slovenščina;materni jezik;sosedni jeziki;jezikovna medkulturnost;mladi govorci;Slovena language;first language;neighbouring languages;language interculturalism;young speakers;info:eu-repo/classification/udc/811.163.6:811.163.42:303.446.2

[image]
•  [image]
•  English
•  Kontakt
•  Išči
Meni
•  Tečaji za odrasle
•  Izpiti
•  Knjige
•  Za otroke
•  Na tujih univerzah
•  Seminar SJLK
•  Simpozij obdobja
•  Izobraževanja za učitelje
•  Simpozij obdobja:
•  43. simpozij Obdobja (2024)
•  Zborniki
•  Arhiv simpozijev
Simpozij obdobja
•  43. simpozij Obdobja (2024)
•  Oddaja prispevka za Simpozij Obdobja 43
•  Zborniki
•  Obdobja 42
•  Obdobja 41
•  Obdobja 40
•  Obdobja 39
•  Obdobja 38
•  Obdobja 37
•  Obdobja 36
•  Obdobja 35
•  Obdobja 34 (1.del)
•  Obdobja 34 (2. del)
•  Obdobja 33
•  Obdobja 32
•  Obdobja 31
•  Obdobja 30
•  Obdobja 29
•  Obdobja 28
•  Obdobja 27
•  Obdobja 26
•  Obdobja 25
•  Obdobja 24
•  Obdobja 23
•  Obdobja 22
•  Obdobja 21
•  Obdobja 20
•  Obdobja 19
•  Obdobja 18
•  Arhiv simpozijev
•  2023
○  Sodelavke in sodelavci 42. simpozija
○  Odmevi v medijih
•  2022
○  Sodelavke in sodelavci 41. simpozija
○  Odmevi v medijih
•  2021
○  Sodelavke in sodelavci 40. simpozija
○  Odmevi v medijih
•  2020
○  Sodelavke in sodelavci 39. simpozija
○  Odmevi v medijih
•  2019
○  Sodelavke in sodelavci 38. simpozija
○  Odmevi v medijih
•  2018
○  Sodelavke in sodelavci 37. simpozija
•  2017
○  Odmevi v medijih
○  Sodelavke in sodelavci 36. simpozija
•  2016
○  Odmevi v medijih
○  Sodelavke in sodelavci 35. simpozija
•  2015
○  Odmevi v medijih
○  Sodelavke in sodelavci 34. simpozija
•  2014
○  Odmevi v medijih
○  Sodelavke in sodelavci 33. simpozija
•  2013
○  Odmevi v medijih 32
○  Sodelavke in sodelavci 32. simpozija
•  2012
○  Odmevi v medijih 31
○  Sodelavke in sodelavci 31. simpozija
•  2011
○  Odmevi v medijih 30
○  Sodelavke in sodelavci 30. simpozija
•  2010
○  Odmevi v medijih 29
○  Sodelavke in sodelavci 29. simpozija
•  2009
○  Odmevi v medijih 28
○  Sodelavke in sodelavci 28. simpozija
•  2008
○  Sodelavke in sodelavci 27. simpozija
•  2007
○  Sodelavke in sodelavci 26. simpozija
•  2006
○  Sodelavke in sodelavci 25. simpozija
1. Homepage
2. Simpozij obdobja
3. Zborniki
4. Obdobja 39
Obdobja 39: Slovenščina –
diskurzi, zvrsti in jeziki med
identiteto in funkcijo
[image]
OBDOBJA 39
Slovenščina – diskurzi, zvrsti in jeziki med identiteto in funkcijo /
Slovene – discourses, genres and language varieties between
identity and function
Urednica: Jerca Vogel
Leto izida: 2020
Št. strani: 368
ISBN: 978-961-06-0388-7
Vsi prispevki so dvojno slepo recenzirani.
Prelistaj
VSEBINA
Jerca Vogel
Diskurzi, zvrsti in jeziki med identiteto in funkcijo Prenesi PDF
SLOVENŠČINA V MEDIJSKEM PROSTORU
Marko Stabej
Slovenščina, kontinuum Prenesi PDF
Špela Antloga
Vloga metafor in metaforičnih izrazov v medijskem diskurzu:
analiza konceptualizacije boja Prenesi PDF
Katarzyna Bednarska
Kolektivni spomini na obdobje druge svetovne vojne: diskurzivna
analiza poročanja o koncertu Nosil bom rdečo zvezdo Prenesi PDF
Tina Lengar Verovnik
Slovenščina v radijskih programih na avstrijskem Koroškem:
odslikava sodobne sociolingvistične podobe prostora Prenesi PDF
Mojca Smolej
Prosti besedni red: obravnava primerov v izbranih publicističnih
besedilih Prenesi PDF
Slovenščina v oglaševanju
Eva Sicherl
Prekrivanke v slovenskem jeziku oglaševanja Prenesi PDF
Sonja Starc
Vrednotenje v reklami in antireklami: primer alkoholnih in tobačnih
izdelkov Prenesi PDF
Slovenščina na spletu
Ina Poteko
Naslov challenge: jezikovna podoba naslovov slovenskih
videoposnetkov na YouTubu Prenesi PDF
Kristina Pahor de Maiti, Darja Fišer, Nikola Ljubešić, Tomaž
Erjavec
Analiza kazalnih zaimkov v družbeno nesprejemljivih spletnih
komentarjih Prenesi PDF
SLOVENŠČINA V ZNANOSTI
Andreja Žele
Slovenščina v sodobni slovenski znanosti Prenesi PDF
Jelena Konicka
Samostalniki pluralia tantum v slovenščini in litovščini:
kontrastivna primerjava Prenesi PDF
Duša Race
Splošni razlagalni slovar kot pokazatelj komunikacijske norme v
slovenskem jeziku Prenesi PDF
Maria Wacławek, Maria Wtorkowska
Pomen izbire anketirancev pri jezikoslovnih raziskavah: v krogu
slovensko-poljskih stereotipov Prenesi PDF
Slovenščina v pravnih besedilih
Mateja Jemec Tomazin
Pravni jezik in pravna terminologija kot del pravne
(ne)varnosti Prenesi PDF
Mojca Schlamberger Brezar
Slovenščina v prevodih pravnih aktov Evropske unije od začetka do
danes Prenesi PDF
SLOVENŠČINA V ŠOLI
Jezik kot izraz identitete
Simona Pulko, Melita Zemljak Jontes
Slovenščina kot odraz identitete srednješolcev na dvojezičnem
slovensko-madžarskem območju Prenesi PDF
Marko Ljubešić
Jezična interkulturalnost budućih učiteljica/učitelja materinskoga
jezika: hrvatski primjer Prenesi PDF
Martina Rodela
Enakost glede na spol in socialni položaj z vidika medosebne
metafunkcije v učbenikih za slovenščino kot materinščino v osnovni
šoli Prenesi PDF
Učiteljev govor in stališča do jezika
Barbara Baloh
Mnenja vzgojiteljev o razvijanju sporazumevalne zmožnosti v
vrtcu Prenesi PDF
Lara Godec Soršak, Mira Metljak
Mnenje bodočih učiteljev (razrednega pouka) o rabi slovenskega
knjižnega jezika pri pouku Prenesi PDF
Mojca Stritar Kučuk
Strpnost za katedrom: slovenski visokošolski učitelji in jezikovna
raba v visokem šolstvu Prenesi PDF
Maja Šebjanič Oražem
Sporazumevalna zmožnost in komunikacijske spretnosti učiteljev
začetnikov Prenesi PDF
Izkušnje in stališča učencev
Maja Bitenc
Izkušnje in stališča glede jezikovne rabe v šolskem in obšolskem
prostoru Prenesi PDF
Jerca Vogel
Vpliv prevladujočega neknjižnega govora na razvijanje
sporazumevalne zmožnosti v knjižnem jeziku Prenesi PDF
Slovenščina v stiku z drugimi jeziki
Katarina Gomboc Čeh
Delo jezikovnega asistenta za slovenščino v okviru manjšinskega
srednješolskega izobraževanja na Tržaškem Prenesi PDF
Marina Jajić Novogradec
Slovenski kao manjinski jezik u hrvatskom obrazovnom
sustavu Prenesi PDF
Nagisa Moritoki Škof, Kristina Hmeljak Sangawa
Tečaj slovenščine za gostujoče japonske študente kot spodbuda k
razmisleku o vlogah jezika Prenesi PDF
SLOVENŠČINA V UMETNOSTI
Milena Mileva Blažić, Kasilda Bedenk
Slovenščina v (mladinski) književnosti: na primeru romana Evalda
Flisarja Mogoče nikoli (2007) Prenesi PDF
Irena Avsenik Nabergoj
Sveto pismo v pridigi na Slovenskem: primeri pridig Janeza
Svetokriškega in Janeza Zupeta Prenesi PDF
Milena Mileva Blažić, Kasilda Bedenk
Slovenščina v (mladinski) književnosti: vloga in pomen čarobnih
besed v pravljicah Prenesi PDF
Ana Bogataj
Medmeti in njihova raba v slovenskem stripu Prenesi PDF
Mihaela Koletnik
Narečna podoba Lainščkovih »verzušev« Prenesi PDF
JEZIK KOT IZRAZ KOLEKTIVNE IN OSEBNE
IDENTITETE
Nataša Gliha Komac
Slovenski jezik s perspektive uporabnikov slovenskega jezika v
Italiji Prenesi PDF
Jadranka Cergol
Izbira jezika pri avtorjih mlajše generacije Slovencev v
Italiji Prenesi PDF
Francka Premk
Ključ, ki vrata vsa odpira: preneseni pomeni, diskurzi v funkciji
celovitosti in njihova identitetna vloga pri Marji Boršnik in Janezu
Premku Prenesi PDF
Marija Stanonik
»Lahko pravim, da sem tudi jaz v resnici en Slovenc!«: francoski
princ o slovenščini v svojem otroštvu Prenesi PDF
Mojca Šorli
Jezikovna sredstva v funkciji vrednotenja: dejstva in implikacije o
feminizaciji Prenesi PDF
•  Tečaji za odrasle
○  Vrste tečajev
○  Štipendije
○  Splošne informacije
•  Izpiti
○  Izpiti
○  Izpitni roki 2024
○  Pogosta vprašanja
○  Izpitni pravilnik
○  Izpitni red
○  O izpitnem centru
•  Knjige
○  Predstavitev
○  Učbeniki in priročniki
○  Gradiva
○  Stopenjska berila
○  Letna poročila
•  Za otroke
○  Tečaji
○  Učbeniki
○  I/E-gradiva
○  Učni načrti
○  Izobraževanja
○  Projekti
•  Na tujih univerzah
○  Predstavitev
○  Predstavitev programa STU
○  Delovna mesta učiteljev slovenščine na tujih univerzah
○  Slovenistike
○  Kulturni projekti
○  Letna poročila
○  Splošne informacije
•  Seminar SJLK
○  Predstavitev
○  60. seminar slovenskega jezika, literature in kulture,
2024
○  Zborniki SSJLK
○  Arhiv seminarjev
•  Simpozij obdobja
○  43. simpozij Obdobja (2024)
○  Zborniki
○  Arhiv simpozijev
•  Izobraževanja za učitelje
○  Predstavitev
○  Redni seminarji
○  Drugi seminarji
○  Za prostovoljce
○  Arhiv vsebin in predavateljev
Povežite se z nami
○  Twitter
○  Facebook
○  Instagram
•
•
©  CSDTJ 2015. Vse pravice pridržane.
•  Izjava o zasebnosti
•  Avtorji


Slovenski kao manjinski jezik u hrvatskom obrazovnom sustavu


Bilić Prcić, Ante;Žolgar, Ingrid;Runjić, Tina

Skoči na glavni sadržaj
[image] [image]
•
•
•  english
•
Prijava i registracija
Prijava Promjena načina
autentikacije Registracija
•  [image]
•  Navigation
•  1 Početna
•  O Hrčku
•  O Hrčku
○  O Hrčku
○  Interoperabilnost
○  Politike korištenja
○  Savjet Hrčka
○  Kontakt
○  Redovne nadogradnje
•  Časopisi
○  Abecedno
○  Po područjima
•  Za uredništva
○  Posjećenost časopisa
○  Statusi časopisa
○  Upute za administratore časopisa
○  Izajava o otvorenom pristupu
○  Kriteriji uvrštavanja časopisa
○  Prijava časopisa u Hrčak
○  Alati
•  Za autore
○  Prijava radova
○  ORCID identifikator
Hrvatska revija za rehabilitacijska istraživanja, Vol. 51 No. 2,
2015.
Izvorni znanstveni članak
Razlike u socijalnim vještinama između učenika i učenica
oštećena vida prema procjeni njihovih roditelja
Ante Bilić Prcić ; Edukacijsko-rehabilitacijski fakultet, Sveučilište u
Zagrebu, Hrvatska [image]
Tina Runjić ; Edukacijsko-rehabilitacijski fakultet, Sveučilište u
Zagrebu, Hrvatska
Ingrid Žolgar Jerković ; Pedagoška fakultet, Univerza v
Ljubljani,Slovenia
Puni tekst: hrvatski pdf 344 Kb
str. 77-86
preuzimanja: 1.113
citiraj
Sažetak
Broj djece oštećenog vida koja pohađaju redovne osnovne škole u
Republici Hrvatskoj u konstantnom je porastu. Njihovo uključivanje
u redovne škole ima dva glavna cilja: jedan je osiguravanje boljih
uvjeta za kvalitetnije obrazovanje, a drugi, jednako važan, bolja je
socijalna povezanost s vršnjacima.
Mogućnost dobre socijalne povezanosti s vršnjacima u najvećoj
mjeri ovisi stupnju razvijenosti socijalnih vještina svakog pojedinog
djeteta, odnosno učenika. Učenje i usvajanje socijalnih vještina
odvija se kroz niz procesa koji se glavninom baziraju na
promatranju, imitaciji i učenju kroz iskustvo, a glavni medijatori
učenja socijalnih vještina tijekom djetinjstva su roditelji (obitelj) i
vršnjaci. U procesu učenja socijalnih vještina roditelji su osobito
važni jer oni prvi, i u najvećoj mjeri, “poučavaju” svoje dijete tim
vještinama, kontinuirano ih i aktivno procjenjuju te na temelju te
procjene vrše daljnje socijalne utjecaje.
Cilj ovog rada je utvrditi postoji li, prema procjeni roditelja, razlika
u području socijalnih vještina između učenika i učenica oštećenog
vida višeg školskog uzrasta. Ispitana su 34 roditelja učenika i
učenica oštećenog vida višeg školskog uzrasta: 18 roditelja učenika i
16 učenica. Za procjenu socijalnih vještina korištena je subskala
socijalnih vještina instrumenta Social Skills Rating System (Gresham
i Elliot, 1990). Roditelji su procjenjivali socijalne vještine svoje
djece u područjima kooperativnosti, asertivnosti, odgovornosti i
samokontrole.
Utvrđeno je da, prema procjeni roditelja, postoje razlike u području
socijalnih vještina između učenika i učenica oštećenog vida,
odnosno da, generalno gledajući, učenici oštećenog vida postižu
bolje rezultate u području socijalnih vještina od učenica.
Ključne riječi
djeca oštećena vida; spolne razlike; roditelji; socijalne vještine
Hrčak ID:
150134
URI
https://hrcak.srce.hr/150134
Datum izdavanja:
28.12.2015.
Podaci na drugim jezicima: engleski
Posjeta: 2.830 *
2021 © Portal hrvatskih znanstvenih i stručnih časopisa - Hrčak
Izjava o pristupačnosti | Politika privatnosti | Kontakt


Water uptake of thermally modified Norway spruce

Skoči na glavni sadržaj
[image] [image]
•
•
•  english
•
Prijava i registracija
Prijava Promjena načina
autentikacije Registracija
•  [image]
•  Navigation
•  1 Početna
•  O Hrčku
•  O Hrčku
○  O Hrčku
○  Interoperabilnost
○  Politike korištenja
○  Savjet Hrčka
○  Kontakt
○  Redovne nadogradnje
•  Časopisi
○  Abecedno
○  Po područjima
•  Za uredništva
○  Posjećenost časopisa
○  Statusi časopisa
○  Upute za administratore časopisa
○  Izajava o otvorenom pristupu
○  Kriteriji uvrštavanja časopisa
○  Prijava časopisa u Hrčak
○  Alati
•  Za autore
○  Prijava radova
○  ORCID identifikator
Drvna industrija, Vol. 66 No. 4, 2015.
Izvorni znanstveni članak
https://doi.org/10.5552/drind.2015.1421
Water Uptake of Thermally Modified Norway Spruce
Mojca Zlahtic ; Odjel za znanost o drvu i drvnu tehnologiju,
Biotehnički fakultet, Sveučilište u Ljubljani, Ljubljana, Slovenija
Nejc Thaler ; Odjel za znanost o drvu i drvnu tehnologiju,
Biotehnički fakultet, Sveučilište u Ljubljani, Ljubljana, Slovenija
Miha Humar [image] orcid.org/0000-0001-9963-5011 ; Odjel za
znanost o drvu i drvnu tehnologiju, Biotehnički fakultet, Sveučilište
u Ljubljani, Ljubljana, Slovenija [image]
Puni tekst: engleski pdf 1.424 Kb
str. 273-279
preuzimanja: 1.027
citiraj
Sažetak
Thermal modification of wood has been commercially available for
almost twenty years but the complete mechanism of improved
durability is still not completely understood. It is known that the
temperature and duration of the modification influences the
properties of the final products. There are several potential reasons
for the increased durability of the modified wood. In recent
research in particular, water exclusion efficiency has been identified
as one of the key mechanisms. In order to elucidate this
presumption, specimens made of Norway spruce heartwood were
thermally modified at 6 different temperatures (160 °C, 180 °C, 190
°C, 200 °C, 210 °C and 230 °C) for three hours according to the
Silvapro® procedure. Control specimens were left unmodified.
Three sets of tests were performed: (a) samples were soaked in
water for 4 days and then positioned on load cells and allowed to
dry until a constant mass was achieved; (b) short term water uptake
was determined with a tensiometer and (c) wood-water interactions
were verified using constant gravimetric moisture measurement
during outdoor exposure. As expected, the degree of modification
was reflected in the moisture content of the wood during testing.
Short and medium term water uptakes correlated quite well with
the performance of wood in outdoor applications. On the other
hand, long term tensiometer measurements were not in line with
either short term water uptake or outdoor measurements.
Ključne riječi
load cell; Picea abies; tensiometer; thermal modification; water
uptake; field testing
Hrčak ID:
150796
URI
https://hrcak.srce.hr/150796
Datum izdavanja:
7.1.2016.
Podaci na drugim jezicima: hrvatski
Posjeta: 2.587 *
2021 © Portal hrvatskih znanstvenih i stručnih časopisa - Hrčak
Izjava o pristupačnosti | Politika privatnosti | Kontakt


Lipophilic extractives in heartwood of european Larch (Larix decidua mill.)

Tišler, Vesna;Čufar, Katarina;Zule, Janja

Skoči na glavni sadržaj
[image] [image]
•
•
•  english
•
Prijava i registracija
Prijava Promjena načina
autentikacije Registracija
•  [image]
•  Navigation
•  1 Početna
•  O Hrčku
•  O Hrčku
○  O Hrčku
○  Interoperabilnost
○  Politike korištenja
○  Savjet Hrčka
○  Kontakt
○  Redovne nadogradnje
•  Časopisi
○  Abecedno
○  Po područjima
•  Za uredništva
○  Posjećenost časopisa
○  Statusi časopisa
○  Upute za administratore časopisa
○  Izajava o otvorenom pristupu
○  Kriteriji uvrštavanja časopisa
○  Prijava časopisa u Hrčak
○  Alati
•  Za autore
○  Prijava radova
○  ORCID identifikator
Drvna industrija, Vol. 66 No. 4, 2015.
Izvorni znanstveni članak
https://doi.org/10.5552/drind.2015.1442
Lipophilic Extractives in Heartwood of European Larch (Larix
decidua Mill.)
Janja Zule ; Institut za celulozu i papir, Ljubljana, Slovenija [image]
Katarina Čufar ; Sveučilište u Ljubljani, Biotehnički fakultet,
Ljubljana, Slovenija
Vesna Tišler ; Sveučilište u Ljubljani, Biotehnički fakultet, Ljubljana,
Slovenija
Puni tekst: engleski pdf 574 Kb
str. 305-313
preuzimanja: 1.260
citiraj
Sažetak
The heartwood of two European larch trees was examined for the
content of lipophilic extractives. Hexane was used as a solvent for
extractions, while gas chromatography with flame ionisation
detection and gas chromatography coupled to mass spectrometry
were applied for analyses. Different lipophilic groups of compounds,
such as fatty acids, resin acids, diterpenoids, sterols, steryl esters
and triglycerides were identified and quantitatively evaluated as
well as individual low molecular mass components. Distribution of
heartwood lipophilics in relation to the trunk heights was also
determined and their most likely biological function in wood tissues
discussed. The content of hexane extract increased with stem
height. Various fatty and resin acids as well as diterpenoid alcohols
and sterols were characterized. The predominating lipophilic
compounds identified were isopimaric acid and diterpenoid alcohol
larixyl acetate. Their average concentrations in examined samples
was between 2.0 and 2.5 mg/g. Higher molecular mass lipophilics,
e.g. steryl esters and triglycerides, were also present with
concentrations between 0.5 and 2.2 mg/g.
Ključne riječi
European larch; heartwood; lipophilic extractives; chromatographic
techniques
Hrčak ID:
150808
URI
https://hrcak.srce.hr/150808
Datum izdavanja:
7.1.2016.
Podaci na drugim jezicima: hrvatski
Posjeta: 3.008 *
2021 © Portal hrvatskih znanstvenih i stručnih časopisa - Hrčak
Izjava o pristupačnosti | Politika privatnosti | Kontakt


193
ČSP, br. 1, 193-218
Zagreb, 2020.
UDK: 32(497.4)‘‘1912/1913‘‘
070(497.4)‘‘1912/1913‘‘
Izvorni znanstveni članak
Primljeno: 18. 10. 2019.
Prihvaćeno: 29. 1. 2020.
DOI: https://doi.org/10.22586/csp.v52i1.9691
Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih
krugova u Primorskoj pred Prvi svjetski rat
IGOR IVAŠKOVIĆ
Univerza v Ljubljani, Ekonomska fakulteta
Ljubljana, Slovenija
igor.ivaskovic@ef.uni-lj.si
Autor analizira pisanje primorskih slovenskih liberalnih novina u vrijeme
balkanskih ratova 1912. i 1913., prikazuje geopolitičke stavove toga političko-
ga kruga te ga smješta u širi kontekst sukoba različitih vizija jugoslavenstva.
Specifičan položaj primorskih Slovenaca i geopolitičko značenje Trsta odrazili
su se na naklonjenost toga dijela Slovenaca što širemu južnoslavenskom kon-
ceptu, koji je trebao biti poluga za slovensku političku emancipaciju. Isprva se
taj dio Slovenaca zauzima za ujedinjenje južnoslavenskih naroda unutar Ha-
bsburške Monarhije, no analizirano razdoblje donosi preokret koji se očituje
u ispuštanju habsburškoga okvira u prvom krugu balkanskih ratova. Drugi
je pak krug prouzročio isključivanje Bugarske iz južnoslavenskih koncepata,
čime se dio primorskih Slovenaca priklanja užoj viziji južnoslavenske državne
ideje sa Srbijom u središnjoj ulozi.
Ključne riječi: balkanski ratovi; Primorska; jugoslavenska ideja; Trst; geopo-
litika
Uvod
Jugoslavenstvo je opsežan koncept koji prodire u cijeli spektar društvenih
područja. Dakako, najčešće uzburkava strasti koncept političkoga jugoslaven-
stva, pod kojim razumijemo ideju o zasnivanju zajedničke države određenih
južnoslavenskih naroda ili pak strateško političko partnerstvo odnosno kon-
federalne veze više država u okviru južnoslavenskoga savezništva. Istina je da
je ta problematika bila predmetom proučavanja brojnih istraživanja, no često
194
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
su na rub znanstvenoga interesa gurnute južnoslavenske alternative koje nikad
nisu zaživjele, a u određenim su povijesnim razdobljima igrale važnu ulogu
na društveno-političkim pozornicama. Jedno od takvih pitanja je i izostanak
najvećega južnoslavenskog naroda, Bugara, iz obiju realiziranih varijanti jugo-
slavenske države u XX. stoljeću. Ovaj rad ima ambiciju istražiti upravo proces
oblikovanja južnoslavenskoga političkoga koncepta kod liberalnoga dijela pri-
morskih Slovenaca, što je sudbonosno utjecalo na status Bugara u slovenskim
očima, a posljedično ostavilo i bitan trag na povijest Hrvata i ostalih južnosla-
venskih naroda.
Predmet proučavanja su primorski Slovenci, točnije izdanja njihovih poli-
tičkih glasila iz Trsta i u određenoj mjeri iz Gorice, koja su upravo krajem XIX.
i početkom XX. stoljeća doživljavala svojevrsni vrhunac političke utjecajnosti.
Potonje se temeljilo na činjenici da je u Trstu tada živjelo brojnije slovensko
pučanstvo nego primjerice u Ljubljani, a ta se slovenska zajednica u političkom
smislu vrlo dinamično oblikovala zahvaljujući životu uz talijansku većinu. S
geopolitičkoga je stajališta proučavanje slovenskoga odnosa prema jugoslaven-
skoj ideji utoliko zanimljivije jer je to rubni južnoslavenski narod, koji je svoj
odnos prema ideji jugoslavenstva oblikovao u političkom natjecanju s Talija-
nima i Nijemcima. Upravo zbog prijetnje potencijalne periferizacije Slovenci
nikako nisu mogli ostati indiferentni prema fundamentalnim geopolitičkim
pitanjima, a to su opseg južnoslavenske državne jedinice, njezino političko
središte i njezino međunarodno pozicioniranje. Ovaj rad stoga prikazuje geo-
politički obrat politički najaktivnijega i ujedno najisturenijega dijela Slovenaca
kroz prizmu slike koju su u svojim izvješćima o balkanskim ratovima 1912. i
1913. donosila glasila slovenskih liberala iz Trsta i Gorice.
Položaj primorskih Slovenaca i značenje Trsta u Habsburškoj Monarhiji
Slovenski politički koncepti koji su bili smješteni u južnoslavenski okvir,
bez obzira na to s kojega su ideološkoga pola dolazili, bili su obilježeni rubnim
geografskim položajem Slovenaca u odnosu na druge južnoslavenske narode.
U to su se vrijeme Slovenci još uvijek neuspješno pokušavali otresti statusa
takozvanoga nepovijesnog naroda, koji u svojoj prošlosti nije uspio stvoriti
vlastitu državu, što je dakako uvelike otežavalo slovenska političkoemancipa-
cijska nastojanja u kontekstu Habsburške Monarhije. Priključivanje što širega
slovenskoga etničkog područja u južnoslavensku tvorevinu, bilo to unutar ili
izvan habsburškoga okvira, bilo je temeljni politički cilj Slovenaca prije Prvo-
ga svjetskog rata. Pritom se možemo složiti s konstatacijom Marka Zajca1 da
je upravo jugoslavenstvo bilo oblik slovenskoga nacionalizma u habsburško
1
ZAJC, Slovenci in protislovja, 1.
195
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
doba jer je ta ideja omogućavala ostvarenje tadašnjih slovenskih nacionalnih
interesa.
Slovenske su se političke stranke krajem XIX. i početkom XX. stoljeća
zbog pomanjkanja statusa „povijesnoga” naroda naslanjale na Hrvate, koji
su također mnogo energije ulagali u integraciju svojih područja u Trojednu
Kraljevinu. Ipak, između slovenskih liberala (Narodno-napredna stranka) i
najjače konzervativne stranke (Slovenska pučka stranka, slov. Slovenska ljud-
ska stranka) postojale su znatne razlike u metodama ostvarenja temeljnih po-
litičkih ciljeva. U oblikovanju slovenskoga narodnoga koncepta bitno je dalje
dospjela konzervativna struja, što nikako ne implicira pomanjkanje državnih
ideja kod liberala. Konkurentska prednost potonjih svakako je bio dominan-
tan položaj liberala u gradovima Ljubljani, Trstu i Gorici, a upravo su oni u ta-
dašnjoj državi bili ulaz u svijet visokoga obrazovanja i državne administracije
te posljedično i odskočna daska za učinkovitije djelovanje na državnoj razini.
U austrijskom dijelu države građanstvo je i inače bilo liberalnijega svjetona-
zora, čemu se u drugoj polovini XIX. stoljeća pridružila i izrazita nacionalna
komponenta.2 To je dinamiziralo politički život u gradovima s mješovitom
nacionalnom strukturom, a posebice je bila interesantna situacija u Trstu, gdje
su se preklapali u prvom redu talijanski, slovenski i njemački interesi, i doga-
đaji u tom gradu često su nagovještavali političke prijelome na državnoj razini.
Uključivanje Trsta u austrougarsko carinsko područje 1887., rast luke i njezine
veze prema Dalmaciji i Bosni i Hercegovini (BiH) te gradnja željeznice prema
Beču utjecali su na iznimnu geopolitičku važnost grada.3 To je također utjecalo
na bržu industrijalizaciju širega gradskog područja, a demografski je rast bio
neizbježna posljedica činjenice da je Trst s bruto dohotkom po stanovniku
prestigao čak i Beč.4 Doseljavali su se uglavnom Slovenci iz okolnih ruralnih
područja, što nije samo stimuliralo njihovu političku aktivnost nego je omo-
gućilo i pojavu novih političkih pokreta, prije svega socijalno-demokratskoga,
koji je sve više narušavao konzervativno-liberalni duopol. Najprije su Slovenci
dnevno migrirali u grad i elemente gradske kulture prenosili na selo, a potom
su se počeli i stalno naseljavati u pojedinim četvrtima, npr. u četvrti Sv. Ja-
kob.5 To je uzrokovalo rušenje dotad komplementarnoga odnosa slovenskoga
seljaka i talijanskoga građanina. U samom je gradu 1911. živjelo približno 57
000 Slovenaca, što ipak nije bila ni trećina gradskoga stanovništva. Većinu su
dakako činili Talijani, a znatne su bile i njemačka te hrvatska uz nešto manju
2
BRUCKMÜLLER, „Nove raziskave zgodovine”
.
3
VERGINELLA, „Prihod vlaka v Trst”
.
4
WINKLER, Wahlrechtsreformen und Wahlen, 51-53.
5
VERGINELLA, Družina v Dolini pri Trstu, 8.
196
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
židovsku, češku i srpsku zajednicu.6 Pozitivni demografski trendovi za sloven-
sku zajednicu implicirali su ne samo artikulaciju nacionalnih zahtjeva,7 nego
su politička glasila sve jasnije izražavala nadu da bi u budućnosti grad mogao
dobiti posve slovenski karakter: „Talijani su tu u Trstu, za sada još u većini,
stoga su i gospodari u ovoj kući. Kako su se ovdje našli, to ni sami ne znaju.
Došli su slučajno iz Italije. Naselili su se na slovenskoj zemlji, i to na onoj točki
koja je za Sloveniju najvažnija…”8
Dinamika društvenoga i političkoga života u Trstu imala je mnogo šire
učinke u Habsburškoj Monarhiji. Upravo su naime Trst, Primorska regija i
Istra bili žarište talijanskoga iredentizma, a tamošnji Hrvati i Slovenci vlasti-
ma u Beču pokušavali su se prikazati kao zaštitni stup austrijskih interesa na
tom dijelu Jadrana te tako pridobiti simpatije za viši stupanj vlastite političke
emancipacije.9 U drugoj polovini XIX. stoljeća jačao je i trend povećanja nje-
mačkoga i potom slavenskoga kapitala u osiguravajućim društvima, što je u
talijanskoj većini budilo strah od gubitka gospodarske i posljedično političke
prevlasti u gradu. Zbog toga su talijanski mediji otvoreno optuživali središnju
vlast, koja je, po njihovu mišljenju, bila odgovorna za protutalijanske procese u
Trstu.10 U to su se vrijeme primorski Slovenci uglavnom naslanjali na hrvatske
političke partnere, a to je savezništvo svoj politički okvir temeljilo na ideji pre-
uređenja Dvojne Monarhije u trodijelnu, što je impliciralo uspostavu treće dr-
žavne jedinice koja bi bila jednakopravna austrijskom i ugarskom dijelu. I dok
su mađarske političke elite toj ideji bile nesklone, u Beču su upravo u takvu
razvoju vidjeli mogućnosti za smanjenje ugarske moći. S aspekta liberalnih
Slovenaca takve su okolnosti i načelna sklonost centralnih vlasti nudile priliku
za ostvarenje slovensko-hrvatskoga entiteta koji bi, prema njima, trebao imati
tri središta: Zagreb, Ljubljanu i Trst.11 Isprva se činilo da će južnoslavensko
pitanje slovenski liberali rješavati s Hrvatima te iskoristiti svoj bolji položaj
u gradovima u odnosu na slovenske konzervativce. U tom je procesu naime
Ivan Tavčar za kratko vrijeme preuzeo vodeću ulogu povezivanja s hrvatskim
6
Prema popisu iz 1910., približno 51,9 % stanovnika govorilo je talijanski, 24,8 % slovenski,
5,2 % njemački, 1,1 % „srpskohrvatski”
, 0,3 % služilo se nekim drugim jezikom, a bilo je čak
17 % stranih državljana (Spezialortsrepertorium; LAMPE, Yugoslavia as history, 75; PIRJEVEC,
Trst je naš!, 19).
7
GRDINA, Slovenci med tradicijo in perspektivo, 211-216.
8
Italijani so tu v Trstu, in so sedaj še v večini, so torej za enkrat gospodarji v tržaški hiši. Kako
so se tu znašli, tega menda še sami ne vedo. Prišli so slučajno iz Italije. Naselili so se na slovenski
zemlji, in sicer na oni točki, ki je za Slovenijo najvažnejša… („Naš Trst”
, Edinost /Trst/, 17. 8.
1912., 1-2).
9
PIRJEVEC, Trst je naš!, 40-41; RAHTEN, Zavezništva in delitve, 105-149.
10
MILLO, L‘elite del potere, 125-126; KACIN-WOHINZ, TROHA, Slovensko-italijanski odno-
si, 29.
11
Pirjevec u: PEČENKO, Cesarski Trst in Slovenci.
197
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
strankama,12 a rješenje za „povijesnost” Nijemaca i Talijana pokušao je naći u
povijesnom hrvatskom državnom pravu te pozivanjem na Pragmatičku sank-
ciju Hrvatskoga sabora iz 1712. godine.13 Prema njoj, Hrvatska je pristala na
vladavinu Habsburgovaca i ako bi ta obitelj ostala bez muških potomaka, no
uz uvjet da Monarhija uključuje i pretežno slovenska područja. Unatoč tomu,
pri povezivanju s Hrvatima uskoro je slovenske liberale pretekla katolička po-
litička struja, za što velike zasluge idu Antunu Mahniću, koji je svojim dje-
lovanjem na prijelomu stoljeća postavio čvrste temelje slovensko-hrvatskoga
savezništva s katoličkim predznakom. To je slovenskim liberalima u Trstu i
Gorici donekle ograničilo manevarski prostor, što je djelomično utjecalo na
daljnji razvoj njihova političkoga programa.
Proces postupne zamjene ruralnoga urbanom okolinom kod primorskih
je Slovenaca potaknuo i prijelaz od konzervativnoga k liberalnom političkom
polu. Naime, uz preuzimanje građanskih navika smanjila se važnost religiozne
komponente identiteta, a sve važniju ulogu preuzimala je nacionalna dimenzi-
ja koja se odražavala u jezičnoj pripadnosti. Na to je utjecao prije svega dodir
s talijanskim narodnjačkim skupinama, koje su kulturni i gospodarski pro-
dor Talijana na cijelo područje Jadrana smatrale glavnim elementom svojega
poslanstva.14 Slovenski je liberalni krug u takvim okolnostima predstavljao
antitezu grupama poput one Ruggera Timeusa te je dokazivao da se slovenstvo
i slavenstvo mogu također artikulirati u liberalno-građanskoj političkoj opciji.
Proces nacionalizacije masa na području Trsta bio je dakle nešto drugačiji od
onoga na štajerskim i koruškim područjima,15 a poticali su ga i neki događaji
na razini države. Primjer toga bila je izborna reforma koja je donijela širenje
glasačkoga prava i po kojoj je Trst imao pravo na pet zastupnika u središnjoj
skupštini, što je povećalo i opći interes za politiku i konkurenciju između Slo-
venaca i Talijana.16 U toj su se utakmici Slovenci naslanjali na jugoslavenski
koncept, u kojem su tražili politički okvir koji će biti jednako snažan kao što
je bio iredentistički program s tezom o kontinuitetu između rimske i talijanske
civilizacije kod njihovih političkih suparnika.17
U političkom životu primorskih Slovenaca centralno mjesto zauzimalo
je udruženje Edinost, osnovano 1874. godine. Temeljni medij svake tadašnje
politički angažirane udruge bio je časopis, pa je tako i Edinost 1876. počela
izdavati istoimeni list. Upravo je on među 64 slovenska časopisa koji su u Trstu
12
RAHTEN, Zavezništva in delitve, 73-83; MATKOVIĆ, „Ivan Tavčar”
, 151-159.
13
RAHTEN, Zavezništva in delitve, 64.
14
KACIN-WOHINZ, TROHA, Slovensko-italijanski odnosi, 31-32.
15
CVIRN, „Med nacionalizmom in nacionalno koeksistenco”
.
16
CVIRN, Razvoj ustavnosti, 151.
17
VIVANTE, Irredentismo adriatico, 136-138; VERGINELLA, „Zgodovinjenje slovensko-ita-
lijanske meje”
.
198
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
izlazili od drugoga dijela XIX. stoljeća do Prvoga svjetskog rata bio najutjecaj-
niji slovenski medij.18 Nastupi predstavnika Edinosti, koja je u svojim rukama
imala sve bitne niti narodnoga, političkoga, kulturnoga i gospodarskoga života
Slovenaca, najrealnije su odražavali ideju slovenskoga narodnjačko-liberalnog
pokreta u tom dijelu Primorske.19 Značenje časopisa Edinost možemo iščitati
i iz zapisa poznatoga hrvatskog pravaša iz Istre Vjekoslava Spinčića kad je po-
kušao dočarati važnost lista Naša sloga za Hrvate: „Ko hoče, da prouči život
našega naroda u Istri od godine 1870 do 1916: njegovo probudjivanje i osvje-
ščivanje, njegov prosvjetni i gospodarski napredak, njegove borbe za škole, za
jezik u uredima i javnom životu, njegove izborne borbe u opčinska zastupstva,
u pokrajinski sabor i u zastupničku kuću carevinskog vijeća; ko hoće, da sve
to prouči, taj valja da prolista ‘Našu slogu’. Ona je zrcalo života hrvatskoga
naroda Istre […] Medju Hrvatima Istre vršila je zadaću sličnu onoj, što vrši od
godine 1876 ‘Edinost’ medju Slovencima Trsta i Istre, a donekle i Goričke.”20
Edinost je uistinu imala središnji položaj među Slovencima, u prvom redu u
liberalnim krugovima, a u srži njezina programa bilo je isticanje slovenskoga
identiteta. Njezin je utjecaj u obzir uzimala čak i vlast u Beču, koja je upravo
na inzistiranje Edinosti odredila ponovni popis stanovništva u Trstu 1911.
godine.21
Trijalizam
Prije balkanskih ratova u okviru političkoga diskursa o južnoslavenskom
pitanju najčešće se iskazivao koncept treće državne jedinice koja bi trebala
nastati pored austrijske i mađarske. Ideja trijalizma zapravo je bila pokušaj au-
strijskoga manevra kojim bi se otklonile manjkavosti dualizma, a prije svega to
je bio plan smanjenja političke snage Ugarske na račun nove južnoslavenske je-
dinice s Hrvatskom u središtu. Edinost je o tom planu pisala još duboko u XIX.
stoljeću, no pritom je sa slovensko-hrvatskoga partnerstva ponekad prelazila
na šire povezivanje Slovenaca, Hrvata i Srba: „Mnogi Slovenci još uvijek sanja-
ju o ‘ujedinjenoj Sloveniji’. […] No slabi rezultati posljednjih godina trebaju nas
uvjeriti da smo mi Slovenci sami preslabi da bismo takvo što izvojevali. […]
Najučinkovitija pomoć bit će ako se udružimo s Hrvatima i Bošnjacima. […]
Ako se to učini, onda ni srpska kraljevina nema uvjeta zasebnoga opstanka:
nema smisla da polovica Srba bude u kraljevini, a polovica u Austriji. Veća i
jača slovensko-hrvatsko-bosanska država prirodnom će silom kraljevinu pri-
18
MARUŠIČ, „Od Maribora do Trsta”
.
19
PAHOR, Slavjanska sloga, 27-28 i 69.
20
Isto, 26.
21
Pirjevec u: PEČENKO, Cesarski Trst in Slovenci.
199
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
vući k sebi.”22 Nakon aneksije BiH Edinost je zastupala nacrt koji je predviđao
stvaranje Kraljevine Ilirije, koja bi uključivala hrvatska i slovenska područja te
netom anektirane teritorije, a Vojvodina bi ostala dijelom Ugarske. Prema tom
planu, Slovenija bi unutar Ilirije trebala imati status pokrajine, a sačinjavali bi
ju Kranjska, Gorica i Gradiška, Trst sa sjevernom Istrom, Koruška i Štajerska
južno od rijeke Drave. Taj je nacrt Edinost prenijela s oduševljenjem: „Mađar-
skom bi se dijelu pridružila Galicija, Bukovina i poljski dio Šlezije. Njemački
bi se dio sastojao od Češke, češkoga dijela Šlezije, Moravske, Gornje i Donje
Austrije, Tirola, Salzburga te Koruške i Štajerske sjeverno od Drave. Jugosla-
venska bi se država sastojala od Hrvatske, Slavonije, Bosne, Hercegovine, Dal-
macije, Istre, Trsta, Gorice, Kranjske, Južne Koruške od Villacha do Donjega
Dravograda i Štajerske južno od Drave. Granica bi prolazila od Villacha do
Osijeka. Od Osijeka bi dalje do Beograda graničio Dunav.”23
Trijalističkome konceptu, razumljivo, nisu bili skloni ni na mađarskoj ni
na talijanskoj strani. Edinost je prenosila pisanje mađarskoga časopisa Aj Ujsag
da bečki politički krugovi pokušavaju isključiti mađarski utjecaj na Balkanu.24
Soča, glasilo slovenskih goričkih liberala, s ironijom je prenosila pisanje ma-
đarskih listova da bi državna samostalnost Južnim Slavenima samo štetila.25
Istovremeno su Talijani bili uvjereni da je trijalizam usmjeren upravo protiv
njih te da promovira ideju slavenske dominacije u Dalmaciji, Primorju, Istri i
Trstu. Soča je prenosila pisanje talijanskoga lista Il Piccolo della Sera: „U tom
principu vide Slaveni mogućnost ostvarenja onoga što se u prošlosti činilo
samo snom marginalaca: sastavljanje novoga jugoslavenskoga kraljevstva, koje
bi pored Kranjske te slovenskoga dijela Štajerske i Koruške opsezalo i cijelo
dalmatinsko primorje (i naše Primorje!) i koje bi bilo povezano s Austro-Ugar-
skom samo u osobi vladara te bi imalo vlastito političko zastupstvo. Slavenski
napad na Trst. Ovaj novi imperijalizam stvorio je udruženja za takozvanu
obranu granica u Ljubljani te je Slavenima dao sredstva i neočekivanu energiju
22
Mnogi Slovenci sanjajo še vedno o „zedinjenej Sloveniji”. … Pa slabi uspehi zadnjih let nas
morajo prepričati, da smo mi Slovenci sami preslabi, da bi kaj tacega izvojevali. /…/ Najtemeljiteja
pomoč pa bo, da se politično združimo s Hrvati in Bošnjaki. … Ako se to izvede, potem pa tudi
srbska kraljevina nema pogojev obstanka v sebi: da bi bila polovica Srbov v kraljevini, polovico pa
v Avstriji, to nema smisla, večja in močnejša slovensko-hrvatsko-bosanska država tudi z naravno
silo srbsko kraljevino k sebi potegne („Ilirija”
, Edinost, 17. 8. 1887., 1-2).
23
Madjarskemu delu bi se priklopilo Galicijo, Bukovino in poljski del Šlezije. Nemški del bi sesto-
jal iz Češke, češkega dela Šlezije, Moravske, Gornje in Doljne Avstrije, Tirolske, Solnograške ter
Koroške in Štajerske severno od Drave. Jugoslovanska država bi sestajala iz Hrvatske, Slavonije,
Bosne, Hercegovine. Dalmacije, Istre, Trsta, Goriške, Kranjske, Južne Koroške od Beljaka do
Spodnjega Dravograda in Štajerske južno od Drave. Meja bi bila na severu in izhodu Drava od
Beljaka do Osjeka. Od Osjeka dalje do Belgrada bi mejila Donava („Trializem”
, Edinost, 24. 6.
1909., 2).
24
„Trializem na vidiku!?”
, Edinost, 11. 5. 1909., 1.
25
„Trializem in Madžari”
, Soča (Gorica), 20. 7. 1909., 3.
200
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
za dobivanje Trsta.”26 S nastavkom diskursa o preuređenju države postajalo je
sve jasnije da će se trijalistički plan vrlo teško ostvariti. Edinost je već 1909.
pisala da je to doduše lijepa ideja, koja međutim ovisi o previše drugih čimbe-
nika: „Bečka vlada vrlo vjerojatno na taj program neće pristati prije nego ma-
đarski šovinizam. Ali onda imaju važnu riječ i Česi, jer njihovo državno pravo
ima još veću povijesnu utemeljenost nego hrvatsko. Protiv ostvarenja češkoga
prava nastupaju pak svi Nijemci i već dva milijuna Nijemaca u Češkoj faktor
je s kojim moraju računati svi Slaveni. Nijemci u Češkoj nikad neće dopustiti
Česima ostvarenje državnoga prava bez vlastite autonomije.”27
Uz očekivane poteškoće na razini Habsburške Monarhije Slovenci iz Trsta
razmišljali su i o hrvatsko-srpskom sporu o statusu BiH. Hrvati su naime težili
pripajanju Trojednoj Kraljevini, a Srbi su bili skloni autonomiji BiH unutar
Monarhije. Slovenski su liberali u tom kontekstu pokušali predložiti teritori-
jalnu podjelu koja bi zadovoljila sve strane. Nacrt Gregora Žerjava polazio je
od ideje stvaranja posebnoga entiteta unutar Monarhije koji bi činile tri pokra-
jine, a svaka bi imala kraljeva namjesnika i pokrajinsku skupštinu.28 Žerjavov
plan na neki je način bio prijelazna faza od zastupanja povijesnoga državnog
prava prema branjenju takozvanoga prirodnog prava. Plan je naime predviđao
nužnost srpske jedinice unutar habsburškoga južnoslavenskog entiteta i ona
bi, prema tom planu, trebala imati teritorijalni diskontinuitet jer Vojvodina
i veći dio BiH, koje je Žerjav pripisivao Srbima, ne bi imale teritorijalni kon-
takt. Primorski bi se Slovenci vrlo vjerojatno zadovoljili i prijedlogom Henrika
Hanaua iz rujna 1909., prema kojem bi posebnu jedinicu, Jugoslaviju, tvorili
Hrvatska, Slavonija, BiH, Dalmacija, Istra, Trst, Gorica, Kranjska, Donja Ko-
ruška i Donja Štajerska. Mađarsku bi državu na drugoj strani činile Ugarska,
Transilvanija, Galicija i Bukovina, a ostale pokrajine pripale bi njemačkom
dijelu Monarhije. U Koruškoj i Štajerskoj granica bi bila Drava, a Villach, Kla-
26
V tem principu vidijo Slovani možnost uresničiti to, kar se je zdelo v preteklem časa samo
sen eksaltirancev: sestava novega jugoslovanskega kra1jestva, ki bi obsegalo poleg Kranjske ter slo-
venskega dela Štajerske in Koroške vse dalmatinsko Primorje (pa naše Primorje tudi!) ter bi bilo
združeno z Avstro-Ogrsko samo v osebi vladarja ter bi imelo svoje lastno zastopstvo. Slovanski na-
skok na Trst. Ta novi imperializem je ustvaril družbe za takozvano obrambo mej v Ljubljani ter je
dal sredstva in nepričakovane energije Slovanom po pridobitvi Trsta („Slovani in Lahi ob Adriji”
,
Soča, 27. 12. 1910., 1).
27
Dunajska vlada na ta program najbrže ne privoli poprej, nego madjarski šovinizem. Ali potim
imajo še Čehi važno besedo, kajti njih državno pravo ima še večjo zgodovinsko zaslombo nego
hrvatsko. Proti uveljavljenju češkega prava pa sigurno nastopijo vsi Nemci in že 2 milijona Nemcev
na Češkem je faktor, s katerim morajo vsi Slovani računati. Nemci na Češkem ne privole nikdar
Čehom državnega prava brez lastne narodne avtonomije („Trializem – češko državno”
, Edinost,
23. 1. 1909., 2).
28
PLETERSKI, „Trializem pri Slovencih”
, 169-184.
201
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
genfurt i Maribor ne bi bili dio Jugoslavije. Na zapadu bi granica išla između
Tarvisija i Spodnjega Loga, s tim da bi prvi bio u njemačkom dijelu.29
Trijalizam po želji slovenskih liberala nije mogao proći na široj političkoj
pozornici. Sve se češće naime počelo spominjati rješenje koje bi omogućilo
nastanak južnoslavenske državne jedinice, zadovoljilo austrijske ambicije za
pristup Trstu te talijanske želje da ni Istra ni Primorska regija ne pripadnu
Iliriji. Općenito su se treće jedinice najviše pribojavali Česi, koji su smatrali
da bi u tom slučaju ostali sami u njemačkom dijelu Monarhije.30 Spekuliranje
s idejom užega trijalizma, bez Slovenaca, odnosno samo s jednim njihovim
dijelom, najteže su, razumljivo, prihvaćali upravo primorski Slovenci. U slo-
venskim časopisima u Trstu i Gorici sve su se češće pojavljivali članci koji
su kritizirali takvu ideju. U toj se kampanji na udaru našlo i povijesno hr-
vatsko državno pravo: „Ne na prašnjavim pergamentima, nego na životu, ne
na povijesnom, nego na narodnom pravu moramo temeljiti naše zahtjeve.”31
Ta je kritika bila posljedica činjenice da je Pragmatička sankcija iz 1712. od
područja na kojima je živjelo i slovensko stanovništvo spominjala samo Štajer-
sku, Korušku i Kranjsku, ali nijednom riječju Goricu, Trst i Istru. Posljedično
su slovenski liberali smatrali da bi ih naslanjanje na hrvatsko državno pravo
ostavilo izvan hrvatske, odnosno ilirske državne jedinice: „Kako će biti na
jugu ako se ostvari hrvatsko državno pravo? Od slovenskih će pokrajina samo
Kranjska s granicom u Julijskim Alpama i Karavankama pripasti novoj jedi-
nici; sve će ostale pokrajine biti izgubljene za nas jer će ih prisvojiti Talijani i
Nijemci. Zato i ima za nas Slovence ‘narodna autonomija’ veću važnost nego
hrvatsko državno pravo.”32 Nesklonost prema institutu hrvatskoga povijesnoga
državnog prava slovenski su liberali pokazali i kada je 1911. u Zagrebu izašla
brošura Put do trializma, u kojoj je bio nacrt nove jedinice samo s hrvatskim
područjima: „Nama se čini da je to pitanje bačeno među Jugoslavene kao kost
koju bismo mi trebali glodati, a drugi bi pojeli cijelo pečenje. […] Čak i ako bi
se sve jugoslavenske zemlje Monarhije udružile u jednu upravnu cjelinu, one
bi ipak bile premalene da bi mogle predstavljati treći jednakopravni čimbenik
u Monarhiji. […] A kako tek Hrvati to misle sami postići?!”33 Slovenci iz Trsta
29
„Trialističen zemljevid habsburške monarhije”
, Edinost, 9. 9. 1909., 2; KOCUTAR, „Habs-
burška monarhija”
, 11-35.
30
KLABJAN, Češkoslovaška na Jadranu, 68.
31
Ne na zaprašene pergamente, ampak na življenje, ne na historiška, ampak na narodna prava
moramo opirati svoje zahteve („Avstrijski problem II”
, Edinost, 27. 12. 1908., 1-2).
32
Kako pa na jugu, ako se vresniči hrvatsko državno pravo? Od slovenskih dežel pripadala bo k
večemu Kranjska z mejo Julskih planin in Karavank; vse druge pokrajine bi pa bile za nas izgubl-
jene, ker bi si jih prisvojili Lahi in Nemci. Zato pa ima tudi za nas Slovence „narodna avtonomija”
več veljave nego hrvatsko državno pravo („Trializem – češko državno”
, Edinost, 23. 1. 1909., 2).
33
Nam se zdi, da je to vprašanje vrženo med Jugoslovane kakor kost, na kateri naj bi glodali, da
bi med tem pojedli drugi pečenko. … Tudi, ko bi združili vse jugoslovanske dežele monarhije v eno
202
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
prosvjedovali su i prilikom objave članka u tršćanskom hrvatskom časopisu
Trializam, koji je u srpnju 1912. trećoj jedinici priključio i Goricu i Rijeku, no
istovremeno ispustio Trst: „Tako dakle! Rijeka da, a Trst ne! Normalno, jer je
Rijeka hrvatski grad pa se ne smije izgubiti! A Trst […] može vrag odnijeti!
[…] Prste dalje, gospodo oko ‘Trializma’, od našega narodnog vlasništva, od
našega tršćanskog teritorija!”34
U takvu se ozračju sve više slovenskih liberala počelo okretati alternativa-
ma, u prvom redu prema srpskoj viziji jugoslavenstva. U okviru toga na udaru
se našao i katolički karakter trijalističke ideje: „Klerikalci sanjaju o velikoj
jugoslavenskoj klerikalno uređenoj državi, zato toliko govore o skupini jugo-
slavenskih katolika i pritom pokazuju pesnice pravoslavnim Srbima. Klerikalci
su krivi što Srbi nisu zagrijani za ponuđenu koncentraciju, oni ih sami guraju
u san o ‘Velikoj Srbiji s Petrom Karađorđevićem na čelu’. Ne možemo se onda
nimalo čuditi Srbima ako izjavljuju da žele autonomiju Bosne te se izmiču kon-
centraciji katolika, jer znaju da bi time stavili svoje glave pod sjekire katoličkih
dželata.”35 Slične su se kritike redale sve do balkanskih ratova: „Klerikalci već
dulje vole govoriti o južnoslavenskoj državi u okviru naše Monarhije. […] Ta
država ima biti posve katolička, zato i ne govore ništa o Srbima. Srbi su pra-
voslavci; dakle, ne pašu u katoličku jugoslavensku državu.”36 Za slovenske je
konzervativce u ono vrijeme ključ južnoslavenske zajednice uistinu bilo slo-
vensko-hrvatsko jedinstvo, koje se temeljilo na pripadnosti zapadnoj kulturi,
rimokatoličkoj vjeroispovijesti i habsburškom državnom okviru, a liberali su
na prvo mjesto stavljali slavenstvo. To je impliciralo središnji položaj Srbije,
čime su liberali prkosili i Beču: „Ili će Jugoslaveni izvan Monarhije k nama ili
mi k njima! Onaj dio koji će imati veću snagu privlačnosti, taj će privući k sebi
ostale. Zagreb ili Beograd? S Monarhijom ili bez nje?”37
upravno celoto, bi bile te dežele vendarle premajhne, da bi mogle veljati kakor tretji enakopravni
faktor v monarhji. … A kako naj bi Hrvatje sami dosegli to?! („Varanje s trializmom”
, Edinost, 3.
9. 1911., 1).
34
Tako torej! Reka da, Trst pa ne! Seveda, ker je Reka hrvatsko mesto, se ne sme izgubiti! Trst pa
(…) lahko vzame vrag! … Le prste proč gospoda okolo „Trializma” od naše narodne lasti, od našega
tržaškega ozemlja! („Trializem”
, Edinost, 25. 7. 1912., 1).
35
Klerikalci sanjajo o veliki jugoslovanski državi prav po klerikalno urejeni, zato govorijo toliko
o skupini jugoslovanskih katolikov, pri čemur kažejo pesti pravoslavnim Srbom. Tako zakrivljajo
Klerikalci, da se Srbi ne morejo čisio nič ogrevati za ponujano koncentracijo, tako jih oni sami
pehajo v sanje o „
Veliki Srbiji s Petrom Karagjorgjevičem na čelu”. Nič se ni čuditi potemtakem Sr-
bom, če izjavljajo, da hočejo avtonomijo Bosne in se odtegujejo nastavljeni koncentraciji katolikov,
ker vedo, da bi s tem postavili svoje glave pod sekire rabljev s katoliško firmo („O trializmu”
, Soča,
9. 3. 1911., 1).
36
Klerikalci že precej časa radi govorijo o jugoslovanski državi v okvirju naše monarhije. … Ker
ima biti ta država hudo katoliška, zato ne govorijo čisto nič o Srbih. Srbi so pravoslavni; torej ne
tičejo v katoliško jugoslovansko državo („Trialistične šalobarde”
, Soča, 16. 4. 1912., 1-2).
37
Ali pridejo Jugoslovani izven monarhije k nam ali mi k njim! Oni del, ki bo imel večjo atrak-
cijsko silo, oni bo tudi privlačeval na sebe ostali del. Zagreb ali Beograd? Z monarhijo ali proti njej?
203
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
Može se sažeti da su liberalni Slovenci od gubitka vodeće uloge u pove-
zivanju s Hrvatima počeli gledati prema Srbiji, koja je i u pisanjima Edinosti
dobivala ulogu vodeće sile u južnoslavenskim državnim planovima, u koje je
tada bila uključena i Bugarska, što će čak i u vrijeme Kraljevine Jugoslavije
30-ih godina XX. stoljeća potvrditi jedan od važnijih predstavnika slovenskih
liberala Andrej Gabršček: „Pa nismo nimalo prikrivali da želimo ujedinjenje
svih Slovenaca, Hrvata i Srba, možda i Bugara, u jednu veliku Jugoslaviju.”38
Geopolitička situacija na Balkanu
Nakon povratka dinastije Karađorđević na prijestolje Kraljevina Srbija
našla se u nepovoljnoj situaciji. Aneksija BiH pomaknula je cijelu jugoistočnu
granicu Austro-Ugarske prema Srbiji. Pored nesklone politike Beča, ni odnosi
s Bugarskom nisu bili stabilni još od rata 1885. godine. Sporna su bila make-
donska područja, koja su obje strane smatrale svojima. Bugarska je pak bila
u dobrim odnosima s Rusijom i sve je više pokazivala ambiciju postati vođa
Balkanskoga poluotoka. Njezina je diplomacija pozdravila i aneksiju BiH jer
je to značilo prvi odmak od odredbi Berlinskoga kongresa, što je probudilo
bugarsku želju za ponovnim dobivanjem južnih i zapadnih teritorija koje je
Bugarska samo nakratko bila dobila Sanstefanskim sporazumom. Aneksija
je pak sa srpskoga stajališta samo potvrdila da se veliki njemački Drang neće
zaustavljati sve dok potpuno ne podredi područja Balkana. Pretežni dio jav-
nosti čak je zahtijevao novi srpski ustanak. Časopis Slovenski jug 27. rujna
1908. piše: „Rat Austriji, što prije rat Austriji, za svaku cijenu rat protiv Au-
strije! Naša jugoslavenska propaganda je danas uistinu revolucionarna. Nisu
više potrebne riječi, nego hrabrost i krv, puno hrabrosti i puno krvi za jedno
veliko povijesno djelo južnih Slavena. Udružite se južni Slaveni u ratu protiv
Austrije.”39 Ipak, u ono vrijeme predstavnici Kraljevine Srbije čuvali su se ra-
dikalnih istupa.40 Na srpskom su dvoru naime shvaćali da je Austro-Ugarska
sposobna brzo poraziti Srbiju, koju tada još nisu bili spremni poduprijeti ni
zapadni saveznici ni Rusija. Za srpskoga kralja nije dakle bilo oportuno slije-
diti želje dijela naroda o takozvanom oslobođenju BiH, nego se ograničio na
intenzivno diplomatsko djelovanje. Regent Aleksandar upravo je u to vrijeme
boravio u Sankt Peterburgu i ruskome caru predstavljao ideju šire Jugoslavije
(„Jugoslavija in habsburška monarhija”
, Edinost, 28. 4. 1912., 1).
38
Saj nismo kar nič prikrivali, da hočemo zedinjenje vseh Slovencev, Hrvatov, Srbov, morda tudi
Bolgarov v eno samo veliko Jugoslavijo (GABRŠČEK, Goriški Slovenci, 145).
39
BAKIĆ, Ideologije jugoslovenstva, 118.
40
STANKOVIĆ, Nikola Pašić, 20.
204
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
koja bi uključivala Srbiju, BiH, Crnu Goru, Vojvodinu, Kosovo te hrvatska i
makedonska područja.41
Politička djelatnost intenzivirala se i u samoj BiH, gdje su brojne srpske
udruge zahtijevale pripojenje toga područja Srbiji. Aneksija je ubrzala homo-
genizaciju srpskih južnoslavenskih koncepata, a istovremeno su sve trijalistič-
ke ideje u srpskim glasilima označavane kao protusrpske. Habsburški su Srbi
pri suprotstavljanju trijalizmu u načelu pristajali na svaki oblik dualizma, ali
uz uvjet da se BiH ne pripoji Ugarskoj. Edinost je popratila ta događanja slje-
dećim riječima: „[…] nemoguća je Velika Hrvatska uslijed hrvatsko-srpskoga
antagonizma. Iz toga izvire i protivljenje bosanskih Srba trijalizmu jer za sebe
traže nacionalnu autonomiju u okviru zajedničke Monarhije. S dualizmom se
bosanski Srbi slažu sve dok za njih nema opasnosti pripojenja Ugarskoj. Protiv
takva pripajanja Srbi bi se postavili solidarno s Hrvatima i ostalim cislajtan-
skim narodima, a pri pokušaju pripojenja ovom dijelu Monarhije napravili bi
zajedničku frontu s Mađarima.”42 Srbi su dakle pokušali sačuvati status quo
te na taj način postići neku vrstu autonomije unutar Habsburške Monarhije.
Na drugoj je strani Kraljevina Srbija tražila način za svoj prodor na jugo-
istok. Osmansko Carstvo, oslabljeno Mladoturskom revolucijom, bilo je idea-
lan suparnik. Srpska je diplomacija brzo uspjela sklopiti savez i s Bugarskom
i s Grčkom te Crnom Gorom. Upravo je srpsko-bugarsko savezništvo imalo
bitne geopolitičke implikacije za habsburške Južne Slavene, što se može iščitati
iz izjave srpskoga ministra vanjskih poslova Milana Milovanovića bugarskome
kolegi Stefanu Paprikovu: „Za nas je u svemu tome još jedan važan aspekt koji
nas potiče na sporazum s Bugarskom. Sve dok mi nismo povezani s vama, naš
će utjecaj na Hrvate i Slovence biti beznačajan. Unatoč različitoj vjeri, ti ljudi
u velikoj mjeri imaju sličnu kulturu kao mi. No, oni ne vide Srbiju kao centar
koji bi ih mogao privući. Posve će drugačije biti ako mi ostvarimo snažan
blok. Onda će svi pravoslavni i katolički Srbi, Hrvati i Slovenci u susjednoj
Monarhiji početi neizbježno gravitirati k nama.”43 Na sličan je način srpski
41
SAJOVIC, Od male Srbije, 20-23.
42
… nemožna (je) Velika Hrvatska vsled hrvatsko-srbskega antagonizma. Od todi tudi opozi-
cija bosanskih Srbov proti trializmu, ker zahtevajo zase marveč nacijonalno avtonomijo v okvirju
skupne monarhije. Z duvalizmom se sprijaznujejo bosanski Srbi le tako dolgo, dokler ni za njih
nevarnosti združenja z Ogrsko. Proti priklopljenju z Ogrsko bi se Srbi postavili solidarno s Hrvati
in cislajtanskimi narodi, proti inkorporaciji v tostransko državno polovico pa bi napravili fronto
skupno z Madjari („Narodna avtonomija”
, Edinost, 12. 4. 1911., 1-2).
43
For us there is another important consideration which speaks for the advantage of an agree-
ment with Bulgaria. As long as we are not allied with you, our influence over the Croats and Slove-
nes will be insignificant. Outside of our differences of faith, these people have to a great degree the
same culture we have. They do not see Serbia as a center, however, able to attract them. It will be
something else all together, when you and we form a powerful bloc. Then all Orthodox and Catholic
Serbs, Croats and Slovenes in the neighboring Monarchy will begin inevitably to gravitate toward
us (HALL, The Balkan Wars, 10).
205
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
veleposlanik u Bugarskoj Miroslav Spalajković francuskome veleposlaniku
izrazio bojazan da će Franjo Ferdinand preuzimanjem habsburškoga prije-
stolja stvoriti treću državu u Monarhiji, koja bi mogla privući i Srbiju i Crnu
Goru.44 Motive za Prvi balkanski rat ne treba dakle tražiti samo u borbi protiv
Osmanskoga Carstva, nego je to s geopolitičkoga stajališta bio bitan korak u
borbi protiv austrijskih ambicija na Balkanu. I dok su Crnogorci tražili način
kako osvojiti Sandžak, Skadar, Kosovo i Metohiju, Grci su bili zainteresirani za
osvajanje Soluna te otoka u Egejskom moru, u prvom redu Krete. Ni područja
naseljena Albancima nisu bila posve sklona Turcima. I tu je naime već 1910.,
kao i kod bosanskohercegovačkih muslimana u XIX. stoljeću, došlo do buna
protiv centralizacije.45 To je ujedno bila i manifestacija želje za povezivanjem
pretežno albanskih provincija u autonomnu Albaniju u okviru Osmanskoga
Carstva.
S aspekta šire međunarodne zajednice, stvaranje saveza između Bugarske
i Srbije odgovaralo je Rusiji, koja se nakon poraza u ratu s Japanom 1905. i di-
plomatskoga povlačenja pri aneksiji BiH željela ponovo angažirati na Balkanu.
Pod ruskim su mentorstvom bila bar privremeno potisnuta nesuglasja glede
Makedonije, a pregovori koji su trajali od jeseni 1911. rezultirali su dogovorom
u ožujku 1912. godine. Sporazum je uključivao stavku o minimalnom broju
vojnika, to jest 200 000 bugarskih i bar 150 000 srpskih.46 Određena su i pod-
ručja djelovanja pojedinih trupa. Srpska je vojska trebala djelovati na vardar-
skom bojištu, a u slučaju uključenja Rumunjske na strani Osmanskoga Carstva
trebala je poslati pomoć Bugarskoj. I Bugarska je obećala intervenirati ako bi
sa zapada nasrnula austrougarska vojska. Što se makedonskoga teritorija tiče,
područje istočno od Rodopa i rijeke Strume trebalo je pripasti Bugarskoj, sje-
verno i zapadno od Šar-planine prisvojila bi Srbija, a ostalo bi privremeno do-
bilo autonoman status te bi bilo predmetom podjele nakon rata uz arbitriranje
ruskoga cara. Ubrzo su i ostali članovi balkanske koalicije sklopili međusobne
dogovore, nakon čega je u listopadu počelo objavljivanje rata. Bilo je očito da
se Osmansko Carstvo neće moći obraniti, no ipak je sukob nosio i mnogo
upitnika. Nije naime bilo jasno koliko će rat trajati, koliko će žrtava biti i kako
će se pojedine velike sile postaviti prema novoj situaciji.
Odjeci balkanskih sukoba među slovenskim liberalima
Balkanske sukobe Slovenci nisu shvaćali jednoznačno. Liberalni krug po-
litičara u prvom je redu bio zadovoljan time što su događanja na Balkanu uni-
44
RAHTEN, Slovenska ljudska stranka, 126-128.
45
BESHIRI, „Neovisnost Albanije 1912.”
46
HALL, The Balkan Wars, 12.
206
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
jela iskru spora u najjaču slovensku političku opciju. Naime, glasilo Slovenske
pučke stranke Slovenec, pod utjecajem Janeza Evangelista Kreka, izražavalo je
simpatije za „bratske” Srbe i Crnogorce,47 a drugačije mišljenje imao je Ivan
Šusteršič, dugogodišnji parlamentarni vođa i Habsburškoj Monarhiji najlojal-
niji pripadnik slovenske konzervativne struje. Edinost je na drugoj strani već
sam početak ratnih zbivanja dočekala na strani protuturske koalicije, pa je
primjerice s oduševljenjem prenosila govore crnogorskoga kralja i pozivala na
mobilizaciju i ostale Slavene.48 Časopis je opisivao rat kao sukob malih protiv
velikoga, čak i kao boj križa protiv polumjeseca. O svakoj se pobjedi crno-
gorskih, srpskih ili bugarskih jedinica pisalo sa zanosom: „[…] svi austrijski
Jugoslaveni šaljemo im u ovom trenutku izraze svojih bratskih simpatija želeći
njihovu oružju blagoslov s nebesa!”49 Uredništvo Edinosti pritom je polagalo
velike nade u bratimljenje Srba i Bugara, što je trebalo biti jamcem povijesnoga
uspjeha svih „Jugoslavena”.50 Udruga je u to vrijeme po uzoru na događanja u
Dalmaciji51 skupljala novčanu pomoć za „braću na Balkanu”.52
Članovi protuturske koalicije za to su vrijeme napredovali različitim br-
zinama. U Traciji je bugarska vojska bilježila zapanjujuće uspjehe te se nakon
serije pobjeda našla pred vratima Istanbula. Turci su u tom trenutku bili spre-
mni na sklapanje primirja i zamrzavanje postojećega stanja, no bugarske su
ambicije porasle te su tražili potpuni poraz suparnika i osvajanje glavnoga gra-
da. To precjenjivanje vlastite snage, uz slabosti u logističkom sistemu te koleru,
Bugare je ipak stajalo realizacije planova. Indikativno je da im u tom trenutku
nijedna velika sila nije ponudila pomoć koja bi kao posljedicu imala potpunu
promjenu stanja ne samo na području zahvaćenom ratom nego i šire na europ-
skom kontinentu. Bugarska je tim uspjehom mogla postati novi centar moći u
(južno)slavenskom svijetu, čime ne bi samo ugrozila srpske ambicije nego se to
moglo odraziti i na položaj Rusije kod ostalih slavenskih naroda. Srpska je voj-
ska istovremeno naišla na relativno snažan otpor Turaka kod Kumanova, ali je
nakon te pobjede također napredovala mnogo brže od očekivanja te je zauzela
sjevernu i centralnu Makedoniju. Još je važnije bilo zauzimanje sjeverne Al-
banije, čime je srpska vojska prodrla do Jadrana i prouzročila nezadovoljstvo
Beča, koji je u tome vidio ugrozu za vlastiti pristup Crnom moru. Bilo je jasno
da će austrijska diplomacija intervenirati u sukobu radi sprječavanja nekontro-
liranih promjena u njezinu susjedstvu. Za razliku od Bugara i Srba, Crnogorci
47
BISTER, „Hrvaško-slovensko sodelovanje”
.
48
„Vojna na Balkanu”
, Edinost, 10. 10. 1912., 1.
49
… vsi avstrijski Jugoslovani jim pošiljamo v tem trenutku izraze svojih bratskih simpatij želeč
njihovemu orožju blagoslova z nebes! („Vojna na Balkanu”
, Edinost, 14. 10. 1912., 2-3).
50
„Vojna na Balkanu”
, Edinost, 16. 10. 1912., 1-2.
51
DESPOT, „Balkanski ratovi”
, 54.
52
„Primorski Slovani”
, Edinost, 31. 10. 1912., 2.
207
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
su se suočili s mnogo većim problemima. Osvojili su doduše dobar dio San-
džaka, ali zbog loše organizacije nisu postigli cilj osvajanja Prizrena.53 Grčka je
također osvojila nešto manji teritorij, ali je imala ključnu ulogu u sprječavanju
dostave turske pomoći iz Azije. Budući da su Grci u to vrijeme imali spremni-
ju mornaricu, Turci su tražili pomoć od Velike Britanije, no London se na to
oglušio. Grčka je ipak imala drugi problem, a to je bilo loše dogovoreno raz-
graničenje s Bugarskom, što je već u prvom krugu balkanskih sukoba stvaralo
napetosti između saveznika.54 Grčkoj nije bila sklona ni njemačka politika, što
je Edinost protumačila kao strah pred emancipacijom svih južnoslavenskih na-
roda: „[…] poraze turske vojske Nijemci osjećaju nekako kao svoje poraze. […]
Nakon pobjedonosnoga obračuna balkanskih Jugoslavena s Turskom i položaj
austrijskih Slavena i Jugoslavena posebno postao bi potpuno drukčiji […] na
balkanskoj se pozornici sada odigrava pretposljednji čin jugoslavenske drame.
Posljednji će se čin odigrati drugdje. Tada ni izvanbalkanski Slaveni neće više
biti samo gledatelji koji plješću nego će i sami djelovati na pozornici.”55 Čini se
da je nova realnost na Balkanu uzrokovala dodatni rast samopouzdanja kod
slovenskih liberala iz Trsta. To se uz uspjehe protuturske koalicije temeljilo i
na uvjerenju da Trst ima takvu geopolitičku težinu da ostale velesile nikada
Austriji ne bi dopustile da sama upravlja tim gradom: „Najpametnije što može
naša (austrijska) diplomacija napraviti jest da prihvati nove činjenice. Na lijep
način još može nešto učiniti, a prijetnjama neće postići ništa. Ako će dakle
postavljati nekakve svoje zahtjeve, njih će moći realizirati samo ratom. No to
neće biti rat Austrije protiv Srbije, nego europski rat.”56
Usprkos početnim porazima Turska je uspjela obraniti Istanbul, pobijediti
kod Čataldže i sačuvati tri strateške utvrde (Drinopolje, Skadar i Janjina) te
posljedično nadzor nad važnim trgovačkim koridorima. U tom su se trenutku
u sukob na diplomatskom polju uključile i velesile.57 Najprije je Habsburška
Monarhija posredovala kod bugarskoga predsjednika Ivana Evstratieva Gešo-
va, no ubrzo su inicijativu preuzeli Britanci, koji su pregovore uspjeli dovesti
u London. Počelo se 25. studenog 1912. s bugarsko-turskim sporom, koji je
53
DESPOT, The Balkan Wars, 81-82.
54
HALL, The Balkan Wars, 67.
55
… občutijo Nemci poraze turške armade nekako kakor svoje poraze. … Po zmagonosnem
obračunu balkanskih Jugoslovanov s Turčijo bi tudi položaj avstrijskih Slovanov in Jugoslovanov
še posebej postal vse drugačen, negoli je bil doslej. … na Balkanskem pozorišču se odigrava sedaj
predzadnje dejanje Jugoslovanske drame. Zadnje dejanje se bo igralo kje drugje. Takrat tudi izven-
balkanski Slovani ne bodo le gledalci, ki aplavdirajo, temveč posežejo tudi sami v razvoj dejanja na
odru („Balkanska epopeja”
, Edinost, 27. 10. 1912., 1).
56
Najpametneje, kar more naša (avstrijska) diplomacija storiti, je, da se sprijazni z dogodki.
Zlepa utegne kaj doseči, z grožnjami pa prav ničesar. Ako bo torej stavila kake zahteve, jih bo
mogla uveljaviti le z vojno, to pa ne z vojno Avstrije proti Srbiji, temveč z evropsko vojno („Nespo-
sobna avstrijska diplomacija”
, Edinost, 10. 11. 1912., 1).
57
DESPOT, The Balkan Wars, 113-120.
208
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
riješen relativno brzo, već 3. prosinca. Bugarska je dobila pravo prometovanja
pored Drinopolja, a Turci su smjeli zadržati utvrdu. Grad je doduše ostao ne-
riješeno pitanje, ali nijedna strana tada više nije bila zainteresirana za nastavak
rata. Drukčiji je slučaj bio s Grčkom, koja je inzistirala na Janjini, što je mirov-
ni proces odvelo u drugi krug.58
Dana 13. prosinca počeo je drugi krug pregovora, koji je trebao redefinirati
geopolitičke odnose na Balkanu. Austrougarska diplomacija ulagala je napore
u sprječavanje srpskoga pristupa moru i teritorijalno razdvajanje Srbije i Crne
Gore. Prvi je cilj postignut priznanjem neovisnosti Albanije, što je poduprla
Italija. Geostrateški važan grad Drač postao je prijestolnicom, a novoj je dr-
žavi dodijeljen i Skadar, koji su tada još opkoljavale crnogorske trupe. Srbija
je uz rusku pomoć dobila „samo” Đakovicu, što su s ogorčenjem prihvatili
slovenski liberali u Edinosti: „Za čije se interese dakle spustila naša [austrijska]
diplomacija u tu albansku vatru?! Odgovara nam sama diplomacija opravda-
vajući ulogu zaštitnika Albanaca tvrdnjom da je životni interes Monarhije
samostalna albanska državna tvorba kao protuteža slavenskim balkanskim
državama, u prvom redu Srbiji! Isti državni interes Monarhije nalaže one-
mogućavanje Srbiji da dobije svoju luku na Jadranskom moru. Ako austrijska
diplomacija uistinu vjeruje u ovakav interes, onda za tu sudbonosnu pogrešku
imamo samo jedno objašnjenje: ta diplomacija nema ni najprimitivnijega ra-
zumijevanja istinskih interesa naše države u balkanskom pitanju!”59 Na sličan
je način i jedan od utjecajnijih članova slovenske zajednice u Trstu, odvjetnik,
poduzetnik i tršćanski gradski vijećnik Otokar Rybář, tumačio da albanska
nacija uopće ne postoji te da Austrija „želi stvoriti albansku državu i podupira-
ti ju vojno i financijski samo zato da zabije klin u jugoslavensko meso […] i da
nama Jugoslavenima pokvari veselje zbog jugoslavenskih pobjeda”.60 Izvještaji
o ratnim događanjima na Balkanu nisu dakle skrivali ideološko usmjerenje
časopisa. Pritom su idealizirali Južne Slavene upletene u sukob, a svi njihovi
suparnici bili su stavljeni u negativan kontekst.
58
HALL, The Balkan Wars, 69-72.
59
Za čegave interese se je torej spustila naša diplomacija v ta albanski ogenj?! Odgovor nam
daje ta diplomacija sama s tem, da svojo protektovsko vlogo nad Albanci opravičuje s trditvijo,
da je življenski interes monarhije, da samostojna albanska državna tvorba tvori protitežje proti
slovanskimi balkanskim državam, v prvi vrsti pa proti – Srbiji! Isti državni interes monarhije da
zabranjuje, da bi Srbija dobila svoje pristanišče ob Jadranskem morju. Če avstrijska diplomacija
res veruje v ta interes, potem imamo za to usodno zmoto le eno pojasnilo, ki je: da ta diplomacija
nima niti najprimitivnejega razumevanja resničnih interesov naše države pri balkanskem vpra-
šanju! („V službi Italije”
, Edinost, 15. 2. 1913., 1-2).
60
hoče ustvariti albansko držav in jo hoče podpirati militarično in financijelno le v ta namen, da
zabije zagvozdo v jugoslovansko meso … ter da nam Jugoslovanom pokvari veselje, ki smo je imeli
na jugoslovanskih zmagah („Dogodki na Balkanu”
, Edinost, 7. 6. 1913., 1).
209
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
Poraz ideje balkanskoga saveza
U vrijeme prvoga kruga balkanskih sukoba liberalna zajednica Slovenaca
iz Trsta snažno je propagirala ideju neovisnoga balkanskog saveza, odnosno
neke vrste unije pod vodstvom Južnih Slavena.61 Prema tom mišljenju, i Alba-
nija bi se morala podrediti toj novoj državnoj tvorbi.62 Štoviše, u krugu Edino-
sti bili su uvjereni da je to samo uvod u sveslavensko udruživanje na jugoisto-
ku Europe: „Borba kršćanskih naroda na Balkanu u posljednjoj je fazi […] I
budući da su svi ti narodi tako usko povezani vjerski, kulturno i nacionalno,
sada krvare i bore se na Balkanu i za svoju nacionalnu ideju. I budući da su
ti narodi članovi naše velike slavenske obitelji, spojeni sa svima nama kojima
je Božja providnost poklonila slavensko rođenje i dala nam slavensku dušu,
s najnježnijom i istovremeno najčvršćom vezom narodnoga i krvnoga srod-
stva, ovo je gigantska borba naroda na Balkanu – slavenska epopeja.”63 Ratni
uspjesi Bugara, Crnogoraca i Srba za Edinost su, slično kao i za brojne hrvat-
ske političke krugove,64 bili jamac preuređenja Habsburške Monarhije: „Ne
staroj Austriji! Nju definitivno treba likvidirati. Neka nastupi nova Austrija,
u kojoj neće biti povlaštenih vladajućih naroda, Austrija koja će biti pravedna
prema Slavenima.”65 U pozadini rasprava o balkanskom savezu uvijek se po-
javljivala i misao o zajedničkoj državi svih Južnih Slavena: „Ideja udruživanja
svih Jugoslavena od Drave do Drine, od Jadrana do Egeja i Crnoga mora u
jednu državu dobiva sve više pristaša. […] Tako je u Trstu i Primorskoj. Kamo
god pogledamo, vidimo na svim poljima javnoga života da se naše ljude, naš
element, naš narod proganja i ugnjetava – da je cijeli državni sistem uređen
tako da favorizira Nijemce i Talijane, a zapostavlja Slovence! […] Upravo zato
moramo gospodi u Beču reći jasno i bez okolišanja da danas doduše još nema
govora o jugoslavenskom iredentizmu, no da ne bi bilo čudno ako se pojavi.
[…] U Srbiji vlada potpuna građanska jednakost, tamo je demokratična upra-
va i potpuna politička sloboda.”66 Primjetno je da se u člancima nastupalo ne
61
„O balkanski zvezi”
, Edinost, 5. 3. 1913., 2.
62
„Balkanska zveza”
, Edinost, 25. 2. 1913., 1.
63
Borba krščanskih narodov na Balkanu je na zadnji etapi … In ker so v teh narodih tako ozko
spojeni verski, kulturni in nacijonalni moment, krvavi sedaj in se bore na Balkanu tudi za svojo
nacijonalno idejo. In ker so ti narodi člani velike slovanske družine, spojeni z nami vsemi, ki nam
je božja previdnost poklonila slovansko rojstvo in nam dala slovansko dušo, po najnežnejih, a ob
najtrdnejih vezeh narodnega in krvnega sorodstva, je ta gigantska borba narodov na Balkanu –
slovanska epopeja („Dozoreva dan”
, Edinost, 23. 3. 1913., 1).
64
MATKOVIĆ, „Political Narratives”
.
65
Ne Alt-Oesterreich! Ta (se) mora definitivno likvidirati. Na plan naj stopi nova Avstrija, v
kateri ne bo privilegiranih gospodujočih narodov, Avstrija, ki jo bo pravičnost tudi do Slovanov
(„Alt-Oesterreich – heraus!”
, Edinost, 17. 11. 1912., 1).
66
Ideja, da bi se združili vsi Jugoslovani, od Drave do Drine, od Adrije do Egeja in Črnega morja
v eno državo, pridobiva vedno več tal, vedno več pristašev. … Tako je v Trstu in na Primorskem.
210
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
samo protiv talijanskoga iredentizma nego i protiv austrijskih vlasti, u koje su
se još početkom stoljeća polagale velike nade. Usto su se nizali zahtjevi za re-
formu države, a stalna je pojava bila i idealizacija Srbije: „Kardinalni je zahtjev
uklanjanje dualizma; pozitivan zahtjev: priznanje aneksije balkanskih država
gotovo cijele europske Turske. Narodna samouprava ili ‘homerule’, i sve dok je
takva unutarnja državnopravna promjena nemoguća, upravna koncentracija
Jugoslavena u jedan realan politički subjekt umjesto mnogih povijesno-politič-
kih individualiteta, te samostalna Hrvatska koja bi bila povezana s Ugarskom
toliko koliko je i Ugarska s Austrijom; carinski, a poslije i politički savez s bal-
kanskom federacijom.”67 Čak i umjereni „naprednjaci”, kako su liberali sami
sebe zvali, izražavali su veselje zbog događaja u balkanskim ratovima i vidjeli
priliku za povezivanje Habsburške Monarhije s novim balkanskim savezom,
dakako nakon reforme same Monarhije. Usto su se nastavljali napadi na ideju
trijalizma: „Zašto nam trijalizam nije simpatičan. On bi nam možda nepo-
sredno koristio ako bismo mislili egoistički samo na jugoslavenske koristi. No
u trenutku kad Austrija postane trijalistička, to postaje akutno pitanje za veli-
ku Njemačku, to jest udruživanje pretežno njemačke trećine s Njemačkom, što
ne bio samo povod za nove europske komplikacije nego i udarac protiv Čeha.
Bez obzira na to velika bi Njemačka mogla postati nama samima opasnija
negoli je sad […] te bi tako Jugoslaveni bez obzira na Ugare bili izloženi dvje-
ma državnim imperijalnim težnjama, njemačkom pangermanizmu i ruskom
panslavizmu. […] Mi […] se zauzimamo za kulturne veze između svih Slavena,
zahtijevamo samoupravu i neovisnost Balkana, sve to u takvu državnoprav-
nom obliku u kojem bi velika Austrija stupila u vezu s balkanskim savezom te
bi taj savez bio politički izraz postojeće gospodarske i zemljopisne zajednice
Podunavlja i Balkana. […] takva […] organizacija srednje i jugoistočne Europe
[…] održavala bi ravnotežu Rusiji, Engleskoj i Italiji.”68 Neki su i radikalnije
Kamorkoli gledamo, kamorkoli se oziramo, vidimo na vseh poljih javnega življenja, da se naše
ljudi, naš element, naš narod, preganja in zatira – da je ves državni sistem urejen v to, da so Nemci
in Italijani favorizirani, a Slovenci zapostavljeni! … Ravno zato pa treba, da povemo gospodom na
Dunaju odkrito in brez ovinkov, da danes sicer še ni govora o Jugoslovanskem iredentizmu, da pa
ne bi bilo nikako čudo, ko bi se jel porajati. … V Srbiji vlada popolna državljanska enakost, tam
je urejena demokratična uprava in popolna politična svoboda („Jugoslovani in Avstrija”
, Edinost,
1. 12. 1912., 1).
67
Kardinalna zahteva je: odprava dualizma; pozitivna zahteva: priznanje aneksije skoro cele
evropske Turčije od strani balkanskih držav. Narodna samouprava ali homerule, in dokler je taka
državnopravna notranja izprememba nemogoča, upravna koncentracija Jugoslovanov v eno re-
alno politično individualiteto namesto mnogih historično-političnih individualitet, in samostalna
Hrvatska, ki bi bila z Ogrsko zvezana le v toliko v realni uniji, kakor Ogrska z Avstrijo; carinska in
kasneje tudi politična zveza z balkansko federacijo („Jugoslovansko vprašanje”
, Soča, 1. 2. 1913.,
1-2).
68
Zakaj nam trializem ni simpatičen. On bi nam morda neposredno koristil, če bi mi mislili le
egoistično na samo jugoslovanske koristi. V trenutku pa, ko je Avstrija trialistična, postane akutno
vprašanje velike Nemčije, t.j. združitve pretežno nemške tretjine z Nemčijo, kar bi ne bilo le nov
211
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
pozivali na upotrebu ljudske i vojne moći južnoslavenskih naroda u rješava-
nju odnosa s Bečom: „Ono što su Jugoslaveni naučili iz velike 1912. godine
dragocjenije je od svih knjižnica o povijesti naše slavne prošlosti […] Godina
1912. i previše nam je otvorila oči da bismo se mogli uhvatiti u slične zamke
bečkih Metternicha […] između Hrvata i Srba na jednoj i današnjega Beča na
drugoj strani postoji idiosinkrazija […] koju ne mogu ukloniti nikakve idilične
izložbe, kongresi i govori, nego samo naša pesnica i naša snaga koju su nam
opet dale žrtve naših suplemenika na Balkanu […] na posao!!”69
Ipak, nisu se sva očekivanja slovenskih liberala obistinila. Uskoro je naime
na vidjelo izašao konkurentski odnos pojedinih članica balkanske koalicije.
Najprije su Crnogorci ostali bez Skadra, čiju su obranu nakon dugotrajne op-
sade napokon slomili u travnju 1913. godine. Od toga su ratnoga plijena morali
odustati jer se Habsburška Monarhija već bila počela pripremati za vojnu in-
tervenciju. Srbija je još prije anticipirala moguće komplikacije i maknula svoje
snage s teritorija koji su velesile namijenile Albaniji te se usmjerila rješavanju
spornih pitanja s Bugarskom. Imala je potporu Rusije da joj se pripoje Bitola i
Ohrid,70 a sam je Pašić nove ambicije, suprotne predratnom dogovoru s Bugar-
skom, opravdavao kao „force maior” budući da Srbija nije dobila sve teritorije,
koje su velike sile priključile Albaniji, što bi trebalo značiti da je srpsko-bu-
garski sporazum ništavan.71 Za to vrijeme srpska se vojska već pripremala za
okršaj; u Makedoniji su zatvorene sve bugarske institucije, a brojni su bugarski
činovnici i svećenici zatvarani. Takvu je situaciju iskoristila i Rumunjska, koja
je vidjela mogućnost za promjenu bugarsko-rumunjske granice. Čini se da ni
Sofija na drugoj strani nije ulagala dovoljno napora u pokušaj sprječavanja
sukoba, nego je naivno vjerovala da Rusija neće dopustiti kršenje predratnih
dogovora. I Grčka je stala na stranu Srbije, čime je pokušala osigurati savez
koji će joj pomoći u osvajanju Soluna. Na sve to treba dodati i činjenicu da
povod evropskim komplikacijam, marveč tudi udarec proti Čehom. Ne glede na to bi tudi velika
Nemčija utegnila postati nam nevarnejša nego je zdaj (…) ter bi tako Jugoslovani ne glede na Ogre
bili izpostavljeni dvema državnima imperialističnima težnjama, nemškemu pangermanizmu in
ruskemu panslavizmiu. … Mi (…) se zavzemamo za kulturne stike med vsemi Slovani, zahtevamo
samoupravo in neodvisnost Balkana, vse to pa v taki državnopravni obliki, da bi velika Avstrija
stopila v zvezo z balkansko zajednico, ter bi bila ta zveza politični izraz obstoječe gospodarske in
zemljepisne skupnosti Podonavja in Balkana. … taka (…) srednje in jugovzhodna evropska orga-
nizacija (…) bi držala v orientu ravnotežje Rusiji, Angliji in Italiji (Isto).
69
Kar so se Jugoslovani naučili iz velikega leta 1912, je dragoceneje, nego vse biblijoteke o zgo-
dovini naše slavne minolosti … Leto 1912. nam je preveč odprlo oči, da bi padali v slične pasti du-
najskih Metternichov … med Hrvati in Srbi na eni, in današnjim Dunajem na drugi strani obstoji
idiosinkrazija, … ki je ne morejo odpraviti nikake idilične razstave, kongresi in govori, ampak le
naša pest in naša moč, ki so nam jo zopet porodile žrtve naših soplemenjakov na Balkanu … na
delo!! („Ivo Vojnović”
, Edinost, 19. 1. 1913., 2).
70
„Diference med Srbijo”
, Edinost, 22. 4. 1913., 1.
71
„Kritičen položaj”
, Edinost, 29. 5. 1913., 1; „Kritičen položaj”
, Edinost, 30. 5. 1913., 2.
212
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
Bugarska ni s Turskom još nije potpuno završila rat, što ju je stavljalo u be-
zizlazan položaj. Toga je bila svjesna i Rusija, koja je već prijedlogom kompro-
misnoga sporazuma u bugarsko-rumunjskom sporu Sofiji dala na znanje da
joj neće nuditi zaštitu po svaku cijenu. Kad su već bili počeli otvoreni konflikti
između Grka i Bugara, Edinost je još uvijek pisala samo o „diferencijama među
saveznicima”. Da su te razlike prerasle u oružani sukob objavljeno je tek kra-
jem svibnja 1913. godine.72 O zaoštravanju srpsko-bugarskoga odnosa isti je
list pisao najprije objektivno, no ubrzo je bilo moguće primijetiti priklanjanje
srpskim stavovima. Edinost je osudila bugarska tumačenja prema kojima su
Makedonci zapravo dio bugarskoga naroda,73 no još je više nastupala protiv
austrijske politike koja je poticala „bratoubilački rat”.74 Zbog premoći nove
protubugarske koalicije i činjenice da Bugarska nije na vrijeme angažirala
cijeli svoj vojni potencijal75 te kad je već bilo jasno da nema izgleda izaći iz
sukoba kao pobjednik, Edinost je i izravno optužila Sofiju za eskalaciju rata te
nekritički prenosila pisanje srpskih časopisa.76 Edinost je dakle u tršćanskom
kontekstu prenosila slične informacije kao primjerice Riječke novine u Rijeci77
te interpretirala događanja poput većine hrvatskih časopisa pod kontrolom
Hrvatsko-srpske koalicije.78
Bugarski poraz nije nikoga iznenadio. Edinost je za trpljenje bugarskoga
naroda okrivila upravo bugarski politički vrh, a Srbe je hvalila za milost koju
su pokazali time što nisu potpuno uništili bugarsku državu: „Jedino moguće
pravilno nacionalno stajalište južnoslavenstva jest da je pravo na strani Srbije
[…] Valjda ne treba ponavljati da je Srbija učinila sve moguće […] da spor
riješi mirno. No i pored sve jedinstvenosti i širokogrudnosti jugoslavenskoga
patriotizma srpskih državnika Srbija nije mogla odvratiti bezglave bugarske
državnike od opasna puta na koji su odveli Bugarsku golemom pretenciozno-
šću i za južnoslavenstvo nepravednom sebičnošću. […] Rat je izazvala Bu-
garska, vođena izdajničkom mišlju da razbije Srbiju i njezinu državno-naci-
onalnu neovisnost učini iluzornom te ju tako za sva vremena onesposobi za
rješavanje nacionalnoga pitanja.”79 Drukčiji je stav Edinost zauzela samo glede
72
„Bolgarske izgube pri spopadih z Grki”
, Edinost, 23. 5. 1913., 1.
73
„Bolgarska in srbska akademija”
, Edinost, 6. 6. 1913., 2.
74	 „Balkanska vojna”
, Edinost, 22. 5. 1913., 1; „Grobokopi Jugoslovanstva”
, Edinost, 8. 7. 1913.,
2.
75
DESPOT, The Balkan Wars, 173.
76
„Splošno prodiranje bolgarske”
, Edinost, 1. 7. 1913., 1-2; „Prve srbske čete”
, Edinost, 5. 7.
1913., 1-2.
77
MATIJEVIĆ, „Balkanski ratovi”
.
78
DESPOT, „Tisak Hrvatske i Dalmacije”
.
79
Jedino mogoče pravilno nacionalno stališče južnega Slovanstva obstoji v tem, da je pravo na
strani Srbije … Menda ni treba tudi sedaj še ponavljati, da je Srbija storila vse mogoče … da bi se
spor rešil mirnim potom. A poleg vse unitarnosti in širokosrčnosti Jugoslovanskega patrijotizma
213
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
Rumunjske, koja je „licemjerno iskoristila bugarsku nemoć”.80 Čini se ipak da
je neslavenstvo Rumunja zapravo bilo jedini razlog za različit prikaz Rumunja
i Srba u tom časopisu.
Posljedice
Drugi krug balkanskih ratova bitno je promijenio mogućnost realizacije
panslavenske ideje ili bar šire južnoslavenske ideje u obliku neke nove federa-
cije na Balkanu koju su priželjkivali u Edinosti. Ta su događanja posljedično
reducirala pojam „jugoslavenski narod”, iz kojega su isključeni Bugari. Sloven-
ski panslavisti i zagovornici najširega južnoslavenskoga koncepta odustali su
od svojih ideala, no pritom nisu bili svjesni da se udaljavanjem geopolitičkoga
centra priželjkivane južnoslavenske države povećava opasnost od periferizacije
zapadnih primorskih krajeva. Upravo u toj činjenici, koja je trebala rezulti-
rati smanjenjem vrijednosti toga područja u očima južnoslavenskih politič-
kih predstavnika, Talijani su – kao primjerice iredentistički spisatelj Ruggero
Fauro Timeus – vidjeli svoju priliku: „Do jučer je cilj austrijskih Slavena bio
trijalizam koji je implicirao stvaranje slavenskoga kraljevstva u Austriji sastav-
ljenog od Hrvatske, Dalmacije, Bosne, Kranjske i Julijske krajine. Glavni bi
grad bio obavezno Trst. To je i izvor njihova angažmana, žele ga slavenizirati.
Pored toga jezgra slavenske države trebala bi biti u njegovu zaleđu: bez njega
i bez Istre ostala bi odrezana od mora. Ako pak tim pokrajinama dodamo Sr-
biju, Staru Srbiju, Sandžak, gravitacijski se centar i zemljopisno i gospodarski
pomiče prema jugu. Glavni grad nove Slavije mora postati Beograd, njezine
glavne luke Split i Solun. Slavenima Trst više nije potreban.”81 Srpski je uspon
dakle uzrokovao upravo ono zbog čega je Edinost odbacivala ideje poput hr-
vatskoga „novoga kursa” ili užega trijalizma. Interesantna je činjenica da to
ovoga puta nije bio slučaj, upravo suprotno. Naime, Edinost je izdavala i časo-
pis Jugoslavija, koji je promovirao pretežno srpsku ideju jugoslavenstva, a čiji je
srbskih državnikov ni mogla Srbija zadržati brezglavih bolgarskih državnikov od nevarne poti, na
katero sta dovedli Bolgarsko grandomanska pretencijoznost in za južno Slovanstvo krivična sebič-
nost. … Vojno je izzvala Bolgarska, gnana od izdajalske misli, da zlomi Srbijo, da državno-naci-
jonalno neodvisnost te poslednje napravi iluzorno in da jo na ta način za vse čase onesposobi za
reševanje nacijonalnega vprašanja („Druga balkanska vojna”
, Edinost, 22. 7. 1913., 1).
80
„Balkanska vojna”
, Edinost, 13. 7. 1913., 11.
81
Do včeraj je bil cilj avstrijskih Slovanov trializem, kar pomeni ustanovitev slovanskega kral-
jestva v Avstriji, ki naj bi ga sestavljale Hrvatska, Dalmacija, Bosna, Kranjska in Julijska Benečija.
Glavno mesto bi bilo pri tem obvezno Trst. Od tod tudi njihova zagnanost, da ga slavizirajo. Poleg
tega naj bi bilo jedro slovanske države v njegovem zaledju: brez njega in brez Istre bi ostala odreza-
na od morja. Če pa tem pokrajinam pridružimo Srbijo, staro Srbijo, Sandžak, se gravitacijski cen-
ter tako zemljepisno kot gospodarsko premakne proti jugu. Glavno mesto nove Slavije mora postati
Beograd, njeni poglavitni pristanišči Split in Solun. Slovanom Trst ni več potreben (PIRJEVEC,
Trst je naš!, 56).
214
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
tisak u svibnju 1914. preseljen u Prag, gdje je postao glasilo Jugoslavenske na-
cionalne omladine. Ipak, i među slovenskim liberalima nije postojala potpuna
jednoglasnost u vezi s podupiranjem južnoslavenske državne tvorbe sa Srbijom
i bez Bugarske. Postoje i primjeri, doduše rijetki, koji pokazuju da su naprimjer
pojedinci u krugu goričke Soče sa zakašnjenjem ipak uvidjeli svoj položaj u
južnoslavenskom kontekstu: „Događaji u Italiji pokazuju najnovije tendencije
u talijanskoj politici. Ta je politika usmjerena u prvom redu protiv nas, Slo-
venaca i Hrvata. […] Italija se danas priprema za rat i zauzimanje cijele obale
od izvora Soče do Boke kotorske. […] I što je još zanimljivije, pritom računa
na potporu Srbije.”82 Možemo zaključiti da su u određenom razdoblju broj-
ni slovenski liberali iz Trsta i Gorice bili vjerojatno i najiskreniji zagovornici
južnoslavenske državne ideje. Istina je da ih je pritom vodio motiv slovenskih
interesa, no samo su rijetki izražavali distinkciju između jugoslavenstva i slo-
venstva. Posljedično je i razočaranje južnoslavenskom nejedinstvenošću bilo
izraženije. Najprije srpsko-hrvatski i potom srpsko-bugarski konflikti uzro-
kovali su zbunjenost slovenskih liberala, što je uz nedovoljno razumijevanje
geopolitičke realnosti utjecalo i na njihovu političku marginalizaciju u širem
južnoslavenskom kontekstu te uz vanjske okolnosti doprinijelo i neostvarenju
cilja priključenja Primorske i Trsta slovenskoj matici.
82
Manifestacije v Italiji kažejo najnovejše tendence italijanske politike. Ta politika je naperjena
najprvo proti nam, Slovencem in Hrvatom. … Italija se dandanašnji pripravlja na vojno, da zaja-
me celo obalo od izvira Soče do Boke Kotorske. … Iti kar je še zanimivejše, pri tem se računa na
podporo Srbije („Italija, Avstrija in Jugoslovani”
, Soča, 16. 5. 1914., 1).
215
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
Objavljeni izvori i tisak
Edinost (Trst), 1887, 1908-1909, 1911-1913.
Soča (Gorica), 1909-1914.
Literatura
BAKIĆ, Jovo. Ideologije jugoslovenstva između srpskog i hrvatskog nacio-
nalizma 1918-1941. Zrenjanin: Gradska narodna biblioteka „Žarko Zrenjanin”,
2004.
BESHIRI, Ismije. „Neovisnost Albanije 1912. na temelju njemačke diplo-
matske dokumentacije”. Časopis za suvremenu povijest 51 (2019), br. 1: 253-
266.
BISTER, Feliks J. „Hrvaško-slovensko sodelovanje v dunajskem parlamen-
tu na predvečer prve svetovne vojne”. Pilar – Croatian Journal of Social Scien-
ces and Humanities 4 (2009), br. 1-2: 103-110.
BRUCKMÜLLER, Ernst. „Nove raziskave zgodovine avstrijskega meščan-
stva”. Zgodovinski časopis 4 (1991), br. 3: 369-389.
CVIRN, Janez. „Med nacionalizmom in nacionalno koeksistenco”. Zgodo-
vinski časopis 63 (2009), br. 1-2: 228-238.
CVIRN, Janez. Razvoj ustavnosti in parlamentarizma v Habsburški mo-
narhiji: Dunajski državni zbor in Slovenci (1849-1918). Ljubljana: Filozofska
fakulteta, 2006.
DESPOT, Igor. „Balkanski ratovi (1912. – 1913.) i hrvatska javnost”. Magi-
starski rad, Filozofski fakultet Sveučilišta u Zagrebu, 2008.
DESPOT, Igor. The Balkan Wars in the Eyes of the Warring Parties. Percep-
tions and Interpretations. Bloomington: iUniverse, Inc., 2012.
DESPOT, Igor. „Tisak Hrvatske i Dalmacije o balkanskim ratovima (1912-
1913)”. Historijski zbornik 62 (2009), br. 1: 109-135.
GABRŠČEK, Andrej. Goriški Slovenci – narodne, kulturne, politične in gos-
podarske črtice, knj. 2: Od leta 1901 do 1924. Ljubljana, 1934.
GRDINA, Igor. Slovenci med tradicijo in perspektivo: politični mozaik 1860-
1918. Ljubljana: Študentska založba, 2003.
HALL, Richard C. The Balkan Wars 1912-1913. Prelude to the First World
War. London; New York: Routledge, 2000.
KACIN-WOHINZ, Milica; TROHA, Nevenka. Slovensko-italijanski od-
nosi 1880-1956. Poročilo slovensko-italijanske zgodovinsko-kulturne komisije.
Ljubljana: Nova revija, 2001.
216
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
KLABJAN, Borut. Češkoslovaška na Jadranu. Koper: Založba Annales,
2007.
KOCUTAR, Stanislav. „Habsburška monarhija in jugoslovansko vprašanje
v luči slovenske historiografije”. Pilar – Croatian Journal of Social Sciences and
Humanities 4 (2009), br. 1-2: 11-35.
LAMPE, John R. Yugoslavia as history. Twice there was a country. Cam-
bridge: Cambridge University Press, 2002.
MARUŠIČ, Branko. „Od Maribora do Trsta 1850-1914”. Zgodovinski časo-
pis 52 (1998), br. 3: 453-455.
MATIJEVIĆ, Zlatko. „Balkanski ratovi na stranicama ‘Riječkih novina’
(1912-1913)”. U: Tkivo kulture. Zbornik Franje Emanuela Hoška u prigodi 65.
obljetnice života, ur. Nela Veronika Gašpar. Zagreb; Rijeka: Kršćanska sadaš-
njost; Teologija u Rijeci, 2006, 189-215.
MATKOVIĆ, Stjepan. „Ivan Tavčar i njegov odnos prema Hrvatskoj”. U:
Tavčarjev zbornik, ur. Igor Grdina. Ljubljana: Založba ZRC SAZU, 2015, 151-
159.
MATKOVIĆ, Stjepan. „Political Narratives in Croatia in the Face of War
in the Balkans”. U: The Balkan Wars from Contemporary Perception to Historic
Memory, ur. Katrin Boeckh i Sabine Rutar. London: Palgrave Macmillan, 2016,
179-196.
MILLO, Anna. L‘elite del potere a Trieste: una biografia collettiva 1891-1938.
Milano: Franco Angeli Storia, 1989.
PAHOR, Milan. Slavjanska sloga. Slovenci in Hrvati v Trstu. Od avstroogr-
ske monarhije do italijanske republike. Trst: ZTT EST, 2004.
PEČENKO, Valentin, ur. Cesarski Trst in Slovenci. 2. del: Preporod (audio-
vizualni materijal, dokumentarna emisija). Ljubljana: TV Slovenija, 2013. Pri-
stup ostvaren 5. 5. 2014. ava.rtvslo.si/predvajaj/cesarski-trst-in-slovenci-prepo-
rod-dokumentarna/ava2.174296892/.
PIRJEVEC, Jože. Trst je naš! Boj Slovencev za morje (1948-1954). Ljubljana:
Nova revija, 2007.
PLETERSKI, Janko. „Trializem pri Slovencih in jugoslovansko zedinjenje”.
Zgodovinski časopis 22 (1968), br. 1: 169-184.
RAHTEN, Andrej. Slovenska ljudska stranka v Dunajskem parlamentu.
Slovenska parlamentarna politika v Habsburški monarhiji 1897–1914. Celje:
Cenesa; Založba Panevropa, 2001.
RAHTEN, Andrej. Zavezništva in delitve: razvoj slovensko-hrvaških poli-
tičnih odnosov v habsburški monarhiji 1848-1918. Ljubljana: Nova revija, 2005.
217
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
SAJOVIC, Bogdan. Od male Srbije do velike Jugoslavije. Ljubljana: Založba
Karantanija, 2006.
Spezialortsrepertorium für das österreichisch-illyrische Küstenland: bearbe-
itet auf Grund der Ergebnisse der Volkszählung vom 31. Dezember 1910 / herau-
sgegeben von der K. k. statistischen Zentralkommision. Spezialortsrepertorium
der österreichisch Länder 7. Wien: K. k. Hof- und Staatsdruckerei, 1918.
STANKOVIĆ, Đorđe. Nikola Pašić, saveznici i stvaranje Jugoslavije. Beo-
grad: Nolit, 1984.
VERGINELLA, Marta. Družina v Dolini pri Trstu v 19. stoletju. Ljubljana:
Zveza zgodovinskih društev Slovenije, 1990.
VERGINELLA, Marta. „Prihod vlaka v Trst”. Zgodovina za vse – vse za
zgodovino 42 (1997), br. 2: 59-65.
VERGINELLA, Marta. „Zgodovinjenje slovensko-italijanske meje in ob-
mejnega prostora”. Acta Histriae 18 (2010), br. 1-2: 207-216.
VIVANTE, Angelo. Irredentismo adriatico. Firenze: Parenti, 1954.
WINKLER, Eduard. Wahlrechtsreformen und Wahlen in Triest 1905-1909:
eine Analyse der politischen Partizipation in einer multinationalen Stadtregion
der Habsburgermonarchie. München: R. Oldenburg, 2000.
ZAJC, Marko. Slovenci in protislovja južnoslovanskih integracijskih ideolo-
gij do 1914. Ljubljana: Inštitut za novejšo zgodovino, 2010.
218
IGOR IVAŠKOVIĆ, Geopolitički zaokret liberalnih slovenskih krugova u Primorskoj...

ČSP, br. 1, 193-218 (2020)
SUMMARY
The Geopolitical Shift of Slovenian Liberal Circles
in Primorska on the Eve of World War I
The author analyses the writings of Slovene journals from the Primorska
(Slovene Littoral) region in the period of the Balkan Wars, in the years 1912
and 1913. The article presents the shift of liberal Slovenes’ attitudes towards
the Yugoslav idea and places it in the broader context of the conflict between
various geopolitical ideas. The specific position of the Primorska region and
Istria as well as the consequential geopolitical importance of Trieste were re-
flected in the inclination of those liberal Slovenians to the broader concept
of the Yugoslav political idea, which included all South Slavic nations and
was supposed to be the leverage for Slovenian political emancipation. Initially,
the Slovene liberals, who were gathered in the political group named Edinost
(Unity) in Trieste and around the journal Soča in Gorizia, favoured the idea
of a third political unit within the Habsburg Monarchy, with the ambition of
including Trieste and Gorizia into that entity. However, due to fears of being
left outside of that third unit, these Slovenes abandoned so called ‘trialist’ idea.
The defeats of the Ottoman Empire in the first round of the Balkan Wars re-
sulted in omitting the Habsburg context in Slovene journals from the Primor-
ska region, while the second round caused the exclusion of Bulgaria from the
South Slavic state concepts, and pushed those Slovenes towards the narrower
version of the Yugoslav idea, where Serbia was to have a central role.
Key words: Balkan wars; Primorska (Slovene Littoral); Yugoslav idea; Trie-
ste; geopolitics