĉnici za time nema ni potrebe, jer
194

je u prezentaciju potrebno ukljuĉiti i boĉnu kapelu, koja nastaje u zasebnoj graĊevinskoj
fazi.
Dakle, prijedlog je da se prikaţe slojevitost ovog samostanskog kompleksa, ali ne na
naĉin da se prikazuju sve pronaĊene strukture, jer bi to zasigurno dovelo do opterećenja
prostora ĉime bi on postao neĉitak, a posjetitelji bi se nepotrebno zbunjivali. One se
mogu prikazati na popratnim info tablama i eventualnim idealnim rekonstrukcijama,
ĉime će se struĉnoj publici pruţiti sve informacije o ovom arheološkom nalazištu.
Kako su sve arheološke strukture gotovo u pravilu pronaĊene u zoni temelja, bilo koji vid
njihove prezentacije osim one u parternoj zoni nije prihvatljiv, jer nemamo nikakvih
podataka o visinama, rasporedima i dimenzijama komunikacija izmeĊu prostorija, a da ni
ne ulazimo u nemogućnosti rekonstrukcija koje bi ukljuĉivale prezentacije prozora i neke
sliĉne intervencije.
Temeljem uvrijeţenih pravila konzervatorske struke za bilo kakve rekonstrukcije,
restitucije ili izvoĊenja faksimila graĊevina ili njihovih pojedinih dijelova, potrebno je
spoznati sve relevantne parametre, te imati jedan suodnos stvarnih nalaza, odnosno
materijalnih ostataka i ostalih poznatih elemenata, kao što su naprimjer povijesni prikazi
ili nacrti.
Kod prezentacije kompleksa potrebno je uzeti u obzir i njegov današnji devastirani
okoliš, te ĉinjenicu da sjeverno samostansko krilo nije istraţeno i da se danas nalazi na
parceli s kućom koja je u privatnom vlasništvu, te da ga u dogledno vrijeme neće biti
moguće ni istraţiti ni prezentirati.
Ovo arheološko nalazište prezentirat će se u formi arheološkog parka na otvorenom, te je
prije projektiranja popratnih sadrţaja potrebno utvrditi stvarne potrebe vlasnika, odnosno
Muzeja MeĊimurja.
Tu svakako treba uzeti u obzir skuĉen prostor koji je danas dostupan za prezentaciju, te
planirati samo jedan osnovni objekt manjih dimenzija koji bi sluţio za prodaju ulaznica i
eventualno kao suvenirnica, dok se ostali popratni sadrţaji mogu planirati tek nakon
otkupa neke od okolnih parcela, bilo one rubne sjeverne, bilo neke od onih koje na jugu
dijele ovaj kompleks od prometnice uz današnju crkvu i školu. Dodatno je potrebno
napomenuti da je ovaj osnovni objekt potrebno planirati na dijelu na kojem nemamo
oĉuvane arheološke strukture.
To su osnovne smjernice za prezentaciju ovog samostanskog sklopa, koje odabrani
projektant mora uzeti u obzir, a sve dodatne detalje i eventualne probleme kod
projektiranja potrebno je dogovoriti i definirati s vlasnikom i konzervatorskom sluţbom.
Kako je dakle svetište samostanske crkve, odnosno kapela svete Jelene, ranije definirano
i prezentirano, budući projekt prezentacije uvaţit će ga u postojećoj formi.
Crkvena laĊa oĉuvana je u zoni temelja, ali je potrebno napomenuti da njezin sjeverni zid
nije pronaĊen u arheološkim istraţivanjima, što otvara pitanje njegove prezentacije. On je
svakako bitan za poimanje volumena crkvene laĊe i njezinu ĉitkost u prostoru, te ga je,
ako je to moguće, potrebno prezentirati.
Prema zapisima voditelja arheoloških istraţivanja provedenih od 1990. do 2002. godine
on je tada otkriven u negativu, odnosno pronaĊen je trag ţbuke koji ga definira.
MeĊutim, ovdje treba uzeti u obzir i istraţivanja provedena 1924. godine, kada su
otkriveni pilastri u unutrašnjosti laĊe uz njezin sjeverni zid, koji su dokumentirani, te
jasno definiraju unutrašnju liniju tog zida. Ti pilastri su tada u većoj mjeri rastavljeni
kako bi se iz njih izvadile spolije, ali i u istraţivanjima 1993. i 1994. godine pronaĊena
su dva pilastra, strukture broj 42 i 43 (T.XIX. 42, 43), koji nam jasno pokazuju unutarnju
liniju sjevernog zida laĊe.
195

Kako se radi o strukturi koja definira stariji, kasnosrednjovjekovni prostor, za
odreĊivanje debljine zida prilikom prezentacije, kao komparativni materijal mogu
posluţiti strukture broj 28 i 29 (T.XIX. 28, 29), koje su bile dio iste cjeline i produkt
istog graĊevinskog zahvata.
Sada se otvara pitanje da li na terenu prezentirati samo kasnosrednjovjekovnu laĊu ili i
njezino proširenje prema zapadu, jer naĉelno postoje opravdani razlozi i za jedan i za
drugi pristup.
Obzirom na ranije utvrĊeni princip koji prikazuje slojevitost gradnje i kontrafore uz juţni
zid laĊe za koje nemamo utvrĊeno preciznije vrijeme nastanka, smatramo da  je
najuputnije da se prikaţe i jedna i druga faza, s napomenom da se zid broj 29 (T.XIX. 29)
izvede drugaĉije, te da njegova konaĉna visina bude nešto niţa od ostalih zidova laĊe,
kako se on ne bi pogrešno ĉitao na terenu kao zid predvorja crkvene laĊe, jer on to nikada
i nije bio. Ne treba ga se ĉak ni izvesti u punoj duljini, već je dovoljno da se zadrţi u
pronaĊenoj formi, jer on ovdje samo naznaĉuje izvorni prostor laĊe.
Na vanjštini je potrebno prezentirati sve pronaĊene kontrafore uz juţni zid laĊe, jer su oni
jasno definirali juţno proĉelje još u baroknom periodu.
Zbog veće razlike u visinama izmeĊu kasnosrednjovjekovnog oploĉenja, koje je okvirno
definirano oploĉenjem gotiĉkog oltara na koti 171,21 metar i u naravi je nešto niţe od
njega i baroknog oploĉenja utvrĊenog okvirno na koti 171,94 metra, potrebno je odrediti
razinu hodne površine u crkvenoj laĊi.
Kako u laĊi imamo oploĉenje gotiĉkog oltara, bilo bi dobro da se kota terena vrati na
stariju razinu. MeĊutim, tu nastaju problemi kako izvesti komunikaciju s drugim
funkcionalnim cjelinama ovog sklopa i kako pomiriti kasnije intervencije na svetištu,
toĉnije kontrafore na njegovom zapadnom proĉelju, s novonastalom situacijom.
Naime, visina praga današnjeg ulaza u svetište je na koti 172,44 metra, oploĉenje u
svetištu izvedeno je na koti 172,14 metara, zidovi boĉne kapele na spoju s laĊom su
okvirno na koti 171,76 metara, a oploĉenje u zapadnom krilu varira od 171,68 do 171,80
metara.
Dodatno, u unutrašnjosti laĊe imamo strukture koje bi bilo potrebno ukloniti da se spusti
kota terena na kasnosrednjovjekovnu razinu, a to su strukture broj 36, 37 i 38 (T.XIX. 36,
37, 38).
Tu je i pitanje kontrafora na zapadnom zidu svetišta, koji nastaju u 19. stoljeću i zadana
su forma, a postavljeni su dijagonalno u odnosu na laĊu. Spuštanje kote terena u laĊi
osim što bi zahtijevalo dodatno rješenje njihove statike, u sluĉaju veće visinske razlike
narušilo bi i jasnu vizualnu percepciju spoja laĊe i svetišta, jer bi oni djelomiĉno ostali „u
zraku,“ obzirom da se primjerice juţni zid laĊe djelomiĉno podvlaĉi pod juţni kontrafor,
dok ostatak kontrafora nije tako duboko temeljen.
Zbog svega navedenog najbolje je rješenje da se u laĊi hodna površina odredi okvirno na
koti pronaĊenog baroknog oploĉenja, kako bi se lakše postiglo jedinstvo ĉitavog
prostora, te kako bi smo izbjegli veće visinske razlike izmeĊu pojedinih funkcionalnih
cjelina samostanskog sklopa.
Opravdanost ovakvog pristupa, osim što u tehniĉkom smislu olakšava izvedbu ĉitavog
prostora je i u ĉinjenici, da je barokno oploĉenje izvedeno u svetištu, ĉime se ta dva
prostora objedinjuju, te u tome što je i laĊa svojom duljinom prezentirana u baroknoj
formi.
Boĉna kapela heksagonalnog tlocrta, takozvani mauzolej obitelji Zrinski, oĉuvana je
danas u zoni temelja, te je i nju uputno prezentirati parterno, jer za drugaĉiji pristup
nemamo dovoljno elemenata.
196

Ona se izvorno sastojala od dva prostora, kripte i kapele iznad nje, ali na ţalost o kapeli
nemamo nikakvih relevantnih podataka, jer nije toĉno utvrĊena razina njezina oploĉenja,
pa se u ovom sluĉaju moţe prezentirati samo kripta.
Obzirom na jaku memoriju na obitelj Zrinski u MeĊimurju, te ĉinjenici da je ova kripta
sluţila za pokop ĉlanova te obitelji, budući projektant morat će osmisliti neku nadgradnju
ovog prostora, kako bi se naglasio znaĉaj ovog mjesta. Ta nadgradnja morala bi biti
riješena u suvremenim materijalima i dati jedan novi moderan izriĉaj, bez nuţnih
reminescencija na oblikovanje i volumen nekadašnje kapele. Naime, njezin izvorni
volumen u kontekstu ĉitavog samostanskog sklopa bio je dobro uklopljen, ali sada kada
na terenu imamo oĉuvano samo svetište samostanske crkve, on bi bio izrazito
prenaglašen, te bi se kao takav nametnuo i nepotrebno bi narušio sklad i koncepciju
budućeg arheološkog parka.
TakoĊer, oblikovanje i koncept te nadgradnje mora pratiti i stilski ujednaĉiti ĉitav budući
arheološki park, jer će i drugi dijelovi zahtijevati izvedbe odreĊenih nadgradnji, obzirom
da je većina arheoloških struktura izvedena u opeci, koja zbog postojećih vremenskih
uvjeta nije najprikladnija za prezentaciju na otvorenom.
Visina prezentiranih zidova boĉne kapele morat će se odrediti naknadno, jer se prema
fotografijama jasno vidi da su oni na spoju s laĊom i to kod juţnog kontrafora zapadnog
proĉelja kapele viši u odnosu na ostale. Buduću visinu potrebno je odrediti prema
najvišoj oĉuvanoj visini.
U unutrašnjosti kripte se zadrţavaju zidovi koji su nosili meĊukatnu konstrukciju, a
njihova prezentirana visina se odreĊuje na isti naĉin. Kota u unutrašnjosti kripte odreĊuje
se prema visini pronaĊene podnice, za koju je voditelj istraţivanja 1996. godine zapisao
da je okvirno 1,5 metar od hodne površine, što je u naravi okvirno na koti 170,30 metara.
Budući projektant morat će riješiti i ulaz u kriptu i to iz prostora laĊe. Kako se ne bi
oštećivale izvorne strukture, najuputnije rješenje je izvesti pristupne stube, takoĊer od
nekog suvremenog i laganog materijala, a njihovo oblikovanje potrebno je ujednaĉiti s
nadgradnjom boĉne kapele.
Samostan je u ovoj fazi istraţenosti kompleksa zapravo najproblematiĉniji za
prezentaciju, jer osim što su njegove strukture jako slabo oĉuvane, tu je i ĉinjenica da nije
u cijelosti istraţen, što zbog neriješenog vlasništva, što zbog toga što se dio zapadnog
krila samostana proteţe ispod današnje prometnice.
To otvara pitanje opravdanosti njegove prezentacije u ovoj fazi. No, potrebno je
napomenuti da je upitno kada će uopće biti moguće zapoĉeti s istraţivanjima van danas
zadanih prostornih gabarita, pa stoga smatramo da je sada najbolje prezentirati ono što je
istraţeno (nakon provedenih dodatnih revizijskih arheoloških istraţivanja), a kasnije se ta
prezentacija moţe proširivati i nadopunjavati novim spoznajama. Kako su u istraţenom
dijelu samostanskog sklopa definirane dvije graĊevinske faze, najuputnije rješenje je
prezentacija mlaĊe faze, jer za stariju imamo jako malo podataka, stoga će ovaj prijedlog
prezentacije biti baziran na tome.
Zapadno samostansko krilo u istraţenoj formi najlakše je za prezentaciju, jer su njegove
strukture najbolje oĉuvane. Vanjski zapadni zid danas je van areala predviĊenog za
prezentaciju, odnosno nalazi se ispod današnje prometnice, ali njega neće ni biti moguće
istraţiti, obzirom da se nalazište ne moţe širiti na tu stranu, jer je postojeća prometnica
izrazito uska.
Predlaţe se prezentacija zidova broj 95, 96, 98 (?), 99, 100, 102, 106, 107, 111, 113, 115
i 117 (T.XIX. 95, 96, 98 - 100, 102, 106, 107, 111, 113, 115, 117), te oploĉenja broj 97,
110, 112, 114 i 118 (T.XIX. 97, 110, 112, 114, 118). Popreĉni zidovi mogu se malo
povisiti u odnosu na njihove pronaĊene visine, uz pretpostavku da nije postojala boĉna
197

komunikacija izmeĊu prostorija, nego su one imale samo jedan ulaz i to onaj iz hodnika.
Ovakva komunikacija uobiĉajena je kod samostanskih sklopova koji su bili koncipirani
oko unutrašnjeg dvorišta i povezani zajedniĉkim otvorenim ili zatvorenim hodnikom.
Zidovi broj 95, 100 i 106 (T.XIX. 96, 100, 106) morali bi se prezentirati maksimalno u
razini oploĉenja, jer nisu pronaĊeni pragovi ni bilo kakav drugi trag koji bi sugerirao
raspored i širinu otvora prema hodniku klaustra.
U hodniku je visina hodne površine donekle definirana strukturom broj 101 (T.XIX.
101), ali i visinama oploĉenja u prostorijama zapadnog samostanskog krila. Vanjski zid
prema klaustru, struktura broj 102 (T.XIX. 102) moţe se takoĊer povisiti u odnosu na
pronaĊenu kotu, a moţe se i produţiti i to maksimalno do linije temelja zida 124 (T.XIX.
124).
Obzirom da su u ovom samostanskom krilu pronaĊena izvorna oploĉenja izvedena
opekom i kako se predlaţe njihova prezentacija, bilo bi uputno planirati neku nadgradnju
u vidu nadstrešnice iznad njih, da bi se zaštitila od kiše i snijega, koji bi uvelike mogli
pospješiti njihovu degradaciju. Istu je potrebno stilski ujednaĉiti sa nadgradnjom iznad
boĉne kapele, takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski, jer je ovaj arheološki park potrebno
sagledati kao jedinstvenu i nedjeljivu cjelinu.
Zvonik koji je morao stajati na spoju zapadnog i juţnog hodnika klaustra nije potvrĊen u
arheološkim istraţivanjima, izuzev u proširenju zida broj 95 (T.XIX. 95) i najvjerojatnije
u temelju broj 93 (T.XIX. 93), koji će se prezentirati.
U istoĉnom samostanskom krilu od struktura koje su definirane kao mlaĊa graĊevinska
faza, predlaţe se prezentacija struktura broj 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71 i 78 (T.XIX.
63 - 71, 78). Potrebno je prezentirati i produţetak strukture broj 64, koji je potvrĊen samo
u ţbuci kao i struktura 138 (T.XIX. 138). Ove strukture uvelike potvrĊuju raspored
arhitekture koji nam donosi tlocrt iz 1888. godine. Nije potvrĊen istoĉni zid hodnika, te
njega neće biti moguće prezentirati, ali bi prije prezentacije bilo dobro izvršiti revizijska
arheološka istraţivanja na njegovoj pretpostavljenoj lokaciji ili ga pokušati definirati
georadarom.
Hodne površine definiraju se okvirno prema onima u zapadnom krilu, jer drugih
podataka nemamo, obzirom da su strukture u istoĉnom krilu pronaĊene samo u zoni
temelja. Sakristija mlaĊe faze, koja se nalazila u istoĉnom krilu definirana je strukturama
broj 63, 64, 65 i 66 (T.XIX. 63 - 66).
Sjeverno krilo samo je djelomiĉno istraţeno, a od istraţenih struktura na tom dijelu samo
se struktura broj 124 (T.XIX. 124) uvjetno moţe pripisati mlaĊoj fazi izgradnje ovog
krila.
Za jasnije definiranje biti će potrebno neinvanzivnom metodom, georadarom, snimiti
susjednu sjevernu parcelu, što će omogućiti njihovo jasnije definiranje unutar
samostanskog sklopa.
U ovoj fazi predlaţe se da se ne prezentira sjeverno samostansko krilo, nego da se taj
prostor kasnije definira i zajedniĉki prezentira nakon što se u potpunosti istraţi sjeverno
krilo.
Juţni hodnik u ovoj fazi definiran je pretpostavljenom linijom sjevernog zida crkvene
laĊe i strukturom broj 87 (T.XIX. 87). Kako je linija zida hodnika prema klaustru
zadrţana kroz obje faze, samo je u mlaĊoj hodnik produljen prema istoku, predlaţe se
prezentacija strukture broj 87 (T.XIX. 87). Visina hodne površine definira se okvirno
prema onima u zapadnom krilu, jer drugih podataka nemamo, obzirom da je sjeverni zid
hodnika pronaĊen samo u zoni temelja. Ovaj zid se moţe produljiti i spojiti sa strukturom
102, jer su one zasigurno ĉinile cjelinu, što je potvrĊeno oploĉenjem od batude na
njihovoj vanjskoj strani.
198

Dodatno, zvonik najvjerojatnije nije izlazio van linije ovih zidova na njihovom spoju, jer
skica tlocrta Imre Gózona (T.IV. 3) i tlocrt Ivana Ádáma (T.III. 2), jasno pokazuju takvu
situaciju. Ovaj zid moţe se produljiti prema istoku, ali je prije toga potrebno definirati da
li on korelira sa strukturama broj 81 i 82 (T.XIX. 81, 82), odnosno da li one predstavljaju
njegov produţetak. Za strukturu broj 82 je to popriliĉno vjerojatno, jer je ispod nje
pronaĊen „depo gotiĉke graĊe,“ a još dva takva „depoa“ pronaĊena su inkorporirana u
zapadni vanjski zid istoĉnog krila mlaĊe faze, a to su strukture broj 77 i 79 (T.XIX. 77,
79).
Klaustar je definiran zidovima zapadnog i istoĉnog krila, te zidom juţnog hodnika
klaustra. Problem nastaje kod definiranja hodne površine unutar klaustra, jer ona u
mlaĊoj fazi nije zabiljeţena, dok je u starijoj odreĊena oploĉenjem od batude uz zidove
klaustra. Taj podatak nije definiran i mala je vjerojatnost da ćemo ga dobiti istraţivanjem
sjevernog krila. Sukladno tome, hodna površina prilikom prezentacije morat će se
odrediti prema onoj u zapadnom samostanskom krilu, koje nam je najbolje oĉuvano.
Kako mlaĊoj graĊevinskoj fazi pripada i zdenac pronaĊen u klaustru, struktura broj 126
(T.XIX. 126; T.XX. 126), potrebno ga je ukljuĉiti u konaĉnu prezentaciju klaustra.
Obzirom da kruna zdenca nije pronaĊena, on će se morati prezentirati u zateĉenoj formi.
Prije bilo kakvih zahvata na ureĊenju i prezentaciji arheoloških struktura na ovom
nalazištu biti će potrebno izraditi odgovarajuću projektnu dokumentaciju, a u pripremnoj
fazi moţe se odrediti oblikovanje ograda sa sve ĉetiri strane definirane zone prezentacije.
Naime, okoliš je u potpunosti devastiran recentnom izgradnjom, koja je uistinu
prenaglašena i neprimjerena u odnosu na ostatke samostanskog sklopa, pa je potrebno
zonu arheološkog parka i fiziĉki i vizualno odijeliti od njega.
Obzirom da je za postizanje adekvatne vizualne barijere potrebno planirati relativno
visoke ogradne zidove, smatramo da ih nije primjereno izvoditi u vidu punih zidanih
ograda, jer bi se na taj naĉin stvorio kontra efekt, a ujedno bi se onemogućilo i daljnje
širenje zone prezentacije. Najprimjerenije rješenje bilo bi da se izvedu zelene barijere,
odnosno da se prostor ogradi vegetacijom, ĉime se ipak postiţe pitomiji i prozraĉniji
suodnos budućeg arheološkog parka i njegova okoliša.
Toĉno definiranje rješenja treba prepustiti krajobraznom arhitektu, koji će preko
varijantnih rješenja i kroz suradnju s konzervatorskom sluţbom zasigurno najbolje riješiti
ovaj problem. Obzirom da ovakvo rješenje zahtjeva i nekoliko godina da vegetacija
poprimi ţeljene forme i stvori funkcionalnu fiziĉku barijeru, definiranje ograde budućeg
arheološkog parka uistinu je prioritet u ovoj fazi. Ono se moţe nesmetano realizirati bez
obzira na ostale radove, jer su vanjski gabariti u ovoj fazi jasno definirani.
Dodatno je potrebno napomenuti da se projektna dokumentacija za prezentaciju ovog
samostanskog sklopa moţe na idejnoj razini razraĊivati prema postojećim geodetskim
podlogama. Na njima su ucrtane sve pronaĊene strukture, ali njihov odnos potrebno je
uzeti s odreĊenim zadrškama, jer je kod spajanja sondi od 1990. do 2002. godine došlo i
do većih odstupanja.
Temeljem izdanih konzervatorskih propozicija806 i stvarnih potreba vlasnika kapele sv.
Jelene i njezinog okoliša, tijekom 2014. godine zapoĉelo se s izradom idejnog projekta
prezentacije arheološkog parka srušenog pavlinskog samostana u Šenkovcu.807 IzraĊeno
je više varijatnih rješenja, te ovdje donosimo nekoliko grafiĉkih prikaza iz onog koje je
ocijenjeno kao najprihvatljivije s konzervatorskog aspekta (T.XXXIV. 1 – 4). Ono

806 Konzervatorske propozicije za izradu idejnog projekta prezentacije arheološkog nalazišta „Prezentacija
arheološkog nalazišta Sveta Jelena u Šenkovcu – Kompleks srušenog pavlinskog samostana,“ izradila je
Marijana Korunek (rujan, 2014. godine).
807 Za projektanticu je odabrana Jelica Peković, d.i.a. (Omega engineering d.o.o.).
199

pokazuje slojevitost arheološkog nalazišta, ali ipak u najvećoj mjeri definira barokne
prostorne odnose, jer za stariju fazu, pogotovo kod samostanskih zgrada nemamo
dovoljno podataka. Ovo idejno rješenje zbog definiranja mogućnosti prezentacije
sagledava ĉitav prostor kao cjelinu, no daljnja razrada projektne dokumentacije i konaĉna
realizacija morat će se odvijati po fazama. Posebice se to odnosi na samostan, gdje je
prvo potrebno provesti dodatna revizijska arheološka istraţivanja. U tijeku je izrada
glavnog projekta za sanaciju i prezentaciju zidova crkvene laĊe i boĉne kapele, koje su
nam jasno definirane, te njihovo djelomiĉno natkrivanje. Realizacijom ovog projekta
samostanski kompleks će se otvoriti za javnost, a kasnija revizijska istraţivanja moći će
se nesmetano vršiti na ostalom prostoru ovog kompleksa.
Prije izrade izvedbene projektne dokumentacije za bilo koji dio samostanskog sklopa
najuputnije je taj prostor ponovo otkopati i sve strukture snimiti nekom od suvremenih
metoda dokumentiranja, kao što je to sluĉaj kod sondi istraţenih 2011. i 2012. godine.
Ponovno snimanje je nuţno, jer ćemo tako dobiti uvid u stvarno stanje oĉuvanih
struktura, koje će se ponovo pregledati i preciznije definirati, jer je njihova determinacija
u ovom radu u velikoj mjeri vršena prema postojećoj nacrtnoj dokumentaciji i
fotografijama. To ostavlja i mogućnost da se, ukoliko se to utvrdi potrebnim,
pravovremeno izvrše korekcije, prije izvoĊenja konaĉne prezentacije na terenu.
I za kraj potrebno je reći da su unatoĉ dugogodišnjim arheološkim istraţivanjima ovog
samostanskog kompleksa mnoga pitanja još uvijek ostala otvorena. Na neka ćemo
zasigurno dobiti odgovor nakon što se provedu revizijska istraţivanja i istraţi sjeverno
samostansko krilo, a neka će naţalost zbog slabe oĉuvanosti arheoloških struktura trajno
ostati bez odgovora.
200

201

VII. POPIS IZVORA I LITERATURE

IZVORI

NEOBJAVLJENI IZVORI

ARHIV FRANJEVAĈKOG SAMOSTANA, ĈAKOVEC (AFSĈK)
-
AFSĈK, Lis
Lis cum Pavlinis de ingressu franciscanorum Chaktorniam (1659), kutija 1.
-
AFSĈK, Victoria
Pro Patribus Francuiscanis die ultima Julij anni 1659. Zagrabiae extractum –
Victoria se ingressu Chaktornyam, kutija 1.

ARHIV HRVATSKE AKADEMIJE ZNANOSTI I UMJETNOSTI, ZAGREB (AHAZU)
-
IV. d. 6.
Acta abolitionis Monasterii PP. Paulinorum S. Helenae ad Chaktornyam
-
IV. c. 49.
Inventarium Paulinorum; Inventarium Votis Monasterii S. Helenae supra
Csaktornyam O. S. Pauli p. E. Anno Dni 1782. Sub Prioriatu R. L. Cyrilli Novak;
Regestum rerum de s. Benedicto
-
II. d. 212. - BENGER, N. (Chronotaxis)
Nicolaus Benger: Chronotaxis monasteriorum ordinis fratrum eremitarum s.
Pauli primi eremitae in provinciis Istriae et Chroatiae, rukopis bez toĉnog
vremena nastanka
-
II. b. 143. - BENGER, N. (Cathalogus)
Nicolaus Benger: Cathalogus authorum seu scriptorum ex religiosis Ordinis s.
Pauli  Eremitae, rukopis bez toĉnog vremena nastanka
-
XVI. 29b.7 - DOĈKAL, K. (1951)
Kamilo Doĉkal, Povijest pavlinskog samostana sv. Jelene u Ĉakovcu, rukopis,
Zagreb 1951.
-
XV1. 29 c (2) - DOĈKAL, K. (1953)
Kamilo Doĉkal, Povijest pavlinskog samostana Blaţene Djevice Marije u
Lepoglavi, rukopis, II. dio, Zagreb 1953.

HRVATSKI DRŢAVNI ARHIV, ZAGREB (HDA)
-
HDA - 645
Pavlinski samostan Ĉakovec
-
HDA – Ad. N. 23
Acta Consilii Croatici (1770)
-
HDA - Ecclesiastica
Ecclesiastica, Monasterium Paulinorum s. Helenae prope Chaktornya, Urbarium
colonorum Machkovecz, Leszkovecz et Zaszad spectans ad Conventum s. Helenae
supra Chaktornyam fundatum Anno 1739., uvezena knjiga in folio.

KAPTOLSKI ARHIV, ZAGREB (KAZ)
-
Acta Loci credibilis (ALC)
-
Acta Capituli antiqua (ACA)

202

MAGYAR ORSZÁGOS LEVÉLTÁR, BUDAPEST (MOL)
-
S 68
Festetics család
-
S 146
Reviczky család

MAGYAR NEMZETI LEVÉLTÁR ORSZÁGOS LEVÉLTÁRA (MNL OL)
          -N 78, knjiga 37 (Zala)
           Az 1715. évi országos összeírás
          -N 79, knjiga 42 (Zala)
           Az 1720. évi országos összeírás

MAGYAR NEMZETI LEVÉLTÁR ZALA MEGYEI LEVÉLTÁRA (ZML)
-
Zala megye nemesi kataszterei 1829.
-
Zala megye nemesi kataszterei 1845.
-
IV. 17.
           Alispánok és szolgabírák előtti perek 1761-1848

NACIONALNA I SVEUĈILIŠNA KNJIŢNICA, ZAGREB (NSK)
-
R 4321- KRISTOLOVEC, I. (1738)
Ioannes Kristolovec: Descriptio synoptico monasteriorum s. Pauli primi Eremitae
in Illyrio fundatorum, tum per Turcas ab antiquo destructorum, quem in praesens
existentium cum suis memorabilibus per Rssmum Patrem Fr. Ioannem
Kristolovecz protoeremitici Ordinis s. Pauli Generalem concinata, additis ad
calcem notis historicis Patris Fratris Nicolai Benger 1738., u De Ordine s. Pauli
Primi Eremitae Notae historicae, rukopis, bez toĉnog vremena nastanka, koji je
1738. godine nadopunio Nikola Benger, Rijetkosti
-
R 3591
Kneţević, Vicko: Biographie der Familie Knezevich, 19. st., rukopis
-
R 4693/II, spis 4

OBJAVLJENI IZVORI

ARADI, N. – TÓTH, M. (1975)
Nóra Aradi, Melinda Tóth, Documenta artis paulinorum, I (A magyar rendtartomány
monostorai A - M), Budapest 1975.
BEDEKOVIĆ, J. (1752)
Josip Bedeković, Natale solum magni ecclesiae doctoris sancti Hieronymi (in ruderibus
Stridonis occultatum, probatorum nihilominus historicorum, et geographicorum
opinionibus, ac brevis illycanae chronologiae adjutamento erutum atque cum vita
ejusdem purpurati Dalmatae),  Wiener Neustadt, 1752.
BENGER, N. (1743)
Nicolaus Benger, Annalium eremi – coenobiticorum Ordinis s. Pauli primi Eremitae
(volumen secundum, duos in libros partitum, quibus ab anno Christi 1663 usque ad
annum 1727 ejusdam Proto-Eremitici Ord.  Progressus), Posonii, 1743.
EGGERER, A. (1663)
Andreas Eggerer, Fragmen panis corvi proto - eremitici seu Reliquiae annalium eremi-
coenobiticorum Ordinis Fratrum Eremitarum s. Pauli primi Eremitae, Viennae, 1663.

203

CD (1913)
Codex diplomaticus regni Croatie, Sclavoniae et Dalmatiae (1342 - 1350), sv. XI.
(skupio i uredio Tadija Smiĉiklas), Zagreb, 1913.
CD (1934)
Codex diplomaticus regni Croatie, Sclavoniae et Dalmatiae (1374 - 1378), sv. XV.
(skupili i uredili Tadija Smiĉiklas i Marko Kostrenĉić), Zagreb, 1934.
CD (1976)
Codex diplomaticus regni Croatie, Sclavoniae et Dalmatiae (1379 - 1385), sv. XVI.
(skupili i uredili Tadija Smiĉiklas i Marko Kostrenĉić), Zagreb 1976.
GYULAI, É. – HORVÁTH, Z. – TURBULY, É. (2010)
Éva Gyulai, Zita Horváth, Éva Turbuly (ur.), Gospodarstvo i društvo meĊimurskog
vlastelinstva u 17. i 18. stoljeću – izabrani povijesni izvori, Zalaegerszeg 2010.
KRĈELIĆ, B. (1771)
Baltazar Adam Krĉelić, De regnis Dalmatiae, Croatiae, Sclavoniae, notitiae
praeliminares, Zagreb 1771.
LUKINOVIĆ, A. (1992)
Andrija Lukinović (ur.), Povijesni spomenici zagrebaĉke biskupije (1395 - 1420), sv. V.,
Zagreb 1992.
MÁLYUSZ, E. (1925)
Elemér Mályusz, A szlavoniai és horvátországi középkori pálos kolostor oklevélei az
Országos Levéltárban, Levéltári Közlemények 3, Budapest 1925, 124 - 131.
OROSZ, F. (1747)
Franciscus Orosz, Synopsis annalium eremi – coenobiticorum ff. eremitarum ordinis S.
Pauli primi eremitae orimum anachoretarum authoris et magistri vitam, translationis et
miracula completens, Sopronii, 1747.
RAĈKI, F. (1873)
Franjo Raĉki, Izprave o uroti bana P. Zrinskog i kneza Fr. Frankopana, Zagreb 1873.
RATTKAY, J. (2001)
Juraj Rattkay, Spomen na kraljeve i banove kraljevstava Dalmacije, Hrvatske i Slavonije,
Zagreb, 2001.
SALAMON, F. (1865)
Ferencz Salamon, Az első Zrinyiek, Pest, 1865.
SZENTIVANYI, M. (1702)
Martino Szentivany, Curiosiora et Selectiora Varium Scientiarum Miscellanea, 3, 1. dio,
Trnava, 1702.

LITERATURA

ADAMĈEK, J. (1989)
Josip Adamĉek, Pavlini i njihovi feudalni posjedi, u: Katalog izloţbe Kultura pavlina u
Hrvatskoj 1244-1786., Zagreb 1989, pp. 41-66.
AZINOVIĆ BEBEK, A. (2008)
Ana Azinović Bebek, Krunice 17. i 18. stoljeća iz Ĉazme, Opuscula archaeologica 32,
Zagreb 2008 (2009), pp. 167 – 193.
AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009)
Ana Azinović Bebek, Novovjekovni nalazi u grobovima 17. i 18. stoljeća oko crkve sv.
Nikole biskupa u Ţumberku, Vjesnik arheološkog muzeja u Zagrebu 42, Zagreb 2009,
pp. 463 – 488.

204

AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010a)
Ana Azinović Bebek, Kriţevi u novovjekovnim grobovima ţupne crkve sv. Marije
Magdalene u Ĉazmi, Prilozi Instituta za arheologiju u Zagrebu 26 (2009), Zagreb 2010,
pp. 271 - 289.
AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010b)
Ana Azinović Bebek, Novovjekovni nalazi iz grobova kraj crkve RoĊenja Blaţene
Djevice Marije u Sveticama, Vjesnik arheološkog muzeja u Zagrebu 43, Zagreb 2010, pp.
19 – 39.
BADURINA, A. (1990)
AnĊelko Badurina (ur.), Leksikon ikonografije, liturgike i simbolike zapadnog
kršćanstva, Zagreb 1990.
BALAŢIC, J. – KERMAN, B. (1997)
Janez Balaţic, Branko Kerman (ur.), Pokrajinski muzej Murska Sobota – Katalog stalne
razstave, Murska Sobota 1997.
BALAŢIC, J. (2004)
Janez Balaţic, Poslikava v kapeli sv. Helene v Šenkovcu, Zbornik za umetnostno
Zgodovino XL, Ljubljana 2004, pp. 18 - 60.
BALENOVIĆ, Š. (1870)
Šimun Balenović, Povjestica hrvatskog naroda,V., Zagreb 1870.
BARABÁS, S. (1898)
Samu Barabás, Zrínyi Miklós a szigetvári hős életére vonatkozó és okiratok – Codex
epistolaris et diplomaticus comitis Nicolai de Zrinio, vol. I, Budapest, 1898.
BARABÁS, S. (1899)
Samu Barabás, Zrínyi Miklós a szigetvári hős életére vonatkozó és okiratok - Codex
epistolaris et diplomaticus comitis Nicolai de Zrinio, vol. II, Budapest, 1899.
BARIĈEVIĆ, D. (1989)
Doris Bariĉević, Kiparstvo u pavlinskim crkvama u doba baroka, u: Katalog izloţbe
Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244-1786., Zagreb 1989, pp. 183 –  222.
BARLÉ, J. (1917)
Janko Barlé, Pavlinska pjesmarica iz godine 1644., (pretisak iz sv. Cecilije), 1 - 6,
Zagreb.
BARTOLIĆ, Z. (1980)
Zvonimir Bartolić, Hrvatska tiskara u Nedelišću u doba Zrinskih, Sjevernohrvatske teme,
Knj. 1, Ĉakovec 1980, pp. 5 - 24.
BARTOLIĆ, Z. (2008)
Zvonimir Bartolić, Memoari podmaršala baruna Vinka Kneţevića od Sv. Jelene & dosje
Zrinski mauzolej, Sjevernohrvatske teme, Knj. 9, Ĉakovec 2008.
BAŠ, F. (1951)
Franjo Baš, Celjski grofi in njihova doba, Celjski zbornik 1951, Celje 1951, pp. 7 - 22.
BEKIĆ, L. (2001)
Luka Bekić, Uvod u problematiku glinenih lula na podruĉju Hrvatske, Vjesnik
Arheološkog muzeja u Zagrebu, vol. 32 – 33, 1, Zagreb 2001, pp. 249 – 280.
BEKIĆ, L. (2008)
Luka Bekić, Glinene lule s utvrde Ĉanjevo, u: Utvrda Ĉanjevo, istraţivanja 2003 – 2007,
Visoko 2008, pp. 191 – 195.
BELAJ, J. (2007)
Juraj Belaj, Interpretiranje novovjekovnih nalaza iz grobova crkve Sv. Martina na
Prozorju, Prilozi instituta za arheologiju u Zagrebu 23 (2006), Zagreb 2007, pp. 257 –
294.
205

BENDA, K. (1966)
Kálmán Benda, Zrínyi Miklós a szigetvári hős, u: Szigetvári emlékkönyv, (szerk. Ruzsas
Lajos), Pecs, 1966.
BENDA, K. (1993)
Kálmán Benda, Zrinyi Miklos a szigetvári hős (A Szigetvári Várbarati Kor Kiskönyvtára
17), Szigetvar, 1993.
BESSENYEI, J. (2007)
József  Bessenyei, Szigetvári Zrínyi Miklós, u: A Zrínyiek a magyar és a horvát
históriában, (ur. Bene, S., Hausner, G.), Budapest 2007, pp. 67 – 86.
BITSKEY, I. (2007)
István Bitskey, Virtus és poézis, Önszemlélet és nemzettudat Zrínyi Miklós műveiben, u:
A Zrínyiek a magyar és a horvát históriában (ur. Bene, S., Hausner, G.), Budapest 2007,
pp. 113 – 136.
BLAŢEVIĆ, Z. – COHA, S. (2007)
Zrinka Blaţević – Suzana Coha, Zrínyi Péter – a hősteremtés irodalmi modelljei és
stratégiái, u: A Zrínyiek a magyar és a horvát históriában, (ur. Bene, S., Hausner, G.),
Budapest 2007, pp. 137 – 164.
BOJNIĈIĆ, I. (1899)
Ivan von Bojniĉić, Der Adel von Kroatien und Slavonien, (edicija: J. Siebmacher's
grosses und allgemeines Wappenbuch, IV. 13), Nürnberg 1899; pretisak, Zagreb 1995.
BOJNIĈIĆ, I. (1923)
Grb Knezova Zrinskih, Narodna starina Vol. 2, no. 5, Zagreb 1923, pp. 159 - 160.
BRATULIĆ, J. (1989)
Josip Bratulić, Knjiţevna djelatnost hrvatskih pavlina, u: Katalog izloţbe Kultura pavlina
u Hrvatskoj 1244-1786., Zagreb 1989, pp. 279 – 296.
BRNARDIĆ, V. (2007)
Vladimir Brnardić, Hrvatska vojniĉka obitelj – Kneţevići od Svete Helene, Povijesni
prilozi br. 33, Zagreb 2007, pp. 289 - 309.
BUĈAR, F. (1913)
Franjo Buĉar, Povijest reformacije i protureformacije u MeĊimurju i susjednoj
Hrvatskoj, Varaţdin, 1913.
BUDAK, N. – STRECHA, M. – KRUŠELJ, Ţ. (2003)
Neven Budak,  Mario Strecha, Ţeljko Krušelj, Habzburzi i Hrvati, Zagreb 2003.
BUTURAC, J. (1984)
Josip Buturac, Popis ţupa zagrebaĉke biskupije 1334. i 1501. godine, Starine JAZU  LIX,
Zagreb, 1984, pp. 43 - 108.
CSÉBY, G. (2013)
Cséby Géza, Gróf Festetics György hely a Magyar művelődéstörténetben, különös
tekintettel a Magyar Minerva könyvsorozatra és a Helikoni Ünnepségekre, (doktorska
disertacija), Szeged 2013.
CVEKAN, P. (1978)
Paškal Cvekan, Ĉakovec i franjevci, Ĉakovec 1978.
CVITANOVIĆ, Đ. (1989a)
ĐurĊica Cvitanović, Arhitektura pavlinskog reda u baroknom razdoblju, u: Katalog
izloţbe Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 111 - 126.
CVITANOVIĆ, Đ. (1989b)
ĐurĊica Cvitanović, Slikarstvo pavlinskog kruga u 17. i 18. stoljeću, u: Katalog izloţbe
Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 165 -182.

206

ĈIMIN, R. (2008a)
Robert Ĉimin, Metalni nalazi s utvrde Ĉanjevo, u: Utvrda Ĉanjevo, istraţivanja 2003 –
2007, Visoko 2008, pp. 197 – 233.
ĈIMIN, R. (2008b)
Robert Ĉimin,Ostali nalazi s utvrde Ĉanjevo, u: Utvrda Ĉanjevo, istraţivanja 2003 –
2007, Visoko 2008, pp. 243 – 251.
ĈREP, J. (2012)
Josip Ĉrep, Feštetići - posljednji grofovi MeĊimurja 1791.-1923, Ĉakovec 2010.
DÁVID, Z. (2001)
Az 1598. évi házösszeírás, bevezető (ur.) Zoltán Dávid, Budapest, 2001.
DEANOVIĆ, A. – ĆORAK, Ţ. (1988)
Ana Deanović, Ţeljka Ĉorak,  Zagrebaĉka katedrala, Zagreb, 1988.
DELONGA, V. (1987)
Vedrana Delonga, Staklo srednjovjekovnog Bribira, Starohrvatska prosvjeta 17, Split
1987, pp. 87 – 110.
DEMO, Ţ. (2007)
Ţeljko Demo, Opatovina – tragovi povijesti izgubljene u sadašnjosti, Zagreb 2007.
DERSCHA, H. (2003)
Herald Rainer Derscka, Die Fundmünzen vom Kirchhügel Bendern, Jahrbuch des
Historischen Vereins für das Fürstentum Liechtenstein 102, Vaduz 2003, pp. 89 – 188.
DEŢELIĆ, V. (1907)
Velimir Deţelić, Memoiri baruna Vinka Kneţevića, Vjesnik kr hrvatsko -slavonsko -
dalmatinskoga zemaljskoga arkiva, godina IX, Zagreb, 1907, pp. 44 - 73.
DOBRONIĆ, L. (1994)
Lelja Dobronić, Renesansa u Zagrebu, Zagreb, 1994
DOBRONIĆ, L. (2002)
Lelja Dobronić, Templari i ivanovci u Hrvatskoj, Zagreb 2002.
DOĈKAL, K. (2014)
Kamilo Doĉkal, Povijest pavlinskog samostana Blaţene Djevice Marije u Lepoglavi, ur.
Andrija Kišićek, Sanja Cvetnić, Danko Šourek, Zagreb 2014.
DUKAT, V. (1922)
Vladoje Dukat, Tko je pisac pjesmarice od god. 1644., Sv. Cecilija, 16/4, Zagreb, pp. 100
– 102.
ĐURIĆ, T. – FELETAR, D. (1991)
Tomislav Đurić – Dragutin Feletar, Stari gradovi, dvorci i crkve sjeverozapadne
Hrvatske, Koprivnica 1991.
ENGEL. P. (2001)
Pál Engel, The Realm of St Stephen: A History of Medieval Hungary, 895 - 1526, London
- New York 2001.
ESER, T. (2002)
Thomas Eser, Unter Tage, unter Wasser, Nürnberger Artefakte als archäologische Funde,
Quasi Centrum Europae: Europa kauft in Nürnberg 1400 – 1800, Nürnberg 2002, pp. 96
- 115
EYPELTAUER, T. (1973)
Tassilo Eypeltauer,  Corpus Nummorum Regni Mariae Theresiae, Basel 1973.
FELETER, D. – PETRIĆ, H. (2002)
Dragutin Feletar, Hrvoje Petrić, Die festung Novi Zrin in Europäischen kontext (1661 –
1664)/ Utvrda Novi Zrin u europskom kontekstu (1661 – 1664), Podravina: ĉasopis za
multidisciplinarna istraţivanja, vol.1, no.1., Koprivnica 2002, pp. 99 – 118.
207

FELETER, D. (2011)
Dragutin Feletar, Legradska kapetanija u obrani od Osmanlija s posebni osvrtom na Novi
Zrin, Rad Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti, Razred za društvene znanosti, no.
510, Zagreb 2011, pp. 47 – 81,
FILIPOVIĆ, I. (2010)
Ivan Filipović, Istraţni i sudski spisi Petra grofa Zrinskog i Frane Krste Frankopana u
Austrijskom drţavnom arhivu, Politiĉka, kulturna i društvena djelatnost Zrinskih i
Frankopana u Hrvatskoj (ur.mons. Juraj Kolarić J.), Zbornik radova sa znanstvenog
skupa odrţanog  6. i 7. listopada 2010., Ĉakovec 2011, pp. 203 – 206.
FRANCEV, F. (1923)
Franjo Francev, O postojanju „Pavlinskog zbornika“ iz god. 1644., Sv. Cecilija, 17/1,
Zagreb, pp. 1 – 4.
FRANCEV, F. (1937)
Franjo Francev, GraĊa za povijest školskog i knjiţevnog rada isusovaĉkog kolegija u
Zagrebu (1606 - 1772), Starine, knjiga XXXVIII, Zagreb, 1937, pp. 181 – 304.
FRANĈIĆ, A. (2000)
AnĊela Franĉić, Prvi spomen MeĊimurja, Kaj 1-2, Zagreb, 2000,  pp. 64 - 65.
FRANZ, R. (1981)
Rosemarie Franz, Der Kachelofen, Graz 1981.
FURMAN, M. (2013)
Martin Furman, Denár Rudolfa II. zo Spišského hradu, Denarius 3, Bratislava 2013, pp.
50 – 53.
GEBHARD, T. (1998)
Torsten Gebhard, Kachelöfen, München 1998.
GÖNCZI, F. (1895)
Gönczi Ferencz, Muraköz é népe, Budapest 1895.
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994)
Mitja Guštin, Martin Horvat, Ljubljanski grad, Archaeologia Historica Slovenica I,
Ljubljana 1994.
GUZSIK, T. (2003)
Tamás Guzsik, A pálosrendépítészete a középkori Magyarországon, Budapest, 2003.
GYÖRFFY, G. (1995)
György Györffy, Zur Frage der Gründung des Bistums von Zagreb, u: Zbornik
Zagrebaĉka biskupija i Zagreb, Zagreb, 1995, pp. 103 - 104.
GYULAI KATALÓGUSOK (2002)
Gerencsérek, kályhások, tűzvigyázók, Feudáliskori kályhacsempék az Alföldről és
peremvidékéről, Gyulai katalógusok 11, Gyula 2002.
GYURICZA, A. (1992)
Gyuricza Anna, Reneszánsz kályhacsempék Északkelet – Magyarországról, Miskolc
1992.
HAHN – ZELLEKE, A. (2007)
Hahn - Zelleke, Adelheid, Die Münzen der baierischen Kurfürsten 1623-1806 mit
Typenkatalog und Bewertungen, Teil 4: Die Münzen Kurfürst Karl Alberts, auch Kaiser
Karl VII. (1726 - 45), Money trend 2/2007, Wien 2007, pp. 118 – 125.
HAUSNER, G. (2007)
Gábor Hauser, Zrínyi Ádám, u: A Zrínyiek a magyar és a horvát históriában, Budapest
2007, pp. 165 – 180.
HORVAT, A. (1956)
AnĊela Horvat, Spomenici arhitekture i likovnih umjetnosti u MeĊumurju, Zagreb, 1956.
208

HORVAT, A. (1975)
AnĊela Horvat, IzmeĊu gotike i baroka, Umjetnost kontinentalnog dijela Hrvatske oko
1500. do oko 1700.,  Zagreb, 1975.
HORVAT, R. (1944)
Rudolf Horvat, Poviest MeĊimurja, Zagreb, 1944.
HORVAT, Z. (1989a)
Zorislav Horvat, Srednjovjekovna arhitektura pavlinskih samostana, katalog izloţbe
Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989,  pp. 95 - 110.
HORVAT, Z. (1989b)
Zorislav Horvat, Strukture gotiĉke arhitekture, Zagreb 1989.
HORVAT, Z. (1992)
Zorislav Horvat, Katalog gotiĉkih profilacija arhitekture Kontinentalne Hrvatske, Zagreb
1992.
HOŠKO, F. (1989)
Hoško Franjo Emanuel, Pavlinske srednje i visoke škole, Katalog izloţbe kultura pavlina
u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 301 – 312.
IVOŠ, J. (1989)
Jelena Ivoš, Crkveno ruho pavlinskih samostana, Katalog izloţbe kultura pavlina u
Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 249 – 254.
JANSSEN, H. – NIJHOF, E. (2010)
Hans J. Janssen, Eddie Nijhof, Fifteenth – century pottery production in Hartogenbosch,
The excavation of two pottery workshops, Exchanging Medieval Material Culture,
Studies on archaeology and history presented to Frans Verhaeghe (Relicta monografieën
4), Brussel 2010, pp. 93 – 136.
JAMBREK, S. (1999)
Stanko Jambrek, Hrvatski protestantski pokret XVI. i XVII. stoljeća, Zaprešić 1999.
JEMBRIH, A. (1997)
Alojz Jembrih, Na izvorima hrvatske kajkavske knjiţevne rijeĉi: rasprave i graĊa iz
povijesti hrvatskog jezika, Ĉakovec, 1997.
JÉKELY, Z. (2010)
Zsombor Jékely, A Láckfi család pálos templom a Csáktornya mellet, u: Épitészet a
középkori Dél - Magyarországon, Budapest 2010, pp. 165 - 212.
JURKOVIĆ, M. (2004)
Miljenko Jurković (ur.), Hrvatska renesansa, katalog izloţbe, Zagreb, 2004.
KALŠAN, V. (1995)
Vladimir Kalšan, Zrinski u MeĊimurju (1546.-1691.), Vodiĉ stalnim postavom, Povijesni
odjel, Ĉakovec, 1995.
KALŠAN, V. (1999)
Vladimir Kalšan, MeĊimursko plemstvo (XII. – XIX. stoljeće), katalog izloţbe, 1999.
KALŠAN, V. (2006)
Vladimir Kalšan, MeĊimurska povijest, Ĉakovec, 2006.
KALŠAN, V. (2008)
Vladimir Kalšan, Općina Šenkovec, Ĉakovec, 2008.
KAPUN, V. (1982)
Vladimir Kapun, MeĊimurje 1918., Ĉakovec, 1982.

209

KAPUN, V. (2011)
Vladimir Kapun, Nikola VII Zrinski i ĉakoveĉki franjevci, u Politiĉka, kulturna i
društvena djelatnost Zrinskih i Frankopana u Hrvatskoj (ur.mons. Juraj Kolarić J.),
Zbornik radova sa znanstvenog skupa odrţanog  6. i 7. listopada 2010., Ĉakovec 2011,
pp. 51 – 62.
KÉRI – BUZÁS (1992)
Zsuzsanna Kéri – Buzás, Restaurieren von silbern grabfunden aus dem 17 – 18.
Jahrhundert, Budapest Régiségei XXIX, Budapest 1992, pp. 256 – 258.
KERNY, T. (1991)
Terézia Kerny, Szamelvények Gózon Imre Munkásságához, Pavilon, no. 5, Budapest,
1991, pp. 13 - 20.
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008)
Miroslav Klemm, Marina Šimek, Spomenka Teţak, Iz srednjega u novi vijek –
Varaţdinski Stari grad i projekt Bastion, katalog izloţbe, Varaţdin, 2008.
KNEZ, D. (2001)
Darko Knez, Svetinjice iz zbirke Narodnega muzeja Slovenije, Pilgrimage Badges from
the Collections of the National Museum of Slovenia, Ljubljana 2001.
KNEZOVIĆ, P. (2010)
Pavao Knezović, Opiranje pavlina dolasku franjevaca u Ĉakovec, Zbornik radova sa
znanstvenoga skupa 350 godina franjevaca u Ĉakovcu, Ĉakovec 2010, pp. 49 - 62.
KNIEWALD, D. (1940)
Dragutin Kniewald, Pavlinski obredni priruĉnik iz god. 1644., Katoliĉki list, 91, Zagreb
1940, br.14, pp. 162 -164; br. 15, pp. 75 – 177.
KONDOROSY, A. (2007)
Kondorosy Szabolcs, Cseréppipák a Budai felső vízivárosból, Budapest Régiségei XLI,
Budapest 2007, pp. 249 – 280.
KONFIC, L. (2010)
Lucija Konfic, Pregled istraţivanja doprinosa pavlina hrvatskoj glazbenoj umjetnosti,
Cris 12, 1/2010, Zagreb, 2010, pp. 155 – 169.
KORADE, M. (2011)
Mijo Korade, Ban Nikola Zrinski (1620 - 1664) u djelu Jurja Rattkaya, u  Politiĉka,
kulturna i društvena djelatnost Zrinskih i Frankopana u Hrvatskoj,  (ur.mons. Juraj
Kolarić J.), Zbornik radova sa znanstvenog skupa odrţanog  6. i 7. listopada 2010.,
Ĉakovec 2011, pp. 125 – 134.
KORUNEK, M. (2011)
Marijana Korunek, Konservatorski posegi na gotski cerkveni arhitekturi v MeĊimurju,
magistarski rad (rukopis/engleski jezik), FF UL, Ljubljana 2011.
KORUNEK, M. (2014a)
Korunek Marijana, Pavlinski samostan u Šenkovcu i grofovi Zrinski, Croatica
Christiana periodica 73, 2014, pp. 51 – 70.
KORUNEK, M. (2014b)
Korunek Marijana, Pavlinski samostan u Šenkovcu kraj Ĉakovca u povijesnim
prikazima, Radovi Zavoda za znanstveni rad HAZU Varaţdin, br. 25, 2014, pp. 397 –
412.
KORUNEK, M. (2014c)
Korunek Marijana, UtvrĊivanje namjene kruţnog tlocrta u dvorištu ţupne crkve sv.
Jakoba u Prelogu, Godišnjak zaštite spomenika kulture Hrvatske 36/2012, Zagreb 2014,
pp. 83 – 90.

210

KOS, K. (1981)
Koraljka Kos, Na tragu odnosa teksta i glazbe u napjevima Pavlinske pjesmarice, Gesta:
ĉasopis za kulturu, 3/6 – 7, pp. 7 – 14.
KÓS, K. (1972)
Kós Károly, Népi kandallók és kályhacsempék a magyarság körében, Népélet és
néphagyomány, Bukarest 1972, pp. 134 – 190.
KOVÁCS, G. (2001)
Kovács Gyöngyi (ur.), Weitschawar/ Bajcsa – vár, Zalaegerszeg 2002.
KOVÁCS, G. (2004)
Kovács Gyöngyi, Cseréppipák a 17 - 18. századból, Budapest Régiségei XXXVIII,
Budapest 2004, pp. 121 – 131.
KOVAĈEVIĆ, D. (1991a)
Draţen Kovaĉević, Pavlinski samostan Blaţene Djevice Marije pod Garićem, Zbornik
Moslavine 2 (1991), pp. 57 - 69.
KOVAĈEVIĆ, D. (1991b)
Draţen Kovaĉević, Pavlinski samostan u Gariću, Muzejski vjesnik 15 (1992), pp. 87 -  90.
KOVAĈEVIĆ, J. (2004a)
Jelena Kovaĉević, Kapela sv. Ivana Krstitelja na Gorici, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 60 – 73.
KOVAĈEVIĆ, J. (2004b)
Jelena Kovaĉević, Kapela sv. Antuna Padovanskog u Franjevaĉkoj crkvi u Varaţdinu, u
Ivan Krstitelj Ranger -  fotomonografija, Zagreb, pp. 114 – 119.
KOVAĈEVIĆ, J. (2004c)
Jelena Kovaĉević, Crkva sv. Marije Snjeţne u Belcu, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 136 – 155.
KOVAĈEVIĆ, J. (2004d)
Jelena Kovaĉević, Crkva sv. Jeronima u Štrigovi, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 162 – 177.
KOVAĈEVIĆ, J. (2004e)
Jelena Kovaĉević, Crkva Majke Boţje Remetske u Zagrebu, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 178 – 195.
KOVAĈEVIĆ, J. (2004f)
Jelena Kovaĉević, Kapela Majke Boţje u Kamenici, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 228 – 240.
KOZINA, A. (1978)
Antun Kozina, Najsaĉuvanija „turistiĉka“ legenda o Veroniki Desiniĉkoj, Muzejski
vjesnik 1, Koprivnica 1978, pp. 16 – 18.
KRAUSE, C. – MISHLER, C. (1993)
Chester L. Krause, Clifford Mishler, Standard Catalog of World Coins, Eighteen Century
(1701 - 1800), Iola 1993.
KRAUSE, C. – MISHLER, C. (2003)
Chester L. Krause, Clifford Mishler, Standard Catalog of World Coins, 17.th Century
(1601 - 1700), Iola 1993.
KRNJAK, O. (2010)
Ondina Krnjak, Svetaĉke medaljice – poboţna znamenja ţiteljica samostana sv. Teodora
u Puli (katalog izloţbe), Pula 2010.
KRUHEK, M. (1989)
Milan Kruhek, Povijesno - topografski pregled pavlinskih samostana u Hrvatskoj,
Katalog izloţbe kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 67 - 94.
211

KRUHEK, M. – PAVIĆ, V. – PETRIĆ, K. (1989)
Milan Kruhek, Vladimira Pavić, Ksenija Petrić, Stari grad Ĉakovec – utvrda, povijesna
studija graĊevinskog razvoja, Regionalni zavod za zaštitu spomenika kulture u Zagrebu,
Zagreb 1989 (elaborat).
KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1868)
Ivan Kukuljević - Sakcinski, Arkiv za povjesticu jugoslavensku, knj. IX, Zagreb 1868.
KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869a)
Ivan Kukuljević - Sakcinski, Arkiv za povjesticu jugoslavensku, knj. X, Zagreb 1869.
KUKULJEVIĆ – SAKCINSKI, I. (1869b)
Ivan Kukuljević - Sakcinski, Knjiţevnici u Hrvatah iz prve polovine XVII. vieka s ove
strane Velebita, Zagreb 1869.
KURELAC, M. – LADIĆ, Z. (2005)
Miroslav Kurelac – Zoran Ladić, Pokret za odcjepljenje Hrvatskog Kraljevstva od
Habzburške Monarhije, u Povijest Hrvata, Od kraja 15. stoljeća do kraja Prvog
svjetskog rata (ur. Mirko Valentić, Lovorka Ĉoralić) Zagreb 2005, pp. 130 – 143.
LACKOVITS, E. (1989)
Lackovits Emőke, 16. – 17. századi kéttornyulaki pártak és párhuzamaik, Veszprémi
történelmi tár, Veszprém 1989, pp. 31 – 44.
LASZOWSKI, E. (1908)
Emil Laszowski, Grbovi i peĉati Zrinskih i Frankopana, u Posljednji Zrinski i
Frankopani, Zagreb 1908, pp. 291 – 297.
LASZOWSKI, E. (1921)
Emil Laszowski, Iz prošlosti Vrbovca rodnog mjesta hrvatskog bana Petra Zrinskog,
Zagreb, 1921.
LASZOWSKI, E. (1924a)
Emil Laszowski, Izvještaj o istraţivanju crkvice sv. Jelene kod Ĉakovca, 23. -
25.09.1924.g., (rukopis), preslika Arheološki odjel Muzeja MeĊimurja Ĉakovec
LASZOWSKI, E. (1924b)
Emil Laszowski, Izvještaj o istraţivanju crkvice sv. Jelene i do nje grobne kapele
Zrinskih (kod Ĉakovca), 17. - 20.10.1924.g., (rukopis), preslika Arheološki odjel Muzeja
MeĊimurja Ĉakovec
LASZOWSKI, E. (1928)
Emil Laszowski, Zrinski mauzolej u sv. Jeleni kod Ĉakovca, Hrvatsko kolo, knjiga IX,
Zagreb, 1928. pp. 244 - 259.
LASZOWSKI, E. (1937)
Emil Laszowski, Adam grof Zrinski (1662 - 1691): biogravska studija, predavanje u
Druţbi 12.V.1937., Zagreb 1937.
LENTIĆ, I. (1989)
Ivo Lentić, Reliquuiae reliquiarum pavlinskog zlatarstva u Hrvatskoj, Katalog izloţbe
kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 237 – 248.
LENTIĆ – KUGLY, I. (1977)
Ivy Lentić Kugli, Varaţdin- povijesna urbana cjelina grada, Zagreb, 1977.
LENTIĆ – KUGLY, I. (2001)
Ivy Lentić Kugli, Zgrade varaţdinske povijesne jezgre, Zagreb, 2001.
LUKINOVIĆ, A. (1989)
Andrija Lukinović, Arhivska graĊa hrvatskih pavlina, Katalog izloţbe kultura pavlina u
Hrvatskoj 1244 - 1786, Zagreb 1989, pp. 367 - 372.
MAGYAR, K. (1974)
Magyar Kálmán, Az ötvöskónyi Báthori várkastély, Kaposvár 1974.
212

MAGYAR, K. (2008)
Magyar Kálmán, Balatonszabadi – Pusztatorony (Somogy megye) régészeti kutatása II.,
A 16. Századi kincslelet, Somogy Múzeumok Közleményei 18, Kaposvár 2008, pp. 235 –
250.
MARCIUŠ, B. (2009)
Branka Marciuš, Novac novog vijeka iz fundusa Muzeja MeĊimurja, katalog izloţbe,
Ĉakovec 2008/2009.
MARCU ISTRATE, D. (2008)
Daniela Marcu Istrate, A gyulafehérvári római katolikus székesegyház és püspöki palota
régészeti kutatása (2000 – 2002), Budapest 2008.
MARCU ISTRATE, D. (2009)
Daniela Marcu Istrate, Catedrala Romano – Catolică şi Palatul Episcopal din Alba Iulia
arheologie şi istorie, Alba – Iulia 2009.
MARCU ISTRATE, D. (2012)
Daniela Marcu Istrate, Biserica Evanghelică „Stȃntul Martin“ Braşov – Arheologie,
arhitectură, restaurare, Catalog de expozitie, Braşov 2012.
MARKOVIĆ, V. (1972)
Vladimir Marković, Anton Erhard Martineli graditelj Althanovog dvorca u Ĉakovcu,
Radovi Instituta za povijest umjetnosti 1/2, Zagreb 1972, pp. 13 - 21.
MAŠIĆ, B. (2002)
Boris Mašić, Kasnogotiĉki pećnjaci s Nove Vesi, Zagreb 2002.
MAŠIĆ, B. (2010)
Boris Mašić, Hodoĉasniĉke medaljice iz Remeta, Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu
43, Zagreb 2010, pp. 205 – 226.
MATIJAŠKO, M. (2014)
Martina Matijaško, O gradu priĉa palaĉa – palaĉa Herczer, katalog izloţbe, Varaţdin
2014.
MEDER, J. (1989)
Jagoda Meder, Orgulje pavlinski samostana u Hrvatskoj, u Katalog izloţbe kultura
pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786, Zagreb 1989, pp. 335 – 342.
MESIĆ, M. (1866)
Matija Mesić, Ţivot Nikole Zrinjskog, Zagreb 1866.
MIJATOVIĆ, A. (1992)
AnĊelko Mijatović, Zrinsko – frankopanska urota, Zagreb 1992.
MIJATOVIĆ, A. (2010)
AnĊelko Mijatović, Obrana Sigeta, II. dopunjeno izdanje, Zagreb 2010
MILLER, V. (1920)
Viktor von Miller zu Aichholz, Österreichische Münzprägungen 1519 – 1918, Wien
1920.
MILOŠEVIĆ, S. (2004a)
Sandra Milošević, Crkva sv. Marije u Lepoglavi, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 74 – 113.
MILOŠEVIĆ, S. (2004b)
Sandra Milošević, Crkva Marijina Uznesenja u Olimju, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 120 – 135.
MILOŠEVIĆ, S. (2004c)
Sandra Milošević, Kapela Blaţene Djevice Marije u crkvi sv. Martina u Donjoj Voći, u
Ivan Krstitelj Ranger – fotomonografija, Zagreb, pp. 156 – 161.

213

MILOŠEVIĆ, S. (2004d)
Sandra Milošević, Kapela sv. Jurja u PurgiLepogavskoj, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 196 – 217.
MILOŠEVIĆ, S. (2004e)
Sandra Milošević, Franjevaĉka ljekarna u Varaţdinu, u Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija, Zagreb, pp. 218 – 227.
MILOŠEVIĆ, B. – TOPIĆ, N. (2011)
Branka Milošević, Nikolina Topić, Keramiĉke lule s lokaliteta Kula Gornji ugao u
Dubrovniku, Starohrvatska prosvjeta, III. Serija, 38/2001, Split 2011, pp. 297 – 328.
MIRKOVIĆ, M. (1989)
Marija Mirković, Ivan Ranger i pavlinsko slikarstvo, Katalog izloţbe kultura pavlina u
Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 127 – 164.
MIRKOVIĆ, M. (2004)
Marija Mirković, Ivan Krstitelj Ranger – majstor slikanja u ţbuci, Ivan Krstitelj Ranger –
fotomonografija,  Zagreb, pp. 26 – 58.
NAĐ, M. (2011)
Miroslav NaĊ, Skupni nalazi novca iz Hrvatske. XVIII. Ostava ugarskog novca iz Klise
(Pusta), Vjesnik arheološkog muzeja u Zagrebu 3, XLIV, Zagreb 2011, pp. 179 – 206.
NOVAK, S. – MINKS, J. – MATICA, B. (1990)
Silvije Novak, Josip Minks, Blanda Matica, Konzervatorska istraţivanja i prijedlog
obnove proĉelja utvrde Starog grada Ĉakovca, Restauratorski zavod Hrvatske, Zagreb,
1990 (elaborat).
NOVAK, S. – MATICA, B. – MINKS, J. (1990)
Silvije Novak, Blanda Matica, Josip Minks, Izvještaj o istraţivanju jugoistoĉnog dijela
utvrda ĉakoveĉkog Starog grada, Restauratorski zavod Hrvatske, Zagreb, 1990
(elaborat).
PAJUR, F. (2011)
Franjo Pajur, O Zrinsko - frankopanskoj uroti, Kaj XLIV, 5, Zagreb, 2011, pp. 57 - 68.
PÁLFFY, G. (2011)
Géza Pálffy, Hrvatsko – maĊarska obitelj Zrinski u aristokraciji Ugarsko – Hrvatskog
kraljevstva Habsburške monarhije, u Politiĉka, kulturna i društvena djelatnost Zrinskih i
Frankopana u Hrvatskoj, (ur.mons. Juraj Kolarić), Ĉakovec 2011, pp. 77 – 90.
PATAFTA, D. (2005)
Daniel Patafta, Protureformacija u Sjeverozapadnoj Hrvatskoj, Podravina 4, br. 8,
Koprivnica 2005, pp. 36 – 46.
PAVLIĈIĆ, M. (2012)
Mirla Pavliĉić, Prikaz srednjovjekovnih pećnjaka s lokalteta benediktinske opatije sv.
Mihovila na Rudini, Radovi Zavoda za znanstveni i umjetniĉki rad u Poţegi, Zagreb -
Poţega 2012, pp. 231 – 246.
PEKLIĆ, I. (2010)
Ivan Peklić, O kriţevaĉkim i maĊarskim pavlinima u hrvatskoj pavlinskoj provinciji,
Cris, god. XII., br. 1/2010, pp. 226 – 233.
PELC, M. (2007)
Milan PELC, Renesansa, Povijest umjetnosti u Hrvatskoj, Zagreb 2007.
PERKIĆ, D. (2010)
Domagoj Perkić, Pavlinski samostan u Kamenskom kod Karlovca, nalazi iz grobova
kasnog srednjeg i novog vijeka, Vjesnik arheološkog muzeja u Zagrebu 43, Zagreb 2010,
pp. 227 – 288.

214

PEROK, E. (1861)
Eduard Slavoljub Perok, Ţivopisne crte Nikole Šubića – Zrinjskog Sigetskoga, Zagreb
1861.
PETRIĆ, H.  – FELETAR, D. – FELETAR, P. (2001)
Hrvoje Petrić, Dragutin Feletar, Petar Feletar, Novi Zrin – Zrinska utvrda na Muri (1661
– 1664), Zagreb 2001.
PETRIĆ, H. (2005)
Hrvoje Petrić, O katoliĉkoj obnovi i obrazovanju na prostorima Senjske, Modruške i
Zagrebaĉke biskupije u 17. stoljeću, Podravina: ĉasopis za multidisciplinarna
istraţivanja, vol. 4, no. 8., Koprivnica 2005, pp. 147 – 166.
PETRIĆ, H. – FELETAR, D. (2007)
Hrvoje Petrić, Dragutin Feletar, Ljudi i selo Donja Dubrava do sredine 20. stoljeća,
Općina i ţupa Donja Dubrava, Donja Dubrava 2007, pp. 51 -154.
PETRIĆ, H. (2015)
Hrvoje Petrić, Iz povijesti Preloga i okolice od razvijenog srednjeg vijeka do sredine 19.
Stoljeća, 750 godina grada Preloga 1264 – 2014, Povijesno – geografska monografija,
Prelog 2015, pp. 119 – 218.
PETRIĆ - LOLIĆ 2005
Ksenija Petrić.- Tatjana Lolić, Sveta Jelena kod Ĉakovca - konzervatorska studija za
projekt prezentacije lokaliteta, Zagreb 2005 (elaborat; dokumentacija KOVŢ)
PLAVEC, L. (1992)
Lidija Plavec, Otkrivena tajna kapele sv. Jelene u Šenkovcu, Muzejski vjesnik, broj 15,
Bjelovar, 1992, pp. 66 - 69.
PLEŠE, T. (2012)
Tajana Pleše, Izvještaj o provedenim revizijskim arheološkim istraţivanjima pavlinskog
samostana Blaţene Djevice Marije i svih Svetih u Šenkovcu tijekom 2011.g., Zagreb
2012, izvješće o provedenim arheološkim istraţivanjima (dokumentacija KOVŢ)
PLEŠE, T. (2013)
Tajana Pleše, Izvještaj o provedenim revizijskim arheološkim istraţivanjima  pavlinskog
samostana Blaţene Djevice Marije i svih Svetih i Šenkovcu tijekom 2012.g., Zagreb 2013,
izvješće o provedenim arheološkim istraţivanjima (dokumentacija KOVŢ)
POLAK, M. (2005)
Michael Polak, Bottles – Identification & Price Guide, Antique Trader, Iola 2005.
PROKISCH, B. (2004)
Bernhard Prokisch, Die mittelalterlichen und neuzeitlichen Fundmünzen des Welser
Stadtgebietes, Jahrbuch des Musealvereins Wels, Nr. 33, Wels 2004, pp. 221 – 280.
PUHMAJER, P. (2005)
Petar Puhmajer, Ĉakovec, Stari grad – Novi dvor, Hrvatski restauratorski zavod iz
Zagreba, 2006, elaborat (dokumentacija KOVŢ).
RAĈKI, F. (1871)
Franjo Raĉki, Ban Petar Zrinski i knez trţaĉki Frane Krsto Frankopan na stratištu,
Vijenac 18, god. 3, Zagreb 1871, pp. 258 – 263.
RADIĆ, M. (2007)
Mladen Radić, Prstenje 13. – 17. stoljeća u Muzeju Slavonije Osijek, Osjeĉki zbornik
XXVIII, Osijek 2007, pp. 97 – 106.
RATKOVĈIĆ, R. (2014)
Rosana Ratkovĉić, Srednjovjekovno zidno slikarstvo u kontinentalnoj Hrvatskoj, Zagreb
2014.

215

ROMÁNYI, B. (2012)
Beatrix F. Rományi, Life in the Pauline Monasteries of the Late Medieval Hungary,
Periodica Polytechnica 43, no. 2, Budapest 2012, pp. 53 – 56.
SCHMIDT – BRENTANO, A. (2006)
Antonio Schmidt – Bretano, Kaiserliche und k.k. Generale (1618 - 1815), Munchen,
2006.
SCHNEIDER, M. (1974)
Marijana Schneider, Zrinski i Frankopani u likovnoj umjetnosti, Historijski zbornik
XXV-XXVI (1972 - 73), Zagreb 1974, pp. 251 – 271.
SEBESTYÉN, G. (1896)
Gyula Sebestyén, Zrinyi Miklos, a szigetvari hős, Budapest 1896.
SEKULIĆ, A. (1989a)
Ante Sekulić, Pregled povijesti pavlina, Katalog izloţbe kultura pavlina u Hrvatskoj
1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 31 - 40.
SEKULIĆ, A. (1989b)
Ante Sekulić, Svagdašnji ţivot pavlina, Katalog izloţbe kultura pavlina u Hrvatskoj 1244
- 1786., Zagreb 1989, pp. 361 – 366.
SEKULIĆ, A. (1989c)
Ante Sekulić, Pisci povijesti pavlinskog reda, Katalog izloţbe kultura pavlina u
Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp. 297 – 299.
SEKULIĆ, A. (1991)
Ante Sekulić, Šimun Bratulić i Mirko Esterházy – istaknuti pavlini i zagrebaĉki biskupi,
Historijski zbornik XLIV, Zagreb 1991, pp. 77 - 95.
SEKULIĆ, A. (2010)
Ante Sekulić, Pavlini i franjevci u MeĊimurju, Zbornik radova sa znanstvenoga skupa
350 godina franjevaca u Ĉakovcu, Ĉakovec 2010, pp. 41 - 48.
SÖMJÉNI, A. (2014)
Sömjéni Anikó, 15 – 17. századi kályhacsempe leletek a váci várból, Múltunk a föld
alatt. Újabb régészeti kutatások Pest megyében, Szentendre 2014, 119 – 155, 258 - 290.
SRŠA, I. (1991)
Ivan Srša, Šenkovec - kapela sv. Jelene, Izvještaj o rezultatima konzervatorskih
istraţivanja koja su izvedena na nutarnjim zidovima kapele u tijeku 1991.g., Zagreb 1991
(dokumentacija AO MMĈ)
SRŠA, I. (1992a)
Ivan Srša, Izvještaj o konzervatorsko – restauratrskim radovima koji su   izvedeni na
nutarnjim zidovima kapele sv. Jelene u Šenkovcu kraj Ĉakovca u tijeku 1992.g., Zagreb
1992 (dokumentacija AO MMĈ)
SRŠA, I. (1992b)
Ivan Srša, Kapela sv. Jelene u Šenkovcu kraj Ĉakovca, Lepoglavski zbornik 1992, Zagreb
1993, pp. 125 - 140.
SRŠA, I. (1993)
Ivan Srša, Izvještaj o konzervatorsko – restauratorskim radovima na nutarnjim zidovima
kapele sv. Jelene u Šenkovcu kraj Ĉakovca u tijeku 1993.g., Zagreb 1992 (dokumentacija
MMĈ)
SRŠA, I. (1994)
Ivan Srša, O meĊimurskim srednjovjekovnim ţupama i njihovim crkvama, Kaj 4-5,
Zagreb, 1994.g., pp. 127 - 154.

216

SRŠA, I. (1996)
Ivan Srša, Izvještaj o konzervatorsko – restauratorskim radovima na zidovima kapele sv.
Jelene u Šenkovcu kraj Ĉakovca u tijeku 1994. i 1995.g., Zagreb 1996 (dokumentacija
AO MMĈ)
SRŠA, I. (1998)
Ivan Srša, Rezultati konzervatorskih istraţivanja u kapeli svete Jelene u  Šenkovcu kraj
Ĉakovca, Népek a Mura mentén – Vőlker an der Mur - Ljudi uz Muru – Ljudje ob Muri,
2., Zalaegerszeg, 1998, pp. 123 - 150.
SRŠA, I. (2006)
Ivan Srša, Ĉakovec Novi dvor  (knjiga I i knjiga II), Hrvatski restauratorski zavod iz
Zagreba, 2006, elaborat (KOVŢ)
SRŠA, I. (2008)
Ivan Srša, Ĉakoveĉki Stari grad za Zrinskih, Kaj, 6/2008, Zagreb 2008, pp. 67 - 97.
SUGÁR, I. (1976)
István Sugár, Szigetvár és viadala, Budapest 1976.
ŠANJEK, F. (2003)
Franjo Šanjek (ur.) Povijest Hrvata, Srednji vijek, knjiga 1, Zagreb 2003.
ŠIDAK, J. (1972)
Jaroslav Šidak, Urota Zrinsko – frankopanska kao historiografski problem, Institut za
hrvatsku povijest – Radovi 2, Zagreb 1972., pp. 5 - 21.
ŠIMEK, M. (2011)
Marina Šimek, Srednjovjekovno staklo Varaţdine, Archaeologia Adriatica IV (2010),
Zadar 2011, pp. 307 – 324.
ŠIMEK, M. (2013)
Marina Šimek, Iz opkopa varaţdinskog Starog grada, pećnjaci kasnog srednjeg vijeka,
Radovi Zavoda za znanstveni rad HAZU Varaţdin, Zagreb – Varaţdin 2013, pp. 153 –
194.
ŠIŠIĆ, F. (1908)
Ferdo Šišić, Posljednji Zrinski i Frankopani na braniku domovine, u Posljednji Zrinski i
Frankopani, Zagreb 1908, pp. 9 – 32.
ŠIŠIĆ, F. (1926)
Ferdo Šišić, Zavjera Zrinsko – Frankopanska (1964 - 1671), Zagreb, 1926.
ŠABAN, L. (1989)
Ladislav Šaban, Pavlini i glazba, Katalog izloţbe kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 -
1786., Zagreb 1989, pp. 323 – 333.
ŠOJAT, O. (1977)
Olga Šojat, Pavlinski obredni priruĉnik ili pavlinski zbornik (1644), Pet stoljeća hrvatske
knjiţevnosti, Hrvatski kajkavski pisci I, 15/1, pp. 365 – 381.
ŠTEFANEC, N. (2000)
Nataša Štefanec, Braća Nikola i Petar Zrinski. Velikaška obitelj u srednjoeuropskim
vojno – politiĉko - ekonomskim konstelacijama, Zrinski i Europa (ur.  Jadranka
Damjanov), pp. 387 – 402.
ŠTEFANEC, N. (2001)
Nataša Štefanec, Heretik njegova veliĉanstva: povijest o Jurju IV. Zrinskom i njegovom
rodu, Zagreb 2001.
ŠTEFANEC, N. (2007)
Nataša Štefanec, IV. és V. Zrínyi Győrgy (Fordította Abrahám Barna), u: A Zrínyiek a
magyar és a horvát históriában, Budapest 2007, pp. 87 - 112.

217

ŠTEFANEC, N. (2009)
Nataša Štefanec,  Croatian – Slavonian Estates in the Sixteenth Century in Central and
South – East European Regional Context, u: Die Reiche Mitteleuropas in der Neuzeit (ur.
Adam Perlakowski, Robert Bertezak, Anton Schindling), Kraków 2009, pp. 163 – 174.
ŠTEFANEC, N. (2011)
Nataša Štefanec, Struktura posjeda na zrinskim imanjima i porezni popisi MeĊimurja i
okolice (c. 1550. – c.1610), u: Politiĉka, kulturna i društvena djelatnost Zrinskih i
Frankopana u Hrvatskoj, (ur. mons. Juraj Kolarić J.), Zbornik radova sa znanstvenog
skupa odrţanog  6. i 7. listopada 2010., Ĉakovec 2011, pp. 13 – 26.
TAKÁTS, S. (1922)
Sándor Takáts, Zrínyi Miklós temetése, u: Régi idők, régi emberek I - II, Budapest 1922.
TARBUK, N. (1989)
Nela Tarbuk, O radovima pavlinski stolara, Katalog izloţbe kultura pavlina u Hrvatskoj
1244 - 1786, Zagreb 1989, pp. 267 – 278.
TKALĈIĆ, I. (1888)
Ivan Tkalĉić, O stanju nastave u Hrvatskoj prije, a osobito za pavlinah, Rad
Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, knjiga XCIII, Zagreb, 1888, pp. 78 – 104.
TOLDY, F. (1856)
Toldy Ferenc, Új Magyar muzeum, sv. 2, Pest, 1856.
TOMIĈIĆ, Ţ. (1978)
Ţeljko Tomiĉić, Rezultati ranosrednjovjekovnog istraţivanja u MeĊimurju i
Varaţdinskoj regiji, Izdanja HAD-a, 2, Zagreb, pp. 209 – 221.
UNGER, E. (1976)
Unger Emil, Magyar Éremhatározó II., Budapest 1976.
UNGER, E. (1997)
Unger Emil, Magyar Éremhatározó I., Budapest 1997.
VARGA, Z. (2010)
Varga Zoltán, Zrínyi Miklós élete és öröksége, Szigetvár 2010.
VIDOVIĆ, J. (1990)
Josip Vidović, Sustavna arheološka istraţivanja na poloţaju sv. Jelene u Šenkovcu 1990.
godine, izvješće o provedenim arheološkim istraţivanjima (MMĈ)
VIDOVIĆ, J. (1991a)
Josip Vidović, Sustavna arheološka istraţivanja na poloţaju sv. Jelene u Šenkovcu 1991.
godine, izvješće o provedenim arheološkim istraţivanjima (MMĈ)
VIDOVIĆ, J. (1991b)
Josip Vidović, Arheološka istraţivanja prostora MeĊimurja u 1990. godini, Muzejski
vjesnik 14, Kutina, 1991, pp. 34 - 35.
VIDOVIĆ, J. (1992a)
Josip Vidović, Sustavna arheološka istraţivanja na poloţaju sv. Jelene u Šenkovcu 1992.
godine, izvješće o provedenim arheološkim istraţivanjima
VIDOVIĆ, J. (1992b)
Josip Vidović, Arheološka istraţivanja na poloţaju sv. Jelene u Šenkovcu, Muzejski
vjesnik 15, Bjelovar, 1992, pp. 42 - 45.
VIDOVIĆ, J. (1993a)
Josip Vidović, Sustavna arheološka istraţivanja na poloţaju sv. Jelene u Šenkovcu 1993.
godine, izvješće o provedenim arheološkim istraţivanjima
VIDOVIĆ, J. (1993b)
Josip Vidović, Nastavak sustavnih arheoloških istraţivanja u Šenkovcu, Muzejski vjesnik
16, Bjelovar, 1993., pp. 41 - 42.
218

VIDOVIĆ, J. (1994)
Josip Vidović, Sveta Jelena - Šenkovec 93., Muzejski vjesnik 17, 1994., pp.  29 -32.
VIDOVIĆ, J. (1997)
Josip Vidović, Pavlinski samostan u Šenkovcu, Katalog izloţbe, Ĉakovec, 1997.
VIDOVIĆ, J. (1998)
Josip Vidović, Sveta Jelena, Šenkovec 1990 - 1996, Zbornik: “, Népek a Mura mentén –
Vőlkeran der Mur - Ljudi uz Muru - Ljudjeob Muri, 2., Zalaegerszeg, 1998, pp. 61 - 78.
VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004)
Josip Vidović - Branka Kovaĉić, Sveta Jelena u Šenkovcu - lokalitet pavlinskog
samostana u Šenkovcu, Ĉakovec 2004. (elaborat; dokumentacija KOVŢ)
VODNIK, B. (1913)
Branko Vodnik, Povijest hrvatske knjiţevnosti, knjiga I, Zagreb, 1913.
VOIT, P. – HOLL, I. (1963)
Pál Voit, Imre Holl, Alte ungarische Ofenkacheln, Budapest 1963.
VUKIĈEVIĆ-SAMARDŢIJA, D. (1998)
Dijana Vukiĉević – Samardţija, Das künstlerische Erbe der Grafen von Cilli in Kroatien,
u: Celjski grofje. Stara tema - nova spoznanja, Zbornik mednarodnega simpozija,Celje,
Pokrajinski muzej Celje, 1998.
WAGNER, C. (1802a)
Carolus Wagner, Collectanea genealogico historica illustrium Hungariae familiarum,
knjiga I, Posonii, 1802.
WAGNER, C. (1802b)
Carolus Wagner, Collectanea genealogico historica illustrium Hungariae familiarum,
knjiga II, Posonii, 1802.
WHITEHEAD, R. (1996)
Ross Whitehead, Buckles 1250 – 1800, Essex 1996.
WHITING, G. (2009)
Gene S. Whiting, Zrinski, MeĊimurje i reformacija-prilozi poznavanju povezanosti
Zrinskih, MeĊimurja i reformacije u drugoj polovini 16. stoljeća, Zagreb 2009.
WURZBACH, C. (1864)
Constant von Wurzbach, Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich, Wien,
1864.
ZALA MEGYE ARCHONTOLÓGIÁJA (2000)
Zala megye archontológiája 1138-2000, Zalai gyűtemény 50, Zala Megyei levéltár,
Zalaegerszeg 2000.
ZANINOVIĆ, J. (1993)
Joško Zaninović, Ivanovci (Malteški vitezovi) na tlu Hrvatske do 1526. godine, Croatica
Christiana periodica 17 (1993), br. 31, pp. 25 - 41.
ZELKO, I. (1963)
Ivan Zelko, Murska Sobota kot sedeţ arhidiakonata in cerkvenoupravna pripadnost
Prekmurja v srednjem veku, Kronika: ĉasopis za slovensko krajevno zgodovino, l. 11, št.
1, Ljubljana, 1963, pp. 38 - 51.
ZRÍNYI, K. (1905)
Zrínyi Károly, Csáktornya monográfiája: a vár és város történetes az 1901 – iki
népszámlálás, Csáktornya 1905.
ŢUPANOVIĆ, L. (1989)
Lovro Ţupanović, Prinos hrvatskih pavlina, posebice Amanda Ivanĉića, glazbenoj
umjetnosti, u katalog izloţbe Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244 - 1786., Zagreb 1989, pp.
313 – 322.
VIII. PRILOZI

TABLE
TABLA I.
1.
 2.

3.
      4.

5.
 6.

1.Grofica Althan u liku sv. Jelene Kriţarice, ulje na platnu, 18. stoljeće (KPO MMĈ, inv.br.9;
foto: dokumentacija MMĈ); 2.Prikaz samostana Blaţene Djevice Marije i svih svetih,
odnosno svete Jelene u Šenkovcu kraj Ĉakovca (objavljeno u: BEDEKOVIĆ, J. (1752),
izmeĊu stranica 270 i 271); 3.Prikaz pavlinskog samostana iz 18. stoljeća (objavljeno u:
GUZSIK, T. (2003), p.134); 4.Veduta s pavlinskim samostanom Blaţene Djevice Marije i svih
svetih, odnosno svete Jelene kod Ĉakovca, 19. stoljeće (objavljeno u: LUKINOVIĆ, A. (1989),
p.369); 5.Oltarna pala Sv. Pavao Pustinjak s pavlinima samostana svete Jelene kod Ĉakovca,
ulje na platnu, pripisuje se Gabrielu Talleru, 18. stoljeće, ĉuva se u Franjevaĉkom samostanu
u Ĉakovcu (objavljeno u: CVITANOVIĆ, Đ. (1989b), p.174; foto: M. Korunek); 6.Oltarna
pala Sv. Pavao Pustinjak s pavlinima samostana svete Jelene kod Ĉakovca, detalj (objavljeno
u: CVITANOVIĆ, Đ. (1989b), p.174; foto: M. Korunek).

TABLA II.

  1.

  2.

 3.

1. Skica granica katastarske općine Šenkovec iz 1857. godine, detalj (PO MMĈ; foto:
dokumentacija MMĈ); 2.Katastarski plan naselja Šenkovec iz 1857. godine (1959.?), detalj
(PO MMĈ, inv.br.16; foto: dokumentacija MMĈ); 3. Katastarski plan naselja Šenkovec iz
1859. godine, detalj (Drţavna geodetska uprava, Podruĉni ured za katastar Ĉakovec).
TABLA III.
1.

2.

1.Geodetski snimak ostataka samostanskog sklopa pronaĊenih u arheološkim istraţivanjima
provedenim od 1990. do 2002. te 2011. i 2012. godine (preklop izvršila Maja Grgurić),
preklopljen sa  tlocrtom samostana iz 1809. godine i katastarskom snimkom iz 1859. godine
(preklop izvršila Marijana Korunek); 2.Tlocrt samostanskog sklopa, oko 1888. godine, Ivan
Ádám (objavljeno u: GUZSIK, T. (2003), p.135).

TABLA IV.

1.
 2.

3.

4.
  5.
 6.

1.Skica tlocrta samostanskog kompleksa s detaljima, oko 1888. godine, Ivan Ádám
(objavljeno u: JÉKELY, Z. (2010), p.170); 2.Idealna rekonstrukcija gotiĉkog samostanskog
hodnika, oko 1888. godine, Ivan Ádám (objavljeno u: JÉKELY, Z. (2010), p.170); 3.Tlocrt
kapele i gotiĉkog hodnika, Gózon Imre, 1878. godine; OMF, inv.br. K-7522 (u fototeci
RZZSK inventirano 1988. godine); MKF, inv. br. 46770; 4 - 6. Opis tlocrta pod brojem 3,
autor Gózon Imre, 1878. godina; OMF, inv.br. BR. K - 7523 (u fototeci RZZSK inventirano
1988. godine); MKF, inv. br.  46771.
TABLA V.

1.
 2.

3.
 4.
 5.

6.
 7.
 8.

1.Kapela svete Jelene u Šenkovcu,  stanje 1921. godine (dokumentacija AO MMĈ; foto:
Lacko Kronast); 2.Bunar na kolu kod svete Jelene, stanje 1921. godine (dokumentacija
AO MMĈ, No.444; foto: Lacko Kronast); 3.Podrum pavlinskog kompleksa  smješten na
Varhelu,  stanje 1921. godine (dokumentacija AO MMĈ, no.449;  foto: Lacko Kronast);
4.Most i ulaz u šumu kod svete Jelene, stanje 1921. godine (dokumentacija AO MMĈ,
no.447; foto: Lacko Kronast); 5.Aleja jablanova izmeĊu Ĉakovca i Šenkovca, stanje
1921. godine (AO MMĈ, no.440; foto: Lacko Kronast); 6.Glavno proĉelje kapele svete
Jelene, radovi na objektu; snimljeno u kolovozu 1990. godine (MKF, inv. br. 54841);
7.Detalj s kontraforom i plastiĉnom profilacijom – radovi na kapeli svete Jelene;
snimljeno u kolovozu 1990. godine (MKF, inv. br. 54842); 8.Detalj s kontraforom –
radovi na kapeli svete Jelene; snimljeno u kolovozu 1990. godine (MKF, inv. br. 54843).
TABLA VI.
1.

2.

3.

1.Raspored scena gotiĉkog oslika na sjeverozapadnom zidu, izradili Ivan Srša i Teodora
Kuĉinac, 1992. godine (MKP, inv.br. 44917, 44918); 2.Raspored scena gotiĉkog oslika na
zakljuĉku kapele, izradili Ivan Srša i Teodora Kuĉinac, 1992. godine (MKP, inv.br. 44938,
44939); 3.Raspored scena gotiĉkog oslika na jugoistoĉnom zidu, izradili Ivan Srša i Teodora
Kuĉinac, 1992. godine (MKP, inv.br. 44926, 44927).

TABLA VII.

1.

2.

3.
4. 5.
6.

1.Poloţajni nacrt ostataka nekadašnje pavlinske crkve u svetoj Jeleni kraj Ĉakovca sa još
postojećim svetištem (ing. Stjepan Savić - Nossan), 1924. godina (1. Oltar; 2. Sarkofag
baruna Kneţevića; 3. Grobnica sa ostacima limenog lijesa i kostura, navodno Kneţević; 4.
Ţenski kostur sa ostacima zlatom vezenog brokata; 5. Grb Zrinskih uklesan u crvenom
mramoru; 6. Razbijeni dijelovi nadgrobnog spomenika od crvenog mramora, Nikola Zrinski)
(MKP, inv.br. 32659); 2.Idealna rekonstrukcija mauzoleja iz terenskog dnevnika E.
Laszowskog, 1924. godina (LASZOWSKI, E. (1924b); 3 – 6.Skice E. Laszowskog u terenskom
dnevniku, 1924. godina (LASZOWSKI, E. (1924a) / 3.- 4. skice tlocrta mauzoleja Zrinskih; 5.
pilastar II. (1.bijeli tesani kamen, 2. gornji dio prsa, 3. zastava, 4.trbuh, 5.?, 6. obli bijeli
tesani kamen, 7. koljeno, 8. lijeva ruka, 9. kamen?); 6. pilastar I. (1. grb).

TABLA VIII.
1.

2.

3.

1.Raspored sondi u arheološkim istraživanjima provedenim od 1990. do 2002. godine, determinirano
prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek); 2.Geodetski snimak sonde 1990. godine
(preuzeto iz VIDOVIĆ, J. – KOVAĈIĆ, B. (2004), p.12); 3.Prikaz sonde istražene 1990. godine;
determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek).

TABLA IX.

1.                                                                                2.
 3.

1.Geodetski snimak sonde iz 1991. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.20);
2.Pogled na djeĉju grobnicu i novopronaĊeni kontrafor 1991. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ-KOVAĈIĆ
2004, p.21); 3.Pogled na zid laĊe i polukružni kontrafor 1991. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. -
KOVAĈIĆ, B. (2004), p.24); 4.Prikaz sonde istražene 1991. godine; determinirano prema svim dostupnim
podatcima (Marijana Korunek).

 4.

TABLA X.

1.                                                                                2.
 3.

1.Geodetski snimak sonde iz 1992. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.28); 2.Pogled na sondu iz
1992. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.30); 3.Pogled na temelje u zapadnom dijelu sonde 1992.
godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.31); 4.Prikaz sonde istražene 1992. godine; determinirano prema
svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek).

 4.

TABLA XI.

1.                                                                                2.
 3.

1.Geodetski snimak sonde iz 1993. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004),  p.36); 2.Pogled na sondu iz 1993.
godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.37); 3.Pogled na temelje gotiĉkog oltara u laĊi (preuzeto iz
VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.37; 4.Prikaz sonde istražene 1993. godine; determinirano prema svim dostupnim
podatcima (Marijana Korunek).

 4.

TABLA XII.

1.                                                                                2.

3.

1.Geodetski snimak sonde iz 1994. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B.
(2004), p.41); 2.Pogled na sondu iz 1994. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. -
KOVAĈIĆ, B. (2004), p.37); 3.Pogled na temelje u zapadnom dijelu sonde 1994.
godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.37); 4.Prikaz sonde
istražene 1994. godine; determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana
Korunek); 5. Profili u sondi istraženoj 1994.godine - A (kontrolni profil ostavljen u
laĊi/zapadni profil), B (detalj profila sjevernog ruba sonde) i C (profil kontrafora –
struktura 31/istoĉna strana), dokumentacija AO MMĈ.

 4.
5.

TABLA XIII.

1.                                                            2.                                                                      4.

                                                              3.                                                                            5.

1.Geodetski snimak sonde iz 1995. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.47); 2.Pogled na sondu unutar svetišta
1995. godine (foto: Bojan Damiš); 3.Pogled na istoĉni dio sonde u laĊi sa sjevera, stanje 1995. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. -
KOVAĈIĆ, B. (2004), p.49); 4.Pogled na istoĉni dio sonde u laĊi za zapada, stanje 1995. godine (foto: Siniša Novak); 5.Pogled na
obzidane grobnice, stanje 1995. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.50); 6.Prikaz sonde istražene 1994.
godine; determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek).

6.

TABLA XIV.

1.

1.Sonda u unutrašnjosti svetišta istražena u arheološkim istraživanjima 1995. godine;
determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek); 2.Sonda kojom
je obuhvaćena boĉna kapela (tzv. mauzolej obitelji Zrinski) istražena u arheološkim
istraživanjima 1996. godine; determinirano prema svim dostupnim podatcima
(Marijana Korunek)

   2.

TABLA XV.

1.                                               2.                                                                        4.
 3.

1.Geodetski snimak sonde iz 1996/97. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.52); 2.Pogled na temelje
mauzoleja, stanje 1996. godine (foto: Bojan Damiš); 3.Oploĉenje u klaustru, stanje 1996. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. -
KOVAĈIĆ, B. (2004), p.55); 4.Istražena sonda iz 1996. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.53); 5.Sonda
istražena u arheološkim istraživanjima 1996. i 1997. godine; determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek).

5.

TABLA XVI.

1.                                                                                2.

.

3.                                                                                4.

5.

1.Hodnik klaustra zapadnog krila samostana istražen 1997. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. -
KOVAĈIĆ, B. (2004), p.59); 2. „Depo gotiĉke graĊe“ istražen 1997. godine (preuzeto iz
VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.60); 3.Geodetski snimak sonde iz 1998. godine
(preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.62); 4.Pogled na sondu istraženu 1998.
godine (foto: Siniša Novak); 5.Sonda istražena u arheološkim istraživanjima 1998. godine;
determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek).

TABLA XVII.

1.

2.

1.Tlocrt struktura pronaĊenih 1999. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.66); 2.Sonda istražena
u arheološkim istraživanjima 1999. godine; determinirano prema svim dostupnim podatcima (Marijana Korunek);
3.Geodetski snimak sonde iz 2002. godine  (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.68); 4.Pogled s istoka
na sondu istraženu 2002. godine (preuzeto iz VIDOVIĆ, J. - KOVAĈIĆ, B. (2004), p.69).

3.

4.

TABLA XVIII.

1.

2.

3.

1.Sonda istražena u arheološkim istraživanjima 2002. godine; determinirano prema svim
dostupnim podatcima (Marijana Korunek); 2.Pogled na spoj istoĉnog zida klaustra zapadnog
krila i kanala od opeke, stanje 2002. godine (foto: Siniša Novak); 3.Oploĉenje zapadnog krila
samostana, stanje 2002. godine (foto: Siniša Novak).

TABLA XIX.

Sve strukture pronaĊene u arheološkim istraţivanjima provedenim u periodu od 1990. do
2002. godine, numeracija (Marijana Korunek); na ovom tlocrtu boĉna kapela, tzv. mauzolej
obitelji Zrinski nije pravilno ucrtan

TABLA XX.

Sve strukture pronaĊene u revizijskim arheološkim istraţivanjima 2011. i 2012.g. (sonde 1 i
2), preklopljene na grafiĉku podlogu s istraţivanja provedenih u periodu od 1990. do 2002.
godine, (preklop izvršila Maja Grgurić), novootkrivene strukture broj 142 i 143, numeracija
(Marijana Korunek).

TABLA XXI.
1.

 2.
      3.

4.
          5.

1.Tlocrt boĉne kapele, takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski, izraĊen nakon arheoloških
istraţivanja 1996. godine, numeracija (Marijana   Korunek); 2.Zidana grobnica u unutrašnjosti
svetišta prije ĉišćenja, stanje 1991. godine (foto:Bojan Damiš); 3. Zidana grobnica u
unutrašnjosti svetišta nakon ĉišćenja, stanje 1991. godine (foto: B. Damiš); 4. Pogled na
istraţene temelje uz juţni zid svetišta, stanje 1991. godine, foto: B. Damiš),  numeracija
(Marijana Korunek); 5. Pogled na zapadni dio sonde istraţene 1991. godine, (foto: Bojan
Damiš), numeracija (Marijana Korunek).

TABLA XXII.

1.
 2.

3.

4.
 5.

1.Pogled na sondu istraţenu 1992. godine (foto: Bojan Damiš), numeracija (Marijana
Korunek); 2.Strukture pronaĊene 1992. godine na spoju svetišta, laĊe i samostana (foto:
Bojan Damiš), numeracija (Marijana Korunek); 3.Pogled na sondu istraţenu 1993. godine
(foto: Bojan Damiš), numeracija (Marijana Korunek); 4.Ostaci opeĉnog oploĉenja gotiĉkog
oltara, stanje 1993. godine (foto: Bojan Damiš), numeracija (Marijana Korunek); 5.Odnos
oploĉenja laĊe od opeĉnih tavela s ostalim strukturama (foto: Bojan Damiš), numeracija
(Marijana Korunek).
TABLA XXIII.

1.
   2.

3.
 4.

5.
 6.

1.Pogled na strukturu u jugoistoĉnom uglu laĊe, stanje 1993. godine (foto: Bojan Damiš),
numeracija (Marijana Korunek); 2.Zapadni dio sonde istraţene  1994. godine, spoj laĊe i
zapadnog krila  samostana (foto: Bojan Damiš), numeracija (Marijana Korunek); 3.Pogled
na sondu u unutrašnjosti svetišta, stanje 1995. godine (foto: Siniša Novak), numeracija
(Marijana Korunek); 4.Pogled na produbljenu sondu u unutrašnjosti svetišta, stanje 1995.
godine (foto: Bojan Damiš), numeracija (Marijana Korunek); 5.Sonda u laĊi 1995. godine
(foto: Siniša Novak), numeracija (Marijana Korunek); 6.Ostaci boĉne kapele, takozvanog
mauzoleja obitelji Zrinski (foto: Siniša Novak), numeracija (Marijana Korunek).

TABLA XXIV.

1.

2.
    3.

4.
 5.

1.Pogled na zapadni dio sonde istraţene 1996/1997. godine (foto: Bojan Damiš),
numeracija (Marijana Korunek); 2.Dio zapadnog krila samostana (foto: Bojan Damiš),
numeracija (Marijana Korunek); 3.Pogled na istoĉni dio sonde istraţene 1996/1997.
godine (foto: Bojan Damiš), numeracija (Marijana Korunek); 4.Depo gotiĉke graĊe prije
vaĊenja spolija, stanje 1997. godine (foto: Siniša Novak), numeracija (Marijana
Korunek); 5.VaĊenje gotiĉkih kamenih elemenata iz takozvanog depoa gotiĉke graĊe
1997. godine (foto: Siniša Novak), numeracija (Marijana Korunek).

TABLA XXV.

1.
   2.

3.
     4.

5.

6.
  7.

1. Pogled na sondu istraţenu 1998. godine (foto: Siniša Novak), numeracija (Marijana
Korunek); 2. Strukture pronaĊene u zapadnom dijelu sonde 1998. godine (foto: Siniša
Novak), numeracija (Marijana Korunek); 3.Strukture pronaĊene u zapadnom dijelu
sonde 1998. godine (foto: Siniša Novak), numeracija  (Marijana Korunek); 4. Pogled
na sondu istraţenu 2002. godine (foto: Siniša Novak), numeracija pronaĊenih struktura
(Marijana Korunek); 5.Pogled na sondu istraţenu 2002. godine (foto: Siniša Novak),
numeracija pronaĊenih struktura (Marijana Korunek); 6. Oploĉenja i temelji zidova
zapadnog krila samostana, stanje 2002. godine (foto: Siniša Novak), numeracija
(Marijana Korunek); 7.Hodnik klaustra zapadnog krila samostana, stanje 2002. godine
(foto: Siniša Novak), numeracija (Marijana Korunek).

TABLA XXVI.

1.

2.
   3.

4.

1.Pogled na sondu I. istraţenu 2011. godine (foto: Tajana Pleše), numeracija (Marijana
Korunek); 2.Pogled na sondu II. istraţenu 2011. godine (foto: Marijana Korunek),
numeracija (Marijana Korunek); 3.Oploĉenje (podnica) od opeke uz sjeverni rub sonde II.,
stanje 2012. godine (foto: Tajana Pleše), numeracija (Marijana Korunek); 4.Pogled na sondu
II. u tijeku istraţivanja 2012. godine (foto: Marijana Korunek), numeracija (Marijana
Korunek).

TABLA XXVII.

1.
   2.

3.

4.
       5.

6.
       7.

1.Pogled na kapelu svete Jelene u Šenkovcu (foto: Marijana Korunek); 2. Pogled na kapelu
svete Jelene u Šenkovcu s pristupne ceste (foto: Marijana Korunek); 3. Zapadno proĉelje
kapele svete Jelene i konstrukcija iznad boĉne kapele, takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski
(foto: Marijana Korunek); 4. Pogled na sjeverno proĉelje kapele svete Jelene (foto: Marijana
Korunek); 5. Pogled na juţno proĉelje kapele svete Jelene (foto: Marijana Korunek); 6.
Sedilija i niša za ampule u unutrašnjosti kapele svete Jelene (foto: Marijana Korunek); 7.
Oslik zakljuĉka svetišta u unutrašnjosti kapele svete Jelene (foto: Marijana Korunek).

TABLA XXVIII.

Na tlocrtu istraţenih arheoloških struktura pavlinskog samostana u Šenkovcu ţutom bojom
oznaĉena su mjesta na kojima su pronaĊeni kosturni ukopi i to oni pronaĊeni u istraţivanjima
provedenim od 1990. do 2002. godine, kao i oni determinirani 2011. i 2012. godine, izraĊeno
temeljem svih dostupnih podataka (Marijana Korunek).

TABLA XXIX.

Na tlocrtu istraţenih arheoloških struktura pavlinskog samostana u Šenkovcu ţutom bojom
oznaĉena su mjesta na kojima su pronaĊeni pokretni arheološki nalazi, numeracija (Marijana
Korunek).

TABLA XXX.
1.

2.

1.
Prva stoljeća samostana, odnosno vrijeme obitelji Lacković, Celjski i Ernušt (14. do sredine 16. stoljeća): 1.
Posjed Varhel s ĉakoveĉkim samostanom u Šenkovcu (1376.); 2. selo Šenkovec (1420.); 3. selo Maĉkovec (1467.);
4. mlin s ribnjakom na posjedu Kriţanec (1496.); 5. vinograd Zasad, najvjerojatnije vinograd Fadan (1496.); 6. tri
selišta na posjedu Kriţanec (1505.); 7. vinograd Zasad (1523.); 8. vinograd Markovĉina (?); 9. vinograd
Ferkanovci (Frkanovec) (?); 10. vinograd Pleškovec (?); 11. vinograd Vuĉetinec (Bratovĉina) (?); 12. vinograd
Lopatinec (?); 13. vinograd Dragoslavec (?); 14. vinograd Merhatovec (?); 15. vinograd Prekopa;  te vinograd
Bratski vrh (nije poznata lokacija ovog vinograda).
2.
Vrijeme obitelji Zrinski (sredina 16. do kraja 17. stoljeća): 1. Posjed Varhel s ĉakoveĉkim samostanom u
Šenkovcu; 2. selo Šenkovec; 3. selo Maĉkovec; 4. mlin s ribnjakom na posjedu Kriţanec; 5. selo Zasad (?); 6.
vinograd Zasad, najvjerojatnije vinograd Fadan; 7. tri selišta na posjedu Kriţanec; 8. vinograd Zasad, oduzet
1646. godine; 9. vinograd Markovĉina, oduzet 1646. godine; 10. vinograd Ferkanovci (Frkanovec), oduzet 1646.
godine; 11. vinograd Pleškovec, oduzet 1646. godine; 12. vinograd Vuĉetinec (Bratovĉina), oduzet 1646. godine;
13. vinograd Lopatinec, oduzet 1646. godine; 14. vinograd Dragoslavec, oduzet 1646. godine; 15. vinograd
Merhatovec, oduzet 1646. godine; 16. vinograd Prekopa, oduzet 1646. godine; 17. kapela svetog Jeronima u
Štrigovi (1644.); 18. selo Leskovec (1644.); 19. vinograd u Malom Leskovcu (1645.); 20. vinograd Švarc na
brijegu Leskovec (1644.); 21. vinograd Švarc na brijegu Leskovec (1650.);  22. vinograd Kljuĉar na brijegu Zasad
(1644.); 23. dva vinograda na brijegu Zasad (1646.); 24. vinograd na brijegu Martinušec (1646.); 25. vinograd
Forgaĉ u Svetom Jurju u Lopaticu (1647.); 26. vinograd na brijegu Sveti Juraj u Lopatincu, takoĊer nazvan
Forgaĉ (1651.); 27. vinograd na brijegu Vušinšćak (1696.); 28. vinograd Rimšćak (1644.); 29. vinograd Šafarsko
(1644.); 30. vinograd Raskriţje (1644.); 31. vinograd Praporĉan (1644.); 32. vinograd Prekopa (1644.); 33.
vinograd na brijegu Vuĉetinec (1646.); te vinograd Bratski vrh, oduzet 1646. godine (nije poznata lokacija ovog
vinograda).
TABLA XXXI.
1.

2.

1.
Posljednje razdoblje samostana, vrijeme obitelji Althan (18. stoljeće):1. Posjed Varhel s ĉakoveĉkim samostanom
u Šenkovcu; 2. selo Šenkovec: 3. selo Maĉkovec; 4. selo Zasad (?); 5. vinograd Zasad, najvjerojatnije vinograd
Fadan; 6. kapela sv. Jeronima u Štrigovi s rezidencijom; 7. selo Leskovec; 8. vinograd u Malom Leskovcu; 9.
vinograd Švarc na brijegu Leskovec; 10. vinograd Švarc na brijegu Leskovec;  11. vinograd Kljuĉar na brijegu
Zasad; 12. dva vinograda na brijegu Zasad; 13. vinograd na brijegu Martinušec; 14. vinograd Forgaĉ (u Svetom
Jurju u Lopaticu); 15. vinograd na brijegu Sveti Juraj u Lopatincu, takoĊer nazvan Forgaĉ ; 16. vinograd na
brijegu Vušinšćak; 17. vinograd Rimšćak; 18. vinograd Šafarsko; 19. vinograd Raskriţje; 20. Vinograd
Praporĉan; 21. vinograd Prekopa 22. vinograd na brijegu Vuĉetinec; 23. vinograd na brijegu Pleškovec, zvan Pri
Velikom Hrastu (1719.); 24. vinograd u Svetom Jurju u Lopaticu (1726.); 25. vinograd Moĉnjak na brijegu
Braĉevcu (1738.); 26. vinograd na brijegu Zebanec u ţupi Selnica (spominje se 1739. godine); 27. dio vinograda
na brijegu Štrigova (1746.); 28. vinograd u Jurovĉaku (1753.); 29. vinograd u Trnovĉaku (1753.); 30. vinograd u
Vukanovcu (ostavljen u oporuci iz 1756. godine); 31. vinograd na brijegu Merhatovec (1772.); 32. zidana kuća u
predgraĊu Varaţdina (1758.); te livada preko Mure dobivena 1754. godine (toĉna lokacija nije poznata).
2.
Posjedi u vlasništvu samostana prilikom njegova ukinuća 1786. godine: 1.Ĉakoveĉki samostan u Šenkovcu; 2. selo
Šenkovec; 3. selo Maĉkovec; 4. selo Zasad (Zasadbreg); 5. selo Leskovec; 6. kapela svetog Jeronima u Štrigovi s
rezidencijom; 7. vinograd Rimšćak; 8. vinograd Švarc; 9. vinograd Falussy; 10. vinograd Juraj; 11. vinograd
Forgaĉ; 12. vinograd Fadan; 13. vinograd Viniczaj;  te vinograd Tomaško (nije poznata lokacija ovog vinograda).

TABLA XXXII.

1.

2.

3.
  4.

5.

1.Kapela svetog Jeronima u Štrigovi, pogled sa zvonika ţupne crkve (foto:Marijana
Korunek); 2.Vrijedan barokni oslik u unutrašnjosti kupole svetišta kapele svetog Jeronima u
Štrigovi (foto: Marijana Korunek); 3.Kurija Banfi u današnjem naselju Banfi, stanje prije
obnove (foto:Josip Kovaĉ); 4. Drvena vrata s dekoriranim okvirom na ulazu u podrum kurije
Banfi, stanje prije obnove (foto: Josip Kovaĉ); 5.Pogled prema naselju Štrigova (desno) i
kuriji Banfi (lijevo),dok su u pozadini štrigovski vinogradi (foto: Ţeljko Trstenjak).

TABLA XXXIII.
1.

2.

3.

1. Pretpostavljena shema tlocrta starije graĊevinske faze samostanskog sklopa s prigraĊenim
volumenom takozvanog mauzoleja obitelji Zrinski, izraĊeno temeljem svih dostupnih
podataka (Marijana Korunek); 2. Pretpostavljeni tlocrt mlaĊe graĊevinske faze samostanskog
sklopa, izraĊeno temeljem svih  dostupnih podataka (Marijana Korunek); 3. Pretpostavljeni
tlocrt dvorca obitelji Kneţević u 19. stoljeću, izraĊeno temeljem svih dostupnih  podataka
(Marijana Korunek).
TABLA XXXIV.

1.
  2.

3.

4.

Izvod iz radne verzije idejnog rješenja prezentacije arheološkog parka srušenog pavlinskog
samostana u Šenkovcu (Jelica Peković, d.i.a.): 1. Prijedlog tlocrta prizemlja; 2. Prijedlog -
tlocrt krovnih ploha; 3. Pogledi (prijedlog) -  novi elementi i odnos s postojećom oĉuvanom
arhitekturom; 4. Vizualizacija prijedloga prezentacije.

KATALOG POKRETNIH ARHEOLOŠKIH NALAZA

1.

NOVAC (DENAR)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,3 cm; teţina 0,31 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (kvadrant
39/E, dubina 1,70 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 3577;
numizmatiĉki ormarić A – 7/J - 8; stari inv.br.202)
Datacija: 1372 - 1382.g.
Napomena: Tijekom arheoloških istraţivanja pronaĊen je
samo jedan primjerak novca kralja Ludovika I. (vladao:
1342. – 1382.g.), kojem je na aversu glava vladara u
profilu okruţena natpisnom trakom, dok je na reversu
dvostruki
kriţ
(natpisna
traka
oštećena).
Voditelj
istraţivanja na nekoliko mjesta navodi da je novĉić
pronaĊen u grobu 2, ali temeljem fotografija s istraţivanja
jasno je da je pronaĊen kao dislociran nalaz, te ne moţe
posluţiti za dataciju ukopa na tom dijelu nalazišta.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.85.
Usporediti sa: UNGER, E. (1997), kat. 432; NAĐ, M.
(2011).

2.

NOVAC (DENAR)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,4 cm; teţina 0,25 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
35/H, dubina 0,48 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 3575;
numizmatiĉki ormarić A – 7/J - 6; stari inv.br.196)
Datacija: 1590. g.
Napomena: Na ovom nalazištu pronaĊen je samo jedan
primjerak novca cara i kralja Rudolfa II. (vladao: 1576. –
1612.g.). Popriliĉno je oštećen, te mu nedostaje dio
natpisne trake. Na aversu je grb Ugarskog kraljevstva
okruţen
natpisnom
trakom
(G●H●B●R●RV;
dalje
nedostaje), dok je na reversu prikaz sjedećeg lika,
najvjerojatnije Bogorodice s malim Kristom, koja je
okruţena natpisnom trakom (●1590:HV; dalje nedostaje),
a lijevo i desno nalazi se oznaka kovnice K - B.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.86.
Usporediti sa: FURMAN, M. (2013).

3.

NOVAC (DENAR)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,5 cm; teţina 0,37 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
36/K, dubina 0,71 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 2046;
numizmatiĉki ormarić A – 2/B - 1; stari inv.br.199)
Datacija: 1626.g.
Napomena: U arheološkim istraţivanjima pronaĊena su
dva primjerka novca cara i kralja Ferdinanda II. (vladao:
1618. - 1637.g.). Ovaj na aversu ima grb Ugarskog
kraljevstva iznad kojeg je godina 1626. (okruţen je
natpisnom
trakom
(FER●II●D●G●R●S●AC●H●B●R),
dok su lijevo i desno oznake kovnice K – B), a na reversu
je prikaz Bogorodice s malim Kristom koja u ruci drţi
ţezlo,
a
okruţena
je
natpisnom
trakom
(PATRONA●HVNGARI●).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.87;
MARCIUŠ, B. (2009), p.44, kat.102.
Usporediti sa: UNGER, E. (1976), kat.130.

4.

NOVAC (DENAR)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,6 cm; teţina 0,48 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
25/B, dubina 1,50 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 2045;
numizmatiĉki ormarić A – 2/B - 12; stari inv.br.200)
Datacija: 1612.g.
Napomena: Tijekom arheoloških istraţivanja pronaĊen je
samo jedan primjerak novca kralja Matije II. (vladao:
1608. - 1619.g.). Na aversu je grb Ugarskog kraljevstva
okruţen natpisnom trakom (●MAT●II●D●G●HV●BO●
REX●1612), dok su lijevo i desno oznake kovnice K – B, a
na reversu je prikaz Bogorodice s malim Kristom koja u
ruci drţi ţezlo, a okruţena je natpisnom trakom
(●PATRONA ●HVNGARI●).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.88;
MARCIUŠ, B. (2009), p.43, kat.101.
Usporediti sa: UNGER, E. (1976), kat.12.

5.

NOVAC (KREUZER)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,9 cm; teţina 0,78 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g., svetište
crkve (kvadrant 5/H, dubina 1,22 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 3568;
numizmatiĉki ormarić A – 7/J - 1; stari inv.br.193)
Datacija: 1730.g.
Napomena: Na ovom nalazištu pronaĊen je samo jedan
primjerak novca Karla Albrechta (vladao: 1726. –
1745.g.). Na aversu je prikaz vladara u profilu, bujne
valovite kose, koji je okruţen natpisnom trakom
(oštećeno), a na reversu je ovalni štit s bavarskim grbom
podijeljenim na 4 dijela, kojem je u središtu kraljevska
kugla s kriţem (simbol vladara), takoĊer okruţen
natpisnom trakom (G R O ? ● L A N D ●1730 - oštećeno),
dok je dolje izmeĊu godine kartuša s oznakom vrijednosti
3. Pogrešno datiran u period izmeĊu 1600. i 1700.g.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.89.
Usporediti sa: HAHN – ZELLEKE, A. (2007), p.120, kat.
242.

6.

NOVAC (PFENIG)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,4 cm; teţina 0,30 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
35/H, dubina 0,66 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 3571;
numizmatiĉki ormarić A – 7/J - 4; stari inv.br.204)
Datacija: 17.st (?)
Napomena: Ovo je jako oštećen primjerak novca na kojem
se jedva naziru figura i vez u maniri frizatika. Zbog slabe
oĉuvanosti teško ga je preciznije atribuirati.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.90.

7.

NOVAC (KREUZER)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 2,1 cm; teţina 1,60 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g., svetište
crkve (kvadrant 8/G, dubina 0,71 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ - 2032;
numizmatiĉki ormarić A – 2/E - 5; stari inv.br.203)
Datacija: 1629.g.
Napomena: U arheološkim istraţivanjima pronaĊena su
dva primjerka novca cara i kralja Ferdinanda II. (vladao:
1618.-1637.g.). Ovaj na aversu ima profilno prikazanu
glavu kralja okrunjenu vijencem od lovorovog lišća, koja
je okruţena natpisnom trakom (FERD●II●D●G●R -
ISA●G●H●B●REX), a iznad je oznaka majstora, dok je
ispod u kartuši oznaka vrijednosti 3. Na reversu je
dvoglavi orao s austrijskim i burgundskim grbom na
prsima iznad kojeg je kruna kraljevstva, koji je takoĊer
okruţen natpisnom trakom (ARCHID●AV - DV●BV●C●
1629), a ispod je oznaka autora (HR).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.91;
MARCIUŠ, B. (2009), p.40, kat.92.
Usporediti sa: MILLER, V. (1920), kat. 126.

8.

NOVAC (KREUZER)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 2,1 cm; teţina 1,29 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
34/A, dubina 0,98 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ - 3561;
numizmatiĉki ormarić A – 7/I - 11; stari inv.br.198)
Datacija: 1706. g.
Napomena: Na ovom nalazištu pronaĊen je samo jedan
primjerak novca cara i kralja Josipa I. (1687.- 1711.g.). Na
aversu je profilno postavljen lik cara okruţen natpisnom
trakom (IOSEPHUS● D●G●R●I●S●A●G●H●B●REX),
dok je ispod lijevo u kartuši oznaka vrijednosti 3. Na
reversu je prikazan dvoglavi orao sa krunom, ţezlom i
maĉem okruţen natpisnom trakom (ARCHID●AU ()
UX●BUR●SI●17 - 06). Prvi dio godine nije jasno ĉitak, ali
najvjerojatnije se radi o 1706. godini. Ispod se u kartuši
nalazi oznaka autora F – N. Pogrešno datiran u 1606.g.
(VIDOVIĆ 1997).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.92;
MARCIUŠ, B. (2009), p.41, kat.94.
Usporediti sa: MILLER, V. (1920), kat. 205.

9.

NOVAC (KREUZER)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,8 cm; teţina 0,43 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
29/A, dubina 1,36 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ - 3569;
numizmatiĉki ormarić A – 7/J - 2; stari inv.br.197)
Datacija: 17. st. (?)
Napomena: Ovaj primjerak novca ima na aversu lik
vladara s
renesansnim
ovratnikom
(tzv.
mlinskim
kamenom) postavljen u profilu i okruţen natpisnom
trakom (A●CH ? B●P ?... D●G●R). Na reversu je dvoglavi
orao,
takoĊer
okruţen
natpisnom
trakom
(?
AR
?...●STYRIA ?). Dosta je oštećen. Pogrešno datiran u
1730.g.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.93.

10.

NOVAC (DENAR)
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 1,3 cm; teţina 0,16 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
35/H, dubina 0.60 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ - 3570;
numizmatiĉki ormarić A – 87/J - 3; stari inv.br.195)
Datacija: 16/17. st.
Napomena: Središnji prikaz na aversu ovog primjerka
novca, kao i natpisna traka koja ga okruţuje, jako su
oštećeni i ne mogu se determinirati. Na reversu je
jednostavno oblikovani grb Ugarskog kraljevstva okruţen
natpisnom trakom, koja kao i ona na aversu, nije ĉitka.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.94.

11.

NIRNBERŠKI ŽETON
Materijal/tehnika: srebro, kovanje
Dimenzije: Ø 2,4 cm; teţina 0,85 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (kvadrant
19/C, dubina 0,42 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ - 3564;
numizmatiĉki ormarić B – 8/H - 9; stari inv.br.194)
Datacija: 16. st.
Napomena: Na aversu ovog ţetona prikazana je stilizirana
kugla s kriţem, kao simbol vladara, koja je okruţena sa tri
luka, a s vanjske strane i natpisnom trakom. Na reversu je
u središtu šesterolatiĉna rozeta koju okruţuju 3 krune i 3
ljiljana naizmjeniĉno postavljena u krug, te natpisna traka s
vanjske strane na kojoj se moţe proĉitati ime IORG
SCHU..., što je najvjerojatnije Georg Schultes (1515 –
1559, Nürnberg). Pogrešno determiniran kao novac
Zrinskih.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.95.
Usporediti sa: ESER, T. (2002), p. 111, kat. 31.

12.

NOVAC (PFENIG)
Materijal/tehnika: bronca, kovanje
Dimenzije: Ø 2,0 cm; teţina 1,87 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
31/K, dubina 1,05 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ - 13528;
numizmatiĉki ormarić A – 7/K - 5; stari inv.br.201)
Datacija: 1759. g.
Napomena: Na ovom nalazištu pronaĊen je samo jedan
primjerak novca Marije Terezije (vladala: 1740. –
1780.g.). On na aversu ima profilno postavljeno poprsje
Marije
Terezije
okruţeno
natpisom
(M●THERES
●D●G●RO●I●G●HU●BO●REG●), a na reversu je
stilizirani grb s 1759.godinom.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.96.
Usporediti sa: EYPELTAUER, T. (1973), kat. 177c;
PROKISCH, B. (2004), p. 258, kat. B.23.1.

13.

RELIKVIJAR (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kost, rezbareno
Dimenzije: visina 3,4; širina 3,0; debljina 0,5 cm; teţina
3.19 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 25/J, dubina 1,72 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1290; br.
kutije 180; stari inv.br.261)
Datacija: 16.st. (?)
Napomena: Ovo je ulomak relikvijara koji je obraĊen sa
obje strane, a najvjerojatnije je stajao na knjizi (ili sliĉnom
predmetu). S jedne strane ima prikaz dviju niša izvedenih
od kugliĉaste dekoracije u kojima se nalaze anĊeo i
nepoznati svetac, iznad kojih je anĊeo, a ispod glava s
aureolom, koji su takoĊer okruţeni bordurama od
kugliĉaste dekoracije. Na drugoj strani je prikaz crkvenog
dostojanstvenika kojeg okruţuju anĊeli. Nedostaje glava
koja je bila umetnuta i najvjerojatnije izraĊena od drugog
materijala.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.71; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.58.

14.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 4,8; širina 2,7, debljina 0,4 cm; teţina
15.37 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 18/G, dubina 1,38 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1271; br.
kutije 180; stari inv.br. 242)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica ima na jednoj strani
profilni prikaz Kristove glave  s natpisom EGO SUM VIA
VERITAS ET VITA, dok je na drugoj strani prikaz Marijine
glave u profilu s natpisom FECIT MIHI MAGNA QVI POT
EST. Medaljica je kvalitetne obrade.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.4; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.54.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 156, p. 111; kat. 158,
p. 112.

15.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 4,2; širina 2,8; debljina 0,3 cm; teţina
7.66 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 19/G, dubina 1,31 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1272; br.
kutije 180; stari inv.br. 243)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Na jednoj strani ove svetaĉke medaljice je
prikaz Marije Kraljice, koja u naruĉju drţi malog Krista, a
na drugoj Blaţena Djevica Marija u nebo uzeta. I na aversu
i na reversu su vidljivi su natpisi, ali su neĉitki.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p. 28, kat. 5; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.54.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 68, p. 68.

16.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 5,4; širina 3,5; debljina 0,5 cm; teţina
27.27 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 17/K, dubina 1,45 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1273; br.
kutije 180; stari inv.br. 244)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica ima na jednoj strani
prikaz Blaţene Djevice Marije u nebo uzete sa krunom od
zvijezda,
koja
je
okruţena
natpisom
(?MA●PVL
●BS●ET●MACVLA N ONES ?), dok je na drugoj strani
prikaz sv. Franje Borgie, koji je okruţen natpisom
(S●FRANCISCVS●BORGIA S TRSV).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.6; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.53.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 68, p. 68.

17.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 1,7; širina 1,5; debljina 0,1 cm; teţina
0.45 g
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 23/F, dubina 1,37 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1274; br.
kutije 180; stari inv.br.245)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Na jednoj strani ove svetaĉke medaljice je
prikaz Svete Obitelji iznad koje je Duh Sveti, a uokolo
prikaza nalazi se relativno neĉitak natpis (ANNA BERG),
dok je na drugoj strani Marija Kraljica s malim Kristom,
koju okruţuje natpis  (S : MARIA CELLENSIS).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.7; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.53.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2010), kat. 2, 3, p. 212, 224.

18.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 2,6; širina 1,6; debljina 0,1 cm; teţina
2.2 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 31, kvadrant 19/G, dubina 1,52 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1275; br.
kutije 180; stari inv.br. 246)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica ima na jednoj strani
prikaz Bogorodice s djetetom okruţene zvijezdama koju
nose dva anĊela, dok je na drugoj strani prikaz sv. Alberta,
koji u rukama drţi palmu i knjigu, a okruţuje ga natpis
(●SANCTO● ALBERT●).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p. 28, kat. 8; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.53.

19.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 2,6; širina 1,8; debljina 0,1 cm; teţina
1.09 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 21/G, dubina 1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1276; br.
kutije 180; stari inv.br. 247)
Datacija: 17.st.
Napomena: Na jednoj strani ove svetaĉke medaljice je
prikaz Bogorodice s malim Kristom (Marija Loretska)
iznad koje je luk s ĉijih se krajeva lijevo i desno od
centralne scene spušta po jedno kandilo, dok je s druge
strane prikaz sv. Franje kako kleĉi u pustinji. Medaljica
ima tri istaka u obliku kuglica, koji sa alkicom na vrhu ĉine
formu kriţa.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.9; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 53.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 9, p. 38; kat. 73, p.
70.

20.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 2,1; širina 1,4; debljina 0,1 cm; teţina
0.66 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 21/G, dubina 1,58 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1277; br.
kutije 180; stari inv.br. 248)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica je fragmentarno
oĉuvana. Na jednoj strani je prikaz sv. Filipa, dok je na
drugoj lik sveca (nedeterminirano).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.10; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.53.

21.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 4,4; širina 2,7; debljina 0,3 cm; teţina
12.99 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 39, kvadrant 24/F, dubina 1,49 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1278; br.
kutije 180; stari inv.br. 249)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Na jednoj strani ove svetaĉke medaljice su
likovi sv. Pavla Pustinjaka i sv. Antuna Opata okruţeni
natpisom
(S●PVLVS●P●EREM●S●ANTONIVS●ABB●);
dok je na drugoj strani prikaz sv. Marije s malim Isusom i
natpisom
(GL●
?
VICTORIOSA●V●M●GL●MON●
CZESTO●). Kvalitetan rad.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p. 28, kat.11; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.56.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2010), kat.14, p. 216 – 217,
225.

22.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 3,4; širina 2,3; debljina 0,2 cm; teţina
3.89 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 23, kvadrant 19/F, dubina 1,42 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1279; br.
kutije 180; stari inv.br. 250)
Datacija: 18. st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica ima s jedne strane
prikaz Raspeća, koji je okruţen horizontalno postavljenim
tekstom u deset redaka (slabo ĉitak), dok je s druge strane
prikaz nepoznatog pape, koji je okruţen tekstom
(S●T●D●V●N●AR●D●?AP●D●?OV).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.12; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.56.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 136, p. 102;
KRNJAK, O. (2010), kat.8, p. 31.

23.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 2,7; širina 1,8; debljina 0,1 cm; teţina
1.79 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 18/F, dubina 1,64 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1280; br.
kutije 180; stari inv.br. 251)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Na jednoj strani ove svetaĉke medaljice je
prikaz svetice (ne moţe se determinirati), dok je na drugoj
prikaz nepoznatog sveca (sv. Antun Padovanski ?) s
palmom, simbolom muĉeništva u ruci, te natpisom
(S●D●? X●S●).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.13; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.56.
Usporediti sa: KRNJAK, O. (2010), kat. 34, p. 49.

24.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 3,0; širina 2,1; debljina 0,2 cm; teţina
5.72 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 19/J, dubina 1,45 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1281; br.
kutije 180; stari inv.br. 252)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica ima s jedne strane
prikaz Veronikinog rupca na kojem je prikaz Kristove
glave, dok je s druge strane Bogorodica s malim Kristom u
ĉetvrtastom okviru kojeg nose dva anĊela. Medaljica je
dosta istrošena.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.14; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.57.

25.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, iskucavanje
Dimenzije: visina 4,8; širina 3,4; debljina 0,1 cm; teţina
3.80 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 27/K, dubina 0,91 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1282; br.
kutije 180; stari inv.br 253)
Datacija: 17.st.
Napomena: Na jednoj strani ove svetaĉke medaljice je
prikaz Svete Obitelji iznad koje je golubica Duha Svetoga,
a sve ih nadvisuje Bog Otac koji lebdi na oblacima. S
druge strane je Bogorodica s malim Kristom (oboje
obuĉeni u raskošnu i bogato dekoriranu odjeću), koje
krune dva anĊela, dok je ispod njih prikaz Benediktovog
štita s kraticama, a ĉitavu scenu okruţuje natpis
(S●MARIA ZELL).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.15; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.57.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 19, p. 43.

26.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 3,8; širina 2,2; debljina 0,3 cm; teţina
8.50 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 32, kvadrant 22/H, dubina 1,28 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br MMĈ – 1267; br.
kutije 180; stari inv.br 238)
Datacija: 17/18. st.
Napomena: Ova svetaĉka medaljica ima s jedne strane
prikaz profilno postavljenog Krista koji nosi kriţ, a boĉno
je postavljen natpis (REDEMPTOR), dok je s druge strane
prikaz glave Bogorodice u profilu, koja je okruţena
aureolom saĉinjenom od zraka sunca.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.16; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.55.
Usporediti sa: AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009), T.I.6, p.
485.

27.

SVETAČKA MEDALJICA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 4,4; širina 3,2; debljina 0,2 cm; teţina
14.06 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 36, kvadrant 24/J, dubina 1,28 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1283; br.
kutije 180; stari inv. br. 254)
Datacija: 18. st.
Napomena: S jedne strane je prikazan kriţ okruţen
simbolima  Kristove muke i natpisom (PAS●CHRIS
●CONPOR ●ME), dok su s druge strane simboli Kristova
muĉeništva okruţeni natpisom (PAS●CHRIS●SALV●
NOS). Pogrešno je determinirana kao nalaz iz groba 17, a
pretpostavlja se da je do zabune došlo zbog starog
kataloškog broja 17.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.17; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.57.
Usporediti sa: KNEZ, D. (2001), kat. 113, p. 90;
AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009), T.I.2, p. 485; MAŠIĆ, B.
(2010), kat. 21, p. 219, 226; KRNJAK, O. (2010), kat. 10,
p. 32, 33.

28.

MEDALJICA
Materijal/tehnika: staklo, puhanje, brušenje; bronca,
lijevanje
Dimenzije: duljina 3,3; širina 2,9 cm; teţina 5,83 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 17/H, dubina 1,33 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17356, 17360,
17432, 17433; br. kutije 181; stari inv.br. 314)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovaj medaljon (medaljica) sastoji se od dva
stakalca izmeĊu kojih je stajala sveta sliĉica koja je
propala. Stakalca su meĊusobno bila priĉvršćena tankim
bronĉanim okvirom.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.100;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.68.
Usporediti sa: AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009),  pp. 469,
470.

29.

KRIŽIĆ
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 5,5, širina 2,7 cm, debljina 0,2 cm
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 20, kvadrant 16/J, dubina 1,55 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (nije ponovo inventirano;
ĉuvaonica arheološkog odjela; stari inv. br. 232)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je dvostruki kriţ (carvaca) koji na sebi
ima korpus razapetog Krista i natpis na obje strane. Na
prednjoj strani je na  donjoj popreĉnoj stranici kriţa natpis
(DOMINE MEMENTO MEI),a natpis na drugoj strani je
slabije ĉitak (●A●EDIA●?●SAB●Z●H●).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.18; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.74.
Usporediti sa: BELAJ, J. (2007), sl. 16, 17, 18, pp. 288,
289; AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010a), kat. 2,3, pp. 280,
281, 285.

30.

KRIŽIĆ
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 7,9; širina 3,8; debljina 0,2 cm; teţina
14.04 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g.  (kvadrant
16/J, dubina 1,55 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br MMĈ – 1265; br.
kutije 180; stari inv. br. 236)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovaj dvostruki kriţ (carvaca) nema na sebi
prikaz Kristova raspeća, nego se simbolima i natpisima
oslikava Kristova muka (kaleţ, sunce, trnova kruna,
posuda, vrata pakla, vrag, bodeţ, ĉavli).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.19; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.55.
Usporediti sa: BELAJ, J. (2007), sl. 19, p. 289.

31.

KRIŽIĆ (ULOMAK)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 5,6; širina 4,6; debljina 0,4 cm; teţina
14.43 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 42, kvadrant 26/I, dubina 1,18 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1264; br.
kutije 180; stari inv.br.235)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je dvostruki kriţ (carvaca) s korpusom
Krista. Na donjoj popreĉnoj stranici kriţa nalazi se natpis
DOMINE MEMENTO. Natpis postoji i s druge strane, ali
je neĉitak. Kriţu nedostaje donji vertikalni krak. Kvalitetna
obrada i stilizacija.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.20; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.55.
Usporediti sa: BELAJ, J. (2007), sl. 16, 17, 18, pp. 288,
289; AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010a), kat. 2,3, pp. 280,
281, 285.

32.

KRIŽIĆ
Materijal/tehnika: bronca, iskucavanje, lijevanje; drvo,
urezivanje
Dimenzije: visina 6,3; širina 2,9; debljina 0,4 cm; teţina
11.77 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
21/L, dubina 1,42 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br.MMĈ – 1262; br.
kutije 180; stari inv.br. 233)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovaj bronĉani kriţ ima na sredini umetak od
drveta u obliku kriţa, koji na sebi ima stilizirani prikaz
razapetog Krista. Najvjerojatnije se radi o relikviji. S
prednje strane su pojedinaĉno postavljena slova koja daju
rijeĉ ISVS (s time da se I nalazi na lijevom popreĉnom
kraku kriţa, dok su ostala slova na donjem vertikalnom
kraku). Na poleĊini su slova koja daju rijeĉ MARIA.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.21; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.56.

33.

KRIŽIĆ
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 5,2; širina 3,1; debljina 0,2 cm; teţina
5.30 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
21/L, dubina 1,42 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1263; br.
kutije 180; stari inv.br. 234)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je dvostruki kriţ (carvaca) kojem
nedostaje gornji vertikalni krak. Kvalitetna stilizacija i
obrada.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.22; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.55.

34.

KRIŽIĆ
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 4,8; širina 2,7; debljina 0,3 cm; teţina
4.57 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (kvadrant
21/L, dubina 1,43 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1266; br.
kutije 180; stari inv.br. 237)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Na ovom kriţu trolisnih završetaka krakova
nalazi se korpus Krista,  iznad kojeg je natpis INRI.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.23; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.55.
Usporediti sa: BELAJ, J. (2007), sl. 20, p. 289; AZINOVIĆ
BEBEK, A. (2010a), kat. 8, pp. 282, 287.
35.

KRIŽIĆ (ULOMAK)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 1,9; širina 1,9 cm; teţina 1.15 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17368; br.
kutije 181)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je samo korpus Krista koji se izvorno
mogao nalaziti na drvenom raspelu, ali postoji mogućnost i
da je bio integralni dio mrtvaĉkog sanduka.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010a), kat. 16, pp.
283, 284, 289.

36.

KRUNICA
Materijal/tehnika: kriţ – bronca, lijevanje; perle i razdjelna
zrna – drvo, tikovina tokarenje perla s prikazom Krista  –
bjelokost, ruĉna obrada
Dimenzije: perle Ø 1,0 cm, meĊudesetice Ø 1,2 cm, kriţ-
visina 4,5, širina 2,7 cm; cjelina - duljina 47,3 cm i teţina
80,00 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 30, kvadrant 20/I, dubina 1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br MMĈ– 1270; br.
kutije 180; stari inv.br. 241)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ova krunica se sastoji od 66 zrna (perle), te 44
manja razdjelna zrna. Na kraju krunice je veća perla od
bjelokosti sa prikazom Krista sa trnovom krunom, koja na
drugoj strani ima mrtvaĉku lubanju. Krunica završava
bronĉanim stiliziranim kriţem kojem nedostaje središnja
ispuna u formi kriţa, a koja je najvjerojatnije bila od
drveta.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.3; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.54.

37.

KRUNICA S DVIJE SVETAČKE MEDALJICE
Materijal/tehnika: medaljice – bronca, lijevanje; perle –
staklo, tokarenje; razdjelna zrna – bronca, lijevanje
Dimenzije: perla Ø 0,7 cm; cjelina - duljina 33,0 cm i
teţina 33.72 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 17, kvadrant 17/F, dubina 1,57 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br MMĈ – 1269; br.
kutije 180; stari inv.br. 240)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Krunica se sastoji od  61 zrna tamnosmeĊe
boje (perle), 57 komada bronĉanih odjeljaka (razdjelna
zrna), dvije cijele i jedne polovice desetice od bronce i
dvije svetaĉke medaljice. Na jednoj medaljici je prikaz
Svete Obitelji, te Boga Oca i Duha Svetoga, dok je na
drugoj samostan Maria Zell sa prikazom Marije Kraljice s
malim Kristom, a ispod je natpis MARIA - ZELL.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p. 28, kat. 2; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p. 54.

38.

KRUNICA
Materijal/tehnika: drvo, tokarenje
Dimenzije: zrno Ø 0,8 cm; cjelina - duljina 9,3 cm i teţina
7.37 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 18, kvadrant 17/G, dubina 1,31 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1268; br.
kutije 180; stari inv.br. 239)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 27 okruglih zrna krunice
izraĊenih od drveta.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.28, kat.1; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.54.

39.

OGRLICA
Materijal/tehnika: staklo, tokarenje
Dimenzije: Ø 0,5-0,8 cm; ukupna duljina 4,2 cm; teţina
4.67 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1990.g. (grob 1, kvadrant 39/B, dubina 1,65 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1296; br.
kutije 180; stari inv.br.267)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ukupno je pronaĊeno 25 perli, od kojih je 24
smeĊe boje, dok je samo jedna crne boje i nešto je većih
dimenzija. Postoji mogućnost i da se radi o fragmentarno
oĉuvanoj krunici.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.67; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.60.

40.

OGRLICA
Materijal/tehnika: staklo, tokarenje
Dimenzije: Ø 0,3-0,7 cm; ukupna duljina 6,0 cm; teţina
5.50 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1990.g. (grob 3, kvadrant 39/I-H, dubina 1,85 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1295; br.
kutije 180; stari inv.br.266)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊene su 54 perle raznih dimenzija, od
kojih su 24 crne, 23 bijele, 4 plave i 3 zelene boje.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.68; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.59.
Usporediti sa: PERKIĆ, D. (2010), p.280, T. 8/1.

41.

OGRLICA
Materijal/tehnika: staklo, tokarenje
Dimenzije: Ø 0,4-0,7 cm; ukupna duljina 3,5 cm;  teţina
3.88 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 18, kvadrant 17/G, dubina 1,19 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1294; br.
kutije 180; stari inv.br.265; kat.br. 69)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 17 perli raznih dimenzija, od
kojih je 12 crne, a 5 zelenkaste boje. Postoji mogućnost i
da se radi o fragmentarno oĉuvanoj krunici.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.69; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.56.
Usporediti sa: PERKIĆ, D. (2010), p.280, T. 8/4.

42.

PERLE
Materijal/tehnika: kost, rezbarenje
Dimenzije: Ø 1,0 cm; teţina 0,28 - 0.38 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991 - 2002.g.
(mjesto nalaz nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17427/1,
17427/2, 17427/3, 17427/4; br. kutije 181)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊene su 4 perle izraĊene od kosti, koje su
ukrašene
slikanom
dekoracijom
smeĊe
boje.
Najvjerojatnije se radi o fragmentarno oĉuvanoj krunici.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: AZINOVIĆ BEBEK, A. (2008), p.190, sl.9.

43.

OGRLICA
Materijal/tehnika: staklo, tokarenje
Dimenzije: Ø 0,1-0,4 cm
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1993.g. (grob 1, kvadrant 16/K, dubina 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1297; br.
kutije 180; stari inv.br.268)
Datacija: 18.st.
Napomena: PronaĊeno je 48 perli raznih dimenzija, od
kojih je 37 bijele, a 11 crne boje. Postoji mogućnost i da se
radi o fragmentarno oĉuvanoj krunici.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.65; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.60.

44.

OGLAVLJE (PARTA)
Materijal/tehnika: staklo, tokarenje
Dimenzije: Ø 0,2 cm; ukupna teţina 2.48 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1993.g. (grob 1, kvadrant 16/K, dubina 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1293/1,
1293/2, 1293/3; br. kutije 180; stari inv.br.264)
Datacija: 18.st.
Napomena: Oko 400 perli bijele boje pronaĊeno je kao
pokrivalo
za
glavu
mlaĊe
osobe.
Pogrešno
su
determinirane kao ogrlica.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.66; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.59.
Usporediti sa: LACKOVITS, E. (1989); DEMO, Ţ. (2007),
pp. 67 – 68, kat.8.

45.

PRSTEN
Materijal/tehnika: zlato, lijevanje; dragi kamen
Dimenzije: Ø 1,8 cm; teţina 2.20 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje 1994g.
(grob 17, kvadrant 17/F, dubina 1,51 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1286; br.
kutije 180; stari inv.br.257)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovaj prsten ima kvadratiĉno postolje za dragi
kamen, a jednostavno je ukrašen tehnikom rovašenja i
udubljivanja na gornjem dijelu uz kvadratiĉno postolje.
Dragi kamen je jako oštećen, a najvjerojatnije se radi o
zelenom oniksu.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.76; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.57.

46.

PRSTEN
Materijal/tehnika: zlato, lijevanje, filigran;  poludragi
kamen, fasanje
Dimenzije: Ø 2,1 cm; teţina 2.68 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 22, kvadrant 18/L, dubina 1,42 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1289; br.
kutije 180; stari inv.br.260)
Datacija: 17.st.
Napomena: Prsten na sebi ima finu filigransku dekoraciju
u formi cvjetnih motiva unutar kojih je postavljeno
raznobojno poludrago kamenje.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.77; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.58.

47.

PRSTEN
Materijal/tehnika: zlato, lijevanje, urezivanje; poludragi
kamen i staklena pasta, fasanje
Dimenzije: Ø 1,8 cm; teţina 3.43 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1993.g. (grob 1, kvadrant 16/K, dubina 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1288; br.
kutije 180; stari inv.br.259)
Datacija: 18.st.
Napomena: Na gornjem dijelu prsten je jednostavno
dekoriran urezivanjem, dok je postolje za dragi kamen
raskošnije ukrašeno dekoracijom u vidu arkada, koje su
ispunjene staklenom pastom. U tom postolju se nalazi
poludragi kamen crvene boje.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.78; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.59.

48.

PRSTEN
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 2,2 cm; teţina 2.37 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 34, kvadrant 24/L, dubina 1,33 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1287; br.
kutije 180; stari inv.br.258)
Datacija: 17.st.
Napomena: Ovo je jednostavni prsten kojem je ĉitava
vanjska površina ukrašena motivom pletenice. Vidljivi su
tragovi pozlate.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.79; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.58.

49.

PRSTEN
Materijal/tehnika: zlato, lijevanje
Dimenzije: Ø 1,9 cm; teţina 2.41 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 17, kvadrant 17/F, dubina 1,51 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1285; br.
kutije 180; stari inv.br.256)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Prsten ima kvadratiĉno postolje za umetak
dragog kamena, koji se naţalost nije oĉuvao. Ĉitav prsten
ukrašen je jednostavnom ornamentalnom dekoracijom,
koja je izvedena tehnikama rovašenja i udubljivanja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.80; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.57.

50.

PRSTEN
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 2,4 cm; teţina 2.19 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1995.g. (grob 2, kvadrant 24/I, dubina 1,65 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1284; br.
kutije 180; stari inv.br.255)
Datacija: 17.st.
Napomena: Ovo je zanimljiv prsten u obliku putne
brojanice, koji se sastoji od dva dijela. Prvi dio završava
peĉatnim dijelom s natpisom W, a drugi dio sastoji se od
reţnjeva, koji se mogu okretati oko dijela s natpisom.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.81; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.58.

51.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronĉana ţica, uvijanje, pozlata
Dimenzije: dugmad Ø od 1,5 - 2,6 cm, teţina 1,77 - 2,45 g;
fragmenti trake za zakopĉavanje dugmadi: duljina 1,6 - 2,2
cm, teţina 0,54 – 0,55 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 30, kvadrant 20/I, dubina 1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1345/1,
1345/2, 1345/3, 1345/4, 1345/5, 1345/6, 1345/7, 1345/8,
1345/9, 1345/10, 1345/11, 1345/12, 1345/13, 1345/14,
1345/15, 1345/16, 1345/17, 1345/18, 1345/19, 1345/20,
1345/21; br. kutije 182; stari inv.br.294)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 19 komada dugmadi od
isprepletene fine  pozlaćene ţice, te 2 fragmenta
djelomiĉno oĉuvane trake, koja je sluţila za njihovo
zakopĉavanje (dva fragmenta inv.br. 1345/20 i 1345/21).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.33; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.65.

52.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje, pozlata
Dimenzije: visina 1,0 – 2,0; širina 1,0 cm, teţina 0,24 –
0,69 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1990.g. (grob 6, kvadrant 38/L-K, dubina 1,35 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ - 1346/1,
1346/2, 1346/3, 1346/4, 1346/5, 1346/6, 1346/7, 1346/8,
1346/9, 1346/10, 1346/11, 1346/12, 1346/13, 1346/14,
1346/15, 1346/16, 1346/17, 1346/18, 1346/19; br. kutije
180; stari inv.br.295)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 19 komada ovog tipa dugmadi.
Ona je  pronaĊena do nogu pokojnika, te se moţe zakljuĉiti
da je sluţila za zakopĉavanje obuće.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.35; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.65.
Usporediti sa: AZINOVIĆ BEBEK, A. (2010b), kat. 17, 20,
pp. 34 – 36; MARCU ISTRATE, D. (2012), p.23.

53.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje, pozlata
Dimenzije: visina 2,5; širina 1,6 - 1,7 cm; teţina 4,37 -
5,39 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 24, kvadrant 18-19/H, dubina 1,49 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ - 1347/1,
1347/2, 1347/3, 1347/4, 1347/5, 1347/6, 1347/7, 1347/8,
1347/9, 1347/10, 1347/11, 1347/12, 1347/13, 1347/14; br.
kutije 181; stari inv.br.296)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 16 komada dugmadi kugliĉaste
forme s alkicama, koje na tjemenu imaju cvjetni motiv.
Djelomiĉno je oĉuvana i koţa kojom je dugmad
priĉvršćivana za tkaninu (inventirano 14 komada).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.36; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.66.
Usporediti sa: DEMO, Ţ. (2007), kat. 13.1 – 13.4, pp.
71,72.

54.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje, pozlata; konac
Dimenzije: duţina 1,4; širina 1,0 cm; teţina  1.24 - 1,75 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1990.g. (grob 5, kvadrant 39/K, dubina 1,48 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1311/1,
1311/2, 1311/3, 1311/4, 1311/5, 1311/6, 1311/7, 1311/8,
1311/9, 1311/10; br. kutije 180; stari inv.br.285)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 10 komada dugmadi  u obliku
ţira. Ova dugmad ima zakovice za uĉvršćivanje.
Fragmentarno je oĉuvan i konac za priĉvršćivanje.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.34; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.64.

55.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronĉana ţica, uvijanje; konac
Dimenzije: dugmad Ø 1,0 – 1,6 cm; niti za kopĉanje:
visina 0,8 -1,3; širina 2.6 – 3,3 cm.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 29, kvadrant 21/J, dubina 1,28 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1352/1,
1352/2, 1352/3, 1352/4, 1352/5, 1352/6, 1352/7, 1352/8,
1352/9, 1352/10, 1352/11, 1352/12, 1352/13, 1352/14,
1352/15, 1352/16, 1352/17, 1352/18, 1352/19, 1352/20,
1352/21, 1352/22, 1352/23, 1352/24, 1352/25; br. kutije
182; stari inv.br.301)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 15 komada dugmadi od pletene
ţice, te 15 pletenih niti u koje se ona kopĉala. Sva dugmad
je jednostavne kruţne forme, osim jednog dvostrukog
komada (kojem su kruţne forme spojene pletenom ţicom).
PronaĊen je i jedan fragment u obliku alkice nepoznate
namjene (visina 2,0 širina 2,2 cm);
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.41; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.65.

56.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronĉana ţica, uvijanje; konac
Dimenzije: dugmad Ø 1,7 cm ; ukupna teţina 4,40 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17353; br.
kutije 182)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊena su 4 komada dugmadi od pletene
ţice, te pletena traka za zakopĉavanje. Sva dugmad je
jednostavne kruţne forme.
Objavljeno u: neobjavljeno.

57.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje; koţa
Dimenzije: dugmad Ø 1,3 cm; ukupna teţina3,35 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17354; br.
kutije 181)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊena su 2 komada dugmadi izraĊene od
bronce, te koţna traka za zakopĉavanje. Sva dugmad je
jednostavne kruţne forme.
Objavljeno u: neobjavljeno.

58.

DUGME
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 2,6 cm; teţina 5,73 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17355; br.
kutije 181)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je samo jedno jednostavno
bronĉano dugme ovog tipa. Ima alkicu za priĉvršćivanje.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.536,
T.187/19.

59.

DUGMAD
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje; koţa
Dimenzije: visina 2,0; širina 1,4 cm; teţina dugmeta varira
od  1,87 do 2,34 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17358/1,
17358/2, 17358/3, 17434; br. kutije 181)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: PronaĊeno je 6 komada dugmadi izraĊene od
bronce, te koţna traka za zakopĉavanje; sva dugmad je
jednostavne kugliĉaste forme s alkicom za priĉvršćivanje.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: BELAJ, J. (2007), sl. 35 – 40, pp. 292, 293;
DEMO, Ţ. (2007), kat. 13.1 – 13.4, pp. 71,72; PERKIĆ, D.
(2010), T.VII,1 – 4, T.VIII, 8 – 9, 279, 280.

60.

DUGME
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: širina 3,2; visina 2,3 cm ; teţina 9,02 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17359; br.
kutije 181)
Datacija: 18.st.
Napomena: PronaĊeno je samo jedno bronĉano dugme
ovog tipa, kojem je gornja strana formirana u obliku
cvijeta.
Objavljeno u: neobjavljeno.

61.

DUGME
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: širina 2,5; visina 1,8 cm ; teţina 5,39 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17369; br.
kutije 181)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je samo jedno bronĉano dugme
polukruţnog presjeka, koje je u sredini dekorirano
sedmerolatiĉnim cvijetom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2009), pp.203, 270
kat.240.

62.

DUGMAD
Materijal/tehnika: drvo, tokarenje, rezbarenje
Dimenzije: visina 0,7 - 1,2; širina 1,5-2,2 cm ;  teţina
dugmeta varira od   0,88 do 2,13 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17377,
17378, 17379, 17380, 17381; br. kutije 181)
Datacija: 19.st.
Napomena: PronaĊeno je 5 komada dugmadi izraĊene od
drveta, koja na gornjoj strani imaju reljefno prikazan lik
propetog lavića.
Objavljeno u: neobjavljeno.

63.

OLOVNA KUGLICA
Materijal/tehnika: olovo, lijevanje
Dimenzije: visina 1,1; širina 1,8 cm; teţina 2,53 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (grob 29,
kvadranti 21/J, dubina 1,28 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1365; br.
kutije 181; stari inv.br. 317)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je kuglica nepoznate namjene izraĊena od
lijevanog olova, kojoj je rub ukrašen utisnutim ĉetvrtastim
poljima. Pretpostavlja se da je ulomak dugmeta (?).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.102;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.

64.

OLOVNA KUGLICA
Materijal/tehnika: olovo, lijevanje
Dimenzije: Ø 1,4 cm; teţina 14,47 g
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 8/H, dubina 1,21 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1366; br.
kutije 184; stari inv.br. 318)
Datacija: 17/18.st.
Napomena:
Olovna
kuglica
nepoznate
namjene.
Pretpostavlja se da je ulomak dugmeta (?).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.106;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.58.

65.

PRAPORAC
Materijal/tehnika: kositar, lijevanje
Dimenzije: visina 2,0; širina 1,4 cm;  teţina 2,47 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17435; br.
kutije 181)
Datacija: 16.st.
Napomena: Praporac je jednostavne kruţne forme s
alkicom za priĉvršćivanje. Pogrešno je determiniran kao
dugme.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 54, p. 125.

66.

APLIKACIJA
Materijal/tehnika: zlatni lim, iskucavanje; zlatna ţica,
uvijanje
Dimenzije: aplike od zlatnog lima: Ø 0,5 cm; aplike u
formi cvijeta: visina 1,4 - 2,8, širina 1,3 - 1,8 cm; zlatna
traka:duljina 12,6; širina 0,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 9/J, dubina 1,46 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1342/1,
1342/2, 1342/3, 1342/4, 1342/5, 1342/6, 1342/7, 1342/8,
1342/9, 1342/10, 1342/11, 1342/12; br. kutije 180; stari
inv.br. 280)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je fragmentarno oĉuvana aplikacija, koja
se sastoji od prepletene ţice u formi cvjetova, okruglih
aplika od zlatnog lima i ukrasne trake od zlatnog lima.
Najvjerojatnije je bila dio dekoracije odjeće. PronaĊeno je
19 fragmenata, ali je inventirano njih samo 12. Voditelj
istraţivanja pretpostavio je da se aplikacija izvorno
nalazila na liku malog Isusa, koji je stradao u poţaru, ali ta
tvrdnja nije obrazloţena, a nisu opisani ni uvjeti nalaza.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.24; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.63.
Usporediti sa: KÉRI – BUZÁS, ZS. (1992).

67.

TKANINA, DUGMAD, KOŽA, BROKAT (ULOMCI)
Materijal/tehnika: drvo, tesanje, blanjanje; bronĉana ţica i
konac, pletenje; bronca, lijevanje
Dimenzije: razne
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (grob 17,
kvadrant 17/F, dubina 1,51 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17362,
17363/1, 17363/2, 17363/3, 17363/4, 17363/5, 17363/6,
17365, 17366, 17367; br. kutije 182; stari inv.br.305)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Svi ovi nalazi pripadaju grobu 17. Taj grob bio
je jako dobro oĉuvan, pa je bilo moguće spasiti dio graĊe
od propadljivog materijala, koju u većini sluĉajeva nije
moguće oĉuvati (ulomak mrtvaĉkog sanduka, ulomci
tekstila, ulomak tekstila s karikama za vezivanje, ulomak
pletene trakice, dugmad od pletene ţice).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.48.

68.

RESA
Materijal/tehnika: ţica, pozlata; konac, pletenje
Dimenzije: visina 3,6 – 8,7; širina rese 0,3 cm.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 30, kvadrant 20/I, dubina 1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1308/1,
1308/2, 1308/3, 1308/4; br. kutije 182; stari inv.br.281)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je ukrasni dio muške nošnje od pletene
pozlaćene ţice. Oĉuvana su 4 fragmenta.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.49; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.63.

69.

POJAS (?)
Materijal/tehnika: srebro, lijevanje
Dimenzije: duţina 66,5 cm; teţina 19,92 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1993.g. (grob 1, kvadrant 16/K, dubina 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1370; br.
kutije 181; stari inv.br.330)
Datacija: 18.st.
Napomena: Ovo je lanĉić sastavljen od niza spojenih
kariĉica koje su dekorirane urezanim linijama i uvijanjem.
Voditelj istraţivanja determinirao ga je kao pojas, odnosno
ulomak pojasa kojem nedostaje zatvaraĉ, a moţemo samo
pretpostaviti da je takva determinacija proizašla iz mjesta
njegova nalaza.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.64; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.72.

70.

POJASNA GARNITURA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje, pozlata
Dimenzije: duţina 20,0 Ø dugmeta 1,5 cm; ukupna teţina
74,72 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 22, kvadrant 18/L, dubina 1,42 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1371/1,
1371/2, 1371/3, 1371/4, 1371/5, 1371/6, 1371/7, 1371/8,
1371/9, 1371/10, 1371/11, 1371/12; br. kutije 181; stari
inv.br.331)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Pojasna garnitura sastoji se od preĊice sa
pomiĉnom ploĉicom, jeziĉca, gumba, 2 okova i 7 ukrasnih
aplika. Oĉuvan je i fragment tkanine koja je nosila ovu
pojasnu garnituru. Ĉitava garnitura  dekorirana je
ornamentalnim  ukrasom visoke kvalitete.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.63; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.72.

71.

KOPČA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 7,8; širina 6,7 cm; teţina 18,35 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 34, kvadrant 25/K, dubina 1,33 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1340/1,
1340/2, 1340/3; br. kutije 180; stari inv.br.291)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Bronĉana kopĉa sa djelomiĉno oĉuvanom
koţom. PronaĊena su još dva manja fragmenta, koji su
popriliĉno amorfni i ne mogu se spojiti sa ovim velikim
komadom kopĉe (inventirani su kao MMĈ - 1340/2 i
MMĈ - 1340/3).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.25; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.63.

72.

KOPČA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: fragmenti: visina 0,6 - 4,3 ; širina 1,3 - 6,1 cm;
teţina 0,13 - 3,32 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 42, kvadrant 25/I, dubina 1,18 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1343/1,
1343/2, 1343/3,  1343/4,  1343/5,  1343/6,  1343/7,
1343/8,  1343/9,  1343/10,  1343/11; br. kutije 180; stari
inv.br.292)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: U grobu je pronaĊeno 11 fragmenata ove
kopĉe, a koţa na kojoj su se izvorno nalazili je tijekom
ĉišćenja izgubljena.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.26; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.65.

73.

KOPČA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: fragmenti: visina 1,6 - 3,8; širina 2,0 – 8,3 cm;
teţina 0,71 – 15,98 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 33, kvadrant 23/I, dubina 1,26 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1344/1,
1344/2, 1344/3,  1344/4; br. kutije 180; stari inv.br.293)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊena su 4 fragmenta ove kopĉe, s
djelomiĉno oĉuvanom koţom, te jednom zakovicom.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.27; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.65.

74.

KOPČA (PREĐICA)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 3,2; širina 5,2 cm; teţina 9,42 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1991.g. (grob 2, kvadrant 11/B, dubina 1,57 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1338; br.
kutije 180; stari inv.br.289)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ovo je jednostavna preĊica bez ukrasa, kojoj
je oĉuvan trn.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.28; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.64.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 61, p. 127;
DEMO, Ţ. (2007), kat. 16.18, p.78; MARCU ISTRATE, D.
(2008),  p.538, T.189/8; MARCU ISTRATE, D. (2009), pp.
204, 272 kat.252.

75.

KOPČA (PREĐICA)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 2,5; širina 4,0 cm; teţina 3,52 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislocirani
nalaz, kvadrant 19/H, dubina 1,45 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1336; br.
kutije 180; stari inv.br.287)
Datacija: 14/16.st.
Napomena: Ova preĊica sa oĉuvanim trnom ima na sebi
jednostavnu dekoraciju izvedenu u formi urezanih linija.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.29; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.64.
Usporediti sa: DEMO, Ţ. (2007), kat. 16.20, 17.1, p.78,
84, 85.

76.

KOPČA (PREĐICA)
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: visina 3,5; širina 2,5 cm; teţina 4,83 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1991.g. (grob 1, kvadrant 11/C, dubina 1,47 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1337; br.
kutije 180; stari inv.br.288)
Datacija: 14/16.st.
Napomena: Ovo je jednostavna preĊica kojoj se trn nije
oĉuvao.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.30; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.64.

77.

KOPČA (PREĐICA)
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 3,6; širina 4,4 cm; teţina 19,86 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1996.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)

Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1381; br.
kutije 181; stari inv.br. 400)
Datacija: 14/16.st.
Napomena: Ovo je jednostavna preĊica bez dekoracije.
Ima oĉuvan trn.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 59, p. 127;
DEMO, Ţ. (2007), kat. 16.2 – 16.5, pp.74,75.

78.

KOPČA (PREĐICA)
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 2,3; širina 2,6 cm; teţina 13,58 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano, osim napomene da je
pronaĊena uz zid mauzoleja)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1382; br.
kutije 181; stari inv.br. 401)
Datacija: 14/16.st.
Napomena: Ovo je jednostavna preĊica s oĉuvanim trnom.
Nema nikakve dekoracije.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 59, p. 127;
DEMO, Ţ. (2007), kat. 16.2 – 16.5, pp.74,75; MARCU
ISTRATE, D. (2008),  p.538, T.189/1.

79.

KOPČA (PREĐICA)
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 3,6; širina 4,0 cm; teţina 6,98 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1996.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1386; br.
kutije 181; stari inv.br. 405)
Datacija:17.st.
Napomena: Ovo je jednostavna preĊica kruţne forme s
oĉuvanim trnom. Nema nikakve dekoracije.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.543,
T.194/7.

80.

KARIKE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 0,9-1,5 cm, teţina 1,25 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 25, kvadrant 18/K, dubina 1,51 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ –1349/1 -
1349/54; br. kutije 181; stari inv.br.298)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: PronaĊena su 54 komada karika u formi alkica.
One su se prišivale na odjeću (najĉešće ih nalazimo na
ţenskim košuljama), ali su sluţile i za priĉvršćivanje obuće
(ĉizme).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.38; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.66.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2009), pp.202, 270
kat.237.

81.

KARIKE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 0,9 - 1,3 cm, teţina 0,12 - 0,60 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 17, kvadrant 16/F, dubina 1,49 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1348/1 -
1348/16; br. kutije 181; stari inv.br.297)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 16 karika u formi alkica. One su
se prišivale na odjeću (najĉešće ih nalazimo na ţenskim
košuljama), ali su sluţile i za priĉvršćivanje obuće (ĉizme).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.37; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.66.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2009), pp.202, 270
kat.237.

82.

KARIKA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 2,9 cm; teţina 6,23 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1996/97.g. (grob 3, kvadrant 28/Š, dubina 1,44 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1335; br.
kutije 180; stari inv.br.286)
Datacija: 16/18.st.
Napomena: Bronĉana karika okruglog oblika nepoznate
namjene (moţda preĊica).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.31; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.64.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.536,
T.187/3; MAGYAR, K. (2008), p.240, 3.

83.

KARIKE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 1,4 – 1,6 cm, teţina 1, 21 - 1,57 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 26, kvadrant 20/K, dubina 1,49 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1350/1 -
1350/12; br. kutije 181; stari inv.br.299)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 12 komada karika u formi alkica.
One su se prišivale na odjeću (najĉešće ih nalazimo na
ţenskim košuljama), ali su sluţile i za priĉvršćivanje obuće
(ĉizme).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.39; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.66.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2009), pp.202, 270
kat.237.

84.

KARIKA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: Ø 3,4 cm; teţina 3,86 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1996.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17402; br.
kutije 184; stari inv.br.406)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ovo je ulomak bronĉane karike okruglog
oblika, nepoznate namjene (moţda preĊica). Kako nije
pronaĊena u arheološkom kontekstu preciznija datacija nije
moguća.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.536,
T.187/3; MAGYAR, K. (2008), p.240, 3.

85.

KARIKA
Materijal/tehnika: ţeljezo, lijevanje
Dimenzije: Ø 4,4 cm; teţina 9,39 g.
Uvjeti
nalaza:
arheološko
istraţivanje
1996/97.g.
(dislociran nalaz, kvadrant 28/P, dubina 1,28 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1360; br.
kutije 184; stari inv.br. 311)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ţeljezna alka nepoznate namjene. Kako nije
pronaĊena u arheološkom kontekstu preciznija datacija nije
moguća.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.98.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.536,
T.187/3; MAGYAR, K. (2008), p.240, 3.

86.

APLIKE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje; ţica, uvijanje
Dimenzije: Ø 1,7 cm.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 31, kvadrant 18/K, dubina 1,51 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1351/1 -
1351/23; br. kutije 181; stari inv.br.300)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊene su 4 cjelovito oĉuvane aplike, dok
su ostale u fragmentima. Kruţnog su oblika sa upisanom
kriţnom formom. Pretpostavljeno je da se radi o
privjescima,
ali
to
demantiraju
dvije
nasuprotno
postavljene rupe za kukice. Kukice od pletene ţice
pronaĊene su samo s jedne strane, pa postoji mogućnost da
su se s druge strane aplike priĉvršćivale koncem. U
izvješću i dokumentaciji se navodi da su ovo nalazi iz
groba 38, ali se zapravo radi o nalazima iz groba 31.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.40; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.66.

87.

UKRASNE KOPČE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: pojedinaĉni dijelovi kopĉe: duljina 1,9 - 2,7;
širina 1,2 – 1,3 cm; teţina 1,45 – 2,65 g.; ukupna duljina
kopĉe u prosjeku 4,4 cm
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislocirani
nalazi, kvadrant 14/I, dubina 1,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1353/1 -
1353/22; br. kutije 181; stari inv.br.302)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 11 komada dugmadi u obliku dva
nasuprotno postavljena cvijeta. Kako nisu pronaĊene
unutar grobne cjeline nije moguće preciznije odrediti da li
su bile dio odjeće ili obuće. Oĉuvan je i dio vezivne niti.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.42; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.68.

88.

KOPČE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje, kovanje
Dimenzije: pojedinaĉni dijelovi kopĉe: duljina 0,6 – 1,5;
širina 1,1 - 2,4  cm; teţina  0,03 – 1,92 g.
Uvjeti
nalaza:
arheološko
istraţivanje
1990-97.g.
(dislocirani nalazi, kvadrant 39/M, dubina 1,25; 35/F,
dubina 1,78; 22/L, dubina 1,67  m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1355/1 -
1355/30; br. kutije 181; stari inv.br.304)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: PronaĊeno je 9 kompleta i 12 fragmenata
dvopetljastih kopĉi s kukama i ušicama. Mogle su biti dio
odjeće ili obuće (nisu pronaĊene unutar grobne cjeline).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.44; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.67.
Usporediti sa: BALAŢIC, J. – KERMAN, B. (1997), kat.
247, p. 352; KOVÁCS, G. (2001), kat. 55 – 56, p. 126;
BELAJ, J. (2007), sl. 42 – 46, pp. 293, 294; DEMO, Ţ.
(2007), kat. 15.1 – 15.20, pp.73, 74; MARCU ISTRATE, D.
(2008),  p.536, T.187/25; MARCU ISTRATE, D. (2009),
pp.202, 270 kat.239; AZINOVIĆ BEBEK, A. (2009), T.III.
9, p. 487; PERKIĆ, D. (2010), T.VI, 6 – 14, p.278.

89.

UKRASNE KOPČE
Materijal/tehnika: srebro, lijevanje
Dimenzije: pojedinaĉni dijelovi kopĉe: duljina 1,8 – 3,1;
širina  1,3 - 1,5 cm; teţina 0,58 - 1,65 g.; ukupna duljina
kopĉe u prosjeku 4,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislocirani
nalazi, kvadrant 14/G, dubina 1,70 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1354/1 -
1354/42;  br. kutije 181; stari inv.br.303)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je 25 komada ovog tipa dugmadi.
IzraĊena su u formi jednostavnih, spojenih kruţnica. U
sredini imaju ukras u obliku cvijeta. Mogla su biti dio
odjeće ili obuće (nisu pronaĊene unutar grobne cjeline).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.43; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.68.

90.

RUČKE MRTVAČKOG SANDUKA
Materijal/tehnika: ţeljezo, lijevanje
Dimenzije: visina 7,1 - 8,6; duljina 17,9 - 18,1 cm.
Uvjeti nalaza: arh. istr. 1991.g. (dislociran nalaz, kvadrant
11-12/H, dubina 1,00 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1395, 1409;
br. kutije 184; stari inv.br.308)
Datacija: 19.st.
Napomena:
PronaĊena
su
2
komada
jednostavno
zaobljenih  ruĉki mrtvaĉkog sanduka.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.46; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.69.

91.

RUČKE MRTVAČKOG SANDUKA
Materijal/tehnika: bakar, cink, lijevanje
Dimenzije: visina 13,7; duljina 8,0 – 16,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 11-12/H, dubina 1,00 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1396, 1397;
br. kutije 184; stari inv.br.308)
Datacija: 19.st.
Napomena: PronaĊena su 2 komada polukruţno zaobljenih
ruĉki mrtvaĉkog sanduka, koje su ukrašene kanelurama.
Na dijelu gdje su se priĉvršćivale za mrtvaĉki sanduk
imale su dekoracije u formi rozeta.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.46; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.69.

92.

ČAVLI
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 6,6 - 11,3; širina 1,4 – 1,9 cm; teţina
6,81 – 13,0 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.-2002.g. (više

kvadranata, razne dubine – nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17370 –
17376; br. kutije 184; stari inv.br. 319)
Datacija: 15/18.st.
Napomena: Tijekom arheoloških istraţivanja pronaĊena je
veća koliĉina ţeljeznih ĉavala raznih dimenzija i oblika.
PronaĊeni su ili kao dio grobne cjeline (lijes) ili
dislocirani.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.101;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.
Usporediti sa: DEMO, Ţ. (2007), p. 86 -  91, kat. 20.1 –
20.27; MARCU ISTRATE, D. (2008), p.541, T.192/4,
p.545, T.196/20; MARCU ISTRATE, D. (2009), pp. 206,
278, kat.283.

93.

OKOV
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: duţina 7,8; širina 7,5 cm; teţina 15.02 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 6/H, dubina 1,41 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1309; br.
kutije 184; stari inv.br.282)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ovakav tip okova ĉesto se nalazi na knjigama,
ali i na drvenim škrinjama. Bogata ornamentika.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.50; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.62.
Usporediti sa: MAGYAR, K. (1974), p.42 (1,2); KOVÁCS,
G. (2001), kat. 105, p. 141.

94.

OKOV
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: duţina 9,5; širina 8,0 cm; teţina 20.51 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (dislociran
nalaz, kvadrant T/I, dubina 1,32 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1310; br.
kutije 184; stari inv.br.283)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ovakav tip okova ĉesto se nalazi na knjigama,
ali i na drvenim škrinjama. Bogata ornamentika.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.51; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.62.
Usporediti sa: MAGYAR, K. (1974), p.42 (1,2); KOVÁCS,
G. (2001), kat. 105, p. 141.

95.

METALNI PREDMET U FORMI SPIRALE
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 2,3; širina 5,9 cm; teţina 10,36 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano, osim napomene da je pronaĊen
unutar svetišta)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1383; br.
kutije 184; stari inv.br. 402)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ovo je predmet nepoznate namjene. Kako nije
pronaĊen u arheološkom kontekstu, preciznija datacija nije
moguća.
Objavljeno u: neobjavljeno.

96.

ŠKARE (ULOMAK)
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 2,2; širina 4,3 cm; teţina 3,72 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1385; br.
kutije 184; stari inv.br. 404)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Oĉuvan je dio jedne drške škara sa prstenastim
završetkom, dok ostali dijelovi nedostaju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 216, p. 182.

97.

LOKOT
Materijal/tehnika: ţeljezo, lijevanje, pozlata
Dimenzije: visina 7,3; širina 5,6 cm; teţina 83,00 g
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1991.g. (grob 5, kvadrant 7/D, dubina 2,05 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1339; br.
kutije 184; stari inv.br.290)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ţeljezni lokot trokutaste forme, koji
ima polukruţni zatvaraĉ. Otvor za kljuĉ je kruţnog oblika.
PronaĊen je ukrašen zlatnim listićima.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.29, kat.32; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.63.
Usporediti sa: BALAŢIC, J. – KERMAN, B. (1997), kat.
252, p. 352, 353; KOVÁCS, G. (2001), kat. 29 – 31, p.
117; ĈIMIN, R. (2008a), T.V.,1, p. 224.

98.

KLJUČ (ULOMAK)
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 3,0; duljina 13,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1377; br.
kutije 184; stari inv.br. 388)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Oĉuvana je golenica kljuĉa i njegov završetak
sa zubima, koji sluţe otkljuĉavanju, dok nedostaju glava i
rame.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 40 – 41, p. 121;
ĈIMIN, R. (2008a), T.V. 3, p.224.

99.

KLJUČ (ULOMAK)
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 3,3; širina 4,3 cm; teţina 20,15 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1384; br.
kutije 184; stari inv.br. 403)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Oĉuvana je samo glava kljuĉa, dok ostali
dijelovi nedostaju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.541,
T.192/4; KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008),
p.38, kat.38.

100.

PEČAT (PLOMBA)
Materijal/tehnika: olovo, kovanje
Dimenzije: Ø 2,3 cm; teţina 7,37.g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadranti 8/H, dubina 1,33 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1363; br.
kutije 181; stari inv.br. 315)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Na peĉatu je natpis SANIS. Likovi nisu
prepoznatljivi.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.103;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.71.
Usporediti sa: DERSCHA 2003, p.184, kat.359 – 361.

101.

PEČAT (PLOMBA)
Materijal/tehnika: olovo, lijevanje
Dimenzije: visina 1,2; širina 1,6 cm; teţina 5,35 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 8/H, dubina 1,23 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1362; br.
kutije 181; stari inv.br. 313)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ova plomba ima s jedne strane prikaz
okrunjenog dvoglavog orla, a s druge natpis PRESS.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.104;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.68.

102.

ZATVARAČ
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje, posrebreno
Dimenzije: visina 2,1; širina 1,7 cm; teţina 2,12 g.
Uvjeti nalaza: grobni nalaz, arheološko istraţivanje
1994.g. (grob 19, kvadrant 17/H, dubina 1,33 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1361; br.
kutije 184; stari inv.br. 312)
Datacija: 17/18.st.
Napomena:
Ovaj
piramidalni
zatvaraĉ
(kopĉa)
najvjerojatnije je sluţio za zatvaranje molitvenika.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.105;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.68.

103.

UKOSNICA
Materijal/tehnika: kost, rezbarenje
Dimenzije: duţina 9,8; širina 1,4; debljina 0,5 cm; teţina
10.544 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1996.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 18/S, dubina 0,72 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1292; br.
kutije 180; stari inv.br.263)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Koštana ukosnica veoma fine obrade, ukrašena
je jednostavno urezanim linijama i ima nazubljene krajeve
na duţim stranama.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.70; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.59.

104.

UKOSNICA
Materijal/tehnika: kost, rezbarenje
Dimenzije: duţina 8,9; Ø 0,7 cm; teţina 5.11 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 20/K, dubina 1,63 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1291; br.
kutije 180; stari inv.br.262)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ukosnica izraĊena od kosti veoma jednostavne
obrade. Prema stanju oĉuvanosti moţe se zakljuĉiti da je
dugo bila u uporabi.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.72; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.59.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 57 – 58, p. 126.

105.

PINCETA
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: duţina 12,3; širina 1,0; dubina 0,41 cm;  teţina
23.49 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 28/E, dubina 0,46 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1304; br.
kutije 184; stari inv.br.275)
Datacija: 16.st.
Napomena: Pinceta je izraĊena od bronce (odnosno
mesinga),
a
ukrašena
je
veoma
jednostavnom
geometrijskom dekoracijom. Pogrešno je interpretirana kao
šestar.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.73; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.61.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 243, p. 189.

106.

BRITVA
Materijal/tehnika: bronca, lijevano; kost, rezbareno
Dimenzije: duţina 6,3; širina 1,3 cm; teţina 8,73 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 20/H, dubina 1,46 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1306; br.
kutije 184; stari inv.br.277)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Britva ima koštane korice, koje su priĉvršćene
sa 3 zakovice. Metalni dijelovi su relativno loše oĉuvani.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.82; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.61.

107.

BRITVA
Materijal/tehnika: bronca, lijevano; kost, rezbareno
Dimenzije: duţina 8,7; širina 1,0 cm; teţina 18.66 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 7/I, dubina 0,78 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1307; br.
kutije 184; stari inv.br.278)
Datacija: 17/18.st.
Napomena:
Britva
ima
bronĉane
korice
ukrašene
kvalitetnim vegetabilnim ornamentom, dok je u sredini bila
drvena drška, koja je loše oĉuvana. Ima 3 zakovice.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.83; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.63.

108.

PRIBADAČE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: duţina 1,4 - 6,1 cm; teţina 0,02 – 0,60 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990-1997.g.
(razliĉita mjesta pronalaska, nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1312 – 1334;
br. kutije 180; stari inv.br.284)
Datacija: 14/17.st.
Napomena:
PronaĊeno
je
27
komada
pribadaĉa
(inventirano je njih 23 i sve su stavljene kao nalazi iz
1990.g.). U većini sluĉajeva naĊene su u grobnim
cjelinama i to kao dio  odjeće pokojnika (drugih podataka
naţalost nemamo).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.75; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.62.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.537,
T.188/16.

109.

SPOJNICA
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 1,31; širina 2,65 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1375; br.
kutije 184; stari inv.br. 386)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ovo je spojnica nepoznate namjene, a zbog
nepoznavanja konteksta nalaza na lokalitetu, nije ju
moguće preciznije datirati.
Objavljeno u: neobjavljeno.

110.

SPOJNICA
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: visina 1,4; širina 6,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1376; br.
kutije 184; stari inv.br. 387)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ovo je spojnica nepoznate namjene, a zbog
nepoznavanja konteksta nalaza na lokalitetu, nije ju
moguće preciznije datirati.
Objavljeno u: neobjavljeno.

111.

SPOJNICA
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: duljina 10,7; visina 5,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1378; br.
kutije 184; stari inv.br. 389)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ovo je spojnica nepoznate namjene, a zbog
nepoznavanja konteksta nalaza na lokalitetu, nije ju
moguće preciznije datirati.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 221, p. 184;
MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.542, T.193/5; MARCU
ISTRATE. D. (2009), pp. 205, 275, kat.269.

112.

METALNI PREDMET
Materijal/tehnika: ţeljezo, kovanje
Dimenzije: duljina 7,4; širina 2,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1379; br.
kutije 184; stari inv.br. 390)
Datacija: 16/19.st.
Napomena: Ovo je metalni predmet nepoznate namjene.
Objavljeno u: neobjavljeno.

113.

POTKOVA
Materijal/tehnika: ţeljezo, lijevanje
Dimenzije: visina 5,0; širina 4,5 cm; teţina 13,71 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17357; br.
kutije 184)
Datacija:16/18.st.
Napomena: Ova potkova dio je muške obuće. Ima 4 rupice
za priĉvršćivanje, unutar kojih su oĉuvane dvije zakovice.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 71 , p. 130;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.39,
kat.45.

114.

POTKOVA
Materijal/tehnika: ţeljezo, lijevanje
Dimenzije: visina 5,5; širina 3,4 cm; teţina 8,50 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 32/P, dubina 0,31 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1364; br.
kutije 184; stari inv.br. 316)
Datacija: 16/18.st.
Napomena: Ţeljezna potkova bila je dio djeĉje obuće.
Nema rupa za zakovice.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.97; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.70.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 72, p. 130;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.39,
kat.45.

115.

POTKOVA
Materijal/tehnika: ţeljezo, lijevanje
Dimenzije: visina 6,4; širina 6,4 cm; teţina 15,40 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 27/R, dubina 0,54 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1358; br.
kutije 184; stari inv.br. 310; kat.br. 99)
Datacija: 16/18.st.
Napomena: Ova potkova dio je muške obuće. Ima 4 rupice
za zakovice. Dobro je oĉuvana.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.99; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.69.
Usporediti sa: KOVÁCS, G. (2001), kat. 71,  p. 130;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.39,
kat.45.

116.

TINTARNICA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 6,0; širina 5,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1391; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Tintarnica je tlocrtno kruţne forme tijela s
kratkim vratom i prstenastim obodom. IzraĊena je  od
bezbojnog prozirnog stakla. Na jednoj strani ima utor za
odlaganje pera nakon pisanja.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.
Usporediti sa: KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S.
(2008), p.48, kat.108.

117.

TINTARNICA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 5,3; širina 4,88 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1390; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je tintarnica ĉetvrtaste forme tijela i
kratkog, gore zadebljanog vrata. IzraĊena je od stakla
zelene boje. Na jednoj strani ima utor za odlaganje pera
nakon pisanja.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.
Usporediti sa: KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S.
(2008), kat.108.

118.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 8,2; širina 4,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1387; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 19/20.st.
Napomena: Ovo je boĉica od bezbojnog prozirnog stakla
koja na prednjoj strani ima u reljefu natpis Brázay. Brázay
Kálmán osniva kompaniju 1871.g., a ona djeluje sve do
kraja II. svjetskog rata. Oĉuvano je samo tijelo boĉice
cilindriĉnog oblika. Pogrešno determinirana kao tintarnica.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.

119.

STAKLENA BOCA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 13,2; širina 4,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1388; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je elegantna boĉica izduţenog vrata i
cilindriĉnog tijela, sa prstenastim obodom ĉetvrtastog
presjeka.
IzraĊena
od
zelenog
stakla.
Pogrešno
determinirana kao tintarnica.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.

120.

STAKLENA BOCA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 7,4; širina 3,1 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1389; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je boĉica izvedena u cilindriĉnoj formi od
bezbojnog
prozirnog
stakla.
Manjih
je
dimenzija.
Najvjerojatnije boĉica za lijekove. Pogrešno determinirana
kao tintarnica.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.547,
T.198/10; KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008),
p.46, kat.98.

121.

STAKLENA BOCA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 10,2; širina 3,9 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1392; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je boĉica ĉetvrtaste forme tijela i kratkog,
gore zadebljanog vrata. IzraĊena je od stakla zelene boje.
Pogrešno determinirana kao tintarnica.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.

122.

STAKLENA BOCA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 8,9; širina 3,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1393; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 19.st.
Napomena: Ovo je boĉica cilindriĉne  forme tijela, koja
koniĉno prelazi prema kratkom,  gore zadebljanom vratu.
IzraĊena je od bezbojnog stakla. Pogrešno determinirana
kao tintarnica.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.

123.

STAKLENA BOCA
Materijal/tehnika: staklo puhano u kalup
Dimenzije: visina 11,3; širina 5,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1394; br.
kutije 183; stari inv.br. 320)
Datacija: 19.st.
Napomena: Ovo je boĉica pravokutnog tijela, koja se u
koniĉnoj formi spaja sa kratkim, gore zadebljanim vratom.
IzraĊena je od stakla zelene boje. Pogrešno determinirana
kao tintarnica.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2009), pp. 230, 329
kat.436.

124.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 6,6; širina 4,3 cm; teţina 17,03 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990  - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17383; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Oĉuvan je izduţeni cilindriĉni vrat boĉice, koji
prelazi u ljevkasti obod. Ulomak ima na sebi malu drškicu,
a dekoriran je horizontalno postavljenim plastiĉnim
ukrasom u obliku vijenca.
Objavljeno u: neobjavljeno.

125.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 5,5; širina 2,3 cm; teţina 4,54 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990  - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17384; br.

kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Oĉuvan je izduţeni cilindriĉni  vrat boĉice,
kojem je obod formiran u vidu prstena polukruţnog
presjeka. Najvjerojatnije je to ulomak dvokonusne boce.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti
sa:
ŠIMEK,
M.
(2011),
p.311,
sl.3;
MATIJAŠKO, M. (2014), p.44, kat.64.

126.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 2,6; širina 3,8 cm; teţina 13,83 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990  - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17389; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ova boĉica imala je kratki vrat koniĉne forme,
a bila je izraĊena od stakla zelene boje.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.45, kat.69.

127.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 9,5; širina 10,1 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17403; br.
kutije 183)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je boĉica sa kratkim vratom koniĉnog
oblika, koji na gornjem dijelu, ispod oboda ima prstenastu
dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.49, kat.80.

128.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 3,7; širina 6,7 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17406; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je gornji dio boĉice s kratkim
koniĉnim vratom izraĊen od tankog stakla zelene boje, koji
ima prstenasti završetak oboda.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.47, kat.75.

129.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 3,7; širina 3,1 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17407; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je ulomak vrata boĉice izraĊene od
prozirnog stakla, koji na sebi ima dekoracije u vidu
reljefnih traka izmeĊu kojih su bobiĉasta ispupĉenja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

130.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 9,8;  širina 10,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17415; br.
kutije 183)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Oĉuvan  je fragment dna staklene posude
pravokutne forme, izraĊen on bezbojnog stakla.
Objavljeno u: neobjavljeno.

131.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 4,9; širina 8,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17405; br.
kutije 183)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je ulomak dna boce ili ĉaše trbušastog
oblika, izraĊene od prozirnog, stakla, sa  relativno debelim
stjenkama.
Objavljeno u: neobjavljeno.

132.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 11,6;  širina 6,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17416; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je bila izduţena, elegantna boĉica, od koje
je oĉuvan izduţeni bikoniĉni vrat. IzraĊena je od
bezbojnog stakla.
Objavljeno u: neobjavljeno.
133.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 9,8;  širina 3,6 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17417; br.
kutije 183)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Oĉuvan je izduţeni  vrat boĉice koniĉne
forme, koji ispod oboda ima prstenasto zadebljanje, a
izraĊen je od tamnog stakla. Najvjerojatnije ulomak boce
za vino.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.547,
T.198/2; MATIJAŠKO, M. (2014), p.49, kat.80.

134.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 9,1;  širina 4,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17418; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je izduţeni  vrat boĉice bikoniĉne
forme, sa obodom u formi prstenastog zadebljanja. IzraĊen
je od bezbojnog stakla.
Objavljeno u: neobjavljeno.

135.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 2,9; širina 6,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17422; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je gornji dio boĉice s kratkim
koniĉnim vratom izraĊen od stakla zelene boje, koji ima
prstenasti završetak oboda.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.47, kat.75.

136.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 4,4; širina 8,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17423; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je gornji dio boĉice s kratkim
cilindriĉnim vratom izraĊen od stakla zelene boje.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.47, kat.75.

137.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 2,6; širina 5,6 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17424; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je gornji dio boĉice s kratkim
cilindriĉnim vratom izraĊen od stakla zelene boje, koji ima
prstenasti završetak oboda.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.47, kat.75.

138.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 3,2; širina 5,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17425; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je gornji dio boĉice s kratkim
cilindriĉnim vratom koji se u gornjem dijelu trbušasto širi,
te suţuje u obod. IzraĊen je od stakla zelene boje.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.47, kat.75.

139.

STAKLENA BOCA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 3,0; širina 6,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17426; br.
kutije 183)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je gornji dio boĉice s kratkim
bikoniĉnim vratom izraĊen od stakla zelene boje, koji
ispod oboda ima prstenasto zadebljanje.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MATIJAŠKO, M. (2014), p.47, kat.75.

140.

ČEP STAKLENE BOCE
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 4,7;  širina 2,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17419; br.
kutije 183)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Oĉuvan je ĉep boĉice sa donjim cilindriĉnim
dijelom, koji se gore suţava, te iz njega izlazi vrh ĉepa
kapljiĉaste forme. IzraĊen je od bezbojnog stakla.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.547,
T.198/5.

141.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 6,7; širina 5,6 cm; teţina 14,58 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17382; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak ĉaše  blago bikoniĉnog oblika,
koja se suţavala prema obodu, a koja je bila dekorirana
bobiĉastim ispupĉenjima i kobaltno plavom niti na obodu.
Optiĉki puhano staklo.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: ŠIMEK, M. (2011), p.315, sl.7.

142.

STAKLENA ČAŠA
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 8,2; Ø otvora 7,0 Ø dna 5,0 cm; teţina
76,0 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(dislociran nalaz, kvadrant 38/Š, dubina 0,60 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1341; br.
kutije 183; stari inv.br.279)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je ĉaša cilindriĉnog oblika, koja se prema
gore koniĉno širi. Nedostaje joj jedan manji ulomak.
Gornji dio ĉaše ukrašen je urezivanjem jednostavnih
motiva kao što su linije, cik - cak ukrasi, valovnice i sl.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.59; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.62.

143.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 5,8; širina 5,2 cm; teţina 14,35 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.

(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17386; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak ĉaše  trbušastog oblika, koja je
bila izraĊena od stakla zelene boje.
Objavljeno u: neobjavljeno.

144.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 2,7; širina 5,1 cm; teţina 7,08 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17385; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Oĉuvan je ulomak ĉaše tipa krautstrunk
dekoriran bademastim aplikacijama, kojima je šiljak
zavrnut i stisnut uz tijelo.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: DELONGA, V. (1987), T.III. T.IV.;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.44,
kat.88; ŠIMEK, M. (2011), p.316, sl.9.

145.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 7,4; širina 2,5 cm; teţina 19,40 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17387; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak elegantne noge ĉaše (nodus),
koji je bogato ukrašen vegetabilnom dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GUŠTIN, M.  – HORVAT, M. (1994), p.36.
sl.18; KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008),
p.45, kat.93; ŠIMEK, M. (2011), pp.316,318,  sl.10,11.

146.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 3,2; širina 4,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17408; br.
kutije 185)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak elegantne noge ĉaše (nodus),
koji je dekorirana prstenastim zadebljanjem i vegetabilnom
dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), p.36.
sl.18; KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008),
p.45, kat.93; ŠIMEK, M. (2011), pp.316,318,  sl.10,11.

147.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 5,7; širina 4,8 cm; teţina 10,74 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17388; br.
kutije 183; stari inv.br. 307)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ovo je ulomak ĉaše, koja je bila ukrašena
jednostavnim ispupĉenjima.
Objavljeno u: neobjavljeno.

148.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 8,6; širina 6,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17404; br.
kutije 183)
Datacija: 18.st.
Napomena: Ovo je ĉaša poligonalnog tijela, koja je
izraĊena od prozirnog stakla, sa relativno debelim
stjenkama.
Objavljeno u: neobjavljeno.

149.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 1,8 – 4,0 ; širina 2,0 - 2,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka:
AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17409/1, 17409/2,  17409/3; br.
kutije 183)
Datacija: 16.st.
Napomena: Oĉuvani su fragmenti ĉaše cilindriĉnog tijela,
koja ima kobaltno plavu nit na obodu koji je izveden u
formi prstenastog zadebljanja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: ŠIMEK, M. (2011), p.315, sl.8.

150.

STAKLENA ČAŠA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 3,9; širina 6,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17411; br.
kutije 183)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ovo je ulomak ĉaše koja je najvjerojatnije
imala tijelo trbušaste forme. Bila je izraĊena od optiĉki
puhanog stakla.
Objavljeno u: neobjavljeno.

151.

STAKLENA PLITICA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 2,4;  širina 3,9 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17420; br.
kutije 183)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Oĉuvan je fragment staklene plitice sa
prstenastim obodom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2008),  p.549,
T.200/19.

152.

STAKLENA ZDJELA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 4,9;  širina 3,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17420; br.
kutije 183)
Datacija: 16/18.st.
Napomena: Oĉuvan  je fragment staklene zdjelice koniĉne
forme sa dvoprstenastim obodom.  IzraĊeno od bezbojnog
stakla.
Objavljeno u: neobjavljeno.

153.

PROZORSKO STAKLO, OKULUS (ULOMAK)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje
Dimenzije: visina 2,8 ; širina 4,6 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17410; br.
kutije 183)
Datacija: 14/16.st.
Napomena: Oĉuvan  je fragment okulusa. Okulusi su
stavljani u olovne okvire, te su sluţili za ostakljivanje
prozora (u poĉetku u sakralnim objektima, kasnije i u
profanim).
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: DELONGA, V. (1987), T XV,2; MARCU
ISTRATE, D. (2008),  p.549, T.200/10; KLEMM, M. –
ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.45, kat.90; MARCU
ISTRATE, D. (2009), pp. 233, 333, kat.463 – 466; ŠIMEK,
M. (2011), p.319, sl.12.

154.

PROZORSKO STAKLO (ULOMCI)
Materijal/tehnika: staklo, puhanje, brušenje
Dimenzije: visina 10,5 – 12,0 ; širina 10,8 – 41,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1998.g. (kvadrant 1 -
15/A - G, dubina 0 – 0,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17412, 17413,
17414; br. kutije 183)
Datacija: 16/18.st.
Napomena: Oĉuvano je nekoliko fragmenata prozorskog
stakla, koji su svi naĊeni na prostoru juţno od današnje
kapele sv. Jelene.
Objavljeno u: neobjavljeno.

155.

LULA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu; bronca,
lijevana
Dimenzije: visina 4,3; širina 4,8; Ø 1,0 cm; teţina 13.80 g
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 22/A, dubina 0,48 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1303; br.
kutije 184; stari inv.br.269)
Datacija: 19.st.
Napomena: Lula ima završetak izraĊen od bronce, a drveni
dio je ukrašen urezivanjem.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.53; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.60.

156.

LULA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu
Dimenzije: visina 5,1; širina 2,7; Ø 1,6 cm; teţina 22.77 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 34/E, dubina 0,76 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1302; br.
kutije 184; stari inv.br.270)
Datacija: 16/18.st.
Napomena: Lula je izraĊena od bijele gline, bogato
dekorirana duborezom. Nedostaje joj gornji dio.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.54; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.60.
Usporediti da: KONDOROSY, A. (2007), p.273, B 114.

157.

LULA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu
Dimenzije: visina 5,7; širina 3,1, Ø 1,8 cm; teţina 30.61 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 34/L, dubina 0,47 m.)

Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1301; br.
kutije 184; stari inv.br.271)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Lula je izraĊena od bijele gline, bogato
dekorirana ukrasom izvedenim kotaĉićem. Nedostaje joj
gornji dio.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.55; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.60.
Usporediti sa: MARCU ISTRATE, D. (2009), pp. 213, 292
kat.328.

158.

LULA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, ubadanje,
urezivanje
Dimenzije: duţina 5,3; širina 3,0; Ø 1,6 cm; teţina 16.96 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 11/M, dubina 0,48 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1299; br.
kutije 184; stari inv.br.273)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Lula je oĉuvana u cijelosti, ali bez poklopca.
Ukrašena je ubadanjem i urezivanjem. Sa svake strane
urezani su cvjetni motivi fine obrade.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.57; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005), p.62.
Usporedit sa: KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S.
(2008), p.41, kat.67.

159.

LULA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu
Dimenzije: duţina 4,0; širina 3,5; Ø 1,8 cm; teţina 23.52 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 19/B, dubina 0,31 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1298; br.
kutije 184; stari inv.br.274)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ova fragmentarno oĉuvana lula oktogonalnog
je presjeka i ima na sebi smeĊu caklinu.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.58; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.61.
Usporediti da: KONDOROSY, A. (2007), p.274, B 17.

160.

POKLOPAC LULE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: duţina 3,6; visina 2,1; Ø 2,5 cm; teţina 5.61 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 8/H, dubina 1,10 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1300; br.
kutije 184; stari inv.br.272)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovaj poklopac lule ima oĉuvan trn za
zatvaranje i otvaranje, te zasun dekoriran jednostavnim
ornamentom. Poklopac završava u obliku kupolastog
oktogona sa ukrasima u formi trolista. Prorezi za zrak na
donjoj strani poklopca oblikovani su u formi gotiĉkih
prozora.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.56; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.61.

161.

ČISTAČ LULE
Materijal/tehnika: bronca, lijevanje
Dimenzije: duţina 6,7; širina 3,2 cm; teţina 7.19 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1994.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 18/I, dubina 1,67 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1305; br.
kutije 184; stari inv.br.276)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ĉistaĉ lule ima tri umetka, lopaticu, strugalicu
i noţić, a ukrašen je jednostavnom ornamentikom.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.74; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.61.

162.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 7,5; širina 7,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1410; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka sa vijenca kaljeve
peći, koji na sebi ima vegetabilnu dekoraciju izvedenu od
niza hrastovih listova.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 69, kat. 243;
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994),  pp.101 – 105, kat.27-
40; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.94, kat. 121;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.50,
kat.121 - 123.

163.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 12,1; širina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1416; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka sa vijenca kaljeve
peći, koji na sebi ima vegetabilnu i geometrijsku
dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 69, kat. 243;
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), pp.101 – 105, kat.27-
40; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.94, kat. 121;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.50,
kat.121 - 123.

164.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 10,4; širina 17,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1417; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka sa vijenca kaljeve
peći, koji na sebi ima vegetabilnu dekoraciju izvedenu od
niza hrastovih listova.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 69, kat. 243;
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), pp.101 – 105, kat.27-
40; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.94, kat. 121;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.50,
kat.121 - 123.

165.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,8; širina 15,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1421; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka sa vijenca kaljeve
peći, koji na sebi ima vegetabilnu dekoraciju izvedenu od
niza hrastovih listova.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 69, kat. 243;
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), pp.101 – 105, kat.27-
40; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.94, kat. 121;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.50,
kat.121 - 123.

166.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 8,7; širina 13,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1423; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka sa vijenca kaljeve
peći, koji na sebi ima vegetabilnu dekoraciju izvedenu od
niza hrastovih listova.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 69, kat. 243;
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), pp.101 – 105, kat.27-
40; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.94, kat. 121;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.50,
kat.121 - 123.

167.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, višebojna
ocaklina
Dimenzije: visina 6,4; širina 8,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17345; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka sa vijenca kaljeve
peći, koji na sebi ima vegetabilnu dekoraciju izvedenu od
niza hrastovih listova.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 69, kat. 243;
GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), pp.101 – 105, kat.27-
40; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.94, kat. 121;
KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008), p.50,
kat.121 - 123.

168.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina7,3; širina 7,2 cm
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1411; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena:
Ulomak
pećnjaka
sa
vegetabilnom
dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.

169.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, smeĊa i crvena
ocaklina
Dimenzije: visina 6,9; širina 5,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1412; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka sa cvjetnom dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.

170.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 5,3; širina 5,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1413; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka koji je bio podijeljen u polja,
unutar kojih su bili razni prikazi. Oĉuvan je manji
fragment na kojem je vidljiv dio draperije i polukruţne
dekorirane forme.
Objavljeno u: neobjavljeno.

171.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena
ocaklina)
Dimenzije: visina 7,7; širina 10,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1414; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka ukrašen geometrijskom
dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.

172.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu
Dimenzije: visina 9,2; širina 7,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1415; br.
kutije 186)
Datacija: 15.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka ukrašen geometrijskom
dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.

173.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 8,2; širina 8,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1418; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka sa cvjetnom dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p. 116,
kat. 240.

174.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,2; širina 11,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1419; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom fantastiĉnog bića
(najvjerojatnije prikaz dvoglavog orla). Oĉuvan je manji
fragment.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYURICZA, A. (1992), p. 53, kat. 93;
SÖMJÉNI, A. (2014), pp.266 - 272, T.IX. - XV.

175.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,7; širina 11,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1420; br.
kutije 186)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka podijeljen u ĉetverostrana
polja unutar kojih su prikazi rozeta i šesterostrana polja
ispunjena mreţom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.86,
kat. 79.

176.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,9; širina 8,6 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1424; br.
kutije 186)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka, koji na sebi ima
vegetabilnu i geometrijsku dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.86,
kat. 79.
177.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, višebojna
caklina - fajansa
Dimenzije: visina 5,1; širina 6,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1422; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Jako oštećen ulomak pećnjaka s vegetabilnom
dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.

178.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 6,7; širina 10,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17347; br.
kutije 186)
Datacija: 15.st.
Napomena: Ulomak perforiranog pećnjaka s prikazom
scene konjanika.
Objavljeno u: neobjavljeno.

179.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 11,3; širina 9,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1425; br.
kutije 186)
Datacija: 17.st.
Napomena: Ovo je ulomak uglovnog pećnjaka, koji na sebi
ima vegetabilnu i geometrijsku dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KÓS, K. (1972), p. 181, sl.177; GYURICZA,
A. (1992), pp. 70, 73, kat. 257, 258, 282, 283; SÖMJÉNI,
A. (2014), p.264, T.VII,4.

180.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 7,5; širina 10,6 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1426; br.
kutije 186)
Datacija:16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka, koji na sebi ima
vegetabilnu dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: SÖMJÉNI, A. (2014), p.260, T.III.1, 2.

181.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 10,9; širina 10,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1427; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka koji na sebi ima
stiliziranu vegetabilnu i geometrijsku dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: SÖMJÉNI, A. (2014), p.260, T.III.1.

182.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 11,4; širina 11,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1428; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka koji na sebi ima
stiliziranu vegetabilnu i geometrijsku dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: SÖMJÉNI, A. (2014), p.260, T.III.1.

183.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 15,0; širina 8,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1429; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka koji na sebi ima
stiliziranu vegetabilnu i geometrijsku dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: SÖMJÉNI, A. (2014), p.260, T.III.1.

184.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 12,8; širina 10,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1430; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s vegetabilnom dekoracijom
i prikazom okrunjenog dvoglavog orla.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.85,
kat.77; SÖMJÉNI, A. (2014), pp.266 - 272, T.IX. - XV.

185.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 10,8; širina 6,7 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1431; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s vegetabilnom dekoracijom
i prikazom okrunjenog dvoglavog orla.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.85,
kat.77; SÖMJÉNI, A. (2014), pp.266 - 272, T.IX. - XV.

186.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 10,7; širina 14,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17352; br.
kutije 186)
Datacija: 16/17.st
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom  okrunjenog
dvoglavog orla i vegetabilnom dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.85,
kat.77; KLEMM, M. – ŠIMEK, M. – TEŢAK, S. (2008),
p.50, kat.125; SÖMJÉNI, A. (2014), pp.266 - 272, T.IX. –
XV.

187.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, višebojna
ocaklina
Dimenzije: visina 8,1; širina 10,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17342; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom dvoglavog
okrunjenog orla (oĉuvan detalj krila).
Objavljeno u: neobjavljeno.

188.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 6,3; širina 7,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17350; br.
kutije 186)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom  stilizirane
vegetabilne dekoracije.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: SÖMJÉNI, A. (2014), p.260, T.III. 2.

189.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 10,2; širina 6,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17343; br.
kutije 186)
Datacija: 16/17.st
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom muškog lika
okrenutog u lijevu stranu (dio veće nepoznate scene).
Objavljeno u: neobjavljeno.

190.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, smeĊa ocaklina
Dimenzije: visina 4,8; širina 13,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17344; br.
kutije 186)
Datacija: 16/17.st
Napomena: Ulomak pećnjaka s vegetabilnom dekoracijom.
Objavljeno u: neobjavljeno.

191.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 6,0; širina 5,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17346; br.
kutije 186)
Datacija: 16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka sa prikazom scene leţećeg
lava ispod palme.
Objavljeno u: neobjavljeno.

192.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 11,5; širina 13,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1433; br.
kutije 186)
Datacija: 15.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom grifona.
Oĉuvano je tijelo lava s valovitom gustom grivom, rep i
straţnje orlovske noge s kanĊama.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.115,
kat. 233; MAŠIĆ, B. (2002), p.28, sl.15, p.29, sl.17.

193.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 13,3; širina 10,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17351; br.
kutije 186)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s kruništa kaljeve peći s
prikazom lava.
Objavljeno u: neobjavljeno.

194.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu,zelena ocaklina
Dimenzije: visina 13,7; širina 11,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1436; br.
kutije 186)
Datacija: 2.pol.15.st.
Napomena: Ulomak nišastog pećnjaka kojem je straţnji
dio u obliku zdjele (izraĊen na lonĉarskom kolu), a prednja
strana je dekorirana arhitektonskim detaljima. Ovaj tip
pećnjaka obiĉno je stajao na gornjem dijelu kaljeve peći, a
na prednjoj strani je imao figuru u punoj plastici.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2002), p.26, sl.14.

195.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu,zelena ocaklina
Dimenzije: visina 11,8; širina 5,7 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17349; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak perforiranog pećnjaka koji je na sebi
imao arhitektonsku dekoraciju. Najvjerojatnije ulomak
nišastog pećnjaka kojem je straţnji dio u obliku zdjele, a
prednja strana je dekorirana  arhitektonskim detaljima.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2002), p.26, sl.14.

196.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu,zelena ocaklina
Dimenzije: visina 12,5; širina 10,7 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1434; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ovo je zeleno ocakljeni pećnjak s punom
prednjom stranom, kojem je oĉuvan desni gornji ugao na
kojem je ulomak krila. Najvjerojatnije prikaz anĊela
Gabrijela iz scene Navještenja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2002), p.34, sl.22, kat.12,39,40.

197.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu,zelena ocaklina
Dimenzije: visina 14,2; širina 9,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1435; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ovo je zeleno ocakljeni pećnjak s punom
prednjom stranom, kojem je oĉuvan desni gornji ugao na
kojem je ulomak krila. Najvjerojatnije prikaz anĊela
Gabrijela iz scene Navještenja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2002), p.34, sl.22, kat. 12, 39,
40.

198.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, smeĊa ocaklina
Dimenzije: visina 9,0; širina 5,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1437; br.
kutije 186)
Datacija:15.st.
Napomena: Ulomak perforiranog pećnjaka s prikazom
anĊela štitonoše.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), pp.115 –
116, kat. 237; MAŠIĆ, B. (2002), p.36, sl.26, kat. 5.

199.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 7,7; širina 13,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1438; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom anĊela štitonoše.
Oĉuvan je samo štit s grbom.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: MAŠIĆ, B. (2002), p.53,  kat. 43,44.

200.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, smeĊa ocaklina
Dimenzije: visina 13,0; širina 12,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1439; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom anĊela štitonoše.
Oĉuvan je donji dio anĊela i natpisne trake koje su ga
okruţivale (natpis nije ĉitak).
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), pp.115 –
116, kat. 237; MAŠIĆ, B. (2002), p.53,  kat. 43,44.

201.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 18,0; širina 13,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17341; br.
kutije 186)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom anĊela štitonoše.
Oĉuvan je anĊeo koji nosi dva štita, a okruţen je
natpisnim  trakama (natpis nije ĉitak).
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), pp.115 –
116, kat. 237; MAŠIĆ, B. (2002), p.53,  kat. 43,44.

202.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 6,1; širina 10,7 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17348; br.
kutije 186)
Datacija:15.st.
Napomena: Ulomak nišastog pećnjaka kojem je straţnji
dio u obliku zdjele, a prednja strana je dekorirana
arhitektonskim detaljima. Ovaj tip pećnjaka obiĉno je
stajao na gornjem dijelu kaljeve peći, a na prednjoj strani
je imao figuru u punoj plastici. Na oĉuvanom ulomku
vidljiv je donji dio haljine anĊela štitonoše, te vrh niše koja
se nalazila ispod njega, a na njoj se nalazi štit.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), pp.115 –
116, kat. 237; MAŠIĆ, B. (2002), p.22, sl.13.

203.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 16,0; širina 25,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17394; br.
kutije 187)
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom anĊela štitonoše.
Oĉuvan je gornji dio pećnjaka s glavom anĊela, koja je
okruţena štitovima s grbovima i natpisnim  trakama (natpis
nije ĉitak).
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), pp.115 –
116, kat. 23; MAŠIĆ, B. (2002), p.53,  kat. 43,44.

204.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 22,7; širina 26,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: visina 22,7; širina 26,0 cm.
Datacija: 15/16.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s prikazom anĊela štitonoše.
Oĉuvan je anĊeo, koji je okruţen štitovima s grbovima i
natpisnim  trakama (natpis nije ĉitak).
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), pp.115 –
116, kat. 237; MAŠIĆ, B. (2002), p.53,  kat. 43,44.

205.

PEĆNJACI
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 16,2 - 16,7, širina  16,2 - 16,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (kvadranti 5-
8/H-I-J, dubina 0,60-1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17395, 17396,
17397; br. kutije 186; stari inv.br. 325)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: PronaĊena su 4 komada zeleno ocakljenih
pećnjaka koji na sebi imaju alegorijski prikaz lavova koji
proţdiru demona. Pećnjaci su izvorno stajali na kruništu
kaljeve peći.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.109;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.71.

206.

PEĆNJACI
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 32,3, širina 28,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (kvadranti 5-
7/H-I-J, dubina 0,60-1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ ((inv.br. MMĈ – 17399,
17400, 17401; br. kutije 189; stari inv.br. 327)
Datacija:17.st.
Napomena: Na pećnjacima su  prikazani  okrunjeni
dvoglavi orlovi raširenih krila, koji nose ţezlo i maĉ (grb).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.111;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.71.
Usporediti sa: GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.85,
kat.77; SÖMJÉNI, A. (2014), pp. 266 - 272, T.IX. - XV.

207.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,6; širina 19,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (kvadranti 7-
8/H-I-J, dubina 0,60-1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1356; br.
kutije 186; stari inv.br. 326)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka koji na sebi ima prikaz glave
anĊela kojem iz usta izlaze dvije vegetabilne vitice. Ispod
je traka ukrašena motivom uţeta, dok je donji dio
nazubljen.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.110;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.71.
Usporediti sa: GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), p.109,
kat.57 - 59; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.84, kat.
67.

208.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,4; širina 18,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1398; br.
kutije 186; stari inv.br. 326)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka koji na sebi ima prikaz glave
anĊela kojem iz usta izlaze dvije vegetabilne vitice. Ispod
je traka ukrašena motivom uţeta, dok je donji dio
nazubljen.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), p.109,
kat.57- 59; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.84, kat.
67.

209.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 9,4; širina 18,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1399; br.
kutije 186; stari inv.br. 326)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka koji na sebi ima prikaz glave
anĊela kojem iz usta izlaze dvije vegetabilne vitice. Ispod
je traka ukrašena motivom uţeta, dok je donji dio
nazubljen.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), p.109,
kat.57- 59; GYULAI KATALÓGUSOK (2002), p.84, kat.
67.

210.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 11,0; širina 24,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17390; br.
kutije 187)
Datacija: 16/17.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka vijenca kaljeve peći, koji na
sebi ima vegetabilnu dekoraciju.
Objavljeno u: neobjavljeno.

211.

PEĆNJAK (ULOMCI)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, nema ocaklinu
Dimenzije: visina 25,6; širina 25,7 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17391; br.
kutije 188)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s punom prednjom stranom
bez dekoracije. Neocakljen.
Objavljeno u: neobjavljeno.

212.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, nema ocaklinu
Dimenzije: širina 25,3, visina 13,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993/94.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1373; br.
kutije 188)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je ulomak pećnjaka s punom prednjom
stranom bez dekoracije.
Objavljeno u: neobjavljeno.

213.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 19,3; širina 18,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
15-37/L-M-N, dubina 0,60 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17449; br.
kutije 188;
stari inv.br. 328)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s punom prednjom stranom
bez dekoracije. Zelena ocaklina.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.71.

214.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, zelena ocaklina
Dimenzije: visina 17,9; širina 12,2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17392; br.
kutije 187)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ulomak pećnjaka s punom prednjom stranom
bez dekoracije. Zelena ocaklina.
Objavljeno u: neobjavljeno.

215.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, nema ocaklinu
Dimenzije: visina 12,4; širina 15,6 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17393; br.
kutije 187)
Datacija:19.st.
Napomena: Ulomak reljefno ukrašenog pećnjaka s vijenca
kaljeve peći. Neocakljen.
Objavljeno u: neobjavljeno.

216.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, tragovi bijele
ocakline
Dimenzije: visina 14,0; širina 27,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
15-37/L-M-N, dubina 0,60 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
15-37/L-M-N, dubina 0,60 – 1,20 m.)
Datacija: 19.st.
Napomena: Ovo je ulomak reljefno dekoriranog pećnjaka s
ugla kaljeve peći.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.71.
Usporediti sa: KÓS, K. (1972), p.171, sl.122,123.

217.

PEĆNJAK
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, tragovi bijele
ocakline
Dimenzije: visina 11,5; širina 22,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
15-37/L-M-N, dubina 0,60 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17452; br.
kutije 187;
stari inv.br. 328)
Datacija: 19.st.
Napomena: Ovo je ulomak reljefno dekoriranog pećnjaka s
ugla kaljeve peći.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: KÓS, K. (1972), p. 159, sl.64.

218.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, bijela ocaklina
Dimenzije: visina 24,5, širina 23,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
36/M, dubina 1,05 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1369; br.
kutije 188; stari inv.br. 329)
Datacija:18.st.
Napomena: Ovaj fragment stajao je na kruništu kaljeve
peći, a bogato je dekoriran arhitektonskim ukrasima.
Ukazuje na visoku kvalitetu obrade.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.112;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.72.
Usporediti sa: GUŠTIN, M. – HORVAT, M. (1994), p.51.
sl.26.

219.

PEĆNJAK (ULOMCI)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu
Dimenzije: visina 13,2; širina 20,3 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17361; br.
kutije 187)
Datacija: 18.st.
Napomena: Ovo je ulomak reljefno dekoriranog pećnjaka s
vijenca kaljeve peći.
Objavljeno u: neobjavljeno.

220.

PEĆNJAK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, izraĊeno u kalupu, tragovi zelene i
bije ocakline
Dimenzije: visina 11,8; širina 20,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
15-37/L-M-N, dubina 0,60 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17450; br.
kutije 187;
stari inv.br. 328)
Datacija: 18.st.
Napomena: Ovo je ulomak reljefno dekoriranog pećnjaka s
vijenca kaljeve peći.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.71.

221.

TANJUR
Materijal/tehnika: glina, lonĉarsko kolo
Dimenzije: Ø 25,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1380; br.
kutije 185; stari inv.br. 393)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: PronaĊeno je više fragmenata ovog tanjura,
koji su spajanjem dali temelj za njegovu pravilnu
restauraciju i nadomještanje nedostajućih dijelova.
Objavljeno u: neobjavljeno.

222.

SVIJEČNJAK
Materijal/tehnika: glina, lonĉarsko kolo, ocaklina
Dimenzije: visina 6,3; širina 4,2 cm; Ø otvora 2,9 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 6/H, dubina 1,46 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17512;
ĉuvaonica arheološkog odjela; stari inv.br.321)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je fragmentarno oĉuvan keramiĉki
svijećnjak manjih dimenzija i zelene ocakline, koji je
pogrešno determiniran kao vrĉić.
Objavljeno u: PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.70.

223.

VRČ
Materijal/tehnika: glina, lonĉarsko kolo, ocaklina
Dimenzije: visina 10,8; širina 8,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1407; br.
kutije 185)
Datacija: 19/20.st.
Napomena: Ovo je vrĉ manjih dimenzija ukrašen
ocaklinom zelene boje. Postavljen je na malenu noţicu i
ima predimenzioniran razveden vrat s obodom ukrašen
horizontalnim linijama, te malu drškicu. Ovakve male
glazirane vrĉeve nalazimo već u 15.st., ali ovaj vrĉ svojom
završnom obradom odaje kasnije vrijeme nastanka.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.60.
Usporediti sa: JANSSEN, H. – NIJHOF, E. (2010), p.131,
sl. 38.

224.

VRČ (ULOMAK)
Materijal/tehnika: glina, lonĉarsko kolo
Dimenzije: visina 7,2; Ø otvora 3,1, trbuha 10,0, dna 6,3
cm.
Uvjeti nalaza: konzervatorsko - restauratorsko istraţivanje
1994.g. (kvadrant 11/E, juţni zid svetišta)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1368; br.
kutije 185; stari inv.br.322)
Datacija:15/16.st.
Napomena: Ovom vrĉiću nedostaju vrat i drška, a na
gornjoj strani ukrašen je urezanim linijama. PronaĊen je u
gornjoj rupi od skele koja je bila postavljena prilikom
izgradnje juţnog zida svetišta.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.61; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.69.

225.

ZDJELA
Materijal/tehnika: glina, lonĉarsko kolo, smeĊa ocaklina
Dimenzije: Ø otvora 13,3, Ø trbuha 14,3, Ø dna 10,5 cm;
visina 7,8 cm
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993.g. (kvadrant
3/H, dubina 1,13 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br.MMĈ – 1432; br.
kutije 185; stari inv.br.334)
Datacija:19.st.
Napomena: Ova posuda ima konveksni obod i dvije ušaste
drškice odmah ispod njega.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.31, kat.62; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.72.

226.

ŠALICA
Materijal/tehnika: porculan, izrada u kalupu
Dimenzije: visina 11,9; širina 9,1 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 1408; br.
kutije 185)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je porculanska šalica bijele boje ukrašena
preteţno plavom i zlatnom bojom, a na jednoj strani ima
slikanu dekoraciju u vidu cvijeta i leptira (smeĊa, ţuta i
crna boja).
Objavljeno u: neobjavljeno.

227.

ŽIVOTINJSKI ZUBI
Materijal/tehnika: kalcificirani organ
Dimenzije: visina 4,2 - 8,1; širina  1,7 - 2,8 cm; teţina
5,18 – 32,27 g.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 - 2002.g. (razni
kvadranti i dubine)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1400, 1401,
1402, 1403, 1404, 1405, 1406; br. kutije 184; stari
inv.br.306; kat.br. 47)
Datacija:/
Napomena: Tijekom istraţivanja pronaĊeni su zubi raznih
ţivotinja (jelen, svinja, vepar i sl.).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.30, kat.47; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.67.

228.

GAR
Materijal/tehnika: drvo, koţa
Dimenzije:/
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (kvadranti 7-
8/H-I-J, dubina 0,60-1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (nije ponovo inventirano; stari
inv.br. 324)
Datacija: /
Napomena: Voditelj istraţivanja pretpostavio je da su to
ostaci drvene graĊe oltara, koji je izgorio u poţaru 1695.g.
(nije obrazloţeno).
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.108;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.72.

229.

KREMENI NOŽIĆ
Materijal/tehnika: kremen, ruĉna obrada
Dimenzije: visina 2,5, širina 2,4 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (dislociran
nalaz, kvadrant 3/N, dubina 1,86 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. 1357; br. kutije 184;
stari inv.br.309; kat.br. 84)
Datacija: 5 – 3 tis. pr.Kr
Napomena:
Kremeni
noţić
svjetlo
-
sive
boje.
Determiniran je kao prapovijesno oruĊe, ali obzirom na
dimenzije i oblik nije iskljuĉena ni mogućnost da se radi o
srednjovjekovnom ili novovjekovnom nalazu.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.32, kat.84; PETRIĆ,
K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.69.

230.

LONAC
Materijal/tehnika: glina, ruĉna izrada
Dimenzije: visina 37,2; širina 42,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 2011.g. (sonda 2)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1367;
ĉuvaonica AO)
Datacija: br. doba, oko 1700. g. pr. Kr.
Napomena: Obzirom da ovaj keramiĉki lonac datira u
prapovijesni period. Nikako se ne moţe dovesti u vezu sa
samostanom i ţivotom u njemu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.52, sl.48.

231.

LONAC
Materijal/tehnika: glina, ruĉna izrada
Dimenzije: visina 19,8; širina 25,8 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 2011.g. (sonda 2)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17364; br.
kutije 185)
Datacija: br. doba, oko 1700. g. pr. Kr.
Napomena: Obzirom da ovaj keramiĉki lonac datira u
prapovijesni period. Nikako se ne moţe dovesti u vezu sa
samostanom i ţivotom u njemu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.52, sl.47.

232.

KAMENA SKULPTURA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 70,0, širina 41,0, dubina 29,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991.g. (kvadrant
12/G, dubina 0,70 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br MMĈ – 1374; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari inv.br. 336)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Oĉuvan je donji dio skulpture, koji prikazuje
mušku figuru obuĉenu u albu, preko koje je superpelicej.
Najvjerojatnije je ovo dio skulpture sv. Ivana Nepomuka.
Na skulpturi su oĉuvani tragovi crvenog bojanog sloja.
Gornji dio skulpture i sveĉevi atributi nedostaju.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.116;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.74.

233.

NADGROBNA PLOČA (ULOMCI)
Materijal/tehnika: mramor, klesanje
Dimenzije: visina 165,0 širina 118,0, debljina okvira 18,0;
najveća debljina reljefa 22,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1924.g. (fragmenti
sekundarno ugraĊeni u pilastre uz sjeverni zid crkvene
laĊe)
Ĉuvanje/oznaka: ĉuvanje: MMĈ (inv.br MMĈ – 11567;
stari inv.br. 323, PO – 101, R 11/99)
Datacija: 16/1.pol.17.st.
Napomena: Ovo su fragmenti nadgrobne ploĉe koja je
najvjerojatnije pripadala Nikoli Šubiću Zrinskom, a  većim
je dijelom pronaĊena 1924.g. Na ploĉi je u reljefu prikazan
leţeći muški lik s kacigom na glavi, u viteškom oklopu
dekoriranom rozetama, zatvorenih oĉiju i stiliziranog lica s
gore uvijenim brkovima. Oklop mu prekriva ĉitavo tijelo, a
ima pokretne dijelove na ramenima, laktovima, koljenima i
ispod pojasa, gdje je djelomiĉno vidljiva i košulja od
metalnih alkica. Glava mu je poloţena na jastuk, kao i
zastava koju drţi u svojoj desnoj ruci, a na zastavi se nalazi
obiteljski grb Zrinskih. Lijeva ruka poloţena mu je na maĉ
koji ima o boku, a do nogu, s njegove desne strane, nalazi
se još jedan obiteljski grb. Ploĉa nema nikakav natpis i
nedostaje joj dosta fragmenata.
Objavljeno u: SCHNEIDER, M. (1974), p.258; HORVAT,
A. (1975), pp. 341 – 353; PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),
p.75. KORUNEK, M. (2014), pp.67 – 69.

234.

NADGROBNA PLOČA (ULOMCI)
Materijal/tehnika: mramor, klesanje
Dimenzije: visina 16,5 - 5,5; širina 7,4 - 2 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1993-97.g. (14/E,
14/J, 14/U, dubine 0,40-1,57 m.)
Ĉuvanje/oznaka: ĉuvanje: AO MMĈ (nije ponovo
inventirano; stari inv.br. 323)
Datacija: 16/1.pol.17.st.
Napomena: Ovo su fragmenti nadgrobne ploĉe koja je
najvjerojatnije pripadala Nikoli Šubiću Zrinskom, a  koja
je većim dijelom pronaĊena u arheološkim istraţivanjima
1924.g., dok su kasnije naĊeni samo ovi manji fragmenti.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.107.

235.

KAMENA SKULPTURA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 82,0, širina 34,0, dubina 26,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija:17/18.st.
Napomena: Ovo je fragmentarno oĉuvana kamena
skulptura, koja najvjerojatnije prikazuje sv. Ambrozija,
zbog košnice koja se nalazi ispred lijeve sveĉeve noge.
Prikazan je svetaĉki lik obuĉen u albu, preko koje je
superpelicej sa štolom crvene boje,  a preko svega ima
kazulu crvene boje sa ţutim (zlatnim) rubovima. Nedostaje
glava i ruke ispod laktova.
Objavljeno u: neobjavljeno.

236.

KAMENA SKULPTURA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 69,0, širina 35,0, dubina 15,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je fragmentarno oĉuvana kamena
skulptura. Sveĉevi atributi nisu oĉuvani. Prikazan je svetac
obuĉen u albu kojoj je donji rub ukrašen ĉipkom, preko
koje je kazula sa štolom crvenkaste boje sa ţutim (zlatnim)
kriţevima na završetcima. Nedostaje glava i ruke dalje od
laktova.
Objavljeno u: neobjavljeno.

237.

KAMENA PLOČA S NATPISOM
Materijal/tehnika: kamen, klesanje, urezivanje
Dimenzije: visina 41,5;
širina 59,5,  debljina 5,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1991.g. (kvadrant
11/I, dubina 0,60 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br MMĈ – 1359
(1 -12); ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 332)
Datacija: 1832.g.
Napomena: Ova se ploĉa u dokumentaciji i literaturi
pogrešno navodi kao  nadgrobna ploĉa Karoline Kneţević,
roĊene Högger, koja je navodno umrla iste godine kad i
njezin suprug Vinko, ali to je ustvari ploĉa koju je ona
postavila svom tek preminulom suprugu, nekoliko dana
nakon njegove smrti. Cjeloviti natpis na ploĉi:
Die redliche Gattin stiftete diese Ruhestätte ihrem
theuersten Freund Den 27ten März 1832 Caroline
Knezevich geb. Högger.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.114;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.74.

238.

KAMENA PLOČA S NATPISOM (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen, klesanje, urezivanje
Dimenzije: širina 21,0, visina 39,0, debljina 10,0 cm
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1995.g. (kvadrant
4/I, dubina 0,60 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 1372;
ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 333)
Datacija: 19.st.
Napomena: Ova kamena ploĉa pronaĊena je u sekundarnoj
uporabi. Na njoj je natpis koji donosi 1811. godinu, a
pretpostavlja se da je to godina izgradnje zidanog oltara u
kapeli sv. Jelene. Tu je i ime Georg Palier, za kojeg se
pretpostavlja da je bio  graditelj oltara.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.115;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.75.

239.

GOTIČKI PORTAL (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 28,5; širina 70,0; dubina 29,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (kvadrant 8-
9/V-Z, dubina 0,40 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17445/1; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari inv.br. 340)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Oĉuvan je profilirani segment vrha šiljatog
luka gotiĉkog portala. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.121;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.36, sl.21.2; PLEŠE, T. (2013), p.36, sl.16.2.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.130- 142.

240.

GOTIČKI PORTAL (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 30,0; širina 94,0; dubina 29,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (kvadrant 8-
9/V-Z, dubina 0,40 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka:AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17445/2; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari inv.br. 340)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Oĉuvan je profilirani segment šiljatog luka
gotiĉkog portala. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.121;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.36, sl.21.1; PLEŠE, T. (2013), p.36, sl.16.1.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.130 - 142.

241.

GOTIČKI PORTAL (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 30,0; širina 79,0; dubina 28,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (kvadrant 8-
9/V-Z, dubina 0,40 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17445/3; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari inv.br. 340)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Oĉuvan je profilirani segment šiljatog luka
gotiĉkog portala. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.121;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.36, sl.21.3; PLEŠE, T. (2013), p.36, sl.16.3.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.130- 142.

242.

GOTIČKI PORTAL (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 85,0; širina 28,0; dubina 32,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (kvadrant 8-
9/V-Z, dubina 0,40 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17448; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari inv.br. 340)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovaj segment  je donja zona profiliranog
gotiĉkog portala. Ima jednostavnu profilaciju sa torusom
izmeĊu dvije dvostruke uţljebine. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.121;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005), p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.36, sl.20; PLEŠE, T. (2013), p.36, sl.15.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.130 - 142.

243.

GOTIČKI PORTAL (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 60,0; širina 27,0; dubina 30,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovaj segment  je donja zona profiliranog
gotiĉkog portala. Ima jednostavnu profilaciju. Dosta
oštećen.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.130- 142.

244.

GOTIČKI PORTAL (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 38,0; širina 33,0; dubina 31,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovaj segment  je gornja zona špalete
profiliranog gotiĉkog portala. Ima jednostavnu profilaciju.
Dosta oštećen.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.130- 142.

245.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 18,5; širina 82,0; dubina 18,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 16/17.st.
Napomena:
Ovo
je
luĉni
segment,
najvjerojatnije
doprozornika. Jednostavne je profilacije. nema tragova
bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

246.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 82,0; dubina 25,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 16/17.st.
Napomena:
Ovo
je
luĉni
segment,
najvjerojatnije
doprozornika. Jednostavne je profilacije. nema tragova
bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

247.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 25,0; širina 49,0; dubina 22,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 16/17.st.
Napomena:
Ovo
je
luĉni
segment,
najvjerojatnije
doprozornika. Jednostavne je profilacije. nema tragova
bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

248.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 31,0; širina 62,0; dubina 14,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 16/17.st.
Napomena:
Ovo
je
luĉni
segment,
najvjerojatnije
doprozornika. Jednostavne je profilacije. nema tragova
bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

249.

GOTIČKA BIFORA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 29,0; širina 50,0; dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17457; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je fragment mreţišta bifore gotiĉkog
prozora.  Nema tragova bojanog sloja. Postoji navod da su
ulomci bifora naĊeni u kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-9/Š-T,
dubina: 0,40-1,40 m, ali ne moţemo biti sigurni da se radi
o ovom fragmentu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.34, sl.15.1; PLEŠE, T.
(2013), p.34, sl.10.1.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106- 123.

250.

GOTIČKA BIFORA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 37,0; dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17459; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je fragment mreţišta bifore gotiĉkog
prozora.  Nema tragova bojanog sloja. Postoji navod da su
ulomci bifora naĊeni u kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-9/Š-T,
dubina: 0,40-1,40 m, ali ne moţemo biti sigurni da se radi
o ovom fragmentu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.34, sl.15.2; PLEŠE, T.
(2013), p.34, sl.10.2.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106- 123.

251.

GOTIČKA BIFORA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 18,0; širina 18,0; dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17460; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je fragment mreţišta bifore gotiĉkog
prozora.  Nema tragova bojanog sloja. Postoji navod da su
ulomci bifora naĊeni u kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-9/Š-T,
dubina: 0,40-1,40 m, ali ne moţemo biti sigurni da se radi
o ovom fragmentu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.34, sl.15.3; PLEŠE, T.
(2013), p.34, sl.10.3.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106 - 123.

252.

GOTIČKA BIFORA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 19,0; širina 40,0; dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17458; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je fragment mreţišta bifore gotiĉkog
prozora.  Nema tragova bojanog sloja. Postoji navod da su
ulomci bifora naĊeni u kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-9/Š-T,
dubina: 0,40-1,40 m, ali ne moţemo biti sigurni da se radi
o ovom fragmentu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.34, sl.15.4; PLEŠE, T.
(2013), p.34, sl.10.4.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106- 123.
253.

GOTIČKA BIFORA (ULOMCI)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: Pojedinaĉni fragmenti – visina 35,0; širina
94,0; visina 30,5, širina 77,0;  visina 43,0; širina 42,0; svi
dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološka istraţivanja 1997.g. (ulomci
bifora naĊeni su u kvadrantima: 8-9/V-Z, dubina: 0,40-
1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17436/1,
17436/2,
17436/3;
ĉuvaonica
KPO
polukat;
stari
inv.br.339)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Oĉuvano  je mreţište elegantne bifore
gotiĉkog prozora, koja je dekorirana trolistima s
jednostavnom profilacijom.  Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.120;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.34, sl.16; PLEŠE, T. (2013), p.34, sl.11.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106- 123.

254.

GOTIČKA BIFORA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 55,0; dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološka istraţivanja 1990-2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17456; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je fragment mreţišta bifore gotiĉkog
prozora.  Nema tragova bojanog sloja. Postoji navod da su
ulomci bifora naĊeni u kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-9/Š-T,
dubina: 0,40-1,40 m, ali ne moţemo biti sigurni da se radi
o ovom fragmentu.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.34, sl.15.5; PLEŠE, T.
(2013), p.34, sl.10.5.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106 - 123.

255.

GOTIČKA BIFORA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 57,0; širina 24,0; dubina 19,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološka istraţivanja 1997.g. (8-9/V-Z,
dubina: 0,40-1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17439/1;
ĉuvaonica KPO polukat; stari inv.br.339)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je ulomak gotiĉke bifore jednostavne
profilacije. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.120;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.35, sl.17.1; PLEŠE, T. (2013), p.35, sl.12.1.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106- 123.

256.

GOTIČKI DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 36,0; širina 27,0; dubina 22,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološka istraţivanja 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17439/2;
ĉuvaonica KPO polukat; stari inv.br.339)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Oĉuvan je profilirani  fragment doprozornika,
najvjerojatnije od gotiĉke bifore jednostavne profilacije.
Nema tragova bojanog sloja. Ulomci bifora naĊeni su u
kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-9/Š-T, dubina: 0,40-1,40 m, ali ne
moţemo biti sigurni da se radi o ovom fragmentu.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.120;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.35, sl.17.2; PLEŠE, T. (2013), p.35, sl.12.2.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106 - 123.

257.

GOTIČKI DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 25,5; dubina 24,5 cm
Uvjeti nalaza: arheološka istraţivanja 1997.g. (mjesto
nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17439/3;
ĉuvaonica KPO polukat; stari inv.br.339)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je ulomak gotiĉkog prozora sa skošenim,
jednostavno profiliranim špaletama. Nema tragova bojanog
sloja. Ulomci bifora naĊeni su u kvadrantima: 8-9/VZ/, 8-
9/Š-T, dubina: 0,40-1,40 m, ali ne moţemo biti sigurni da
se radi o ovom fragmentu.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.120;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73; PLEŠE, T. (2012),
p.35, sl.17.3; PLEŠE, T. (2013), p.35, sl.12.3.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106 - 123.

258.

GOTIČKI DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 49,0; širina 39,0; dubina 77,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je donja zona gotiĉkog prozora sa
skošenim, profiliranim špaletama. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.106- 123.

259.

DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 12,0; širina 74,0; dubina 20,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je  najvjerojatnije segment doprozornika.
Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.35, sl.18; PLEŠE, T.
(2013), p.35, sl.13.

260.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 74,0; dubina 21,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 19.st.
Napomena: Ovaj fragment ima na sebi uklesanu 1814.g.
Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili dovratnika. Nema
tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

261.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 45,0; dubina 22,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili
dovratnika jednostavne profilacije. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

262.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 22,5; širina 42,0; dubina 17,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili
dovratnika jednostavne profilacije. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

263.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 27,0; širina 39,5; dubina 19,5 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili
dovratnika jednostavne profilacije. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

264.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 85,5; širina 34,0; dubina 25,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili
dovratnika jednostavne profilacije. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

265.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 105,0; širina 26,0; dubina 30,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 15.st.
Napomena: Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili
dovratnika jednostavne profilacije. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

266.

DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 86,0; širina 22,0; dubina 30,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17463 (1 -5);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment gotiĉkog prozora sa skošenim
rubom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.35, sl.19.1; PLEŠE, T.
(2013), p.35, sl.14.1.

267.

DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 86,0; širina 22,0; dubina 30,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17461 (1 -2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment gotiĉkog prozora sa skošenim
rubom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.35, sl.19.2; PLEŠE, T.
(2013), p.35, sl.14.2.

268.

DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 98,0; širina 21,0; dubina 23,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17464; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment gotiĉkog prozora sa skošenim
rubom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.35, sl.19.4; PLEŠE, T.
(2013), p.35, sl.14.4.

269.

DOPROZORNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 103,0; širina 16,0; dubina 27,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17462 (1 -3);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment gotiĉkog prozora sa skošenim
rubom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.35, sl.19.3; PLEŠE, T.
(2013), p.35, sl.14.3.

270.

DOPROZORNIK/DOVRATNIK (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 84,0; širina 27,0; dubina 30,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Najvjerojatnije ulomak doprozornika ili
dovratnika jednostavne profilacije. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

271.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 90,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ –  17465 (1 -
4); depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.1; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.1.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

272.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 94,5; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ –  17467 (1 -2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.2; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.2.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

273.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 89,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ –17468 (1 -4);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.3; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.3.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

274.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 92,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17469 (1 -4);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.4; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.4.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

275.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 90,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: istraţivanje 1990 – 2002.g. (mjesto nalaza
nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ –17476; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.5; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.5.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

276.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 90,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (kvadrant
12/P, R-8/9-Š-T, dubina 0,89-1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17431/1;
ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 337)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.118;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

277.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 90,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (kvadrant
12/P-R, 8/9-Š-T, dubina 0,89-1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17431/2;
ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 337)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.118;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

278.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 90,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (kvadrant
12/P-R, 8/9-Š-T, dubina 0,89-1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17431/3;
ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 337)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.118;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

279.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 90,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (kvadrant
12/P, R-8/9-Š-T, dubina 0,89-1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17431/4;
ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 337)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.118.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

280.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 90,0; dubina 12,0 cm
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1992.g. (kvadrant
12/P, R-8/9-Š-T, dubina 0,89-1,40 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17431/5;
ĉuvaonica KPO – polukat; stari inv.br. 337)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.118;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.73.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

281.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 24,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17470; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Fragment svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.15; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.15.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

282.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 41,0; dubina 12,0 cm
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17466 (1 -4);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.16; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.16.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

283.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 22,0; širina 40,0; dubina 14,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Fragment svodnog rebra s dvije uţljebine i
trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.85 – 86.

284.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 35,5; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17480; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.17; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.17.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

285.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 42,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17471; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.18; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.18.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

286.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 46,5; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17472(1-4);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.19; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.19.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

287.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 40,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17473; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.20; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.20.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

288.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 40,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17474; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.21; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.21.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

289.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 46,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17475; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.22; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.22.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

290.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 101,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17477; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.6; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.6.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

291.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 31,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17478; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.23; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.23.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

292.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 69,5; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17479; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.7; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.7.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

293.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 72,5; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17481; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.8; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.8.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

294.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 69,5; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17482; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.9; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.9.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

295.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 37,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17483; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.24; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.24.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

296.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 52,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17484; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.10; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.10.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

297.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 88,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17485 (1-2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.11; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.11.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

298.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 56,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17486; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.12; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.12.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

299.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 27,5; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17487; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.25; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.25.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

300.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 29,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17488; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.26; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.26.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

301.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 15,0; širina 30,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17490; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.27; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.27.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

302.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 32,5; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17489; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.28; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.28.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

303.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 38,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17491; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.29; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.29.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

304.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 19,0; širina 36,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17492 (1-2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.30; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.30.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

305.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 61,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17493 (1-2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.31; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.31.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

306.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 19,0; širina 37,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17494; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.32; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.32.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

307.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 29,0;
dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17495; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.33; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.33.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.
308.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 16,5; širina 19,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17496; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra, najvjerojatnije s
jednom konkavnom uţljebinom i jednom trakom. Nema
tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.34; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.34.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

309.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 17,0; širina 30,5; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17497; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Oĉuvani tragovi crvenog
naliĉa.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.31, sl.11.35; PLEŠE, T.
(2013), p.31, sl.6.35.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

310.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 46,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17498 (1-3);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.36; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.36.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

311.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 25,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17499; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.37; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.37.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

312.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 30,0; dubina 11,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17500; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Oĉuvani tragovi crvenog
naliĉa.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.38; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.38.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

313.

SEGMENT REBRA GOTIČKOG SVODA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 62,5; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17501 (1-2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Segment  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.13; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.13.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

314.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 68,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17502 (1-2);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.30, sl.11.14; PLEŠE, T.
(2013), p.30, sl.6.14.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

315.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 20,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17503; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.39; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.39.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

316.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 15,5; širina 26,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17504; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom  trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.40; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.40.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

317.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 18,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17505; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Oĉuvani tragovi crvenog
naliĉa.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.41; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.41.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

318.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 22,0; dubina 12,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17506; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom; nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.42; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.42.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

319.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 21,5;, dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17507; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Oĉuvani tragovi crvenog
naliĉa.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.43; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.43.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

320.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 14,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17508; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.44; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.44.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

321.

REBRO GOTIČKOG SVODA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 20,5; širina 30,0; dubina 12,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17509; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ulomak  svodnog rebra s jednom konkavnom
uţljebinom i jednom trakom. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: PLEŠE, T. (2012), p.32, sl.11.45; PLEŠE, T.
(2013), p.32, sl.6.45.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

322.

SEGMENT PETE SVODNOG REBRA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 21,0; širina 62,5; dubina 34,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17453; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari inv.br 338)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment pete svoda, koji je nosio rebra
s jednom konkavnom uţljebinom i jednom trakom.
Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.117; PLEŠE,
T. (2012),  p.33, sl.13.1; PLEŠE, T. (2013), p.33, sl.8.1.
323.

SEGMENT PETE SVODNOG REBRA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 25,0; širina 52,0; dubina 39,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (kvadrant
9/Š, 9/V, dubina 1,05 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17444,
17455; depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari
inv.br. 338)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment pete svoda, koji je nosio rebra
s jednom konkavnom uţljebinom i jednom trakom. Nema
tragova bojanog sloja. Pogrešno determiniran kao konzola.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.117;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.74; PLEŠE, T. (2012),
p.33, sl.13.2; PLEŠE, T. (2013), p.33, sl.8.2.

324.

SEGMENT PETE SVODNOG REBRA
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 24,0; širina 70,0; dubina 39,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1997.g. (kvadrant
9/Š, 9/V, dubina 1,05 – 1,20 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17443,
17454; depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje; stari
inv.br. 338)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: Ovo je segment pete svoda, koji je nosio rebra
s jednom konkavnom uţljebinom i jednom trakom. Nema
tragova bojanog sloja. Pogrešno determiniran kao konzola.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.117;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.74; PLEŠE, T. (2012),
p.33, sl.13.3; PLEŠE, T. (2013), p.33, sl.8.3.

325.

KONZOLE
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: ukupna visina 25,0; širina 37,0; dubina 35,0;
samo konzola visina 25,0; širina 22,0; dubina 13,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološka istraţivanja 1992.- 1997.g.
(kvadrant 12/R, 9/Š, 9/V, dubina 0.89-1,36 m.)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv. br. MMĈ – 17428,
17429, 17430;  ĉuvaonica Arheološkog odjela; stari
inv.br.335)
Datacija: 14/15. st.
Napomena: PronaĊene su 3 konzole ovog tipa, od kojih je
na jednoj dosta nevješto urezan grb obitelji Celjski. To su
geometrijske konzole jednostavne profilacije s rozetama na
donjoj strani poligona konzola. Nema tragova bojanog
sloja.
Objavljeno u: VIDOVIĆ, J. (1997), p.33, kat.119;
PETRIĆ, K. – LOLIĆ, T. (2005),  p.75; PLEŠE, T. (2012),
p.33, sl.9; PLEŠE, T. (2013), p.33, sl.9.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.64- 67.

326.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 14,0; širina 49,0; dubina 25,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st
Napomena: Najvjerojatnije ulomak baroknog portala.
Jednostavna profilacija. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

327.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 19,0; širina 64,0; dubina 38,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st
Napomena: Najvjerojatnije ulomak baroknog  portala.
Jednostavna profilacija. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

328.

ŽRVANJ  (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen, klesanje
Dimenzije: visina 4,0; širina 47,0; dubina 25,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija:18/19.st.
Napomena: Ovo je ulomak ţrvnja, koji je sluţio za
mljevenje ţita, kukuruza i sl.
Objavljeno u: neobjavljeno.

329.

ŽRVANJ  (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen, klesanje
Dimenzije: visina 7,0; širina 38,0; dubina 33,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17511; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 18/19.st.
Napomena: Ovo je ulomak ţrvnja, koji se izvorno sastojao
od dva cilindriĉna kamena s naţljebljenom osnovicom
izmeĊu kojih se mljelo ţito, kukuruz i sl. Prema
fotografijama se vidi da je pronaĊen prilikom zaštitnih
arheoloških istraţivanja 1990.g., iako se u izvješću navodi
da je tada pronaĊen mlinski kamen s ĉetvrtastim utorom u
sredini.
Objavljeno u: neobjavljeno.

330.

POKLOPAC GROBNICE
Materijal/tehnika: kamen, klesanje
Dimenzije: visina 10,0; širina 90,0; dubina 60,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(kapela  sv. Jelene)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17442 (1 - 4);
depo AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje
Datacija:19.st.?
Napomena: Ovaj kameni  poklopac pronaĊen je u
unutrašnjosti
svetišta
kao
poklopac
grobnice.
Najvjerojatnije u sekundarnoj uporabi. Nema tragova
bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.

331.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen, klesanje
Dimenzije: visina 20,0; širina 30,0; dubina 60,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (inv.br. MMĈ – 17510; depo
AO – SI zgrada fortifikacije – prizemlje
Datacija:17/18.st.
Napomena: Ovo je ulomak s jednostavnom profilacijom.
Nema tragova bojanog sloja. Neidentificirano.
Objavljeno u: neobjavljeno.

332.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen, klesanje
Dimenzije: visina 28,5; širina 80,0; dubina 16,5 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je ulomak s jednostavnom profilacijom.
Nema tragova bojanog sloja. Neidentificirano.
Objavljeno u: neobjavljeno.

333.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen, klesanje
Dimenzije: visina 23,0; širina 36,0; dubina 11,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 17/18.st.
Napomena: Ovo je ulomak sa jednostavnom profilacijom.
Nema tragova bojanog sloja. Neidentificirano.
Objavljeno u: neobjavljeno.

334.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 13,0; širina 18,0; dubina 15,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena:
Najvjerojatnije
ulomak
svodnog
rebra.
Jednostavna profilacija. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

335.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 13,0; širina 24,0; dubina 14,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15. st.
Napomena:
Najvjerojatnije
ulomak
svodnog
rebra.
Jednostavna profilacija. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

336.

PROFILACIJA (ULOMAK)
Materijal/tehnika: kamen vapnenac, klesanje
Dimenzije: visina 16,0; širina 12,0; dubina 13,0 cm.
Uvjeti nalaza: arheološko istraţivanje 1990 – 2002.g.
(mjesto nalaza nije dokumentirano)
Ĉuvanje/oznaka: AO MMĈ (neinventirano; depo AO – SI
zgrada fortifikacije – prizemlje)
Datacija: 14/15.st
Napomena:
Najvjerojatnije
ulomak
svodnog
rebra.
Jednostavna profilacija. Nema tragova bojanog sloja.
Objavljeno u: neobjavljeno.
Usporediti sa: HORVAT, Z. (1992), pp.78 - 79, sl. 84, 85,
p. 84.

IZJAVA DOKTORSKEGA KANDIDATA

Podpisana Marijana Korunek, vpisna številka F0028950

izjavljam,

da je doktorska disertacija z naslovom Razvoj kompleksa pavlinskega samostana Blaţene
Device Marije in Vseh Svetih v Šenkovcu (1376-1786) v luĉi zgodovinskih in arheoloških
raziskav / Razvoj kompleksa pavlinskog samostana Blaţene Djevice Marije i svih svetih u
Šenkovcu (1376 – 1786) u svjetlu povijesnih i arheoloških istraţivanja

 rezultat lastnega raziskovalnega dela,
 da so rezultati korektno navedeni in
 da nisem kršila avtorskih pravic in intelektualne lastnine drugih.

mag. Marijana Korunek

361

IX.

                     POVZETEK V SLOVENSKEM JEZIKU

Uvod

Tema te doktorske disertacije je čakovski pavlinski samostan Blaţene Device Marije in Vseh
Svetih, čigar preostanki so danes v naselju Šenkovec. Pavlinci so prišli v MeĎimurje leta
1376 na povabilo plemiča Štefana II. Lackovića, ki jim je tu zgradil samostan in
samostansko cerkev. Oboje je bilo sprva posvečeno Blaţeni Devici Mariji in Vsem Svetim ,
kasneje pa sv . Heleni  ̶  slednji naziv je ostal vse do danes
. V samem naslovu disertacije:
Razvoj kompleksa pavlinskega samostana Blažene Device Marije in Vseh Svetih v Šenkovcu
(1376 - 1786) v luči zgodovinskih in arheoloških raziskav  se mi je opredelitev za starejši
naziv zdela povsem logična, saj je to izvirni patrocinični naziv samostana.
Vprašanje vzpostavitve, delovanja in na koncu ukinitve samostana je obdelano skozi več
vidikov, predvsem s pomočjo zgodovinskih virov in materialnih ostankov na najdišču, ki so
v veliki meri ohranjeni v arheološki plasti. Interdisciplinarni pristop je zelo prispeval k
boljšemu razumevanju samostana kot integrirane funkcionalne enote, ki je na tem prostoru
delovala več kot štiri stoletja.
Z ustanovitvijo samostana v letu 1376 se je načeloma spoštovala prvotna zamisel
puščavniškega reda, ki je svoje postojanke gradil na samem – v pustoti; le-ta se je ohranil
skoraj do sredine 20. stoletja (T.I. 2). Samostan je bil torej zgrajen na nenaseljenem
območju, vendar še vedno dovolj blizu Čakovca kot ţe tedanje močne utrdbe, ki je v burnih
zgodovinskih časih menihom lahko zagotovila ustrezno varnost. Omeniti je treba tudi, da je
bil samostan od svoje ustanovitve vsestransko in močno povezan s Čakovcem in z njegovimi
lastniki - ti so se skozi desetletja in stoletja izmenjavali.
Nedotaknjena prvotna okolica samostana je za večno izgubila, in danes je neposredna
okolica v veliki meri preoblikovana z nedavnimi izgradnjami, kar preprečuje ustrezno
predstavitev njegovega primarnega okolja.
Med širjenjem naselja Šenkovec v 20. stoletju so samostan sicer integrirali v sestavo naselja,
a je bila to le posledica agresivne parcelacije samostanske najoţje okolice, s katero so ga
prostorsko pravzaprav skoraj v celoti zanikali.
362

Kot je bil samostan ustanovljen in v osnovi grajen v toku druge polovice 14. stoletja, pripada
njegova najstarejša gradbeniška faza v stilnih in tipoloških značilnostih obdobju gotike.
Visoko raven kakovosti vidimo v delno ohranjenem gotskem slikarstvu v današnji kapeli sv.
Helene, ki je edini ohranjeni nadzemni objekt čakovskega pavlinskega samostana.
V baročnem obdobju je imel naslednje gradbeniške enote: samostanski kompleks z
zvonikom in zakristijo, stransko kapelo - tako imenovani mavzolej druţine Zrinski, in
gospodarske stavbe. Celoten korpus je bil obdan s kamnito ograjo.
Najstarejša upodobitev samostanskega kompleksa je bila objavljena leta 1752 (T.I. 2) Na
njej lahko vidimo njegove posamezne dele, kot tudi splošen pregled njihovih obsegov.
Današnja kapela sv. Helene v Šenkovcu (T. XXVII, 1 - 5), ki je v bistvu ohranjeno gotsko
svetišče stare samostanske cerkve, je ţiva priča prisotnosti pavlincev v teh krajih. Skupaj s
celotnim samostanskim kompleksom, ohranjenim v arheološki plasti, predstavljata
dragoceno materijo za znanstvene raziskave.
Za boljše razumevanje in pridobitev širše slike o samostanskem kompleksu so v uvodnem
delu podane osnovne smernice njegovega geografskega poloţaja, in značilnosti regije, v
kateri je nastajal in deloval. Zatem sledi kratek pregled osnovnih virov in vaţnejše literature.
Uvodno poglavje vsebuje tudi nomenklaturo gradiva, ki vključuje pomembne ljudi, izraze in
kraje, obravnavane v disertaciji. Na koncu uvodnega poglavja je še seznam okrajšav.

Pregled razvoja pavlinskega reda na Hrvaškem od leta 1244 do 1786

Drugo poglavje vsebuje razvoj pavlinskega reda na Hrvaškem v obdobju od leta 1244 do leta
1786. V njem je povzetek ustanovitve te redovne skupnosti na Madţarskem, in njegov razvoj
na hrvaškem ozemlju. Tukaj na hrvaškem prostoru so bili pavlinski samostani geografsko
razdeljeni v tri glavne skupine, in to na slavonske, hrvaške in istrske. Čakovski pavlinski
samostan pripada slavonski skupini, katero označuje večje število samostanov, ki imajo
enotne slogovne značilnosti, in kaţejo na visoko gradbeniško kakovost. Ti samostani
pripadajo v prvi fazi srednjeveškemu, oziroma – v primeru čakovskega samostana –
poznosrednjeveškemu obdobju, medtem ko ima druga faza izgradnje baročne slogovne
značilnosti in sega v 17. ter v 18. stoletje. Seveda vsi ti samostani niso imeli obeh faz, saj so
nekateri od njih hitro prenehali s svojim delovanjem, nekateri pa so bili ustanovljeni pozneje.
Potrebno je omeniti, da je čakovski samostan doţivel tako stilsko preobrazbo.
O srednjeveškem umetniškem ustvarjanju v pavlinskem krogu – govoreč o slikarstvu,
kiparstvu in uporabni umetnosti – imamo zelo malo podatkov. Skoraj nič od tega se ni
ohranilo. Najdragocenejši ohranjeni cikel stenskih poslikav iz poznega 14. stoletja imamo v
svetišču cerkve čakovskih pavlincev, ki je danes znano kot kapela sv. Helene.
Zgodovinski viri oziroma ohranjeni popisi inventarja samostanov, ki so nastajali v različnih
časovnih obdobjih, nam govore o bogati notranjosti pavlinskih cerkva v srednjeveškem
obdobju, in o številnih premičninah, ki jih je nek samostan imel v svoji lasti. Seveda je ta
material najprimernejši za spremembe. Zato je vedno znova sledilo spreminjanje okusa časa
ter so vznikale nove umetniške tendence, tako da nas ne sme presenetiti slaba ohranitev tega
gradiva iz prvega obdobja. Po stoletjih vojn in konstantnih vojaških groţenj je umetniška
ustvarjalnost v času baroka doţivela razcvet, kar dokazujejo številni ohranjeni primeri iz
obeh »baročnih« stoletij.
363

V okvirju pavlinskega reda je bilo to še posebej očitno v slikarstvu, kjer je vsekakor treba
omeniti delovanje Janeza Krstnika Rangerja in njegovega kroga, skozi katerega je baročna
izvirna pavlinska poslikava dosegla svoj višek. Na območju MeĎimurja je ohranjen njegov
slikarski cikel v današnji cerkvi sv. Hieronima v Štrigovi, zgrajeni in urejeni v času, ko je z
njo kot lastnik upravljal čakovski pavlinski samostan (T.XXXII. 1, 2).
Čeprav je na hrvaškem ozemlju ohranjeno večje število kiparskih stvaritev, ki so nastala
posebej za pavlinske samostane, pa vendar v tem delu umetniškega ustvarjanja ni mogoče
jasno razlikovati ustvarjalnosti, ki bi jo mogli poimenovati »pavlinsko kiparstvo.«
V vsakdanjem ţivljenju samostana so imele pomembno vlogo orgle, ki niso bile samo za
čaščenje, ampak tudi za vsakodnevno uporabo. Pavlinci so vse do trenutka ukinitve redu
negovali tradicionalno gregorijansko zborovsko petje rimske cerkve, in tu glasba, ustvarjena
v smislu posvetnega izvajanja, nikdar ni imela vstopa.
Le malo premičnih dragocenih predmetov iz samostanskih zakladnic se nam je ohranilo.
Najbistvenejši razlog za to je prav gotovo način, kako je joţefinska oblast ukinila samostane,
vse najdragocenejše pa je bilo odposlano v Budim/Pešto. Od svoje ustanovitve do ukinitve
redu so samostani hranili ter obvarovali lastne dragocene arhive in knjiţnice. Tako nam je
znano, da so nekateri od najpomembnejših piscev pavlinske preteklosti delovali prav na
hrvaškem ozemlju.
Pavlinci so bili pobudniki kvalitetnega izobraţevanja, in so tako od začetka 16. do konca 18.
stoletja vodili nekatere srednje in visoke šole.
Zadnje poglavje vsebuje kratek vpogled v vsakdanje ţivljenje pavlinskih skupnosti, ki je bilo
natanko določeno in posvečeno tišini, delu in molitvi.

Aktualna spoznanja o razvoju pavlinskega samostana Blažene Device Marije in
Vseh Svetih v Šenkovcu

Tretje poglavje prinaša predstavitev vseh znanih dejstev o čakovskem pavlinskem samostanu
od njegove ustanovitve do danes. Za laţje razumevanje je na začetku podan kratek pregled
zgodovine MeĎimurja, kot tudi osnovne smernice historičnih okoliščin, ki so vplivale na
ţivljenje v ustanovi. Tukaj so, ob bistvenih dogodkih, osebah in druţinah oziroma lastnikih
Čakovca in MeĎimurja, obelodanjeni tudi podatki o javnoupravni pripadnosti MeĎimurja v
okvirju ţupanije Zala, ter o cerkvenoupravni pripadnosti v okvirju Zagrebške škofije.
Sledijo informacije o utemeljitvi samostana ter o njegovem delovanju in pomenu.
Zgodovinski pregled je zasnovan tako, da upošteva seznam datotek in tematskih enot, ki jih
je izdelala madţarska kraljevska komora v postopku ukinitve samostana.
Samostan je, seveda v smislu lastniške ustanove, ustanovil Štefan II. Lacković leta 1376. Ko
je nato njegova druţina izgubila MeĎimurje, je prešel v last druţine Celjskih, ki mu darujejo
vas Šenkovec. Zatem se kot darovalec izkaţe Friderik Lamberg, saj izroči samostanu vas
Mačkovec.
V sredini 16. stoletja je celotno MeĎimurje – po pogodbi s kraljem – kupila druţina Zrinski.
Sledečo dobo so zato povsem zaznamovali številni konflikti te druţine s pavlinskimi
redovniki. Predvsem so bila med njimi nesoglasja zaradi verskega razloga – Zrinski so
namreč postali protestanti. A se hkrati ne sme prezreti, da so veliko vlogo v tem sporu imeli
tudi gospodarski interesi. To je moč sklepati tudi na podlagi dejstva, da so spori magnatske
364

druţine s samostanom trajali še dolgo časa po tem, ko so Zrinski formalno konvertirali v
katolištvo.
Podoben odnos, ki so ga prepletali konflikti in spori, je namreč imela ustanova tudi z druţino
Althan, ki ima MeĎimurje v svoji lasti v 18. stoletju.
Čakovski samostan je v letu 1644 pridobil lastništvo nad cerkvijo sv. Hieronima v Štrigovi
skupaj z vsemi njenimi posestmi. To je takrat bila večja posest, ki se kasneje še dodatno
poveča s pridobitvijo raznih donacij ter s številnimi nakupi. Samostan je od poznega 15.
stoletja naprej imel v svoji posesti tudi mlin z ribnikom in tri kmetije na posestvu Kriţanec,
ter vinograd Zasad, ki ga je samostanu podaril Krištof Fadan Turanski.
Opozoriti je treba, da si je samostan skozi stoletja pridobil v posest številne vinograde
(promontorium),  ki so bili sprva večinoma koncentrirani na območju današnje občine Sveti
Juraj na Bregu. Kasneje, s pridobitvijo posesti cerkve sv. Hieronima, pa se njihova posestva
razširijo tudi na znan vinorodni okoliš Štrigove. Vinograde so pridobili z oporokami,
donacijami, mašnimi ustanovami in z nakupi. Druţina Zrinskih je pavlincem odvzela deset
vinogradov, za katere se navaja, da so pripadali samostanu vse od njegove ustanovitve, in po
skoraj stoletju sporov so se jim redovniki odpovedali v zameno za redno vsakoletno dotacijo
sto veder vina.
Pavlinci so imeli le en mlin, dobljen kot ţe omenjeno od Krištofa Fadana Turanskega; sredi
18. stoletja pa ima samostan ob tem v najemu še mlin na Muri.
Posesti čakovskega samostana so razen vinogradov obsegale tudi številne gozdove in
travnike. Samostan je kot mašno ustanovo pridobil tudi en večji travnik čez Muro v
Prekmurju, ki bi sicer  ̶  glede na to, da je njegov lastnik umrl brez potomcev  ̶  moral preiti v
lastništvo gospostva Dolnja Lendava. Spor je bil rešen sporazumno tako, da je samostan
ohranil travnik, vendar je zanj moral plačevati najemnino. Druga nepremičnina, katero je
ustanova posedovala zunaj MeĎimurja, je bila hiša v predmestju Varaţdina.
Več stoletij so redovniki imeli različne privilegije, nekatere celo pomembnejše kot npr. za
trgovanje, za nedeljski sejem pred vhodom v samostan, in privilegij sejma na praznik sv.
Helene ter v dnevih pred in po tem prazniku. Te privilegije jim je ukinil Jurij IV. Zrinski; a
skrbniki njegovih vnukov, Nikolaja in Petra, so jih pozneje vrnili samostanu. Znova jim jih
je odvzel Peter Zrinski, vendar le začasno. Ob tem je samostan imel pravico do prodaje
lastnega vina oziroma za vodenje vinotoča, katerega pa je občutno oškodoval za zasluţek
komorni upravnik MeĎimurja v poznem 17. stoletju, ko si je pred samostanom zgradil kar
svojo lastno gostilno.
Samostan je očitno imel tudi pravico patrimonialnega sodstva. V čakovskem samostanu je
bilo izvedenih vsaj 12 procesov proti lastnim podloţnikom.
Ob tem je treba opozoriti, da je ustanova pridobila znaten deleţ svojih prihodkov  ̶  razen od
upravljanja svojega premoţenja  ̶  s številnimi darovanji, mašnimi ustanovami in oporokami.
Za hrvaške pavlinske samostane pomembno je bilo leto 1700,  saj so se v tem letu ločili od
Madţarov in vzpostavili svojo lastno Hrvaško – Nemško pavlinsko provinco. Problem je bil
prav samostan v bliţini Čakovca, kajti Madţari so trdili, da je na njihovem ozemlju. Končno
je bilo v okvirju samega reda odločeno, da MeĎimurje drţavnopravno pripada Hrvaški, in
temu ustrezna je postala tudi njegova pripadnost.
Najstarejši ohranjen popis samostanskih premičnin sega v obdobje okoli leta 1500, vanj pa je
bilo uvrščeno vse premično premoţenje, uporabljano pri bogosluţju. Tik pred ukinitvijo
samostana je nastal še drugi ohranjen inventar, datiran v leto 1782. Ta seznam je zelo
365

pomemben, saj je tu popisano vse nepremično in premično premoţenje, ki je neposredno
pripadalo ustanovi. A zavoljo načina, kako so jo pozneje ukinili, se od vseh tistih dragocenih
premičnih predmetov ni ohranilo nič. Nekaj desetletij prej, leta 1739, so začeli pisati
ohranjeni Urbar kmetov na posestvih Mačkovec, Leskovec in Zasad, s katerim so bile
urejene obveznosti podloţnih kmetov do samostana. Iz seznama menihov iz leta 1770 je
razvidno, da jih je štel samostan tedaj 16, kar je bilo relativno veliko, saj je v pavlinskih
samostanih običajno ţivelo le 12 menihov.
Samostan je bil ukinjen z odlokom cesarja/kralja Joţefa II. v letu 1786. Tedaj so sestavili
ohranjen Zapisnik o ukinitvi ustanove, v katerem sta podrobno opisana potek in način
prenosa samostanskega premoţenja. V malo več kot štirih mesecih in pol je bilo našteto ter
popisano kompletno vse premično in nepremično samostansko premoţenje, ki je seveda
vključevalo cerkve v Šenkovcu in Štrigovi, samostan, gospodarske stavbe, stavbe na vseh
posestvih in vse premičnine v njih. Samostanske dragocenosti so bile odpeljane v Budim,
medtem ko so vse drugo premično premoţenje prodali na draţbi. Samostanske stavbe je
prevzela madţarska kraljevska komora, tedanja vrhovna finančna oblast, ki pa ni ustrezno
upravljala s posestmi, kar je privedlo do poslabšanja njihovega stanja.
Baron Vinko Kneţević je v letu 1802 postal lastnik samostanskega kompleksa s posestmi
vred, in ga prenovil v namen zasebne rezidence. Vendar je zaradi slabega stanja dal porušiti
cerkveno ladjo, zvonik in stransko kapelo.
Po druţini Kneţević je kompleks, tedaj ţe spremenjen v grad, dobila v posest druţina
Feštetić. V njihovem času je bil celoten kompleks porušen, od njega sta se ohranila le
cerkveno svetišče (kapela sv. Helene) in ena gospodarska stavba. Po tem je imel več
lastnikov in uporabnikov. Danes je ta kapela z neposredno okolico v lasti Muzeja MeĎimurja
Čakovec.
O izgledu samostana v prvih stoletjih ni podatkov. Pavlinski pisci ga opisujejo v času poţara
konec 17. stoletja, tedaj so ga sestavljali cerkev, samostan, šesterokotna stranska kapela in
gospodarske stavbe, kar je vidno še na ohranjenih prikazih samostana (T.I. 4 – 6; T.II. 1 – 6).

Ta kompleks je bil prepoznan kot zelo dragocen. Ţe v letu 1924 so tukaj pričeli z
arheološkimi izkopavanji. A delo je tedaj bilo ustavljeno, in se je nadaljevalo mnogo
kasneje, v letu 1990. V tem času so se začele temeljite raziskave in prenova kapele,
vzporedno pa so bile izvedene arheološke raziskave. V notranjosti kapele sv. Helene so
ugotovili stenske poslikave s konca 14. stoletja, ki so jih tedaj prenovili in predstavili.
Arheološka izkopavanja, potekajoča od leta 1990 do leta 2002, so odkrila osrednji del
samostanskega kompleksa. Odkrite arheološke strukture lahko jasno opredelimo kot
naslednje funkcionalne enote: svetišče samostanske cerkve (kapela sv. Helene), ladja,
stranska kapela s heksagonalnim tlorisom, vzhodno krilo samostana, zakristija, zahodno
krilo samostana, zvonik(?), juţni koridor samostana, kriţni hodnik (claustrum), in deloma
severno krilo samostana. Pomoţnih objektov in ograjnega zidu kompleksa niso raziskovali.
V temeljni coni so ohranjeni cerkvena ladja in stranska kapela, ter v bistvu večina
samostanskega kompleksa. Gradbene faze razvoja samostanskega kompleksa pa zaradi slabe
ohranitve in številnih prezidav niso bile v celoti definirane. V letu 2011 in 2012 so zato
opravili revizijo manjšega dela arheološkega najdišča. Revizijske raziskave je potrebno
nadaljevati, da bi tako lahko dobili jasnejšo sliko arheoloških struktur za pravilno
predstavitev tega dragocenega samostanskega kompleksa. Potrebno je tudi opozoriti, da
366

rezultati prejšnjih arheoloških raziskav (1924, 1990 - 2002), nikoli niso bili ustrezno
ocenjeni in določeni, kar še dodatno oteţuje ustrezno predstavitev arheoloških struktur na
tem najdišču.

Rezultati analitične obdelave zgodovinskih virov

Četrto poglavje predstavlja rezultate analitične obdelave zgodovinskih virov. Kot prvi je bil
analiziran tekst zakladnice samostana, predvsem v delu ki se nanaša na meje podarjene
lastnine. Ugotovljeno je, da posest Varhel ni bila majhna; v okolico samostanskega
kompleksa je segala tako, da je na jugu mejila na gospostvo Čakovec, na zahodu je meja šla
skozi ozemlje, imenovano Lončarske jame, na severu je bila meja definirana pribliţno na
črti juţno od današnje vasi Brezje, medtem ko je vzhodna meja tekla vzhodno od današnje
ceste Čakovec - Štrigova in je šla po sredini današnjega naselja Šenkovec nazaj do
samostana. Danes so tukaj, verjetno kot nekdaj, travniki, gozdovi in njive. To območje je
prav tako bogato z vodo, kar je bilo vsekakor pomembno pri izbiri lokacije za gradnjo
samostana.
Na
vzpetini
severno
od
lokacije
so
odkrili
prazgodovinsko
in
zgodnjesrednjeveško arheološko najdišče, kar kaţe, da je bilo tisto območje nastanjeno še
pred prihodom pavlincev, a ga vsekakor lahko poveţemo z imenom posesti, Varhel.
V prvih stoletjih, v dobi plemiških druţin Lacković, Celjski in Ernušt, od druge polovice 14.
do sredine 16. stoletja, je čakovski pavlinski samostan imel v svoji lasti: cerkev in samostan,
posvečena Blaţeni Devici Mariji in Vsem Svetim na posestvu Varhel, vasi Šenkovec in
Mačkovec, mlin z ribnikom na posestvu Kriţanec, verjetno vas Zasad, vinograd Zasad, tri
kmetije v naselju Kriţanec, in najverjetneje vinograde Markovčina, Ferkanovci, Pleškovec,
Vučetinec (Bratovčina), Lopatinec, Dragoslavec, Merhatovec, Prekopa in Bratski vrh
(T.XXX. 1).
Med letoma 1505 in 1559 se je spremenil naziv samostana, ki je odtlej posvečen sv. Heleni.
Zanimivo je, da sta se stari in novi naziv  ̶   skupaj ali posamično  ̶  še dolgo časa uporabljala
v dokumentih. Prva omemba novega imena je v listini iz leta 1559, v času, ko je MeĎimurje
ţe prešlo v last druţine Zrinski, ki je nato tu gospodarila skoraj do konca 17. stoletja.
Skupaj z dotlej pridobljenimi nepremičninami je imel samostan sredi 17. stoletja, ko je ostal
brez predhodno omenjenih vinogradov, v svoji lasti: vas Leskovec, vinograd v Malem
Leskovcu, dva vinograda imenovana Švarc na hribu Leskovec, vinograd Ključar na hribu
Zasad, ter še dva vinograda na hribu Zasad, vinograd na hribu Martinušec, dva vinograda
Forgač na hribu Sveti Juraj v Lopatincu, in vinograde v goricah Vučinšćak, Rimšćak,
Šafarsko, Razkriţje, Praporčan ter Vučetinec (T.XXX. 2).
Zadnje obdobje samostana je čas, ko je bilo MeĎimurje v lasti grofovske druţine Althan in
zajema skorajda celotno 18. stoletje. Samostan je v svoji lasti še vedno imel posest Varhel s
čakovskim samostanom v Šenkovcu, vasi Šenkovec, Leskovec, Mačkovec in Zasad,
vinograd Zasad (verjetno vinograd Fadan), kapelo sv. Hieronima v Štrigovi z rezidenco, in
vse prej naštete vinograde, dodatno pa še vinograd v goricah Prekopa (T.XXXI. 1).
Zapisnik o ukinitvi samostana leta 1786. pa omenja, da je imela ustanova v lasti: čakovski
samostan v Šenkovcu, vasi Šenkovec, Mačkovec, Zasad in Leskovec, potem omenja cerkev
sv. Hieronima v Štrigovi z rezidenco, vinograde v goricah Rimšćak, Švarc, Falussy, Sveti
Juraj, Forgač, Fadan, Viniczay in Tomaško (T.XXXI. 2). Po ukinitvi samostana, ko so vse
367

dragocenosti odpeljali v Budim ali prodali na draţbi, so sledila leta postopnega opuščanja
celotnega kompleksa brez nikakršnih novih vlaganj.
Po kraljevski komori je lastnik kompleksa postal baron Vinko Kneţević, po njegovi smrti pa
ga podeduje sin Ivan. Zatem prevzame v drugi polovici 19. stoletja lastništvo nad posestvom
Sveta Helena druţina Feštetić, in v tem času je čakovski samostanski kompleks porušen.

Analiza materialnih preostankov in arhitekture ter nova spoznanja

Peto poglavje vsebuje analizo materialnih ostankov arhitekture, s tem da so na začetku
obravnavane vse znane in dostopne grafične predstavitve samostana, katastrski načrti in
načrti v okviru realnih najdb iz arheoloških raziskav.
Nato je bila opravljena analiza vseh odkritih in obstoječih arheoloških struktur na najdišču,
ki so vse oštevilčene in izmerjene, podane so tudi njihove višine v skladu z ohranjenimi
načrti. Skupaj je opredeljenih 143 struktur, ki so nato zaradi laţjega sklicevanja oštevilčene
na grafičnem prikazu (T.XIX; T.XX; T.XXI).
Sledi analiza posameznih enot samostanskega kompleksa. Tako so posebej obdelani:
svetišče samostanske cerkve, cerkvena ladja, stranska kapela v šestkotnem očrtu, vzhodno
krilo samostana, zakristija,  zahodno krilo samostana, zvonik, severno samostansko krilo,
juţni koridor samostana, kriţni hodnik (claustrum), gospodarske stavbe, in ograja, ki je
obkroţala kompleks oziroma samostansko okolico.
Nato so obdelani pokopi znotraj samostanskega kompleksa. Sklepa se, da so doslej v vseh
znanih raziskavah našli 103 grobove in večjo količino dislociranih kosti, ki jih ni bilo
mogoče določiti kot dele grobnih celot (T.XXVIII).
Na koncu sem opravila še analizo premičnih arheoloških najdb, ki so podrobneje obdelane v
katalogu v prilogah (T.XXIX). Najstarejša najdba je kovanec Ludvika I. iz 14. stoletja.
Obdobju 14. in 15. stoletja se pripisujejo kamniti elementi gotske arhitekturne plastike, nekaj
fragmentov pečnic, stekla in en ključ. Renesančnemu obdobju, ki v tem kontekstu pomeni
16. in začetek 17. stoletja, je mogoče pripisati več fragmentov kamnitih okenskih okvirjev,
nekaj kovancev, praporec, enostavne pasne zaponke za pas, ključavnico, ter drobce stekla in
pečnic. Večina najdb je datirana v baročno obdobje  ̶  v 17. in 18. stoletje, medtem ko je le
nekaj najdb z 19. stoletja (KAT. 1 – 336)

Zaključna spoznanja

Po pregledu vseh poglavij so v zaključku zapisane sintetične razlage in sklepi o posameznih
elementih razvoja samostanskega kompleksa. O ustanovitvi čakovskega samostana, z ozirom
na ohranjene zgodovinske vire, ni nikakršnih dvomov. Gradnja cerkve in samostana je
sledila kmalu po ustanovitvi, čeprav to ne izključuje tudi moţnosti, da je bil del
samostanskega kompleksa ţe zgrajen še pred prihodom menihov.
Kot sem ţe omenila, obstajajo dvomi, kateri vse deli samostana so bili zgrajeni ţe v času
lastniške druţine Lacković. Na podlagi restavratorskih raziskav notranjosti današnje kapele
sv. Helene se je pokazalo, da so mlajše  ̶  in tudi najstarejša  ̶  stenske poslikave ustvarjene v
tem obdobju, kar nam pove, da je bilo cerkveno svetišče, najverjetneje pa tudi ladja,
zgrajeno in poslikano v času te druţine.
368

Bolj problematično pa je tako sklepati za samostanski sklop, ki se je ohranil v arheološki
plasti. Z analizo vseh razpoloţljivih podatkov je mogoče ločiti le dve glavni fazi izgradnje,
ki se ju  ̶  ţal zaradi nizke stopnje ohranjenosti struktur  ̶  lahko opredeli le kot starejšo in
mlajšo. Starejša faza verjetno sodi v čas pred baročno predelavo, morda delno še v
poznosrednjeveško obdobje, medtem ko se mlajšo vsekakor lahko pripiše baročni predelavi
samostana. Upoštevati je treba povsem realno moţnost, da druţina Kneţević v 19. stoletju ni
izvajala večjih gradbeniških intervencij na samostanskem kompleksu (T.XXXIII. 1, 2, 3).
Kapela sv. Helene oziroma svetišče nekdanje samostanske cerkve ima poligonalni sklep in v
notranjosti ohranjen poznosrednjeveški cikel stenskih poslikav, ki najbolje priča o bogastvu
ter o umetniških doseţkih, ustvarjenih za oblikovanje tega kompleksa v prvi dobi njegovega
obstoja. Ta raven umetniške ustvarjalnosti je zagotovo bila doseţena tudi v drugih delih
kompleksa, vendar je ţal ta segment danes trajno izgubljen. Prvotne stene svetišča so stene
št. 2, 3, 4, 5 in 6 (T.XIX. 2, 3, 4, 5, 6), in so ohranjene v polni višini. Gotska okna so na
stenah št. 4, 5 in 6 (T.XIX. 4, 5, 6, T.XXVII. 7), medtem ko severna stena svetišča, stena št.
2 (T.XIX. 2) ni imela oken, ampak vrata, ki so privedla do zakristije in v vzhodno krilo
samostana. Znotraj svetišča z dragocenimi stenskimi poslikavami so ohranjene in
predstavljene tudi gotske sedilije in niša za ampule. Danes se na zunanjosti svetišča nahaja
šest opornikov, a sedmi je ohranjen v temeljni plasti. Vendar so bili prvotni oporniki tisti
pod št. 11, 12 in 13, in verjetno tudi št. 10 (T.XIX. 11, 12, 13, 10), medtem ko so ostali
poznejša intervencija. V zahodnem delu notranjosti svetišča je ohranjena grobnica, zgrajena
iz opeke (T.XIX, 22; T.XXI, 2, 3), ki je najverjetneje nastala v baročni dobi, ko so povišali
oboke v svetišču; verjetno tedaj je nastal tudi temelj podkvaste oblike, ki je nosil baročni
oltar. Na začetku 19. stoletja so svetišče zaprli na zahodni strani s steno št. 1 (T.XIX. 1), zato
je bil  zgrajen oltar v zaključku svetišča (T.VII. 1 (1)), ki je datiran v leto 1811.
Poznosrednjeveška cerkev je bila enoladijska. Cerkveno ladjo so definirale strukture št. 28,
29 in 60 (T.XIX. 28, 29, 60). Kasneje, v baročnem obdobju, so ladjo razširili proti zahodu za
en travej, tako je zahodna stena postala struktura št. 34 (T. XIX. 34). Razen zunanje strani
juţne stene ladje so bili dograjeni še oporniki št. 30, 31, 32 in 33 (T.XIX. 30, 31, 32, 33). Ti
oporniki zagotovo niso bili del prvotne gradnje ladje, vendar njihova natančna časovna
opredelitev ni mogoča. V notranjosti ladje je zanimiva struktura št. 38 (T.XIX. 38; T.XXIII.
1), ki je najverjetneje ostanek nekdanjega oltarja, stoječega v jugovzhodnem vogalu ladje.
Tega so odstranili z namenom povezave novozgrajene stranske kapele s cerkveno ladjo.
Severno od te strukture so ob zahodnem zidu kapele najdene strukture št. 36 in 37 (T.XIX.
36, 37), za katere se lahko domneva, da so ostanki nekdanjih stopnic, ki so določale prehod
iz svetišča v cerkveno ladjo. Od struktur, najdenih v notranjosti ladje, je potrebno omeniti
strukturo št. 39 (T.XIX, 39; T.XXII. 4), ki je del poznosrednjeveškega oltarja ob juţni steni
ladje, in eno dvojno grobnico, za katero lahko samo domnevamo, da je starejša - nakazana je
s št. 44 (T.XIX. 44; T.XXIII. 5).
Stranska kapela je stavba šesterokotne oblike in je opredeljena s strukturami št. 47, 48, 49,
50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58 in 59 (T.XIX. 47 - 59; T.XXI. 1(47-59). T.XXIII. 6(47-58).
Zgradili so jo na juţni strani ladje samostanske cerkve, na kriţišču s svetiščem. Na severni
strani je bila naslonjena na steno cerkvene ladje in  ̶ kot je nasl
ikana v letu 1752  ̶  kaţe
renesančne stilne značilnosti (T.I. 2). Sestavljala sta jo dva navpično ločena prostora: kapela,
ki je v korelaciji z ladjo, in kripta pod njo.
369

Samostan je zgrajen severno od cerkve in je bil sestavljen iz treh samostanskih kril ter iz
koridorja na četrti strani. Kriţni hodnik (claustrum) so na vseh štirih straneh obdajali
hodniki, ki so omogočali nemoteno komunikacijo znotraj samostana.
V vzhodnem traktu samostana lahko z analizo vse dostopne dokumentacije ločimo vsaj dve
večji gradbeniški fazi, ki ju upravičeno lahko označimo kot starejša in mlajša.
Starejši fazi pripadajo: strukture št. 85, 136, 137 (T.XIX. 85, 136, 137), in zagotovo
strukture št. 73, 74, 75, 76, 139 in 140 (T.XIX. 73, 74, 75, 76 , 139, 140; T.XXV. 2 (75,76);
T.XXV. 3 (73.139.140)), ter popločevanje, označeno s št. 72 (T.XIX. 72; T, XXV. 3 (72)).
Ţal se ni ohranila starejša zunanja stena vzhodnega krila, kar oteţuje pridobitev jasne slike
obsega celotnega kompleksa. A je ta stena okvirno vsekakor morala biti med oporniki št. 9 in
10 (T.XIX. 9, 10). Mlajši gradbeniški fazi pripadajo strukture št. 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68,
69, 70, 71, 77, 78 in 79 (T.XIX. 61, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 77, 78, 79).
Sestavni del tega samostanskega krila je bila zakristija, ki je sprva zagotovo morala biti
manjša; prostorsko je definirana s strukturami št. 2 in 85 (T.XIX. 2, 85; T.XXII. 2 (85);
T.XXII. 1 (85 )). Na vzhodni strani se je tedaj morala zaključevati okrog opornika št. 9
(T.XIX. 9). Kasneje se je zakristija razširila na vzhod, in je tedaj opredeljena s strukturami
št. 62, 63, 64, 65 in 66 (T.XIX. 62, 63, 64, 64, 66).
Zahodno krilo samostana je najbolje ohranjeno. V njem je bila definirana hodilna površina
mlajše gradbeniške faze, ki je določena s popločevanjem notranjih prostorov na višinah od
171,81 m do 171,68 m. To krilo ni raziskano v celoti. V izkopanem delu je vzhodna stena
določena s strukturami št. 100 in 106 (T.XIX. 100, 106), kot tudi vzhodna stena hodnika z št.
102 (T.XIX, 102), medtem ko se zunanja zahodna stena danes nahaja pod cesto, zunaj
ograjenega dela najdišča. Notranjost samostana je opredeljena z več prostori ki so bili ločeni
s prečnimi stenami, le-te so označene kot strukture št. 96, 98, 99, 107, 111, 113, 115 in 117
(T.XIX. 96, 98, 99, 107, 111, 113, 115, 117). Takšno razdelitev prostora v veliki meri
prikazuje načrt samostana, ki ga je okoli leta 1888 narisal Ivan Ádám (T.III. 2). Le-ta
dokumentira zadnjo fazo samostana, zato je najverjetneje, da takšen razpored v veliki meri
odgovarja tudi samostanskim krilom v baročnem obdobju.
Na podlagi ohranjenih zgodovinskih prikazov samostana, in skice načrta z izmerami, ki ga je
naredil Imre Gózon, lahko sklepamo, da je tu vsaj v baročnem obdobju stal zvonik, morda ţe
tudi v kateri od starejših gradbeniških faz. Glede na vse razpoloţljive podatke se je moral
nahajati na kriţišču zahodnega in juţnega samostanskega hodnika, saj je potrjen samo v
širitvi stene št. 95 in verjetno v strukturi št. 93 (T.XIX. 95, 93).
Severno krilo samostana je do zdaj le delno raziskano, saj se njegova širitev na severu nahaja
na parceli v zasebni lasti in ga zatorej na tem delu ni bilo mogoče raziskati. Starejši gradbeni
fazi tega samostanskega krila se pripisujejo še strukture št. 124, 125, 143 in 123 (T.XIX.
124, 125, 143, 123; T.XX, 124, 125, 143).
Juţni hodnik samostanskega kompleksa leţi ob severni steni cerkvene ladje. Najverjetneje je
potrjen v strukturi št. 87 (T.XIX. 87), medtem ko njegovo severno zunanjo linijo opredeljuje
popločevanje z batudo, ki je označeno kot struktura št. 88 (T.XIX. 88). V starejši, pa tudi v
mlajši gradbeniški fazi, je na tej lokaciji prav gotovo moral stati juţni hodnik samostana, ki
so ga v mlajši fazi zaradi širitve samostana podaljšali  proti vzhodu.
Kriţni hodnik (claustrum) je bil na vseh štirih straneh obdan s hodnikom. Z analizo je
ugotovljeno, da je imel minimalno dve gradbeniški fazi. V prvi fazi je bil manjši in se
predvideva da ga je treba opredeliti s strukturami št. 87, 104, 125 in 136 (T.XIX. 87, 104,
370

125, 136; T.XX. 125). V kasnejši fazi so ga povečali, in ga definirajo strukture št. 77 in 78
na vzhodni strani, na jugu struktura št. 87, in na zahodni strani struktura št. 104 (T.XIX. 77,
78, 87, 104). Severno steno te faze je verjetno treba iskati severno od območja ki je bilo
predmet arheoloških raziskav; vendar obstaja moţnost, da je bila določena s strukturo št. 124
(T.XIX. 124; T.XX. 124). Kasnejši fazi vsekakor pripada tudi vodnjak - struktura št. 126
(T.XIX. 126), medtem ko starejši pripada popločevanje z batudo vzdolţ dvoriščnih sten
samostana, to so strukture št. 88, 91 in 104 (T.XIX. 88, 91, 104, T. XX, 91).
Celoten samostanski kompleks je bil obdan z ograjo, znotraj  katere so bili cerkev, samostan,
stranska kapela (»mavzolej Zrinskih«), številne gospodarske stavbe in vrtovi. Izven
ograjenega prostora je bila samo klet na vzpetini severno od  samostana (T.V. 3). Klet so
zagotovo uporabljali za hrambo vina, saj nobena od raziskanih samostanskih struktur ni
imela kleti.

Pomen in vrednost tega samostana si zasluţita ustrezno, znanstveno utemeljeno predstavitev,
ki bo prispevala k njegovi popularizaciji v širši regiji, in tudi med lokalnim prebivalstvom, ki
bo na ta način bolje spoznalo lastno dediščino. Dejstvo je, da velik del javnosti ne pozna tega
kompleksa. Ne poznajo ga tudi tisti, ki bi morali biti po dolţnosti seznanjeni z bistvenim
dejstvom, da je kapela dejansko svetišče samostanske cerkve, in je torej še edini ohranjen
nadzemni ostanek samostanskega pavlinskega kompleksa, ne pa le samostojna kapela.
Trenutno stanje najdišča nikakor ne ustreza njegovemu pomenu. Kapela je s svojimi
dragocenimi poznosrednjeveškimi freskami utonila v prenaglašeno arhitekturo okolice.
Mavzolej ima nadgrajen res neprimeren začasni nadstrešek. Arheološke strukture so
zakopane, in dejansko je celoten kompleks zaprt za obiskovalce. Muzej MeĎimurja kot
njegov lastnik dela res vse v skladu z njegovimi skromnimi zmoţnostmi, in vsaj redno
vzdrţuje okolje kapelice. Vendar to še zdaleč ni tisto, kar bi bil minimum za tako pomemben
kompleks.
Kot zaključek tega dela je bilo potrebno opredeliti moţnosti za predstavitev samostanskega
kompleksa in situ. Edini nadzemni ohranjeni parameter je danes, kot zapisano, svetišče
samostanske cerkve, ki je v celoti raziskano in predstavljeno, ter na njem ni moţno opraviti
nikakršnih predelav. V svetišču je prikazana vsa večplastnost njegove gradnje tako, da so z
gotskimi stenami in freskami predstavljeni tudi baročni oboki, in fragment stenskih poslikav
iz 19. stoletja. Isti princip je treba upoštevati še naprej v okvirju razmišljanj o najboljših
rešitvah za predstavitev preostanka kompleksa. Zaradi slabega stanja ohranjenosti
arheoloških struktur, posebej v samostanu, ne bo moţen prikaz najstarejše gradbeniške faze.
Sicer pa to niti ni tako zelo potrebno, saj bo treba v predstavitev nujno vključiti stransko
kapelo, ki je bila zgrajena v posebni gradbeniški fazi. Zato je umesten predlog prikaza
stratifikacije samostanskega kompleksa  ̶  vendar ne na način, da bi se prikazalo vse najdene
strukture, saj bi to zagotovo privedlo do nečitljivosti prostora, in bi le-ta kot tak postal
obiskovalcem v bistvu nerazumljiv. Vse strukture je moţno prikazati na informacijskih
tablah, skupaj z morebitnimi idealnimi rekonstrukcijami, kar bo dalo strokovni javnosti
konkretno več informacij o tem arheološkem najdišču.
Zavoljo nedorečenosti glede vseh odkritih arheoloških struktur, najdenih v temeljni plasti, je
vsak vidik njihove predstavitve razen parterne nesprejemljiv, saj ni podatkov o višinah,
postavitvah in dimenzijah komunikacij med sobami, ter drugem. Z enakim razlogom se
zavrača vsaka predstavitev, ki bi recimo nakazala rekonstrukcije oken ali kakšnih sorodnih
371

nadzemnih struktur. Po uveljavljenih pravilih konservatorskega poklica je treba za vsako
prenovo, vračanje, ali izdelavo faksimila stavb ali njihovih posameznih delov, poznati vse
ustrezne parametre, in imeti primerljivo razmerje resničnih najdb in ostalih znanih spoznanj,
kot so recimo zgodovinski prikazi in načrti.
V predstavitvi kompleksa je treba upoštevati še stanje njegove sedanje degradirane okolice,
in pa dejstvo, da severno krilo samostana še ni bilo raziskano, da je danes na zasebni parceli
s hišo, in da tega prostora, vsaj v doglednem času, ne bo moţno raziskati.
To arheološko najdišče je treba predstaviti v obliki arheološkega parka na prostem. Preden
se začne izdelava projektne dokumentacije za dodatne vsebine, je nujno potrebno opredeliti
realne potrebe in zmoţnosti lastnika, Muzeja MeĎimurja Čakovec. Tu je vsekakor nujno
upoštevati sedanji izjemno ozek prostor, dostopen za predstavitev, in predvideti postavitev le
enega manjšega objekta, namenjenega prodaji vstopnic in morebitni prodaji spominkov.
Ostale spremljajoče prostore bo mogoče načrtovati šele po odkupu nekaterih zemljišč v
okolici, posebej tistega ob severni meji, ali katerega od tistih na jugu, ki danes ločujejo
kompleks od ceste z današnjo cerkvijo in šolo.
Enako kot je za kakršne koli intervencije in predstavitev najdišča potrebno izdelati ustrezno
projektno dokumentacijo, se lahko v pripravljalni fazi določi oblikovanje ograje na vseh
štirih straneh cone predstavitve. Okolica je danes popolnoma degradirana z novejšimi
gradnjami, ki so res močno preveč poudarjene in neustrezne glede na arheološke strukture
samostanskega kompleksa in glede na kapelo sv. Helene (T.XXVII, 1 – 4). Iz tega razloga je
nujno območje bodočega arheološkega parka fizično in vizualno ločiti od tako degradirane
okolice. Najprimernejša rešitev bi bila izvedba zelenih ovir oziroma ograditev prostora z
rastlinjem. Na ta način bi se ustvarilo mirnejše in bolj prostorsko ustrezno soţitje
arheološkega parka in okolice. Ker pa tovrstna rešitev zahteva več let, namreč izrast rastlinja
v ţeleno obliko in ustvaritev funkcionalne fizične ovire, je v tej fazi primarno definiranje
ograje. Ta se lahko prosto izvaja ne glede na druga dela na najdišču, saj so zunanje
dimenzije na tej stopnji jasno opredeljene.
Ob tem je treba opozoriti, da se projektna dokumentacija za predstavitev samostanskega
kompleksa na idejni ravni ne more izdelovati kar enostavno nekritično po obstoječih
geodetskih načrtih. Na njih so sicer resda narisane vse najdene strukture. Vendar je njihov
odnos potrebno jemati z določeno mero previdnosti, saj so se pri povezovanju sond 1990 -
2002 pokazali pomembni prostorski odmiki.
Na osnovi konservatorskih propozicij in resničnih potreb lastnika kapele sv. Helene in njene
okolice se je v letu 2014 pričela izdelava idejnega projekta za predstavitev arheološkega
parka porušenega pavlinskega samostana v Šenkovcu. Narejenih je bilo več variantnih
rešitev. V disertaciji so predstavljene nekatere grafične upodobitve tistih rešitev, ki so bile
ocenjene kot najbolj sprejemljive s konservatorskega vidika (T.XXXIV. 1 - 4).
Pred izdelavo izvedbene dokumentacije je potrebno ponovno izkopati velik del prej
raziskanega območja in vse strukture ter jih znova dokumentirati. Ponovno dokumentiranje
je nujno, saj bomo le tako pridobili vpogled v dejansko stanje ohranjenih struktur, ki jih bo
treba znova pregledati. Hkrati se jih bo natančneje opredelilo, saj se le-te v disertaciji
definirajo v skladu z obstoječimi načrti, dokumentacijo in fotografijami. To vse dopušča
moţnost, da se, če se ugotovi potreba, še pravočasno izvedejo popravki pred izvedbo
zaključne predstavitve na terenu.