Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac
Stres in čustveno počutje fizioterapevtov
v Republiki Hrvaški: opredelitev ključnih
napovednikov sindroma izgorelosti
DOI: https://doi.org/10.55707/jhs.v11i1.152
Izvirni znanstveni članek
UDK 331.442:615.8-051
KLJUČNE BESEDE: čustveno počutje, fizioterapev-
ti, delovne izkušnje, zaznavanje stresa
POVZETEK ‒ Raziskava o življenju fizioterapevtov v
Republiki Hrvaški preučuje demografske značilnosti,
delovne izkušnje, zadovoljstvo pri delu, zaznavanje
stresa in samooceno sreče. V raziskavi je sodeloval
501 udeleženec povprečne starosti 36,95 let, ki so
večinoma zaposleni v javnem sektorju. Večina ude-
ležencev je poročenih ali v partnerski zvezi (65,9 %),
od tega jih 45,3 % živi s partnerjem in otroki. Or-
ganizacija dela in medosebni odnosi so ključni viri
stresa. Udeleženci so na splošno zadovoljni in srečni,
pri čemer je poudarjen pozitivni vidik čustvenega po-
čutja. Zavedanje stresa na delovnem mestu napove-
duje sindrom izgorelosti, na kar pomembno vplivajo
spol, stopnja izobrazbe in delovno mesto (p < 0,05).
Zaključki raziskave poudarjajo potrebo po ravno-
vesju med strokovnim razvojem in skrbjo za čustve-
no dobro počutje za doseganje optimalnih delovnih
rezultatov. Za dolgoročno izboljšanje delovne učin-
kovitosti in zadovoljstva zaposlenih v fizioterapiji
izpostavljajo pomembnost delovnih okolij, ki spodbu-
jajo čustveno dobro počutje in prilagajanje delovnih
pogojev potrebam zdravstvenih delavcev.
Original scientific article
UDC 331.442:615.8-051
KEYWORDS: emotional well-being, physiothera-
pists, work experience, stress perception
ABSTRACT – Research on the lives of physiothera-
pists in the Republic of Croatia examines demograp-
hic characteristics, work experience, job satisfaction,
stress perception, and self-assessment of happiness.
The study involved 501 participants at the average
age of 36.95 years, mainly employed in the public
sector. Most participants are married or in a dome-
stic partnership (65.9%), of whom 45.3% live with
a partner and children. Work organization and in-
terpersonal relationships are key sources of stress.
Participants are generally satisfied and happy, emp-
hasizing the positive aspect of emotional well-being.
Awareness of job stress predicts burnout syndrome,
with a significant influence of gender, level of edu-
cation, and job position (p < 0.05). Research con-
clusions underscore the need for balance between
professional development and caring for emotional
well-being to achieve optimal work outcomes. They
advocate promoting work environments that foster
emotional well-being, and adjusting working condi-
tions to the needs of healthcare professionals for lon-
g-term improvement in work efficiency and employee
satisfaction in physiotherapy.
1 Uvod
U okviru rastućih očekivanja pacijenata, napretka tehnologije i dinamičnih radnih
okruženja, zdravstveni stručnjaci, uključujući fizioterapeute, suočavaju se s izazovima
čiji bi utjecaj mogao biti značajan za njihovo opće zdravlje i dobrobit. Fizioterapeuti
igraju ključnu ulogu u pružanju skrbi, rehabilitaciji i održavanju zdravlja svojih paci-
Prejeto/Received: 14. 11. 2023
Sprejeto/Accepted: 10. 4. 2024
Besedilo/Text © 2024 Avtor(ji)/The Author(s)
To delo je objavljeno pod licenco CC BY Priznanje avtorstva 4.0 Mednarodna.
/ This work is published under a CC BY Attribution 4.0 International license.
https://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
22
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
jenata, no istodobno su podložni fizičkim, emocionalnim i profesionalnim izazovima
koji mogu rezultirati sindromom sagorijevanja (Walton, 2020).
Sindrom sagorijevanja i stres su povezani pojmovi koji često međusobno djeluju i
imaju utjecaj jedan na drugoga. Oba pojma odnose se na negativne reakcije organizma
na zahtjevne i stresne situacije, posebice u kontekstu radnog okruženja (Edú-Valsania
et al., 2022). Stres predstavlja tjelesnu reakciju koju pokreće živčani sustav uslijed
značajnog priljeva alarmantnih signala, poznatih kao stresori te ima ključnu ulogu
kao okidač za razvoj sindroma sagorijevanja (Chu et al., 2023). Stresori se pojavljuju
kao različiti podražaji koje možemo podijeliti na unutarnje i vanjske čimbenike, a
normalna ili abnormalna reakcija na stres ovisi o mehanizmu suočavanja koje osoba
razvija (Algorani & Gupta, 2023). Stres se klasificira prema intenzitetu - slab, jak ili
traumatski, što naglašava složenost stresnog iskustva i važnost razumijevanja njegove
manifestacije u životu pojedinca (James et al., 2023). U konačnici, stres je prirodna
reakcija organizma na izazove, no dugotrajni i kronični stres mogu naštetiti tjelesnom
i mentalnom zdravlju (Havelka Meštrović & Havelka, 2020). Razlučivanje akutnog
i kroničnog stresa ključno je zbog njihovih različitih učinaka na organizam. Akutni
stres je prolazna reakcija na trenutačni stresor, dok kronični stres, koji je neprekidan,
može imati ozbiljne posljedice na zdravlje. Učinci stresa povezani su s nastankom
ozbiljnih zdravstvenih problema poput kardiovaskularnih i mentalnih oboljenja (He-
nein et al., 2022; Vancheri et al., 2022). Osobe koje su kontinuirano izložene kronič-
nom stresu, posebice na radnom mjestu, suočavaju se s povećanim rizikom od razvoja
sindroma sagorijevanja, uglavnom zbog toga što dugotrajni stres može prouzročiti
emocionalnu i fizičku iscrpljenost što su ključne karakteristike navedenog sindroma
(Prada-Ospina, 2019).
Sindrom sagorijevanja, poznat i kao sindrom profesionalnog izgaranja, pred-
stavlja složen fenomen koji se javlja kao posljedica kroničnog stresa i emocionalne
iscrpljenosti, često uzrokovanog radnim uvjetima i zahtjevima okoline (Khammissa et
al., 2022). Prisutnost emocionalne iscrpljenosti unutar sindroma sagorijevanja može
rezultirati smanjenim profesionalnim postignućem i osjećajem distanciranosti pre-
ma radu. Emocionalna iscrpljenost, ključan aspekt ovog sindroma, često je poveza-
na s kroničnim stresom. Osobe koje su izložene kontinuiranim zahtjevima, visokim
očekivanjima i ograničenim resursima često doživljavaju emocionalnu iscrpljenost
kao posljedicu stalne psihološke napetosti. Depersonalizacija, koja se manifestira kao
osjećaj distanciranja od vlastitog posla i pacijenata, može biti posljedica kroničnog
stresa (Murphy, 2023).
Sindrom sagorijevanja karakteriziran je nizom simptoma, uključujući gubitak
energije, idealizma i smislenosti vlastitog rada što često rezultira frustracijom na poslu
(Debogović & Nola, 2021). Taj sindrom nastaje kada rad za pojedinca gubi svaki smi-
sao, što dovodi do smanjene radne učinkovitosti i povećava potencijal za napuštanje
radnog mjesta (Gabriel & Aguinis, 2022). Smanjeni osjećaj postignuća, treći ključni
aspekt sindroma sagorijevanja, može biti povezan s dugotrajnim stresom koji naruša-
va osjećaj uspjeha i zadovoljstva radom.
23
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
Postoji potencijal za začarani krug između stresa i sindroma sagorijevanja. Stres
može dovesti do sindroma sagorijevanja, a sindrom sagorijevanja može dodatno po-
većati razinu stresa jer osjećaj iscrpljenosti otežava suočavanje sa zahtjevnim situaci-
jama (Koutsimani et al., 2019).
Aktivno i učinkovito suočavanje sa stresom može djelovati kao preventivna mjera
protiv sindroma sagorijevanja (de Oliveira et al., 2019). Način suočavanja sa stresom
pokazuje značajan utjecaj na opće blagostanje i fizičko zdravlje. Pojedinci koji usva-
jaju zdrave strategije za upravljanje stresom, poput tjelesne aktivnosti, opuštajućih
tehnika ili održavanja ravnoteže između poslovnog i osobnog života, mogu značajno
smanjiti rizik od razvoja sindroma sagorijevanja (Branch, 2022; Schultchen et al.,
2019). Niska razina tjelesne aktivnosti i sjedilački način života izazivaju značajne
zdravstvene probleme, posebno među starijom populacijom, povezane s morbidite-
tom, invaliditetom i smanjenom kvalitetom života (Amon & Accetto, 2022).
Za zdravstvene radnike, posebno u struci fizioterapeuta, izuzetno je važno usvajati
strategije suočavanja sa stresom kako bi se očuvalo psihičko i fizičko blagostanje.
Cilj ovog istraživanja je definirati izvore stresa, analizirati ključne prediktore sin-
droma sagorijevanja i istražiti odnos stresa i sindroma sagorijevanja sa spolom, dobi,
radnim mjestom i položajem na radnom mjestu. Hipoteza istraživanja je da postoje
razlike u osjećaju otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnom sagorijevanju u odnosu na radno
mjesto, položaj na radnom mjestu te u odnosu na spol i dob fizioterapeuta. Definira-
njem ključnih prediktora sindroma sagorijevanja među fizioterapeutima mogu se pru-
žiti temelji za razvoj preventivnih strategija. Za zdravstvene radnike, posebno u struci
fizioterapeuta, izuzetno je važno usvajati strategije suočavanja sa stresom kako bi se
očuvalo psihičko i fizičko blagostanje. Ova studija temelji se na subjektivnoj procjeni
razine stresa na radnom mjestu te će povezati potencijalni utjecaj na navedene aspekte
radnog iskustva.
2 Metode
2.1 Plan i postupak istraživanja
Istraživanje je provedeno u razdoblju od ožujka 2021. do svibnja 2021. godine.
Prema protokolu, svaki sudionik istraživanja je jasno informiran, usmeno i pismeno, o
svrsi istraživanja, načinu provedbe, metodologiji, pravu na povlačenje iz istraživanja
te obradi i čuvanju osobnih podataka, očekivanim rezultatima i potencijalnim rizici-
ma. Prije nego što su pristupili istraživanju, svaki sudionik je potpisao informirani
pristanak kojim je dao svoju suglasnost za sudjelovanje. Potpisivanje informiranog
pristanka je uvjet za sudjelovanje u istraživanju.
2.2 Ispitanici
Ispitanici su osobe oba spola u dobi od 18 do 65 godina, registrirane odnosno koje
posjeduju licence te su zaposlene u Republici Hrvatskoj kao fizioterapeutski tehničari,
prvostupnici fizioterapije, diplomirani fizioterapeuti ili magistri fizioterapije, u jav-
24
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
nom ili privatnom sektoru. Kriteriji uključivanja obuhvaćaju stručnu kvalifikaciju u
fizioterapiji i zaposlenost u određenim županijama (Osječko-baranjska, Grad Zagreb
i Zagrebačka županija, Primorsko-goranska te Splitsko-dalmatinska županija), dok su
kriteriji isključivanja osobe koje ne posjeduju licencu, nisu zaposlene u Republici Hr-
vatskoj, umirovljenici su ili su na bolovanju dužem od mjesec dana. Uzorak je namjer-
ni jer su ispitanici odabrani na temelju određenih kriterija: osobe oba spola, određene
dobi, s određenom stručnom kvalifikacijom (fizioterapeuti) i zaposleni u Republici
Hrvatskoj. Istraživanje je presječno s reprezentativnim uzorkom od 501 ispitanika

(CI = 95%, ± 5%, granica pogreške = 2,88%).
Istraživanje se provodilo putem online upitnika, što je možda rezultiralo selek-
cijom ispitanika koji imaju pristup internetu i sposobni su ispuniti elektronički oblik
upitnika, a navedeno može dovesti do iskrivljenja uzorka prema populaciji koja je više
tehnički pismena ili ima bolji pristup internetu. Osim toga, u kontekstu pandemije CO-
VID-19, sudjelovanje ispitanika i tema istraživanja mogu biti izmijenjeni, što može
ograničiti općenitost rezultata ili promijeniti percepciju sudionika o istraživanju.
2.3 Kvantitativne metode istraživanja i statistička obrada podataka
Kvantitativno istraživanje podataka obavljeno je putem specijalno dizajniranog
upitnika. Sastoji se od sociodemografskih podataka (dob, spol, stupanj obrazovanja,
radni staž, bračni status, broj članova kućanstva, prihodi, županiji prebivališta te po-
ložaju na radnom mjestu), pitanja samoprocjene ispitanika o osobnom osjećaju za-
dovoljstva, zadovoljstva na poslu, osjećaja opterećenja te odnosa prema zdravlju. Za
procjenu sindroma izgaranja na poslu koristila se hrvatska verzija Oldenburškog upi-
tnika sagorijevanja (Slišković & Burić, 2018). Ispitanici su pozvani da procijene svoj
stupanj suglasnosti s nizom tvrdnji, koristeći četverostupanjsku ljestvicu. Rezultat za
svaku od skala izračunat je kao prosjek odgovora na pripadajuće tvrdnje. Oldenburški
upitnik sagorijevanja preveden je s engleskog na hrvatski jezik metodom dvostrukog
prijevoda (Demerouti & Bakker, 2008). Ukupno se sastoji od 16 tvrdnji, od kojih je
skala iscrpljenosti sastavljena od osam tvrdnji, pozitivno i negativno usmjerenih. Viši
ukupni rezultat na skali sagorijevanja ukazuje na višu razinu sagorijevanja na poslu,
što uključuje veću iscrpljenost i otuđenost. Kod provjere pouzdanosti upitnika obje
skale imale su zadovoljavajuće pouzdanosti. Korelacije pojedinih čestica s ukupnim
rezultatom na pripadajućoj skali bile su uglavnom veće od 0,05 (p > 0,05).
Temeljem dosadašnjih analiza Oldenburški upitnik sagorijevanja pouzdan mjerni
instrument (Slišković & Burić, 2018) s unutrašnje konzistencije – za skalu iscrpljenos-
ti ona je iznosila α = 0,84, a za skalu otuđenosti α = 0,76. Analiza unutarnje konzisten-
cije Oldenburškog upitnika korištenog u ovom istraživanju pokazuje Cronbachov alfa
koeficijent α = 0,863, što za iscrpljenost iznosi 0,804, a otuđenost 0,768 te sugerira
visoku i zadovoljavajuću pouzdanost za ukupan rezultat.
Analiza podataka obavljena je pomoću računalnog programa SPSS 26, gdje je sta-
tistička značajnost postavljena na p < 0,05. Obrada podataka uključivala je korištenje
parametrijskih i neparametrijskih testova.
25
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
3 Rezultati
3.1 Socio-demografske karakteristike ispitanika
U istraživanju je sudjelovao 501 ispitanik, od kojih je 400 žena (79,8%) i 101
muškarac (20,2%). Prosječna dob ispitanika iznosila je 36,95 godina (SD = 10,16),
pri čemu se 65% nalazilo u dobi od 21 do 39 godina, 17,8% u dobi od 40 do 49 go-
dina, a 17,2% u dobi od 50 do 67 godina. Što se tiče stupnja obrazovanja, najviše je
sudjelovalo prvostupnika fizioterapije (62,7%), magistara fizioterapije (22,8%), fizio-
terapeutskih tehničara (8%) te diplomiranih fizioterapeuta (6,4%). Od svih ispitanika,
45,3% ispitanika živi s partnerom i djecom, dok 65,9% ispitanika živi u braku ili
izvanbračnoj zajednici. Po pitanju mjesta stanovanja, 32,7% ispitanika živi u gradu s
preko 100,000 stanovnika (tablica 1).
Tablica 1
Distribucija demografskih karakteristika ispitanika/Distribution of Demographic
Characteristics of Respondents
N
%
Spol
Žene
400
79,8
Muškarci
101
20,2
Dob
21 – 39
326
65
40 – 49
89
17,8
50 – 67
86
17,2
Stručna sprema
Fizioterapeutski tehničar
40
8
Prvostupnik fizioterapije
314
62,7
Diplomirani fizioterapeut
32
6,4
Magistra fizioterapije
114
22,8
Doktor znanosti
1
0,2
Bračno stanje
U braku/izvanbračnoj zajednici
330
65,9
Neoženjen/neudana
144
28,7
Rastavljen/rastavljena
23
4,6
Udovac/udovica
4
,8
Mjesto stanovanja
Selo (naselje do 5000 stanovnika)
88
17,6
Manje mjesto (od 5001 do 10.000 stanovnika)
71
14,2
Grad (od 10.001 do 50.000 stanovnika)
119
23,8
Veliki grad (od 50.001 do 100.000 stanovnika)
59
11,8
Veliki grad (preko 100.000 stanovnika)
164
32,7
Sastav kućanstva
Živi sam/a
41
8,2
Živi s partnerom, bez djece
101
20,2
Živi s partnerom i djecom
227
45,3
Živi bez partnera s djecom
14
2,8
Živi u kućanstvu koje dijelim s drugima
118
23,6
Ukupno
501
100
N = veličina uzorka.
26
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
Prosječno radno iskustvo ispitanika iznosi 13,65 godina (SD = 10,57). Većina ispi-
tanika ostvaruje osobni prihod između 600 i 900 eura (29,7%), te između 900 i 1.100
eura (29,5%). Prosječno zadovoljstvo plaćom u odnosu na opterećenje posla iznosi
3,19 (SD = 1,094), obuhvaćajući raspon od minimalne do maksimalne vrijednosti.
Općenito zadovoljstvo životom 77,7% ispitanika opisuje kao potpuno ili puno
zadovoljni, dok su ostali manje zadovoljni. Prosječna ocjena zadovoljstva životom
iznosi M = 3,98 (SD = 0,69) te ova pozitivna percepcija može ukazivati na povoljne
životne okolnosti ili osobne stavove prema životu među ovim ispitanicima. Što se tiče
percepcije sreće, 17,6% ispitanika se opisuje kao »vrlo sretni«, dok se 61,3% osjeća
»sretno«. Značajan, iako manji broj, od 13,6% ispitanika opisuje se kao »ne baš sret-
ni«, a 2,0% ispitanika izjavljuje da »uopće nisu sretni«, dok 5,6% ne može procijeniti
svoju razinu sreće. Većina, 80% ispitanika su djelatnici bez podređenih, dok su ostali
na vodećim položajima (N = 98, 19,6%) Prosječan dnevni broj pacijenata s kojima
ispitanici, fizioterapeuti, rade iznosio 26,99 (SD = 36,42). Raspon broja dnevnih pa-
cijenata kretao se od 5 do čak 300. Najčešća vrijednost (Mode) bila je 10 pacijenata
dnevno, dok je medijan iznosio 15. Iako manji broj ispitanika tvrdi da obavlja rad s
većim brojem pacijenata, to implicira uključenost u grupni rad. Detalji o pozicijama
na radnom mjestu i prosječnom broju pacijenata tijekom dana prikazani su u tablici 2.
Tablica 2
Distribucija položaja ispitanika na poslu i broja pacijenata/Distribution of Respon-
dents‘ Job Positions and Number of Patients
N
%
Položaj na poslu
Djelatnik bez podređenih
403
80,4
Vodeći djelatnik s manje od 5 podređenih
60
12,0
Vodeći djelatnik sa 6 i više podređenih
29
5,8
Viši vodeći djelatnik s podređenim odjelima,
ravnatelj, vrhunski menadžer
9
1,8
Broj pacijenata
od 1 do 50
459
91,6
od 51 do 100
26
5,2
od 101 do 150
8
1,6
od 151 do 200
2
0,4
> 200
6
1,2
Ukupno
501
100,0
N = veličina uzorka.
3.2 Procjena razine stresa
Rezultati subjektivne procjene razine stresa na radnom mjestu ukazuju da 50,9%
ispitanika ocjenjuje srednje visok utjecaj stresa, dok 23,8% izjavljuje visoki utjecaj
stresa. Vrlo visok utjecaj stresa na poslu izvješćuje 9,8% ispitanika, dok 15,6% pro-
cjenjuje minimalan utjecaj stresa.
27
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
Tablica 3
Subjektivna procjena utjecaja stresa na poslu kod ispitanika/Subjective Assessment of
Work-Related Stress Impact by Respondents
Prema vašem mišljenju, koliko ste pod
utjecajem stresa na poslu?
N
Mean
Rank
P*
Otuđenost
minimalan utjecaj stresa
78
162,38
≤ 0.001
srednje visok utjecaj stresa
255
242,44
visoki utjecaj stresa
119
301,01
vrlo visok utjecaj stresa
49
315,16
Iscrpljenost
minimalan utjecaj stresa
78
111,45
≤ 0.001
srednje visok utjecaj stresa
255
233,73
visoki utjecaj stresa
119
334,67
vrlo visok utjecaj stresa
49
359,83
Sagorijevanje – ukupno
minimalan utjecaj stresa
78
121,44
≤ 0.001
srednje visok utjecaj stresa
255
233,72
visoki utjecaj stresa
119
327,97
vrlo visok utjecaj stresa
49
360,21
*Kruskal-Wallis H test; N = veličina uzorka; p = značajnost < 0,05.
Iz tablice 3 vidljivo je da su rezultati Kruskal-Wallis H testa statistički značajni
za sve tri varijable: otuđenost, iscrpljenost i sagorijevanje – ukupno (engl. burnout).
Navedeno znači da postoji statistički značajna razlika među grupama koje su ocije-
njene prema različitim razinama utjecaja stresa na poslu. Za kategoriju otuđenosti,
minimalan utjecaj stresa ima najniži prosječni rang (162,38), dok vrlo visok utjecaj
stresa ima najviši prosječni rang (315,16). Razlika između ovih grupa je statistički
značajna (≤ 0.001), sugerirajući da razina stresa značajno utječe na osjećaj otuđenosti.
I kod iscrpljenosti je minimalan utjecaj stresa povezan s najnižim prosječnim rangom
(111,45), dok vrlo visok utjecaj stresa ima najviši prosječni rang (359,83). Razlika
između ovih grupa također je statistički značajna (≤ 0.001), ukazujući na značajan ut-
jecaj stresa na iscrpljenost. Grupa s minimalnim utjecajem stresa ima najniži prosječni
rang (121,44), dok vrlo visok utjecaj stresa ima najviši prosječni rang (360,21). Raz-
lika između grupa opet je statistički značajna (≤ 0.001), što ukazuje na snažan utjecaj
stresa na ukupno sagorijevanje.
28
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
Tablica 4
Razlike u percepciji stresa na poslu prema spolu/Gender Differences in Perceived
Work-Related Stress
Spol
N
Mean
Rank
P*
Otuđenost
M
101
259,42
0,512
Ž
400
248,87
Iscrpljenost
M
101
233,94
0,183
Ž
400
255,31
Sagorijevanje-ukupno
M
101
244,50
0,613
Ž
400
252,64
*Kruskal-Wallis H test; N = veličina uzorka; p = značajnost < 0,05.
Analiza rezultata sindroma sagorijevanja prema spolu pokazuje da su muški ispi-
tanici češće izloženi otuđenosti i ukupnom sagorijevanju, dok su kod ženskih ispitani-
ka značajnije izraženi osjećaji iscrpljenosti. Prosječni rang za muškarce iznosi 259,42,
dok je za žene 248,87. Međutim, rezultati H testa nisu statistički značajni (p = 0,512)
ni za jednu kategoriju (tablica 4). Rezultati provedenog istraživanja ne ukazuju na
prisutnost statistički značajnih varijacija u stupnju otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnom
sindromu sagorijevanja među različitim kategorijama bračnog statusa, mjesta stano-
vanja ni broja članova kućanstva.
Rezultati u tablici 5 prikazuju utjecaj stupnja obrazovanja na varijable otuđenosti,
iscrpljenosti i ukupnog sagorijevanja u kontekstu radnog mjesta.
Fizioterapeutski tehničari pokazuju najviše vrijednosti (Mean Rank) u svim traže-
nim varijablama (otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnog sagorijevanja) što sugerira izra-
ženiju otuđenost, višu razinu iscrpljenosti te izraženiju ukupnu razinu sagorijevanja u
usporedbi s nositeljima ostalih stupnjeva obrazovanja, kako je prikazano u tablici 5.
Tablica 5
Utjecaj stupnja obrazovanja na percepciju stresa na poslu/Influence of Educational
Level on Perception of Work-Related Stress
Stupanj obrazovanja
N
Mean
Rank
P*
Otuđenost
Fizioterapeutski tehničar
40
289,66
0,215
Prvostupnik fizioterapije
314
251,16
Diplomirani fizioterapeut
32
253,58
Magistar fizioterapije
114
238,07
Doktor znanosti
1
47,00
Iscrpljenost
Fizioterapeutski tehničar
40
324,09
0,008
Prvostupnik fizioterapije
314
245,77
Diplomirani fizioterapeut
32
262,47
Magistar fizioterapije
114
238,37
Doktor znanosti
1
42,50
29
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
Sagorijevanje-ukupno
Fizioterapeutski tehničar
40
306,89
0,048
Prvostupnik fizioterapije
314
248,66
Diplomirani fizioterapeut
32
262,63
Magistar fizioterapije
114
236,44
Doktor znanosti
1
38,00
*Kruskal-Wallis H test; N = veličina uzorka; p = značajnost < 0,05.
Tablica 6
Utjecaj godina radnog staža na percepciju stresa na poslu/Impact of Years of Work
Experience on Perception of Work-Related Stress
Godine radnog staža
N
Mean
Rank
P*
Otuđenost
0 – 5 god.
153
233,05
0,098
6 – 10 god.
89
260,61
11 – 15 god.
70
232,34
16 – 20 god.
65
284,38
više od 20 god.
124
259,28
Iscrpljenost
0 – 5 god.
153
231,54
0,048
6 – 10 god.
89
251,12
11 – 15 god.
70
242,89
16 – 20 god.
65
296,44
više od 20 god.
124
255,69
Sagorijevanje-ukupno
0 –5 god.
153
224,37
0,009
6 –10 god.
89
260,72
11 –15 god.
70
237,31
16 – 20 god.
65
297,75
više od 20 god.
124
260,10
*Kruskal-Wallis H test; N = veličina uzorka; p = značajnost < 0,05.
Postoje statistički značajne razlike u osjećaju otuđenosti među različitim skupina-
ma godina radnog staža (p = 0,098) (tablica 6). Grupa s radnim stažem 16 – 20 godina
ima najviši prosječni rang (284,38), dok grupa s 0 – 5 godina ima najniži prosječni
rang (233,05). Statistički značajne razlike postoje i u iscrpljenosti među skupinama
prema godina radnog staža (p = 0,048). Grupa s radnim stažem d 16 – 20 godina ima
najviši prosječni rang (296,44), dok grupa s 0 – 5 godina ima najniži prosječni rang
(231,54). Godine radnog staža pokazuju statistički značajne razlike za ukupno sagori-
jevanje (p = 0,009). Grupa s radnim stažem 16 – 20 godina ima najviši prosječni rang
(297,75), dok grupa s 0 – 5 godina ima najniži prosječni rang (224,37).
30
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
Tablica 7
Utjecaj položaja na poslu na percepciju stresa/Impact of Job Position on Perception
of Stress
Kakav je vaš položaj na poslu?
N
Mean
Rank
P*
Otuđenost
Djelatnik bez podređenih
403
264,63
≤ 0.001
Vodeći djelatnik s manje od 5 podređenih
60
181,73
Vodeći djelatnik sa 6 i više podređenih
29
233,74
Viši vodeći djelatnik s podređenim
odjelima, ravnatelj, vrhunski menadžer
9
158,06
Iscrpljenost
Djelatnik bez podređenih
403
258,17
0,114
Vodeći djelatnik s manje od 5 podređenih
60
210,96
Vodeći djelatnik sa 6 i više podređenih
29
240,26
Viši vodeći djelatnik s podređenim
odjelima, ravnatelj, vrhunski menadžer
9
231,33
Sagorijevanje – ukupno
Djelatnik bez podređenih
403
261,37
0,004
Vodeći djelatnik s manje od 5 podređenih
60
194,19
Vodeći djelatnik sa 6 i više podređenih
29
244,86
Viši vodeći djelatnik s podređenim
odjelima, ravnatelj, vrhunski menadžer
9
185,06
*Kruskal-Wallis H test; N = veličina uzorka; p = značajnost < 0,05.
Postoje statistički značajne razlike u osjećaju otuđenosti među različitim polo-
žajima na poslu (≤ 0.001). Djelatnici bez podređenih imaju najviši prosječni rang
(264,63), dok viši vodeći djelatnici s podređenim odjelima, ravnatelji i vrhunski
menadžeri imaju najniži prosječni rang (158,06). Iako postoji razlika u prosječnim
rangovima između skupina, rezultati H testa nisu statistički značajni za iscrpljenost

(p = 0,114). Djelatnici bez podređenih imaju najviši prosječni rang (258,17), dok viši
vodeći djelatnici s podređenim odjelima, ravnatelji i vrhunski menadžeri imaju najniži
prosječni rang (231,33).
Statistički značajne razlike postoje u ukupnom sagorijevanju među različitim po-
ložajima na poslu (p = 0,004). Djelatnici bez podređenih opet imaju najviši prosječni
rang (261,37), dok viši vodeći djelatnici s podređenim odjelima, ravnatelji i vrhun-
ski menadžeri imaju najniži prosječni rang (185,06). Dobiveni rezultati iz tablice 7
upućuju na značajnu varijaciju u percepciji otuđenosti i sagorijevanja među različitim
razinama poslovnog upravljanja, dok iscrpljenost nije značajno povezana s razinom
upravljanja.
4 Rasprava
Ovo istraživanje pruža važan uvid u život fizioterapeuta u Republici Hrvatskoj,
istražujući širok spektar njihovih demografskih karakteristika, radnog iskustva, za-
dovoljstva poslom te percepcije stresa. Rezultati otkrivaju nekoliko ključnih saznanja
31
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
koja imaju duboke implikacije za razumijevanje radnog okruženja i dobrobiti fiziote-
rapeuta u ovoj specifičnoj struci.
Istraživanja među fizioterapeutima ističu niz potencijalnih stresora u njihovom
radnom okruženju koji često rezultiraju sindromom sagorijevanja. Ti stresori uklju-
čuju prevelike radne zahtjeve, nedostatak osjećaja kontrole, nedostatak podrške od
kolega i nadređenih, frustracije u interakcijama s pacijentima te teškoće u održavanju
profesionalnih odnosa (Kraljević et al., 2019).
Specifični radni uvjeti fizioterapeuta dodatno identificiraju čimbenike koji po-
većavaju rizik od sindroma izgaranja, uključujući intenzivne zahtjeve, dugotrajno ra-
dno vrijeme, rotirajuće smjene, financijski izazovne uvjete te izloženost patnji i smrti
pacijenata (Milojević et al., 2020).
Društveni pritisak igra ključnu ulogu u generiranju stresa među fizioterapeutima
(Kowalska et al., 2021) ističući trenutke nesklada između radnika i zauzetih pozicija,
što rezultira određenom abnormalnom psihofiziološkom simptomatologijom (Carmo-
na-Barrientos et al., 2020). Ovo istraživanje potvrđuje povezanost mogućeg razvo-
ja sindroma sagorijevanja s razinom stručne spreme, položajem na poslu i visokim
zahtjevima nadređenih. Fizioterapeutski tehničari pokazuju najviše vrijednosti u svim
traženim varijablama (otuđenosti, iscrpljenosti i ukupnog sagorijevanja) što sugerira
izraženiju otuđenost, višu razinu iscrpljenosti te izraženiju ukupnu razinu sagorijeva-
nja u usporedbi s nositeljima ostalih stupnjeva obrazovanja
Sindrom sagorijevanja, definiran kao produljena reakcija na kronični emocional-
ni i međuljudski stres na poslu, može rezultirati nedostatkom samokontrole emocija,
posebice opasnim za fizioterapeute s obzirom na emocionalnu zahtjevnost i prirodu
samog posla (Edú-Valsania et al., 2022). Sindrom izgaranja ima za posljedicu manjak
samokontrole emocija, što je za fizioterapeute posebice opasno s obzirom na emoci-
onalnu zahtjevnost i prirodu samog posla (Bejer et al., 2019). Produljeni kontakt s
pacijentima i kontinuirana skrb za bolesnika mogu biti emocionalno iscrpljujući i vrlo
stresni za fizioterapeute (Kraljević et al., 2019).
Glede ekonomske perspektive radne situacije, većina ispitanika radi u javnom
sektoru i barem je djelomično zadovoljna plaćom. Međutim, iako većina izražava za-
dovoljstvo, postoji manji broj onih koji su izrazito nezadovoljni, što ukazuje na pri-
vlačnost javnog sektora iz različitih razloga, uključujući organizacijske karakteristike.
Proučavanje percepcije stresa dodatno naglašava organizaciju posla, međuljudske
odnose, nedostatak osoblja i rad u smjenama kao česte izvore stresa. Sudionici koji
doživljavaju visok stupanj stresa manifestiraju veću radnu otuđenost, iscrpljenost i
sindrom sagorijevanja u odnosu na one koji doživljavaju minimalan stres, što se podu-
dara s novijim istraživanjem hrvatskih fizioterapeuta (Puhanić et al., 2022).
Istraživanja naglašavaju ključnu ulogu stresa u brojnim problemima unutar radnih
okruženja i organizacija (Chen et al., 2022; Tran et al., 2020; Zhou & Zheng, 2022).
Ovo istraživanje identificira spol, stručnu spremu, godine radnog staža i položaj na
poslu kao prediktore sindroma sagorijevanja među fizioterapeutima. Ova saznanja
usklađuju se s ranijim istraživanjima koja su također identificirala čimbenike poput
32
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
spola, dobi, trajanja akademskog obrazovanja, bračnog statusa, starosti djece i zani-
manja partnera kao povezane sa sindromom sagorijevanja u ovoj struci (Kim et al.,
2020; Link et al., 2021).
Svijest o izloženosti stresu ključna je za održavanje emocionalnog blagostanja i
učinkovito upravljanje izazovima svakodnevnog života, što potvrđuju i rezultati ovog
istraživanja. Ispitanici ovog istraživanja naglašavaju zahtjeve nadređenih i nesigur-
nost radnih mjesta. Što se tiče osobne sreće, većina ispitanika osjeća se sretno, suge-
rirajući pozitivnu percepciju zdravlja. Ovi rezultati ukazuju na važnost emocionalnog
blagostanja u postizanju uspjeha i zadovoljstva u životu fizioterapeuta.
Nedostatak istraživanja o intervencijama za podršku otpornosti i mentalnom
zdravlju zdravstvenih radnika na prvoj liniji tijekom epidemija i pandemija ističe va-
žnost korištenja alternativnih izvora podataka, poput iskustva iz drugih zdravstvenih
kriza. Pri odabiru tih intervencija ključni su organizacijski, društveni, osobni i psiho-
loški čimbenici (Pollock et al., 2020).
U sustavnom pregledu literature uključeno je bilo četrdeset i šest studija s 8717
sudionika, ocijenjenih kao prosječne ili loše kvalitete (Burri et al., 2022). Identifici-
rana su 53 čimbenika rizika povezanih sa sindromom izgaranja fizioterapeuta podije-
ljenih prema kategorijama: strukturalni/organizacijski (32%), psihološki/emocionalni
(19%), okolišni (19%) i sociodemografski (13%). Ograničenja ovog sustavnog pre-
gleda literature uključuje neujednačenost između važnosti i prevalencije čimbenika
rizika te studije loše kvalitete, što ograničava donošenje definitivnih zaključaka.
Važno je istaknuti individualnu prilagodljivost i varijabilnost rizika od sindroma
izgaranja, što proizlazi iz osobnih okolnosti pojedinca (Kraljević et al., 2019; West et
al., 2018). Ova otkrića naglašavaju važnost učinkovitog upravljanja stresom na rad-
nom mjestu kako bi se poboljšala radna atmosfera i dobrobit zaposlenika. Poslovne
organizacije bi trebale razvijati strategije i politike usmjerene na smanjenje stresa na
radnom mjestu kako bi potaknule produktivnost i zadovoljstvo zaposlenika. Osim
toga, prilagodba upravljačkih praksi i pružanje podrške zaposlenicima na svim ra-
zinama poslovne hijerarhije može doprinijeti stvaranju radnog okruženja koje potiče
pozitivno radno iskustvo.
5 Zaključak
Fizioterapeuti, kao ključni pružatelji skrbi, rehabilitacije i održavanja zdravlja,
suočavaju se sa složenim izazovima koji mogu dovesti do sindroma izgaranja. Spe-
cifični uvjeti rada fizioterapeuta, poput intenzivnih zahtjeva, dugih radnih sati, roti-
rajućih smjena te suočavanja s emotivno teškim situacijama, izlažu ih rizicima koji
potencijalno dovode do sindroma izgaranja. Društveni pritisak, naglašen kroz orga-
nizaciju posla, međuljudske odnose i nedostatak osoblja, dodatno pridonosi stvaranju
stresa među fizioterapeutima.
33
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
Ovo istraživanje potvrđuje međusobnu povezanost sindroma izgaranja i stresa, pri
čemu oba pojma uključuju negativne fiziološke reakcije na zahtjevne radne situacije.
Rezultati istraživanja pokazuju da veći postotak ispitanika percipira srednje visok
ili visok utjecaj stresa na radnom mjestu, dok manji postotak ispitanika izvješćuje
minimalan ili vrlo visok utjecaj stresa. Analiza rezultata H testa pokazuje statistički
značajne razlike među grupama ocijenjenim prema različitim razinama utjecaja stresa
na poslu, s obzirom na otuđenost, iscrpljenost i ukupno sagorijevanje.
Istraživanje nije pokazalo statistički značajne varijacije u percepciji stresa na rad-
nom mjestu među različitim kategorijama spola, bračnog statusa, mjesta stanovanja
niti broja članova kućanstva.
Stupanj obrazovanja nije pokazao značajnu povezanost s percepcijom stresa na
radnom mjestu, osim što su fizioterapeutski tehničari imali izraženiju otuđenost,
iscrpljenost i ukupno sagorijevanje u usporedbi s nositeljima ostalih stupnjeva obra-
zovanja.
Godine radnog staža pokazale su statistički značajne razlike u percepciji stresa
na radnom mjestu, pri čemu su ispitanici s dugim stažem imali izraženiju otuđenost,
iscrpljenost i ukupno sagorijevanje.
Različiti položaji na poslu također su pokazali statistički značajne razlike u per-
cepciji stresa, pri čemu su djelatnici bez podređenih imali izraženiju otuđenost i ukup-
no sagorijevanje u usporedbi s višim vodećim djelatnicima.
Ključno je prepoznati čimbenike rizika, a zaštitni čimbenici poput osjećaja sreće i
zadovoljstva životom imaju značajnu ulogu u prevenciji sindroma izgaranja.
Osobe koje usvajaju zdrave strategije suočavanja sa stresom, poput tjelesne aktiv-
nosti, tehnika opuštanja i održavanja ravnoteže između poslovnog i osobnog života,
mogu značajno smanjiti rizik od razvoja sindroma izgaranja. Stoga, ističemo važnost
usvajanja strategija suočavanja sa stresom među zdravstvenim radnicima, što uključu-
je svijest o vlastitim granicama, kvalitetno provedeno vrijeme s obitelji i prijateljima,
smanjenje briga te fokusiranje na cjelokupno psihičko i fizičko blagostanje.
Implementacija tih strategija ne samo da može poboljšati dobrobit fizioterape-
uta, već može značajno pridonijeti stvaranju pozitivnijeg radnog okruženja i poticanju
dugoročne radne učinkovitosti.
34
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac
Stress and Emotional Well-Being of Physiotherapists in the Republic
of Croatia: Defining Key Predictors of Burnout Syndrome
Due to the growing expectations of patients, technological advancements, and
dynamic work environments, healthcare professionals, including physiotherapists,
face challenges that could significantly impact their overall health and well-being.
Physiotherapists play a crucial role in providing care, rehabilitation, and maintaining
the health of their patients. However, they simultaneously encounter physical, emotio-
nal, and professional challenges that may lead to burnout syndrome (Walton, 2020).
Burnout syndrome is a complex phenomenon resulting from chronic stress and emoti-
onal exhaustion, often triggered by working conditions and environmental demands
(Khammissa et al., 2022). Burnout syndrome and stress are interconnected concepts
that often mutually influence and impact each other. Both terms refer to the body’s
negative reactions to demanding and stressful situations, especially in the context of
the work environment (Edú-Valsania et al., 2022). Stress represents a bodily reaction
triggered by the nervous system due to a significant influx of alarming signals, known
as stressors, playing a crucial role as a trigger for the development of burnout syndro-
me (Chu et al., 2023). Individuals continuously exposed to chronic stress, especially
in the workplace, face an increased risk of developing burnout syndrome, mainly be-
cause prolonged stress can cause emotional and physical exhaustion, which are key
characteristics of the syndrome (Prada-Ospina, 2019). Ultimately, stress is a natural
organism’s response to challenges, but prolonged and chronic stress can harm both
physical and mental health (Havelka Meštrović & Havelka, 2020). Depersonalization,
manifested as a feeling of detachment from one’s work and patients, can also be a
consequence of chronic stress (Murphy, 2023). Burnout syndrome manifests through
several symptoms, often including a loss of energy, idealism, and a sense of purpose
in one’s work, frequently leading to job frustration (Debogović & Nola, 2021). It oc-
curs when work loses its meaning for an individual, resulting in reduced work effici-
ency and the potential to leave the job (Gabriel & Aguinis, 2022). Reduced feelings of
achievement, the third major aspect of burnout syndrome, can be linked to prolonged
stress affecting the sense of success and job satisfaction. There is a potential for a vi-
cious cycle between stress and burnout syndrome. Stress can lead to burnout syndro-
me, and burnout syndrome can further increase stress levels because the feeling of
exhaustion makes it difficult to cope with demanding situations (Koutsimani et al.,
2019). Active and effective stress coping can act as a preventive measure against bur-
nout syndrome (de Oliveira et al., 2019). The way individuals cope with stress has a
significant impact on overall well-being and physical health. Individuals adopting
healthy stress-management strategies, such as physical activity, relaxation techniqu-
es, or maintaining a balance between work and personal life, can significantly reduce
the risk of developing burnout syndrome (Branch, 2022; Schultchen et al., 2019). For
healthcare workers, especially in the physiotherapy profession, adopting stress-co-
35
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
ping strategies is crucial for preserving mental and physical well-being. The aim of
this research is to analyze key predictors of burnout syndrome and provide a founda-
tion for the development of preventive strategies. Through the analysis of demograp-
hic characteristics, work experience, job satisfaction, perception of stress, and other
relevant factors, the research aims to identify factors crucial for understanding and
preventing burnout syndrome in this profession. According to the protocol, each rese-
arch participant was clearly informed, both orally and in writing, about the purpose
of the research, its conduct, methodology, the right to withdraw from the research,
data processing and storage, expected results, and potential risks. To assess burnout
syndrome at work, the Croatian version of the Oldenburg Burnout Inventory was used,
which has demonstrated its reliability, sensitivity, and validity for researching this
issue (Slišković & Burić, 2018). The Oldenburg Burnout Inventory by Demerouti and
Bakker (2008) was translated from English to Croatian using the double translation
method. In checking the questionnaire’s reliability, both scales showed satisfactory
reliability. A total of 501 participants took part in the study, including 400 women
(79.8%) and 101 men (20.2%). The average age of the participants was 36.95 years
(SD = 10.16). Regarding educational qualifications, the majority were bachelor’s de-
gree holders in physiotherapy (62.7%). About 45.3% of the participants live with a
partner and children, while 65.9% live in a marital or non-marital partnership. Con-
cerning the place of residence, 32.7% of participants live in cities with over 100,000
inhabitants. The average work experience of the participants is 13.65 years

(SD = 10.57). Most participants earn a personal income between 600 and 900 euros
(29.7%) and between 900 and 1,100 euros (29.5%). The average job satisfaction with
regard to workload is 3.19 (SD = 1.094), covering a range from the minimum to the
maximum value. Overall life satisfaction is described as completely or very satisfied
by 77.7% of participants, while others are less satisfied. The average life satisfaction
rating is M = 3.98, with a standard deviation of SD = 0.69. This positive perception
may indicate favorable life circumstances or personal attitudes toward life among
these participants. Regarding the perception of happiness, 17.6% of participants
describe themselves as “very happy”, while 61.3% feel “happy”. The majority, 80%
of participants, are employees without subordinates, while the rest hold leadership
positions (N = 98, 19.6%). The average daily number of patients with whom physi-
otherapist participants work is 27.78 (SD = 44.37). The range of daily patient num-
bers ranged from 0 to as high as 500. The most common value (mode) was 10 patients
per day, while the median was 15. Results of the subjective assessment of the level of
stress at work indicate that 50.9% of participants report a moderately high impact of
stress, while 23.8% report a high impact of stress. A very high impact of stress at work
is reported by 9.8% of participants, while 15.6% perceive a minimal impact of stress.
There is a statistically significant difference among groups rated according to diffe-
rent levels of stress impact at work. For the category of Alienation, minimal impact of
stress has the lowest average score (162.38), while very high impact of stress has the
highest average score (315.16). The difference between these groups is statistically
significant (≤ 0.001), suggesting that the level of stress significantly affects the feeling
of alienation. As regards exhaustion, minimal impact of stress is associated with the
36
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
lowest average score (111.45), while very high impact of stress has the highest avera-
ge score (359.83). The difference between these groups is also statistically significant
(≤ 0.001), indicating a significant impact of stress on exhaustion. The group with mi-
nimal impact of stress has the lowest average score (121.44), while the one with very
high impact of stress has the highest average score (360.21). The difference between
groups is again statistically significant (≤ 0.001), suggesting a strong impact of stress
on overall burnout. Analysis of burnout syndrome results by gender shows that male
participants are more frequently exposed to alienation and overall burnout, while in
female participants, feelings of exhaustion are more pronounced. The average score
for males is 259.42, while for females, it is 248.87. However, the results of the H test
are not statistically significant (p = 0.512) for any category. Physiotherapy technici-
ans show the highest values (mean score) in all analyzed variables (alienation, exha-
ustion, and overall burnout), suggesting more pronounced alienation, higher levels of
exhaustion, and more pronounced overall burnout compared to degree holders at
other educational levels. The study finds no significant variations in alienation, exha-
ustion, and overall burnout based on marital status, residence, or household size.
However, statistically significant differences exist in alienation based on years of work
experience (p = 0.098). The group with 16–20 years of work experience has the highest
average score (284.38), while the group with 0–5 years has the lowest (233.05). Sig-
nificant differences are also observed in exhaustion based on years of work experience
(p = 0.048). Significant differences emerge in overall burnout based on years of work
experience (p = 0.009). Job positions reveal significant differences in alienation

(≤ 0.001). Employees without subordinates have the highest score (264.63), while
higher-level managers, directors, and top managers have the lowest (158.06). Althou-
gh there is a score difference in exhaustion, it is not statistically significant (p = 0.114).
However, significant differences exist in overall burnout among job positions

(p = 0.004). Employees without subordinates have the highest average score (261.37),
while higher-level managers, directors, and top managers have the lowest (185.06).
The results obtained indicate significant differences in the perception of alienation
and burnout between the different levels of management positions, while exhaustion is
not significantly associated with the management level. This research confirms the
interconnectedness of burnout syndrome and stress, with both terms implying negative
physiological reactions to demanding work situations. It is important to recognize risk
factors and that protective factors, such as feelings of happiness and life satisfaction,
play an important role in the prevention of burnout syndrome.
LITERATURA
1.	 Algorani, E. B., & Gupta, V. (2023). Coping Mechanisms. In StatPearls. StatPearls Publishing.
http://www.ncbi.nlm.nih.gov/books/NBK559031/
2.	 Amon, M., & Accetto, P. (2022). Vpliv vodene telesne dejavnosti pri starejših odraslih s prekomerno
telesno maso. Revija za zdravstvene vede, 9(1), 56–68. https://doi.org/10.55707/jhs.v9i1.120
3.	 Bejer, A., Domka-Jopek, E., Probachta, M., Lenart-Domka, E., & Wojnar, J. (2019). Burnout
syndrome in physiotherapists working in the Podkarpackie province in Poland. Work (Reading,
Mass.), 64(4), 809–815. https://doi.org/10.3233/WOR-193042
37
Ana Banić, dr. Lovorka Bilajac: Stres in čustveno počutje fizioterapevtov ...
4.	 Branch, E. (2022). Stress management: definition, techniques, and strategies. Iienstitu. https://
www.iienstitu.com/en/blog/stress-management-definition-techniques-and-strategies
5.	 Burri, S. D., Smyrk, K. M., Melegy, M. S., Kessler, M. M., Hussein, N. I., Tuttle, B. D., &
Clewley, D. J. (2022). Risk factors associated with physical therapist burnout: A systematic review.
Physiotherapy, 116, 9–24. https://doi.org/10.1016/j.physio.2022.01.005
6.	 Carmona-Barrientos, I., Gala-León, F. J., Lupiani-Giménez, M., Cruz-Barrientos, A., Lucena-
Anton, D., & Moral-Munoz, J. A. (2020). Occupational stress and burnout among physiotherapists:
A cross-sectional survey in Cadiz (Spain). Human Resources for Health, 18(1), 91. https://doi.
org/10.1186/s12960-020-00537-0
7.	 Chen, B., Wang, L., Li, B., & Liu, W. (2022). Work stress, mental health, and employee performance.
Frontiers in Psychology, 13, 1006580. https://doi.org/10.3389/fpsyg.2022.1006580
8.	 Chu, B., Marwaha, K., Sanvictores, T., & Ayers, D. (2023). Physiology, Stress Reaction. In
StatPearls. StatPearls Publishing. http://www.ncbi.nlm.nih.gov/books/NBK541120/
9.	 de Oliveira, S. M., de Alcantara Sousa, L. V., Vieira Gadelha, M. do S., & do Nascimento, V.
B. (2019). Prevention actions of burnout syndrome in nurses: an integrating literature review.
Clinical Practice and Epidemiology in Mental Health: CP & EMH, 15, 64–73. https://doi.
org/10.2174/1745017901915010064
10.	Debogović, S., & Nola, I. A. (2021). Profesionalni stres i sindrom izgaranja u djelatnika intenzivne
psihijatrijske skrbi i hitne medicine. Sigurnost: časopis za sigurnost u radnoj i životnoj okolini,
63(1), 1–25. https://doi.org/10.31306/s.63.1.1
11.	Demerouti, E., & Bakker, A. B. (2008). The oldenburg burnout inventory: a good alternative to
measure burnout and engagement. In Handbook of Stress and Burnout in Health Care (pp. 65–78).
Nova Science Publishers.
12.	Edú-Valsania, S., Laguía, A., & Moriano, J. A. (2022). Burnout: A Review of Theory and
Measurement. International Journal of Environmental Research and Public Health, 19(3), 1780.
https://doi.org/10.3390/ijerph19031780
13.	Gabriel, K. P., & Aguinis, H. (2022). How to prevent and combat employee burnout and create
healthier workplaces during crises and beyond. Business Horizons, 65(2), 183–192. https://doi.
org/10.1016/j.bushor.2021.02.037
14.	Havelka Meštrović, A., & Havelka, M. (2020). Zdravstvena psihologija. Naklada Slap.
15.	Henein, M. Y., Vancheri, S., Longo, G. in Vancheri, F. (2022). The impact of mental stress on
cardiovascular health–part II. Journal of Clinical Medicine, 11(15), 4405. https://doi.org/10.3390/
jcm11154405
16.	James, K. A., Stromin, J. I., Steenkamp, N., & Combrinck, M. I. (2023). Understanding the
relationships between physiological and psychosocial stress, cortisol and cognition. Frontiers in
Endocrinology, 14, 1085950. https://doi.org/10.3389/fendo.2023.1085950
17.	Khammissa, R. A. G., Nemutandani, S., Feller, G., Lemmer, J., & Feller, L. (2022). Burnout
phenomenon: Neurophysiological factors, clinical features, and aspects of management. The Journal
of International Medical Research, 50(9), 1–13. https://doi.org/10.1177/03000605221106428
18.	Kim, J. H., Kim, A. R., Kim, M. G., Kim, C. H., Lee, K. H., Park, D., & Hwang, J. M. (2020).
Burnout syndrome and work-related stress in physical and occupational therapists working
in different types of hospitals: which group is the most vulnerable? International Journal of
Environmental Research and Public Health, 17(14), 5001. https://doi.org/10.3390/ijerph17145001
19.	Koutsimani, P., Montgomery, A., & Georganta, K. (2019). The relationship between burnout,
depression, and anxiety: a systematic review and meta-analysis. Frontiers in Psychology, 10, 1–19.
20.	Kowalska, J., Chybowski, D., & Wójtowicz, D. (2021). Analysis of the sense of occupational
stress and burnout syndrome among working physiotherapists–a pilot study. Medicina, 57(12),
1290. https://doi.org/10.3390/medicina57121290
21.	Kraljević, A., Rukavina, M., & Žura, N. (2019). Stres u radu fizioterapeuta. Časopis za primijenjene
zdravstvene znanosti, 5(2), 257–264. https://doi.org/10.24141/1/5/2/11
22.	Link, K., Kupczynski, L., & Panesar-Aguilar, S. (2021). A correlational study on physical therapy
and burnout. International J. Soc. Sci. & Education, 11(1), 63–78.
23.	Milojević, M., Brumini, I., & Crnković, I. (2020). Differences in perception of stress of
38
Revija za zdravstvene vede (1, 2024)
physiotherapists employed in various departments. Croatian Nursing Journal, 4(1), 21–31. https://
doi.org/10.24141/2/4/1/2
24.	Murphy, R. J. (2023). Depersonalization/derealization disorder and neural correlates of trauma-
related pathology: a critical review. Innovations in Clinical Neuroscience, 20(1–3), 53–59.
25.	Pollock, A., Campbell, P., Cheyne, J., Cowie, J., Davis, B., McCallum, J., McGill, K., Elders, A.,
Hagen, S., McClurg, D., Torrens, C., & Maxwell, M. (2020). Interventions to support the resilience
and mental health of frontline health and social care professionals during and after a disease
outbreak, epidemic or pandemic: A mixed methods systematic review. The Cochrane Database of
Systematic Reviews, 11(11), CD013779. https://doi.org/10.1002/14651858.CD013779
26.	Prada-Ospina, R. (2019). Social psychological factors and their relation to work-related stress as
generating effect of burnout. Interdisciplinaria, 36(2), 39–53.
27.	Puhanić, P., Erić, S., Talapko, J., & Škrlec, I. (2022). Job satisfaction and burnout in Croatian
physiotherapists. Healthcare, 10(5), 905. https://doi.org/10.3390/healthcare10050905
28.	Schultchen, D., Reichenberger, J., Mittl, T., Weh, T. R. M., Smyth, J. M., Blechert, J. in Pollatos,
O. (2019). Bidirectional relationship of stress and affect with physical activity and healthy eating.
British Journal of Health Psychology, 24(2), 315–333. https://doi.org/10.1111/bjhp.12355
29.	Slišković, A., & Burić, I. (2018). Kratka skala otpornosti. V Zbirka psihologijskih skala i upitnika
(pp. 7–11). Sveučilište u Zadru. https://morepress.unizd.hr/books/press/catalog/view/60/59/1012-1
30.	Tran, C. T. H., Tran, H. T. M., Nguyen, H. T. N., Mach, D. N., Phan, H. S. P., & Mujtaba, B. G.
(2020). Stress management in the modern workplace and the role of human resource professionals.
Business Ethics and Leadership, 4(2), 26–40. https://doi.org/10.21272/bel.4(2).26-40.2020
31.	Vancheri, F., Longo, G., Vancheri, E., & Henein, M. Y. (2022). Mental stress and cardiovascular
health–part I. Journal of Clinical Medicine, 11(12), 3353. https://doi.org/10.3390/jcm11123353
32.	Walton, D. M. (2020). Physiotherapists’ perspectives on the threats facing their profession in the
areas of leadership, burnout, and branding: a Pan-Canadian perspective from the physio moves
Canada project, part 3. Physiotherapy Canada, 72(1), 43–51. https://doi.org/10.3138/ptc-2018-
0061
33.	West, C. P., Dyrbye, L. N., & Shanafelt, T. D. (2018). Physician burnout: Contributors, consequences
and solutions. Journal of Internal Medicine, 283(6), 516–529. https://doi.org/10.1111/joim.12752
34.	Zhou, H., & Zheng, Q. (2022). Work stressors and occupational health of young employees:
the moderating role of work adaptability. Frontiers in Psychology, 13. https://doi.org/10.3389/
fpsyg.2022.796710
Ana Banić, Studio Vita, Mali Lošinj
E-mail: anabanic16@gmail.com
Dr. Lovorka Bilajac, izredna profesorica na Medicinski fakultet Sveučilište u Rijeci
E-mail: lobilajac@gmail.com