Blečić Kavur, Martina;Miličević-Capek, Ivanka

31
O horizontu ratničkih grobova 5. stoljeća pr. Kr. na prostoru istočne obale Jadrana
i njezina zaleđa: primjer novog nalaza iz Vranjeva Sela kod Neuma
On the horizon of warrior graves from 5th century BC on the territory of the eastern
Adriatic coast and its hinterland: the case of a new discovery in Vranjevo Selo near Neum
MARTINA BLEČIĆ KAVUR
Sveučilište u Rijeci
Filozofski fakultet
Slavka Krautzeka bb
HR–51000 Rijeka
martinabkavur@gmail.com
IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK
Zavodu za zaštitu kulturno–povijesne baštine
Hercegovačko–neretvanske županije
Stjepana Radića 3
BA–88000 Mostar
ivankamc@gmail.com
Izvorni znanstveni rad
Prapovijesna arheologija
Original scientific paper
Prehistoric archaeology
UDK/UDC  903.5(497.6-37Neum)
Primljeno/Received: 08. 04. 2011.
Prihvaćeno/Accepted: 12. 12. 2011
Pri arheološkom nadzoru za proširenje trase magistralne ceste Neum – Stolac 2006. godine obavljeno je zaštitno istraživanje na nalazištu
Vidića guvno u Vranjevom Selu kod Neuma. Istraživanja su pokazala da je riječ o grobnom tumulu s ratničkim, vjerojatno višekratnim ukopi
ma, na kojem se potom u kasnom srednjem vijeku nastavilo sahranjivanje pod stećcima. Kulturni su slojevi naknadnom izgradnjom guvna,
nažalost, u znatnoj mjeri oštećeni, no ipak sačuvali su se posebno vrijedni nalazi materijalne kulture iz razdoblja željeznoga doba.
Repertoar nalaza iz tzv. ilirskog ratničkog groba uklapa se u već poznatu kulturološku sliku neumskog užeg, ali i šireg južnodalmatinskog
područja iz vremena 5. st. pr. Kr. Riječ je o vojnoj opremi navalnog i obrambenog karaktera, o nakitnoj garnituri nošnje te o priloženom
bogatom simpozijastičkom keramičkom servisu. Tipološka odredljivost tih predmeta, koji s jedne strane odražavaju snažnu povezanost s
glasinačkim te srednjobalkanskim horizontom kneževskih grobova, a s druge strane svjedoče o izrazitim importima iz klasičnog grčkog i
makedonskog miljea, samo još jednom potvrđuju tezu o dobro strukturiranoj ratničkoj aristokraciji toga područja. Ilirske kacige ��������-
nadregio
nalnog III A2–a tipa, kao i pojedini elementi nošnje i nakita, ukazuju na znatnu pažnju i važnost proizvoda iz domaćih, na obalama srednjeg
i južnog Jadrana smještenih proizvodnih središta. Asocijacija takvih nalaza materijalne kulture u pojedinim grobovima nije odraz samo
statusnog ili gospodarskog značaja, nego i vojno-političkog autoriteta mjesnih aristokracija koje su balansirale između kompleksnih odnosa
regionalnih zajednica, sve snažnijih makedonskih utjecaja i penetracije italskih i grčkih kolonija na istočnome Jadranu. Zapravo, njihovim su
se posredništvom običaji prilaganja u grobove raskošnih garnitura za piće i vojne opreme, uobičajeno tumačenih u sklopu prevladavajućeg
modnog trenda onoga vremena, prenijeli i u znatnoj mjeri prilagodili potrebama kulturnih zajednica i na obalama istočnoga Jadrana.
Ključne riječi: Neum – Vranjevo Selo, ratnički grobovi, vojna oprema, nošnja, keramika, kronologija, Manijci ili Daorsi?
When archaeological supervision was set up to monitor the widening of the road from Neum to Stolac, in 2006, a rescue excavation was car
ried out on the site of Vidića guvno in Vranjevo Selo near Neum. Research confirmed the presence of a burial tumulus with, most probably,
multiple warrior inhumations, which continued to be used as burial ground in the medieval period, when a cemetery was created under monu
mental medieval tombstones. A subsequent rebuilding of the site into a threshing floor damaged the cultural layers, but the valuable finds of
the Iron Age material culture remained preserved.
The inventory of the so-called Illyrian warrior grave fits perfectly into the already known cultural image of the Neum region and the broader
southern Dalmatian territory in the 5th century BC. It consists of a full set of offensive and defensive weaponry, a jewelry set and an exception
ally rich ceramic symposiastic set. The typological determination of these finds demonstrates strong connections with the Glasinac cultural
area and the Central Balkans horizon of princely graves, but, on the other hand, the imports demonstrate also a connection to the classical
Greek and Macedonian sphere, thus confirming the presumption that a well-stratified warrior aristocracy existed in this area. Illyrian helmets
of the superregional III A2–a type, as well as individual elements of jewelry and attire, demonstrate the special consideration and importance
given to local products originating from the production centers on the costal area of the central and southern Adriatic. The association of such
finds in individual graves is not only a reflection of the status of the deceased and their economic importance, but also a demonstration of the
military and political authority of these local aristocracies which balanced between the complex relations of the regional societies, the ever
stronger Macedonian influences and the penetration of the Italic and Greek colonies located on the eastern Adriatic. It was actually through
their mediation that the custom of adding rich sets of drinking vessels and military equipment in the graves, generally interpreted as the
dominant fashion of that period, was transferred and adapted to the needs of the cultural groups located on the shores of the eastern Adriatic.
Key words: Neum–Vranjevo Selo, warrior graves, military equipment, attire, pottery, chronology, Manii or Daorsi?
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
32
Uvod
Zavod za zaštitu kulturno–povijesne baštine Hercego
vačko–neretvanske županije iz Mostara pri arheološkom je
nadzoru na proširenju trase magistralne ceste Neum–Stolac
kroz Vranjevo Selo obavio zaštitno istraživanje na lokalite
tu Vidića guvno. Riječ je o istraživanjima srednjovjekovnog
groba pod stećkom i dijela prapovijesnog tumula zahvaće
nog trasom koja su bila obavljena tijekom travnja i svibnja
2006. godine (sl. 1).1
Vranjevo Selo samo je 2 km udaljeno od neumskog mo
ra i jedan je od najznačajnijih arheoloških lokaliteta Bosne i
Hercegovine (sl. 2). Ondje se kontinuitet življenja, naseljava
nja i pokopavanja, može pratiti od prapovijesti, preko antike
do kasnog srednjeg vijeka. Dosadašnja saznanja o Vranjevu
Selu rezultat su slučajnih nalaza, arheoloških rekognoscira
nja i sondažnih arheoloških istraživanja obavljenih 80–tih
godina 20. stoljeća, premda najraniji spomen Vranjeva Sela
u arheološkoj literaturi potječe još iz dalekih 1892. i 1893.
godine (Truhelka 1892: 362; 1893: 232–234; Glavaš 1988).
Stoga je i Povjerenstvo za nacionalne spomenike Bosne i
Hercegovine područje Vranjeva Sela, s ostacima rimskog
naselja i srednjovjekovne nekropole sa stećcima, proglasilo
nacionalnim spomenikom 2004. godine. Unatoč tomu, lo
kalitet Vidića guvno prilikom navedene gradnje doživio je
katastrofalnu devastaciju, čije je urgentno zaštitno istraži
vanje rezultiralo prikupljanjem i spašavanjem vrijedne arhe
ološke građe. Budući da je poznato kako je kroz povijesnu
vertikalu zadržao kontinuitet pokapanja, i tom se prilikom
pokazalo kako su u kasnom srednjem vijeku vršeni ukopi
pod stećcima na prapovijesnom tumulu. Niveliranjem tere
na za gradnju guvna, u novije vrijeme pretvoren je dakle u
mjesto za vršenje žita, čime su dodatno oštećeni prapovije
sni arheološki slojevi, kontekst i intaktnost materijalne gra
đe, a kamena je ploča stećka uklopljena pak u arhitekturu
guvna.
Prapovijesni tumuli neumskoga područja predmet su
čestih istraživanja još od angažmana Ćire Truhelke. Većina
njih koja je bila istražena ili nađena, bila je bez grobnih pri
loga i pridataka, što je posebice iznenađivalo starije istraži
vače (Трухелка 1893: 232–234). U neumskome kraju stoga
nije do sada istražen niti jedan tumul s bogatijim pokretnim
ansamblom nalaza, kao što nije istraživano niti jedno gra
dinsko naselje. Objavljeni nalazi materijalne građe koji pak
potječu iz Gradca na nasuprotnoj neumskoj strani od Vra
njeva Sela, nemaju pobližih podataka o mjestu nalaženja,
pa se tek pretpostavlja da su pripadali grobovima koji su
bili u povezanosti s naseljem na samome Gradcu (Marijan
1988a: 35–36).
Međutim, pouzdano se ipak zna kako se iznad samog
nalazišta u Vranjevu Selu nalazi uzvišenje Žrnjevo. U struč
noj literaturi do sada nisu zabilježeni arheološki podatci
koji bi na bilo koji način taj lokalitet povezivali uz razdoblja
1 Radove je vodila mr. sc. Ivanka Miličević-Capek uz suradnju 6W��
Sta
nislava Vukorepa iz Zavoda za zaštitu kulturno–povijesne baštine
Hercegovačko–neretvanske županije iz Mostara, te crtačice Željke Vr
doljak. Konzervaciju i restauraciju keramičkih i metalnih nalaza obavio
je Dalibor Martinović, viši restaurator Muzeja grada Šibenika (Miličević-
Capek 2007).
Introduction
The Mostar Institute for the protection of the cultural
and historical heritage of the Herzegovina-Neretva County
conducted rescue excavations on the site of Vidića guvno
during supervision of the enlargement of the road leading
from Neum to Stolac through Vranjevo Selo. It was in April
and May 2006 that the remains of a prehistoric tumulus
and the remains of a medieval cemetery under tombstones
(stećci) were discovered (Fig. 1).1
Vranjevo Selo is located only 2 kilometers from the sea
and is one of the most important archaeological sites in Bo
snia and Herzegovina (Fig. 2). The continuity of occupation
can be traced from prehistory through antiquity until the la
te medieval period. Up to now, available information about
Vranjevo Selo is the result of stray finds, archaeological
surveys and test excavations from the 1980s, although the
locality was mentioned in archaeological literature for the
first time in 1892 and 1893 (Truhelka 1892: 362; 1893: 232–
234; Glavaš 1988). Consequently, the Commission for nati
onal monuments of Bosnia and Herzegovina proclaimed
the territory of Vranjevo Selo, with the remains of a roman
settlement and a medieval necropolis with monumental
medieval tombstones, a national monument in 2004. Des
pite all that, the site of Vidića guvno was devastated during
the road building, which called for an urgent rescue excava
tion with the collection and protection of valuable archaeo
logical finds. Since it was known that the site was used as a
burial ground in different periods, this find only confirmed
that there were late medieval burials under the monumen
tal tombstones erected on the prehistoric tumulus.
In more recent periods, with the leveling of the terrain
for the formation of a threshing floor, the site was transfor
med into an area for the threshing of cereals which additio
nally damaged the prehistoric layers and the contexts, com
promising the state of the finds, while the stone slab of the
monumental tombstone was included into the architecture
of the threshing floor.
Starting from Ćiro Truhelka, the prehistoric tumuli of
the Neum area were often the object of research. The ma
jority of them, excavated or discovered, lacked any finds or
grave goods – a fact which puzzled the early researchers
(Трухелка 1893: 232–234). Consequently, not a single tumu
lus with rich grave goods has been discovered so far on this
territory – not to mention the fact that not a single hill fort
settlement was excavated. As for the published finds deri
ved from the site of Gradac, opposite Vranjevo Selo, towar
ds Neum, there are no data about their place of discovery.
Still, it is assumed that they belonged to graves connected
to the settlement situated on Gradac itself (Marijan 1988a:
35–36).
However, it is known that the elevation named Žrnje
vo is located above the site of Vranjevo Selo. In literature
there were no references linking the site to prehistory and
1 The research was conducted by Ivanka Miličević-Capek MA, with the as
sistance of Stanislav Vukorep from the Mostar Institute for the protection
of the cultural and historical heritage of the Hercegovina–Neretva County
and the illustrator Željka Vrdoljak. The conservation and restoration of
metal finds and pottery was conducted by Dalibor Martinović, senior
restorer from the Šibenik Municipal Museum (Miličević-Capek 2007).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
33
Sl. 1
Geodetski snimak situacije dijela prometnice kroz Vranjevo Selo s ucrtanom dionicom istraženog dijela tumula (izra
dio: Tadija Drlje, Odjel za geodetske i imovinsko-pravne poslove Općine Neum; doradila i prilagodila M. Blečić Kavur)
Fig. 1	 Geodetic record of part of the highway through Vranjevo Selo with the marked location of the tumulus (produced by Tadija
Drlje, the Department of Geodetic and Property Affairs of Neum; adapted by M. Blečić Kavur)
Sl. 2
Zemljopisni položaj Neuma i ostalih važnijih nalazišta u široj regiji (podloga Google Earth 2011; izradila M. Blečić Ka
vur)
Fig. 2	 Geographical position of Neum and other major sites in the broader region (on the basis of Google Earth 2011; produced by
M. Blečić Kavur)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
34
prapovijesti, posebno uz vrijeme željeznoga doba. Ipak, na
samom vrhu brda, sudeći prema nalazima različite kerami
ke, rimskog crijepa i zidova, morala je postojati utvrda ko
ja je strateški štitila naselje na predjelu Bubreg, smještena
sredinom brda i naselja u dolini, gdje je također nađena ar
heološka građa brojnih ulomaka amfora, keramike i crijepa
(Puljić 1995: 13–15). Možemo stoga tek pretpostaviti da je
utvrda na vrhu Žrnjeva nastala i znatno ranije, kao prapovi
jesna gradina s važnom geostrateškom pozicijom, te da je
takvu funkciju zadržala i dalje do u rimsko doba.
Bilo kako bilo, pri nadzoru strojnog otkopavanja u Vidića
guvnu, na dubini od oko 20–30 cm, u profilu njegovog sre
dišnjeg dijela, istraženi su preostali keramički i metalni na
lazi materijalne kulture koji su pripisani željeznom dobu, tj.
bogatom ilirskom ratničkom grobu s više ukopa (Miličević-
Capek 2007). Riječ je o do sada najbogatijem i najbolje oču
vanom nalazu s područja južne Hercegovine, čija će analiza,
interpretacija i sinteza biti predmetom ove studije.2
Analiza nalaza materijalne kulture
Najveći dio očuvanih predmeta iz obrađivanog tumula
predstavljaju dijelovi nošnje i nakita pokojnika. Oni su istra
ženi u ne prevelikom, iako zanimljivom i donekle priželjki
vanom repertoaru. Svi su izrađeni od bronce, a pridodaje im
se i nekoliko ukrasnih zrna od jantara. Izuzev nošnje i nakita,
istražena je i, relativno dobro očuvana, vojna oprema koju
dijelimo na onu obrambenog i navalnog karaktera, te boga
ti keramički servis za piće različitih tipova posuda.
Igle
Svojom brojnošću, mada ne i tipološkom različitošću,
istupaju igle. Reprezentativnom količinom od ukupno 15
primjeraka najbrojnije su dvojne igle, koje će time Vranje
vo Selo predstavljati, uz Grudine kod Ljubomira i Planu, kao
jedno od bogatijih nalazišta na prostoru Hercegovine i juž
nodalmatinskog primorja. Riječ je o dvojnim iglama s „M“
oblikovanom glavicom, izrađenima od obične glatke bron
čane žice (kat. br. 1–18). To su, ujedno, i temeljni kriterij za
njihovu klasifikaciju u skupinu IVa tipa dvojnih igala prema
tipologiji Rastka Vasića (Vasić 1982b: 241–250, sl. 12; 2003a:
123–128, sl. 3, T. 69).3 Po svojim oblicima pokazuju izrazi
tu jednoličnost i jednoobraznost, karakterističnu i inače u
obrtništvu i stvaralaštvu te regije. Unatoč tomu, možemo
ih ponešto razlikovati i to u dvije varijante; one s okruglim
presjekom žice i igala i glavica, kao i one čija je žica na gla
vici četvrtasto profilirana (kat. br. 13–16). Razlika je njiho
va osjetna i u oblikovnom smislu, pa sve one s okruglim
presjekom žice imaju velike, gotovo asimetrično zaobljene
vanjske petlje, a one s četvrtasto raskovanom žicom imaju
manje i ujednačene petlje, usklađene sa središnjom petljom
2 3�����������������W�W���������W������������������������������������������
Preliminarni razultati ovog istraživanja bili su u skraćenom opsegu pred
stavljeni na međunarodnom kongresu Hrvatskog arheološkog društva na
Visu 2009. godine (Blečić Kavur, Miličević-Capek 2009).
3	 Prema starijoj tipološkoj terminologiji još se i danas u literaturi te igle
nalaze definirane kao tip Trebenište, ili kao „dvokrake omega igle“, što je
pro et contra već razradio i odbio R. Vasić, a čija se terminologija, kao i
tipologija u ovome radu i slijedi. Naime, omega igle određene su njegovim
tipom III, a ne IV (Vasić 1982b: 232, 241).
especially to the Iron Age. Based on finds of pottery, roman
roof tiles and walls, the existence of a hill-top fort can be
assumed, which protected the settlement in the area of
Bubreg, located mid-hill, and the settlements in the plain,
where archaeological finds such as fragments of amphorae,
pottery and roof tiles were also discovered (Puljić 1995: 13–
15). Consequently, we can assume that the fort on the top of
Žrnjevo was erected earlier and that the prehistoric hill fort,
with its important strategic position, kept its function into
the Roman period.
However, during the supervision of the excavation on
Vidića guvno, remains of pottery and metal items were
discovered in its central profile, at a depth of 20 to 30 cen
timeters. They belonged to the Iron Age - to a rich Illyrian
warrior grave with several burials (Miličević-Capek 2007). It
has been, until now, the richest and best preserved find on
the territory of southern Herzegovina and its analysis, inter
pretation and synthesis will be the subject of this study.2
Analysis of the material culture
The largest part of the finds from the tumulus were ele
ments of the attire and jewelry of the deceased. They were
not too numerous but they were still interesting, although
their repertory was expected. All were made of bronze, and
several amber beads were also discovered. Beside the atti
re and jewelry, relatively well preserved remains of military
equipment were discovered, consisting of both defensive
and offensive weaponry. A rich drinking set was also found
in the grave, consisting of different types of vessels.
Pins
Pins stand out for their large number although not for
their typological diversity. The most numerous, present
with 15 examples, are double pins, which make Vranjevo
Selo, together with Grudine near Ljubomir and Plana, one
of the richest sites with such finds on the territory of Her
zegovina and the southern Dalmatian coastland. These are
double pins with an M-shaped head made of plain smooth
bronze wire (Cat. no. 1–18). Their form is the main charac
teristic of the IVa group of double pins, according to the ty
pology of Rastko Vasić (Vasić 1982b: 241–250, Fig. 12; 2003a:
123–128, Fig. 3, T. 69).3 Their forms demonstrate a distincti
ve uniformity and lack of variety characteristic of the crafts
and creativity of this region. Still, they can be divided into
two variants – one including those made entirely of wire,
with a circular cross-section, and the other, where the wire
of the head has a square cross-section (Cat. no. 13–16). The
difference can also be observed in their form – those with
a circular cross-section have large and almost asymmetri
cal outer loops while those with a square cross-section ha
ve smaller and equal loops which correspond to the cen
2 The preliminary results of this research were presented in an abbrevi
ated version at the international congress of the Croatian Archaeological
Society on Vis in 2009 (Blečić Kavur, Miličević-Capek 2009).
3 In modern literature, we can still come across the definition of these pins
as the Trebenište type or the „two-legged omega pins“, the pro et contra
of which was analyzed by R. Vasić, whose terminology and typology have
been applied in this work. According to his typology, omega pins belong
to type III and not IV (Vasić 1982b: 232, 241).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
35
Sl. 3
Dvojne igle tipa IVa: 1–2 Boğazköy–Hattuša (Parzinger 1993: sl. 1: 1–2); 3 Lubenci, Ukrajina (Petrenko 1978: T. 14: 10); 4 Grišenci,
Ukrajina (Petrenko 1978: T. 14: 3); 5–6 Maakevka, Ukrajina (Hellmuth 2010: T. 125: 13–14); 7 Novilara (Beinhauer 1985: T. 124B: 351),
8 Fermo (Drago Troccoli 2003: sl. 23: 2); 9 Olimpija (Parzinger 1993: sl. 1: 6); 10 Krf? (Vasić 1982b: sl. 9: 5); 11 Samé, Kefallonia (Vasić
1982b: sl. 9: 6); 12 Pella (Vasić 1982b: sl. 9: 4); 13 Vergina/Aigai (Kotaridi 2004: 141, 143); 14–15 Radimlja (Marijan 2000: T. 10: 4; T. 11:
5); 16–17 Ošanići (Marijan 2000: T. 14: 2–3.); 18 Ljubomir (Atanacković-Salčić 1977: T. III: 1); 19–20 Vičja luka, Brač (Marović, Nikolan
ci 1969: sl. 10: 4; sl. 15: 8); 21 Stari Grad, Hvar (Jeličić Radonić 1995: 103); 22 Blato, Korčula (Radić 2000: sl. 2); 23 Nin (Batović 1968:
T. XII: 4); 24 Prozor (Drechsler-Bižić 1987: sl. 24: 6); obrada M. Blečić Kavur.
Fig. 3	 Double pins of the type IVa: 1–2 Boğazköy–Hattuša (Parzinger 1993: Fig. 1: 1–2); 3 Lubenci, Ukraine (Petrenko 1978: T. 14: 10); 4 Grišenci,
Ukraine (Petrenko 1978: T. 14: 3); 5–6 Makiivka, Ukraine (Hellmuth 2010: T. 125: 13–14); 7 Novilara (Beinhauer 1985: T. 124B: 351), 8 Fermo
(Drago Troccoli 2003: Fig. 23: 2); 9 Olympia (Parzinger 1993: Fig. 1: 6); 10 Corfu? (Vasić 1982b: Fig. 9: 5); 11 Samé, Cephalonia (Vasić 1982b:
Fig. 9: 6); 12 Pella (Vasić 1982b: Fig. 9: 4); 13 Vergina/Aigai (Kotaridi 2004: 141, 143); 14–15 Radimlja (Marijan 2000: T. 10: 4; T. 11: 5); 16–17
Ošanići (Marijan 2000: T. 14: 2–3.); 18 Ljubomir (Atanacković-Salčić 1977: T. III: 1); 19–20 Vičja luka, Brač (Marović, Nikolanci 1969: Fig. 10: 4;
Fig. 15: 8); 21 Stari Grad, Hvar (Jeličić Radonić 1995: 1995: 103); 22 Blato, Korčula (Radić 2000: Fig. 2); 23 Nin (Batović 1968: T. XII: 4); 24 Prozor
(Drechsler-Bižić 1987: Fig. 24: 6); adapted by M. Blečić Kavur.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
36
i visinom cijele igle. Potonje su vrlo česte na hercegovačkim
nalazištima i sličnu situaciju, s obje varijante, već poznajemo
iz Grebnica kod Ukšića, iz grobnice I/2 (Marijan 2000: T. 6:
2–6, 9–10). No, znatno su brojnije i ekskluzivnije, izrađene
od plemenitih metala, zastupljene u kneževskim grobovi
ma središnjeg balkanskog prostora s kraja 6. i početka 5. st.
pr. Kr. (Vasić 1982b: 242–243). Samo s jednim primjerkom
prisutna je pak igla sa simetrično postavljenim petljama,
gotovo podudarne veličine sa središnjom petljom i pravilno
usmjerenim iglama (kat. br. 10), značajna naime za područ
je Glasinca (Benac, Čović 1957: T. IX: 3–4; T. XXXXVII: 13–14;
Vasić 2003a: 126, T. 69).
Rasprostranjenost opisanog tipa dvojnih igala izuzetno
je prostrana, kulturološki poprilično heterogena, a krono
loški opsežna u izuzetno širokom vremenskom rasponu, od
8. do 2. st. pr. Kr. To im je osiguralo „status“ „vječnog“ mod
nog, funkcionalnog i dekorativnog, dodatka, a samim tim
neznatnu kulturološku i kronološku osjetljivost. Usprkos to
mu, njihova koncentracija, kvantiteta kao i tipološka varija
bilnost, znakovita je za područje Balkana, što im je dozvolilo
stjecanje prepoznatljivog nazivlja balkanski tip igala (sl. 4)
(Kilian–Dirlmeier 1984: 286–290; Vasić 2003a: 124–126, T. 69).
Međutim, srodne igle vrlo dobro poznajemo i s Apeninskog
poluotoka, gdje su definirane tipom Fermo, i podrijetlom
nisu dovedene u izravnu vezu s onima na širem balkanskom
području (Carancini 1975: 376–377, T. 102; Vasić 2003a: 126).
Primjercima igala iz Ferma (sl. 3: 8) (Drago Troccoli 2003: 74,
sl. 23: 2) i Novilare (sl. 3: 7) (Beinhauer 1985: T. 124B: 351) va
lja pribrojiti i novije nalaze od kataloške objave Gian Luigi
Carancinia, i to iglu iz, također picenskog, Tolentina (Dra
go Troccoli 2003: 74, bilj. 200) te više primjeraka iz Fosse i
Bazzana, iz regije Abruzzo (Cosentino et al. 2003: 432, 437,
sl. 5; sl. 8; sl. 11). Upravo na tom središnjem prostoru Italije
novijim se istraživanjima dvojne igle bilježe na brojnim na
lazištima gdje, u poznatim grobnim cjelinama, označavaju
muške i to, nerijetko, adolescentske ukope. Slijedom toga,
prostorna je disperzija omogućila demantiranje dugo pri
hvaćenog mnijenja po kome su te igle smatrane isključivo
picenskim kulturnim dobrom (Cosentino et al. 2003: 432), a
čija se pojavnost, odnosno izvornost samoga podrijetla, po
kušavala pak pojasniti posljedicom optjecaja kulturnih kon
takata i inspiracija unutar šireg sredozemnog prostora, sve
do Male Azije (Drago Troccoli 2003: 74, bilj. 200). Važno je
zato pripomenuti da, izuzev iz sjeverne Afrike, s druge stra
ne igle takvoga tipa poznajemo i iz udaljene Anatolije (Vasić
1982b: 241; 2003a: 126). Tako je ne mali broj dvojnih igala,
potpuno identičan tipu IVa prema R. Vasiću, izdavna dobro
poznat iz Boğazköy–Hattuše (sl. 3: 1–2) i iz Alişar Hüyüka, ko
ji je dakako višestruko predstavljen te analiziran u stručnoj
literaturi (Parzinger 1993; Vasić 2003a: 126; Boehmer 1997).
Zbog kronološki sigurnijeg uporišta prilično starije datacije,
8. st. pr. Kr., Parzinger je postavio radnu tezu o mogućem
utjecaju obrtničke produkcije upravo starofrigijskog razdo
blja na balkansko, grčko i makedonsko, a potom i „ilirsko“,
stvaralaštvo. Ono će prihvatiti, udomaćiti i priljubiti taj tip
igala u mnogo većoj mjeri, ali u nešto mlađim razdobljima,
tral loop and the height of the whole pin. These pins are
a common find on sites in Herzegovina and both variants
are known from vault I/2 in Grebnice near Ukšić (Marijan
2000: T. 6: 2–6, 9–10). On the other hand, more numerous
and exclusive are the examples made of precious metals
discovered in the princely tombs of the central Balkans, da
ted from the end of the 6th and the beginning of the 5th cen
tury BC (Vasić 1982b: 242–243). Also discovered was a single
pin with symmetrical loops of equal size to the central one
and with straight pins (Cat. no. 10), typical of the territory
of Glasinac (Benac, Čović 1957: T. IX: 3–4; T. XXXXVII: 13–14;
Vasić 2003a: 126, T. 69).
The distribution of these pins is territorially extensive,
culturally relatively heterogeneous and chronologically
long-lasting, within an interval ranging from the 8th to the
2nd century BC. Thus, they got the “status” of an “eternal”
fashionable, functional and decorative piece lacking any
cultural or chronological sensitivity. Despite that, their con
centration and quantity, as well as their typological variabi
lity, are significant for the territory of the Balkans and, con
sequently, they have been referred to as the “Balkan-type“
pins (Fig. 4) (Kilian–Dirlmeier 1984: 286–290; Vasić 2003a:
124–126, T. 69).
Similar pins are also known from the Apennine peninsu
la where they are designated as Fermo type and their origin
is not linked to the pins in the wider Balkan area (Carancini
1975: 376–377, T. 102; Vasić 2003a: 126). Besides Fermo (Fig. 3:
8) (Drago Troccoli 2003: 74, Fig. 23: 2) and Novilara (Fig. 3: 7)
(Beinhauer 1985: T. 124B: 351), we should also consider new
finds, like the examples from the catalogue published by Gi
an Luigi Carancini, originating from the Picenian Tolentino
(Drago Troccoli 2003: 74, fn. 200), and the examples from
Fossa and Bazzano in the Abruzzo region (Cosentino et al.
2003: 432, 437, Fig. 5; Fig. 8; Fig. 11). New excavations, especi
ally on sites located in central Italy, produced contexts whe
re these pins were discovered in intact graves where they
designated male and, not infrequently, adolescent burials.
Consequently, their spatial distribution made it possible
to disprove the old opinion according to which they were
regarded as being merely Picenian cultural elements (Co
sentino et al. 2003: 432) the appearance, or even their very
origin of which, tended to be explained as a consequence
of the cultural contacts and inspiration within the broader
Mediterranean cultural area extending all the way to Asia
Minor (Drago Troccoli 2003: 74, fn. 200). It is important to
note that this type of pins has been known not only from
northern Africa but also from distant Anatolia (Vasić 1982b:
241; 2003a: 126). A small number of pins, almost identical to
type IVa according to R. Vasić, have been known for a long
time from Boğazköy–Hattuša (Fig. 3: 1–2) and from Alişar
Hüyük. They were presented and analyzed several times in
archaeological literature (Parzinger 1993; Vasić 2003a: 126;
Boehmer 1997). Due to their secure dating to the 8th centu
ry BC, Parzinger proposed a working hypothesis according
to which the old Phrygian production was the one influen
cing the Balkan, Greek, Macedonian and, consequently the
“Illyrian” creativity. The latter will accept, domesticate and
make popular this type of pins largely in the later periods,
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
37
od 6. st. pr. Kr. nadalje (Parzinger 1993: 307–309).4 Zacijelo je
kolanje dobara unutar šire sredozemne kulturne i prometne
mreže, od Anatolije do Caput Adriae, bilo vrlo dobro razvi
jeno i organizirano još od kasnog brončanog doba, što se
nastojalo dodatno argumentirati poveznicama kao što su
fibule polumjesečastog tipa te drugi oblici nošnje ili nakita
(Parzinger 1993: 310–311), pri čemu svakako ne treba zane
mariti, općenito, sve snažnije prodiranje orijentalizirajućeg
stila prema „Zapadu“5.
Nadalje, dvojne igle s „M“ oblikovanom glavicom potje
ču i iz skitskih nalazišta Ukrajine, iz Dnipropetrovs’ke Poltav
ske (Полтава) oblasti, odnosno Čerkaske oblasti (Черкаси)
na Dnjepru (Vasić 1982b: 241; 2003a: 126). Sve osim jedne,
koja je pronađena u Beljsku (Бeльск), odnosno njih ukupno
13 primjeraka, poznajemo iz područja na desnoj strani sred
njega Dnjepra (Пpaвoбepeжьe cpпeднeгo пpиднeпpoвя),
iz nalazišta Vorobievka (Bopoбиeвкa), Knjaža gora (Kняжa
гopa), Lubenci (Лубенцы), Pekari (Пекари), Grišenci
(Грищенцы), Makeevka (Maкеевка) i Kovali (Kobaлн). Dva
primjerka u kurganu 4 iz Makeevke (sl. 3: 5–6) dobro su
datirana i to u 5. st. pr. Kr. (Petrenko 1967: 30, T. 4: 1–2; T.
20: 1; 1978: 19, T. 14: 1–13).6 Sintetskom objavom Vladimira
G. Petrenka, te su igle već bile uspoređivane s balkanskim
4 Takvo promišljanje zastupao je još i Ivan Mikulčić (Mikulčić 1966:
22), dok je Biba Teržan vremensku pojavu navedenih igala u 8. st. pr.
Kr. argumentirala nalazima istih iz Gosinje planine na Glasincu, grob
XXXVII/2, te iz ostave Sitno u Dalmaciji. Analizom gradiva ujedno je
predlagala i višu dataciju stupnja Glasinac IV b (Teržan 1995: 91, bilj. 65).
Većina ostalih autora koja se posvetila navedenoj temi smatrala je kako su
igle iz Hattuše zapravo posljedica prodora grčkih utjecaja prema „Istoku“
(Пaрoвић-Пeшикан 1960: 31–32; Vasić 2003a: 126).
5 Dvojne igle iz Italije datirane su najvećim dijelom u 8., i rjeđe u 7. st. pr.
Kr. po čemu su kronološki također ispred igala sa zapadnobalkanskog
prostora. U vrlo blisku vezu s novilarskim grobom 87 i, posebno, s gro
bom 16D iz Ferma možemo dovesti grob 85 iz nasuprotnog liburnskog
Nina (sl. 3: 23). Inventar toga groba pokazuje heterogenost građe, tj.
poremećenost grobnog inventara, kako je to uopćeno bilo prihvaćeno.
Međutim, isto nam pruža mogućnost i o nešto drugačijem promišljanju,
ponajprije na pomisao o više ukopa. Tako su se, pored dijelova nakita i
osobne opreme, ondje nalazile i tri igle, od kojih je dvojna igla IVa tipa
jednostavno bila isključena kao znatno mlađa pojava (Vasić 1982b: 241).
Preostale dvije igle su starije i kronološki se priklanjaju ostalom reper
toaru nalaza. To je igla konične glavice tipa Porto Sant’Elpidio, i ne tipa
Vadena (Glogović 1989: 23), te višeglava igla s prstenovima i tordiranim
vratom japodske varijante (Škoberne 2003: 203). S obzirom na datacije
igala prihvatljivo kulturološko određenje toga groba bilo bi liburnskoj
II.a fazi 8. st. pr. Kr. (Batović 1968: T. XII; 1987: 350), iako je prvotno
bio određen u III. fazu, što znači čak u 6. st. pr. Kr. (Batović 1965: sl. 13).
Biti će to pogodan okvir i za vremensko opredjeljenje jedine keramičke
posude u grobu tipa kothon koja je, karakteristična za prostor Istre i Li
burnije, korištena već od 9., a trajala je definitivno tijekom čitavog 8. st.
pr. Kr. (Mihovilić 2007: 85–88). Vrlo slična asocijacija poznata je naime
iz spomenutog groba u Fermu, gdje je uz dvojne igle zabilježena upravo
posuda tipa kothon i čak 7 jantarnih zrna bikoničnog presjeka, baš kakvi
su dokumentirani i u ninskom grobu. Nekropola Novilare poznata je pak
po nalazima posuda tipa kothon, jantarnim zrnima i fibulama s jantarom
na luku, kakva je naime i zabilježena u grobu 87 zajedno s dvojnom iglom.
Ako dakle prihvatimo mogućnost da je u ninskom grobu 85 bila riječ o
dvojnom ukopu, mušku bi garnituru, uz ostale igle, pincetu i jantarna
zrna bikoničnog presjeka, mogla obilježavati i dvojna igla. Njezino bismo
podrijetlo mogli tumačiti u sklopu kompleksnijeg importa iz italskih nala
zišta i time pojasniti izostajanje dvojnih igala uopće na prostoru Liburnije,
poglavito u većem broju, što, napokon omogućuje, i njezino vremensko
usklađivanje s ostalim kontekstom groba u 8. st. pr. Kr.
6 ��W����������W�������
����������������W�������������W�������W��������������
Autor ih prvotno definira kao njegov tipa III, a potom kao tip 23, uspore
đujući ih u tipološko-kronološkom smislu s dvojnim igalma definiranim
kao kod F. Maiera.
from the 6th century BC on (Parzinger 1993: 307–309).4 The
exchange of ideas was certainly well developed and orga
nized within the broader Mediterranean cultural and traffic
network, from Anatolia to Caput Adriae, from the late Bronze
Age onwards. This assumption is further supported by ele
ments connecting the regions as the semilunar fibulae and
other forms of attire and jewelry (Parzinger 1993: 310–311).
It is in this context one cannot neglect the increasingly spre
ading penetration of the orientalising style to the „West“5.
Moreover, the double pins with an M-shaped head
are known from the Scythian sites of Ukraine - the
Dniepropetrovs’ke Poltavske (Полтава) district or the Cher
kasy (Черкаси) district on the Dnieper River to be exact
(Vasić 1982b: 241; 2003a: 126). All the 13 examples but one,
which was discovered on the Beljsk (Бeльск), are known
from the right bank of the middle current of the Dnieper
(Пpaвoбepeжьe cpпeднeгo пpиднeпpoвя). They come
from the sites of Vorobievka (Bopoбиeвкa), Knjaža gora
(Kняжa гopa), Lubenci (Лубенцы), Pekari (Пекари), Grišenci
(Грищенцы), Makiivka (Maкеевка) and Kovali (Kobaлн). Two
examples from kurgan number 4 in Makiivka (Fig. 3: 5–6)
were well dated to the 5th century BC (Petrenko 1967: 30, T.
4 Such a consideration was advocated by Ivan Mikulčić (Mikulčić 1966:
22), while Biba Teržan demonstrated the chronology of the appearance of
these pins in the 8th century BC. She confirmed this dating with the finds
from Gosinja planina on Glasinac, grave XXXVII/2, and the Sitno depot
in Dalmatia. In her analysis, she proposed an older dating for the Glasinac
IVb stage (Teržan 1995: 91, fn. 65). The majority of other authors dealing
with this problem considered the pins from Hattuša to be a consequence
of the breakthrough of Greek influence towards the “East” (Пaрoвић-
Пeшикан 1960: 31–32; Vasić 2003a: 126).
5 Double pins from Italy were dated mostly to the 8th and, infrequently, to
the 7th century BC, which also makes them older than the pins from the
western Balkans. We can connect grave number 85 from Liburnian Nin
with grave 87 from Novilara and especially with grave 16D from Fermo
(Fig. 3: 23). The inventory of this grave demonstrates the heterogeneity
of the finds, i.e. the mixing of the grave inventory, as was generally ac
cepted. However, different considerations are also possible - first of all,
the possibility of multiple inhumations. Thus, among the finds of jewelry
and personal attire there were three pins, of which a double pin of the IVa
type was simply eliminated as dating from a much later period (Vasić
1982b: 241). The remaining two pins were of earlier provenance and cor
responded to the age of the rest of the repertory of finds: a pin with a coni
cal head of the Porto Sant’Elpidio and not Vadena type (Glogović 1989:
23) and a multi-headed pin with rings and a twisted neck of the Japodian
variant (Škoberne 2003: 203). As for the dating of the pins, it is acceptable
to include the grave into the IIa phase of the Liburnian culture of the 8th
century BC (Batović 1968: T. XII; 1987: 350), although it was previously
attributed to the III phase, which would mean the 6th century BC (Batović
1965: Fig. 13). This would be also a suitable chronological determination
for the only ceramic vessel in the grave, a kothon type vessel, which is
characteristic of the territory of Istria and Liburnia and used from the 9th
through the whole of the 8th century BC (Mihovilić 2007: 85–88). A very
similar association is also known from the previously mentioned grave
in Fermo where, beside the double pin a kothon-type vessel was also
discovered together with 7 amber beads of a byconical cross-section, the
same form as the amber beads in the Nin grave. The necropolis of No
vilara is known for vessels of the kothon type, amber beads and fibulae
with amber on the bow like the one found in grave 87 together with the
double pin. If we accept the possibility of a double burial in grave 85 in
Nin, then the male set of grave goods could comprehend, with the other
pins, pincers and amber beads of a byconical cross section, also the double
pin. Its origin could be interpreted in the context of a complex set of im
ports from Italian sites which would also explain its absence from other
sites in Liburnia. Consequently, this would also enable its chronological
harmonization with the rest of the finds from the grave to the 8th century
BC.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
38
Sl. 4
Karta rasprostranjenosti dvojnih igala tipa IVa na širem području Balkana i istočnojadranske obale (nadopunjeno prema Vasić
2003a: T. 69)
Fig. 4	 Distribution map of the double pins of the IVa type on the broader territory of the Balkan and the eastern Adriatic coast (supplemented to
Vasić 2003a: T. 69)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
39
primjercima, poglavito onima iz Bosne i Hercegovine, ali
isključivo u tipološkom smislu. Njihovo je pojavljivanje in
terpretirao utjecajem iz metalurških središta Južne Europe
(Grčke), kroz još ne razjašnjene poveznice s tim područjem
sjevernog crnomorskog zaleđa (Petrenko 1978: 19; Parzin
ger 1993: 308; Vasić 2003a: 126).7
Na ovome mjestu najznačajnije je naravno njihovo, u
pravilu, obilježavanje tzv. kneževskih grobova balkanskog
prostora, ali i gotovo svih bogatijih i/ili ratničkih grobova
Hercegovine te srednjeg i južnog dalmatinskog primorja (sl.
4). Ondje su najviše zastupljene u muškim grobovima, i to s
po više primjeraka, no mogu se naći i u ženskim nošnjama
predstavljene u nešto manjem broju, ili pojedinačno, što
posve izričito ilustrira primjer zlatne igle tipa IVa iz groba
princeze u Vergini (sl. 3: 13) (Kottaridi 2004: 141, 143). Izuzev
samostalno i funkcionalno, mogle su pak služiti i dekorativ
no, za nošenje kompozicije različitih dodatnih ukrasa, lanči
ća, privjesaka i sl., što nadalje, pored slavnih makedonskih
primjera, lijepo posvjedočuje nalaz iz Gorice (Truhelka 1899:
sl. 50).
No, u odnosu na ostale regije, vrijeme njihove apsolut
ne prevlasti u modi tamošnje nošnje nešto je uže određe
no upravo za područja Hercegovine i Dalmacije, te zapad
ne Bosne i Like, u vrijeme 5. i 4. st. pr. Kr. (Vasić 1982b: 248;
2003a: 126). U taj se vremenski okvir mogu pridružiti i nave
dene igle iz Vranjeva Sela, odnosno sve igle iz okolnog ne
umskog prostora, njihov poveći broj iz gradine Gradac kod
Neuma (Marijan 1988a: 40, T. III: 8–17) te jedan primjerak s
gradine Malokrn kod Gradca.8 Koncentraciju upotpunjuju i
nalazi dvojnih igala sa šireg hercegovačkog područja: Greb
nice kod Ukšića (Marijan 2000: T. 3: 12–15; T. 6: 2–6, 9–10),
Radimlja kod Konštice (sl. 3: 14–15) (Marijan 2000: T. 10: 4;
T. 11: 5), Gradine Ošanići (sl. 3: 16–17) (Marijan 2000: T. 14:
2–3) te Pržine kod Gackog (Marijan 2000: T. 17: 16). Vasić se
ponovno osvrnu na taj tip igala, i opetovano nadopunio
svoju kartu rasprostiranja nalazima iz Zlotske pećine i okol
nih krajeva (Вaсић 2008), čiju sliku će, izuzev hercegovačkih
nalaza, nadopuniti i nalazi takvih igala iz Makedonije, iz gro
bova Gorne Porte na Ohridu (Kuzman 2006: sl. 6: 4; 2009)
te iz Vardarskog Rida (Mitrevski 2005: sl. 54h), odnosno igle
iz Dragišića,9 iz rta Ploče (Šešelj 2010: 331, k. 6) te i iz Starog
Grada na otoku Hvaru (sl. 3: 21) (Jeličić Radonić 1995: 103,
kat. br. 70),10 za prostor srednjega Jadrana.
Slijede igle s raskovanom i uvijenom glavicom mlađe
varijante kojih je zastupljeno ukupno 7 primjerka (kat. br.
19–25). Te su igle uobičajeni nalaz na prostoru šire regije,
i u  kulturološkom ili kronološkom značenju posve su neo
sjetljiva pojava. Međutim, neke su od njih, s obzirom na di
7 Dvojne igle iz kurgana Makeevka doživjele su i recentniji pristup njihovu
interpretiranju (Hellmuth 2010: 290–291, T. 125). Međutim, u lapidar
nom ekskursu o tim iglama nije uspostavljena osnovna tipološka, tj.
klasifikacijska odrednica, nasuprot čemu je pak ispostavljena usporedba
isključivo s glasinačkim iglama iz Rusanovića, zanemarujući pri tome
čitavo mnoštvo srodnijih igala s prostora Balkana, zatim iz znatno bližeg
područja Anatolije, te napokon i druge igle iz samog područja Ukrajine.
8 Ustanova Muzej i Galerija Neum, neobjavljeno.
9 Muzej Grada Šibenika, neobljaveljeno.
10	Igla je nađena uz obod južnog perimetra grada Farosa, tipološki nije
određena, ali je vremenski smještena u tzv. „grčko doba“.
4: 1–2; T. 20: 1; 1978: 19, T. 14: 1–13).6 In the synthetic publi
cation by Vladimir G. Petrenko, these pins were compared,
exclusively on typological grounds, with the finds from
the Balkans, especially with those from Bosnia and Herze
govina. Their appearance was interpreted as the influence
of the metallurgical centers of Southern Europe (Greece)
through as of yet unexplained connections to the territory
of the northern hinterland of the Black Sea (Petrenko 1978:
19; Parzinger 1993: 308; Vasić 2003a: 126).7
At this point, we should also refer to their characteris
tic occurrence in the so-called princely graves of the Balkan
area, not to mention all the rich and/or warrior graves from
the territory of Herzegovina and the southern and central
Dalmatian costal area (Fig. 4). There, they occur mostly as
several examples in the male graves, but can occasionally
also be found in female attires, although less numerous or
only individually, as illustrated by the case of the golden pin
of the IVa type from the grave of a princess in Vergina (Fig.
3: 13) (Kottaridi 2004: 141, 143). Besides being used indepen
dently and functionally, they could have been used only
decoratively for the fixing of a composition of additional
ornaments, chains, pendants and similar items. This was at
tested by the famous Macedonian examples as well as the
find from Gorica (Truhelka 1899: Fig. 50).
In relation to other regions, the period of their absolute
domination in fashion has been precisely determined for
the territory of Herzegovina, Dalmatia, western Bosnia and
Lika  as the period of the 5th and 4th century BC (Vasić 1982b:
248; 2003a: 126). This is also the chronological framework for
the pins from Vranjevo Selo and all the other finds from the
territory surrounding Neum, where a large number of these
pins originates from Gradac near Neum (Marijan 1988a: 40,
T. III: 8–17) and only a single example comes from the hill
fort of Malokrn near Gradac.8 The concentration could be
supplemented with the finds from the broader region of
Herzegovina - from Grebnice near Ukšić (Marijan 2000: T. 3:
12–15; T. 6: 2–6, 9–10), from Radimlja near Konštica (Fig. 3:
14–15) (Marijan 2000: T. 10: 4; T. 11: 5), from the Ošanići hill
fort (Fig. 3: 16–17) (Marijan 2000: T. 14: 2–3) and from Pržine
near Gacko (Marijan 2000: T. 17: 16).
Recently, Vasić returned to this type of pins and supple
mented his distribution map with finds from Zlotska pećina
and the surrounding localities (Вaсић 2008). The map will
be further supplemented with the finds from Macedonia,
such as the graves in Gornja Porta, in Ohrid (Kuzman 2006:
Fig. 6: 4; 2009) and Vardarski Rid (Mitrevski 2005: Fig. 54h).
Additional pieces on the territory of the central Adriatic
have been discovered in Dragišić9, at Ploče peninsula (Šešelj
2010: 331, k. 6) and in Stari Grad on the island of Hvar (Fig. 3:
6 The author originally defined them as type III and, subsequently, as type
23, correlating them in the typological and chronological sense with the
double pins as defined by F. Maier.
7 The double pins from the Makiivka kurgan were recently reinterpreted
(Hellmuth 2010: 290–291, T. 125) but the lapidary excurse about these
pins failed to determine any basic typology or classification. On the
contrary, they were compared exclusively with the Glasinac-type pins
from Rusanovići, with a multitude of similar finds on the territory of the
Balkans and the much closer territory of Anatolia, not to mention the
territory of Ukraine itself, being disregarded in the process.
8 The Neum Museum and Gallery institution, unpublished.
9 Municipal museum of Šibenik, unpublished.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
40
menzije i način kovanja glavice, mogle biti i dijelom igala s
uvijenom i namotanom glavicom, tzv. Schlaufennadeln pre
ma tipologiji Imme Kilian-Dirlmeier (Kilian-Dirlmeier 1984:
281–283; Vasić 2003a: 101). Iako je pretpostavka tek hipo
tetska, s obzirom na veličinu igle, način stanjenog i zakriv
ljenog vrata igle, kao i posve istanjeno i suženo raskovane
glavice, smatramo da su se u tumulu iz Vranjeva Sela mogle
nalaziti dvije takve igle (kat. br. 20–21). U literaturi se, oso
bito regionalnoj, taj tip igala učestalo navodio pod nazivom
„ciparska igla“ ili „pseudociparska igla“,11 što je zapravo kon
fuzni pojam s obzirom na tzv. izvorni, ranobrončanodobni
tip ciparskih igala, pa je samim time u suvremenoj tipološ
koj klasifikaciji krajnje neprikladan. Te su igle posebno za
nimljive i također se nalaze najvećim brojem na prostoru
južnog i srednjeg, kao i zapadnog Balkana, te uz srednju i
južnu istočnu obalu Jadrana (Jevtić, Djordjević 1991: 30–31,
T. V). U luksuznijim varijantama, izrađene od zlata ili srebra,
zastupljene su u kneževskim grobovima, pr. u Novom Paza
ru, u Čitlucima, grob II/6, na Glasincu gdje je njihova pojava
datirana u horizont IVc–1 (Mano-Zisi, Popović 1971: T. 90: 1;
Benac, Čović 1957: T. XXIX: 8; Čović 1987: 609, sl. 35: 32; Jev
tić, Djordjević 1991: T. V: 17). No, isto tako dobro su poznate
iz ratničkih grobova Sindosa, Kozania ili Kuç i Zia (Vokotopo
ulou et al. 1997: 298, kat. br. 492; Andrea 1976: T. XII: 4–5; Va
sić 1987b: 645; Jeftić, Djordjević 1991: 31, T. V: 15–16, 22–23).
Zajedno s dvojnim iglama, igale s uvijenom i namota
nom glavicom zabilježene su isto tako u gotovo svim gro
bovima i nekropolama šireg hercegovačkog područja, ali i
iz dalmatinskog otočnog i priobalnog dijela, pa osim nalaza
iz Kačnja (Marić 1976a: T. II: 14) i iz Grudina kod Ljubomira
(Atanacković-Salčić 1977: T. III: 7), karta njihove rasprostra
njenosti valja svakako biti nadopunjena nalazima igala iz
Gradca kod Neuma, iz Radimlje, Gradine na Ošanićima (Ma
rijan 2000: T. 10: 5; T. 14: 10), Gubavice kod Mostara (Mari
jan 2000: 92), odnosno iglom iz Dračevice kod Ljubuškog
(Фиала 1895a: 367, T. II: 10) te iglom iz Starog Grada na otoku
Hvaru (Jeličić Radonić 1995: 68, kat. br. 23).12
Fibule
Drugu veću skupinu osobne opreme i nošnje predstav
ljaju fibule, koje su zastupljene isključivo oblikom lučnih
jednopetljastih fibula sa četiri primjerka. Među njima razli
kujemo tri zasebna tipa i to: lučnu fibulu sa sedlasto uvije
nom četvrtastom nogom ili varijantu fibule tipa Novi Pazar,
zatim lučnu fibulu s narebrenim lukom, trapeznom nogom
i kuglicom na njezinu kraju, u širem smislu poznatijom još i
kao tip Arareva gromila, te fibulu tipa protocertosa s kugli
com na kraju noge. Poput opisanih igala, i te su fibule sve
izrađene od bronce i pokazuju određene regionalne odlike
po kojima, naravno, ne odstupaju od već dobro poznatih
11	 Marić 1976a: 107; Čović 1987: 609; Jevtić, Djordjević 1991: 30; Marijan
2000: 92; Barbarić 2006: 50. Unatoč brojnim sugestijama i komentarima
na djelo B. Marijana, Darko Periša u navedenom radu prihvaća takvo
terminološko poimanje i ne nalazi ga shodnim komentirati (Periša 2003:
94).
12 ���������������������W����������������������������������W���������������
 Igla je nađena uz istočni gradski bedem Farosa i sklop tzv. grčke arhi
tekture, nije tipološki opredjeljenja, ali je datirana u 4./3. st. pr. Kr. u tzv.
„grčko doba“?! U blizini je nađena i fibula tipa Novi Pazar južnoherce
govačke varijante na šarnir.
21) (Jeličić Radonić 1995: 103, Cat. no. 70)10.
Another group of pins is represented by 7 examples
of the later version of pins with hammered and rolled-up
heads (Cat. no. 19–25). These pins are a common find in
the broader region and are culturally and chronologically
almost completely nondistinctive. However, some of them,
according to their size and the mode of hammering of
their head, could be fragments of pins with a rolled-up and
coiled head - the so-called ”Schaufennadeln“, according
to the typology of Imma Kilian-Dirlmeier (Kilian-Dirlmeier
1984: 281–283; Vasić 2003a: 101). Although the assumption
is only hypothetical, we can assume that, according to the
size of the head, the mode of flattening and bending of the
neck as well as to the completely flattened and narrowly
hammered head, at least two such pins were present in
the tumulus of Vranjevo Selo (Cat. no. 20–21). In literature,
mostly in regional literature, this type is often referred to
as the „Cypriot pin“ or „pseudocypriot pin“ 11, which is actu
ally a confusing term since the original type of Cypriot pins
is dated to the Early Bronze Age. Consequently, the use of
this term in modern literature is not appropriate. These pins
are especially interesting and they also occur in large num
bers on the territory of the southern, central and western
Balkans, as well as in the central and south-eastern Adri
atic costal area (Jevtić, Djordjević 1991: 30–31, T. V). Luxury
pieces made of gold or silver were discovered in princely
graves, e.g. Novi Pazar, grave II/6 in Čitluci, and Glasinac,
where their appearance was dated to the IVc–1 horizon
(Mano-Zisi, Popović 1971: T. 90: 1; Benac, Čović 1957: T. XXIX:
8; Čović 1987: 609, Fig. 35: 32; Jevtić, Djordjević 1991: T. V:
17). They are also well known from the warrior graves in Sin
dos, Kozani or Kuç and Zia (Vokotopoulou et al. 1997: 298,
Cat. no. 492; Andrea 1976: T. XII: 4–5; Vasić 1987b: 645; Jeftić,
Djordjević 1991: 31, T. V: 15–16, 22–23).
Together with the double pins, pins with rolled-up and
coiled heads were discovered in almost all graves and ne
cropolises on the broader territory of Herzegovina as well
as on the islands and the costal area of Dalmatia. Alongside
Kačanj (Marić 1976a: T. II: 14) and Grudine near Ljubomir
(Atanacković-Salčić 1977: T. III: 7), the map of their distribu
tion should be supplemented by the finds in Gradac near
Neum, Radimlja, the Ošanići hill fort (Marijan 2000: T. 10: 5;
T. 14: 10), Gubavica near Mostar (Marijan 2000: 92) and in
Dračevica near Ljubuški (Фиала 1895a: 367, T. II: 10) as well
as by the pin from Stari Grad on the island of Hvar (Jeličić
Radonić 1995: 68, Cat. no. 23).12
Fibulae
The second larger group of personal equipment and
attire consists of fibulae. This group consists of four ex
10  The pin was discovered on the periphery of the southern perimeter of
the city of Faros. Although it was not typologically determined it was
chronologically included in the so-called “Greek Age”.
11  Marić 1976a: 107; Čović 1987: 609; Jevtić, Djordjević 1991: 30; Marijan
2000: 92; Barbarić 2006: 50. Despite numerous suggestions and comments
to the work of B. Marijan, Darko Periša accepts in his paper this termino
logical denomination and does not find it necessary to comment it (Periša
2003: 94).
12  The pin was discovered near the eastern city walls of Faros in the context
of the so-called Greek architecture. It was not typologically determined,
but it was dated to the 4th/3rd century BC, to the so-called “Greek Age”?!
Nearby, a fibula of the southern Herzegovinian variant, with a hinge of the
Novi Pazar -type fibulae was discovered.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
41
Sl. 5.
Fibule tipa Novi Pazar: 1 Plana (Truhelka 1901: sl. 6); 2–3 Kačanj (Marić 1959: T. II: 4; 1976a: T. II: 4); 4 Prenj–Stolac (Marijan 1988b: T. II:
1); 5 Radimlja–Stolac (Marijan 2000: sl. 19: 4); 6 Vranjevo Selo–Neum, MGN, 7/30 (snimila: M. Blečić Kavur 2009.)
Fig. 5	 Fibulae of the Novi Pazar type: 1 Plana (Truhelka 1901: Fig. 6); 2–3 Kačanj (Marić 1959: T. II: 4; 1976a: T. II: 4); 4 Prenj–Stolac (Marijan 1988b:
T. II: 1); 5 Radimlja–Stolac (Marijan 2000: Fig. 19: 4); 6 Vranjevo Selo–Neum, MGN, 7/30 (picture by: M. Blečić Kavur 2009.)
Sl. 6
Karta rasprostranjenosti fibula tipa Novi Pazar i varijanti (●), s izdvojenom hercegovačkom podvarijantom (■) (nadopunjeno prema
Vasić 1999: T. 67)
Fig. 6	 Distribution map of the Novi Pazar-type fibulae and their variants (●), with a separated south-Herzegovinian subvariant (■) (supplemen
ted according to Vasić 1999: T. 67)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
42
fibula iz šire regije.
Lučne fibule sa sedlasto uvijenom četvrtastom nogom
sačuvane su djelomično (kat. br. 26–27). Prva fibula ima
oštećenu, ali izduženu četvrtastu nogu, na kojoj je vidljivo
sedlasto ulegnuće na gornjem dijelu, dok drugoj fibuli pot
puno nedostaje nožica (kat. br. 26) (sl. 5: 6). Prema općim
se značajkama obje fibule mogu povezati uz veliku skupi
nu fibula tipa Donja Dolina–Marvinci–Gogoşu, odnosno uz
njezinu razvijeniju i finiju varijantu Novi Pazar (Vasić 1987a:
41–46; 1999: 77–81). Nadalje, zbog određenih tehnoloških
rješenja, mogu se uže približiti fibulama karakterističnima
za glasinačko područje, odnosno uz njihovu tzv. hercego
vačku varijantu (sl. 6), prema klasifikaciji R. Vasića (Vasić
1987a: 51).13 Osobito vertikalno izdužena noga svojstvo je
najsrodnijih primjeraka koje možemo vidjeti kod nalaza iz
Plane (sl. 5: 1) (Truhelka 1901: sl. 5–7), najbližeg Prenja (sl. 5: 4)
(Marijan 1988b: T. II: 1–2) ili Radimlje (sl. 5: 5) (Marijan 2000: T.
11: 2–3), čime se razlikuju od klasične fibule tipa Novi Pazar
kakvu pr. poznajemo iz Kačnja (sl. 5: 2) (Marić 1959: T. II: 2, 4;
1976a: sl. 4, T. II: 4). Na taj način izrađena nožica omogućava
la je izradbu specifične dekoracije geometrijskim motivima,
urezivanjem ili u tremolo tehnici (sl. 5: 2) (Marijan 2000: 87).
Najčešće su to bili urezani koncentrični kružići s tangenta
ma, girlandama, pravocrtnim linijama, itd., što je nepozna
to na području Bosne i Srbije, ali je specifično za područje
Trebeništa, na što je već ranije usmjerio pozornost R. Vasić
definirajući ih kao tip Trebenište (Vasić 1987a: 51; 1999: T. 42:
628–632; T. 43: 633–642).14 Slične fibule nalazimo doduše i u
sjevernoj Albaniji (sl. 6) (Vasić 1999: 81). Budući da nam obli
kovno samo prva fibula iz Vranjeva Sela nepobitno svjedoči
u korist takvog tipološkog određenja,   zasigurno možemo
pretpostaviti da se i na njezinoj nozi, a možda i na luku, nala
zio nekakav repertoar geometrijskih ukrasa, koji se nažalost
nije očuvao (sl. 5: 6).
Fibule tipa Novi Pazar i brojne njezine varijante potječu
isključivo iz ženskih grobova. Nerijetko su obilježavale ista
knutije odličnice pojedinih zajednica, pa su stoga i svojevr
snom oznakom bogatijih i kneževskih grobova središnjeg i
zapadnog balkanskog područja (sl. 6) (Vasić 1999: 79–80),
gdje su ponajviše zabilježene one izrađene od plemenitih
metala. No, osnovno njihovo obilježje jest da su najčešće
bile nošene u paru, povezane čak i s lančićima (Vasić 1999:
79). Zato nam i naša situacija dozvoljava pretpostavku da su
te fibule bile dijelom upravo takve jedne nošnje. Vrlo sličnu
okolnost možemo naime vidjeti i kod ne tako udaljene Ra
dimlje koja, srodno nalazu iz Umčara (Vasić 1999: 79, kat. br.
618), sadrži par srebrnih fibula tipa Novi Pazar ukrašene no
ge, srebrnu naušnicu izrađenu u mramoračkom stilu te broj
ne dvojne igle s „M“ oblikovanom glavicom (Marijan 2000:
89, T. 11). S obzirom na njihovu vremensku distancu, odno
sno kulturološka obilježja i kontekstualne prilike, izdvajamo
ih u lokalnoj hercegovačkoj varijanti starijih formi s navo
jem. Okvirno ih možemo datirati u kraj 6. i u prvu polovi
13	 B. Marijan ih naziva „deriviranim primjercima fibula tipa Novi Pazar“
(Marijan 2000: 87).
14	 Novijim istraživanjima varijanta fibula tipa Novi Pazar zabilježene su i
na bogatoj nekropoli Lisičin do, Marvinci (Videski 2003: 46–47, kat. br.
184–187; Videski, Temov 2005: 28, kat. br. 183–187).
amples of bowed fibulae with a single loop. To be precise,
three types can be distinguished – the bowed fibula with
a saddle-like bent square foot of the so-called Novi Pazar
type, then, the bowed fibula with a ribbed bow, a trapezoi
dal foot and a globule at its end, which is broadly defined
as the fibula of the Arareva gromila type and the fibula of
the Protocertosa type with a globule at the end of the foot.
Like the pins described above, these fibulae were made
of bronze and exhibit specific regional characteristics ac
cording to which they do not differ from other finds in the
broader region.
The two bowed fibulae with a saddle-like bent square
foot are only partly preserved (Cat. no. 26–27). The first
one has a damaged elongated square foot on which the
saddle-like concave upper part is clearly visible, while the
second one completely misses the foot  (Cat. no. 26) (Fig. 5:
6). According to general characteristics, both fibulae can be
linked to the broad group of the Donja Dolina–Marvinci–
Gogoşu type fibulae or, more precisely, to their developed
and finer variant – the Novi Pazar type (Vasić 1987a: 41–46;
1999: 77–81). Moreover, due to some technical solutions,
they can be compared to the fibulae characteristic of the
area of Glasinac or, more precisely, their Herzegovinian vari
ant (Fig. 6), according to the classification by Rastko Vasić
(Vasić 1987a: 51).13 The vertically elongated foot, in particu
lar, is characteristic of very similar finds which can be ob
served in Plana (Fig. 5: 1) (Truhelka 1901: Fig. 5–7), Prenj (Fig.
5: 4) (Marijan 1988b: T. II: 1–2) or Radimlja (Fig. 5: 5) (Marijan
2000: T. 11: 2–3). They are distinct from the classical type of
the Novi Pazar fibulae, such as those from e.g. Kačanj (Fig. 5:
2) (Marić 1959: T. II: 2, 4; 1976a: Fig. 4, T. II: 4). The form of the
foot allowed the elaboration of specific decorations of geo
metrical motives either by incision or in the tremolo tech
nique (Fig. 5: 2) (Marijan 2000: 87). Most frequently, these
were incised concentric circles with tangents, garlands and
straight lines, a form of decoration unknown on the terri
tory of Bosnia and Serbia, but present on the territory of
Trebeništa. This observation led R. Vasić to determine them
as the Trebeništa-type (Vasić 1987a: 51; 1999: T. 42: 628–632;
T. 43: 633–642).14 In fact, similar fibulae can also be found
in northern Albania (Fig. 6) (Vasić 1999: 81). Since only the
first fibula from Vranjevo Selo definitely supports this attri
bution, it can be assumed that its foot and, most probably,
also its bow were decorated with a repertory of geometric
decorations which have unfortunately not been preserved
(Fig. 5: 6).
The fibulae of the Novi Pazar type and their numerous
variants are known solely from female graves. Often desig
nating noble women of particular communities they were
characteristic of the rich and princely graves of the central
and western Balkan area (Fig. 6) (Vasić 1999: 79–80), where
they were mostly made of precious metals.  As they were
characteristically worn in pairs, often linked by a chain (Vasić
1999: 79), we can assume that, in this case, we are observing
one such set. A similar situation is present in the not-so-
distant Radimlja which, like the find in Umčari (Vasić 1999:
79, Cat. no. 618), includes a pair of silver fibulae of the Novi
13  B. Marijan called them “derived specimens of the Novi Pazar type”
(Marijan 2000: 87).
14  New research also discovered the Novi Pazar fibulae type in the rich
necropolis of Lisičin do, in Marvinci (Videski 2003: 46–47, Cat. no..
184–187; Videski, Temov 2005: 28, Cat. no. 183–187).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
43
nu 5. st. pr. Kr., iako im je moguće trajanje određeno sve do
početnog 4. st. pr. Kr., posebice ako je riječ o onim mlađim
varijantama sa šarnirom (Vasić 1987a: 53; Marijan 2000: 88).
Lučna fibula s narebrenim lukom, asimetričnom trape
znom nogom i kuglicom na njezinu kraju, ili fibula tipa Ara
reva gromila, sačuvana je u cijelosti (kat. br. 28) (sl. 7: 4).
Oblik njezine nožice je niži i uži, istanjenog J-presjeka, gdje
se eventualni ukrasi nisu sačuvali, a luk je snažno, izrazito
kugličasto narebren i deltoidno profiliran. To su karakteristi
ke fibula starijih varijanti tipa Arareva gromila, kakve pozna
jemo iz same Arareve gromile, grob 1, ili iz Potpećina grob
IX/2 (Benac, Čović 1957: T. XXXX: 7; T. XXXXIII: 5–6; Lucentini
1981: T. XIII: 2–8, 14–16), no srodne primjerke nalazimo i u
Godljevu, Krivoj Reci, Novom Pazaru te Pilatovićima (Vasić
1999: T. 48: 775–786), pa sjevernije sve do Banoštra (Vasić
1999: T. 48: 774) s jedne, i Donje Doline, grob XXXV (Truhel
ka 1903: T. XLVI: 8; Čović 1961: Y27: 1; Marić 1964: T. XIII: 12),
s druge strane (sl. 8). Međutim, taj tip fibule, za razliku od
prethodno opisanog tipa, nije toliko brojan na području
Hercegovine, zbog čega ga nalazimo samo na nekoliko na
lazišta; u Grudama (Фиала 1897: 658, sl. 1–3), Pržinama (sl. 7:
6) (Marijan 2000: 100, T. 17: 2), Kačnju (sl. 7: 1–3) (Marić 1959:
T. 2: 5; 1976a: T. 2: 1–2), na Grebnicama, grobnica 3 (Marijan
2000: T. 3: 5) te napokon i na najbližem nalazištu, na Gradcu
kod Neuma (sl. 7: 5; sl. 8) (Marijan 1988a: T. III: 1).
U stručnoj je literaturi navedeni tip fibule dobro razra
đen te dosljedno definiran. Kulturološki i kronološki obilje
žavao je stoga glasinačko područje s početkom u IVc–2 fazi,
budući da su razvijeniji oblici, masivnije i veće fibule bile
značajnije i vodeće za sljedeću, Va fazu (Čović 1987: 618–619;
Teržan 1987: 19; Vasić 1999: 96). Zemljopisna rasprostranje
nost i kulturološka obilježja priskrbila su joj naziv tzv. Gla
sinačka fibula, koja se manifestirala u različitim varijantama
(sl. 7). Na okolnim prostorima, na kojima je dokumentirana,
vremenski je usklađena pojava, pa se na kronološki okvir
Pazar type, with decorated feet, a silver earring elaborated
in the “Mramorac“ style, as well as numerous double pins
with M-shaped heads (Marijan 2000: 89, T. 11). Due to their
chronological position or, better, their cultural characteris
tics and contexts, they can be incorporated into the local
Herzegovinian variant of earlier forms with a loop. Gener
ally, they can be dated to the end of the 6th and the first half
of the 5th century BC although their continuity can be traced
to the beginning of the 4th century BC – especially their later
form with a hinge (Vasić 1987a: 53; Marijan 2000: 88).
The bowed fibula with a ribbed bow, a trapezoidal foot
and a globule at its end, the so-called fibula of the Arareva
gromila type, has been preserved intact (Cat. no. 28) (Fig.
7: 4). The form of its foot, where possible ornaments have
not been preserved, is a little bit lower and of a narrower J-
form cross-section while the bow is intensively ribbed and
of a deltoid profile. These are the characteristics of the older
variants of the Arareva gromila type of fibulae, such as the
examples from the Arareva gromila grave 1 or grave IX/2
from Potpećine (Benac, Čović 1957: T. XXXX: 7; T. XXXXIII:
5–6; Lucentini 1981: T. XIII: 2–8, 14–16).  Similar examples are
known from Godljevo, Kriva Reka, Novi Pazar and Pilatovići
(Vasić 1999: T. 48: 775–786) and, further to the north, up to
Banoštar on one side (Vasić 1999: T. 48: 774) and the Donja
Dolina grave XXXV on the other (Truhelka 1903: T. XLVI: 8;
Čović 1961: Y27: 1; Marić 1964: T. XIII: 12) (Fig. 8). Compared
to the previously described type, this type of fibulae is not
very frequent on the territory of Herzegovina – it is known
from only a handful of sites such as Grude (Фиала 1897: 658,
Fig. 1–3), Pržine (Fig. 7: 6) (Marijan 2000: 100, T. 17: 2), Kačanj
(Fig. 7: 1–3) (Marić 1959: T. 2: 5; 1976a: T. 2: 1–2),  Grebnice,
tomb 3 (Marijan 2000: T. 3: 5) and, finally, from the neigh
boring site of Gradac near Neum (Fig. 7: 5; Fig. 8) (Marijan
1988a: T. III: 1).
In scientific literature, this type of fibulae was properly
classified and consistently defined. It is culturally and chron
Sl. 7
Fibule tipa Arareva gromila: 1–3 Kačanj (Marić 1959: T. 2: 5; 1976a: T. 2: 1–2); 4 Vranjevo Selo–Neum, MGN 7/30 (snimila: M. Blečić
Kavur 2009.); 5 Gradac–Neum (Marijan 1988a: T. III: 1); 6 Pržine–Gacko (Marijan 2000: T. 17: 2)
Fig. 7	 Fibulae of the Arareva gromila type: 1–3 Kačanj (Marić 1959: T. 2: 5; 1976a: T. 2: 1–2); 4 Vranjevo Selo–Neum, MGN, 7/30 (picture by: M. Blečić
Kavur 2009.); 5 Gradac–Neum (Marijan 1988a: T. III: 1);  6 Pržine–Gacko (Marijan 2000: T. 17: 2)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
44
osvrnula i B. Teržan koja je upravo nalazima iz groba XXXV
iz Donje Doline (Truhelka 1904: T. XLVIII), određivala mogu
ću gornju granicu pojavljivanja u 6. st. pr. Kr., a nalazima iz
Vražića, grob III/5, i iz Novog Pazara, donju granicu njihova
korištenja u prvu polovinu 5. st. pr. Kr. (Teržan 1976: sl. 46;
Guštin, Teržan 1977: 80, karta 2; Teržan 1987: 19, sl. 14). Ipak,
s obzirom na repertoar i okolnosti nalaza, ni te cjeline ne
mogu sasvim pouzdano služiti kronološkom razgraničenju,
ali svakako mogu poslužiti kronološkom ujednačavanju na
širem području središnjeg i zapadnog Balkana. Stoga je vre
mensku i prostornu shemu Borivoja Čovića te B. Teržan, bez
kritičkog vrednovanja preuzeo potom i H. Parzinger (Parzin
ger 1991: 217, 234, sl. 10)15 stvarajući njihovu usporedbu s
drugim kulturnim skupinama u regiji. Dotadašnju kartu nji
hova rasprostiranja, naposljetku je znatno nadopunio i ko
rigirao R. Vasić, osobito s nalazima iz područja Hercegovine
(sl. 8) (Vasić 1999: 96, T. 67B) gdje se, zaključuje, javljaju tije
kom čitavog 5. st. pr. Kr., što je uostalom bio prijedlog i Boš
ka Marijana (Marijan 2000: 86–87). Opisana fibula značajna
je naime za ženske grobove, iako je nalazimo i u muškim
grobovima što pak potvrđuju grobovi iz Glasinca. Upravo su
ondje te fibule zabilježene i s dvojnim iglama, kako je to po
svjedočio i sam grob iz Vražića (Teržan 1976: sl. 46). Prema
tako poznatim nošnjama, mogla se nositi sama, vrlo često u
paru i s po više njih, no isto tako i s drugim tipovima fibula,
15	 Isto je učinio i Andreas Lippert koji, osim neprecizno preuzetih podataka,
navodi i posve netočnu referencu na rad Bibe Teržan, te namjesto članka
iz 1987., navodi monografiju iz 1990. u kojoj ti podatci ne stoje (Lippert
2004: sl. 5).
ologically characteristic of the area of Glasinac, beginning
with phase IVc-2, while their derived forms, the massive and
larger fibulae, were characteristic of the subsequent phase
Va (Čović 1987: 618–619; Teržan 1987: 19; Vasić 1999: 96).
Because of its geographic distribution and cultural char
acteristics this fibula was referred to as the Glasinac fibula,
and appeared in different variants (Fig. 7). In the surround
ing areas, its occurrence was also chronologically adjusted.
Teržan commented on its chronology and, based on the
finds from grave number XXXV from Donja Dolina (Truhelka
104: T. XLVIII), dated its earliest occurrence to the 6th century
and, based on the finds from graves III/5 from Vražići and
from Novi Pazar, its latest occurrence to the first half of the
5th century BC (Teržan 1976: Fig. 46; Guštin, Teržan 1977: 80,
Map 2; Teržan 1987: 19, Fig. 14). Although, due to the grave
inventories and circumstances of the finds, these graves
cannot reliably serve as chronological determinants - they
can still be used for chronological equalization on the ter
ritory of the central and western Balkans. For this reason,
H. Parzinger used the chronological and spatial scheme of
B. Čović and B. Teržan (Parzinger 1991: 217, 234, Fig. 10)15
without critical evaluation, creating a comparison with
other cultural groups in the region. Their distribution map
was supplemented and corrected by R. Vasić who added
the finds from Herzegovina (Fig. 8) (Vasić 1999: 96, T. 67B),
where, he concluded, these fibulae were used during the
whole of the 5th century BC, which was supported also by
Boško Marijan (Marijan 2000: 86–87). The fibulae described
were characteristic of female graves although they could be
found in male graves, as confirmed by the Glasinac graves.
There, they were documented together with double pins,
as testified by the grave from Vražići (Teržan 1976: Fig. 46).
According to the known attire, the fibula could be worn
alone or, as often happened, in pairs or with several other
fibulae, sometimes even those of other types, with added
ornaments or other jewelry (Truhelka 1904: T. XLVIII; Lucen
tini 1981: T. I: 5–6; T. XIII: 2–17; Vasić 1999: 96). From the find
in Grude we know that the fibula of the Arareva gromila
type could also be worn together with a Protocertosa-type
fibula (Фиала 1897: 658, Fig. 1–3), a combination which can
also be applied to the finds of the tumulus in Vranjevo Selo.
The last fibula from the tumulus in Vranjevo Selo can be
determined as a Pprotocertosa-type fibula (Cat. no. 29). It
is only partly preserved – it is broken in two pieces, while
the coil and the pin are missing. The bow is of a lenticular
cross-section and the elongated foot of a J-form cross-
section ends with a smaller irregular globule. This fibula is
considered to be characteristic of the Adriatic koiné, where
it is often found in combination with other types of fibulae
(Glogović 2003: 77). It was spread on the broader area of
Caput Adriae and its hinterland as well as along the whole
eastern Adriatic coast and the central and southern Italic
territory. It is common belief that these fibulae were trans
ferred mostly through maritime communications (Peroni
1973: 68; 1976: 96–97; Guštin, Knific 1975: 835, Map 1A;
15  The same was done by Andreas Lippert who, in addition to inaccurately
copying the data, makes a completely wrong reference to the work of Biba
Teržan: instead of the 1987 article, he mentions the 1990 book, which does
not contain these facts (Lippert 2004: Fig. 5).
Sl. 8
Karta rasprostranjenosti fibula tipa Arareva gromila i njezi
nih varijanti (nadopunjeno prema Vasić 1999: T. 64B)
Fig. 8	 Distribution map of the Arareva gromila type fibulae and its
variants (supplemented to Vasić 1999: T. 64B)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
45
s pridodanim ukrasima ili drugim nakitom (Truhelka 1904: T.
XLVIII; Lucentini 1981: T. I: 5–6; T. XIII: 2–17; Vasić 1999: 96). Po
nalazu iz Gruda saznajemo da se fibula tipa Arareva gromila
mogla nositi i s fibulom tipa protocertosa (Фиала 1897: 658,
sl. 1–3), što bismo, slijedom moguće redukcije, s određenom
sigurnošću mogli pretpostaviti i za primjere iz tumula u Vra
njevom Selu.
Posljednju fibulu iz tumula u Vranjevu Selu može se, da
kle, odrediti kao fibulu tipa protocertosa (kat. br. 29). Sa
čuvana je djelomično, i to u dva dijela, s time da joj navoj i
igla nedostaju. Luk je lećastog presjeka, a izdužena nožica
J-presjeka završava manjom nepravilnom kuglicom. Opi
sana se fibula smatra obilježjem jadranske kulturne koiné,
gdje je također vrlo često nalažena u kombinaciji s drugim
tipovima fibula (Glogović 2003: 77). Rasprostirala se stoga
na širokom području od Caput Adriae i njezina zaleđa pa sve
duž istočne obale Jadrana, te središnjeg i južnog prostora
Italije. Uvriježeno je mišljenje da su se te fibule prenosile
najviše pomorskim komunikacijama (Peroni 1973: 68; 1976:
96–97; Guštin, Knific 1975: 835, karta 1A; Batović 1976: karta
8; Mihovilić 2001: 91), a da su prema sigurnijim kontekstima,
pr. u središnjoj Liburniji, datirane u drugu polovinu 6. st. pr.
Kr. (Batović 1976: 51, karta 8; Glogović 1989: 42; 2003: 77–78),
odnosno u vrijeme kada jača veza s estenskim i sjevernoi
talskim krugom gdje se, kao i u jugoistočnom alpskom po
dručju, javljaju od kraja 7., iako su izraženije u prvoj polovini
6. st. pr. Kr. (Eles Masi 1986: 207, T. 161: 2102–2104; Guštin,
Knific 1975: 837–838; Teržan, Trampuž 1975: 427; Gabrovec
1987: 128). To isto vrijedi i za prostor Picena. Ondje obilje
žavaju istoimenu IV. A i B fazu kulture, te južnije za prostor
Apulije i južne Italije (Peroni 1973: sl. 21: 1; Lollini 1976a: 140,
sl. 11; 1976b: T. 9: 6–8, 12–13; Peroni 1976: sl. 1: 1; Papadopo
ulos 2003: 84; posebno vidjeti Lo Schiavo 2010: 529–553, T.
317: 4416-T. 338: 4853). S obzirom na koncentraciju raspro
stiranja, i na činjenicu da se ranije datacije više povezuju
sa zapadnim dijelovima njihova nalaženja, ne može se vi
še sa sigurnošću govoriti isključivo o zapadnobalkanskom
podrijetlu navedene fibule, što je razumljivo već istaknuo i
Želimir Škoberne (Škoberne 1998: 48–49). Zbog zatvorenih
grobnih cjelina, može se donekle prihvatiti njihova daljnja
uporaba, no ne i niže datiranje za područje cijelog istočnog
jadranskog priobalja. Na obližnjem prostoru taj je tip fibu
le rijetko zastupljen, pa je nalazimo južnije još u Lokrumu
(Lisičar 1966: 34; Batović 1988: 65, sl. 11)16 i, u nešto većem
broju, zapadnije, pored Gruda, još u Ljubuškom (Odža 2009:
45, kat. br. 20), Gorici (Truhelka 1899: 358, sl. 21) i Imotskom
(Guštin, Knific 1975: 836), gdje su smještene uglavnom u 5.
st. pr. Kr., kako bismo mogli odrediti i predmetnu fibulu iz
Vranjeva Sela.
Kalotna pojasna kopča
Okrugla kalotna, ili rozetna, pojasna kopča s laticama na
vijencu i sa središnjom velikom zakovicom poprilično je sla
bo očuvana (kat. br. 30) (sl. 9). Pojedini joj dijelovi nedosta
16	 Iz te su skupine izdvojene fibule iz Stona i Cavtata (Posedel 1905: T. II:
15, 20; Lisičar 1966: 34, sl. 3; Batović 1988: 65, sl. 12: 5–6), koje ne ulaze u
skupinu fibula protocertosa tipa, gdje su uglavnom bile ubrajane (Marijan
2000: 102, sl. 19: 2), jer one tipološki pripadaju ranijim oblicima fibula
tipa Baška.
Batović 1976: Map 8; Mihovilić 2001: 91), and that, accord
ing to reliable contexts they can be dated to the second
half of the 6th century BC, as for example in central Liburnia
(Batović 1976: 51, Map 8; Glogović 1989: 42; 2003: 77–78),
at the time when contacts with the Estenian and northern
Italic cultural circles were on the increase and where, as well
as in the south-eastern Alpine area, they appeared at the
end of the 7th, even though they were dominant in the 6th
century BC (Eles Masi 1986: 207, T. 161: 2102–2104; Guštin,
Knific 1975: 837–838; Teržan, Trampuž 1975: 427; Gabrovec
1987: 128). The same is true of the territory of the Piceni –
there, they were characteristic of the IV.A and B phase of
their culture, and also of the territory of Apulia and south
ern Italy (Peroni 1973: Fig. 21: 1; Lollini 1976a: 140, Fig. 11;
1976b: T. 9: 6–8, 12–13; Peroni 1976: Fig. 1: 1; Papadopoulos
2003: 84; see Lo Schiavo 2010: 529-553, T. 317: 4416-T. 338:
4853). When observing their distribution and the fact that
the earliest occurrences can be traced to the western part
of this area, one cannot speak exclusively about their west
ern Balkan origins, as noted by Želimir Škoberne (Škoberne
1998: 48–49). Due to intact grave finds, their longer use can
be accepted - but not on the territory of the entire eastern
Adriatic coast. On neighboring territory, these fibulae were
a rare find – in fact, further to the south they were discov
ered only in Lokrum (Lisičar 1966: 34; Batović 1988: 65, Fig.
11)16 and, in larger numbers, near Grude and also in Ljubuški
(Odža 2009: 45, Cat. no. 20), Gorica (Truhelka 1899: 358, Fig.
21) and Imotski (Guštin, Knific 1975: 836) where they were
mostly dated to the 5th century BC. Consequently, this could
also be the accepted date for the fibula from Vranjevo Selo.
Calotte belt plate
The circular calotte or rosette belt plate with petals on
the edge and a larger rivet in the middle is very badly pre
served (Cat. no. 30) (Fig. 9). Individual parts are missing –
such as four petals on the side and the central band bent on
the edges, which was used for fixing it to the belt. The deco
ration which should have been on the upper, visible side of
the calotte, is not preserved either, but, based on existing
analogies, it can be assumed that it must have consisted of
incised geometric lines or parallel circles on the summit of
the calotte around the large rivet and along the edge to
wards the petals. It can be presumed that there was a deco
ration of circles with a point in the middle on the ends of
the petals in the prepared hollows. Beside its wear and vis
ible incompleteness, the belt plate also exhibits several ele
ments which were added later, creating a peculiarly unique
piece. We can observe several interventions on the calotte
itself (Fig. 9) – on the side of the larger rivet two smaller riv
ets were added for fixing the central bent band. On the in
ner side, they were fixed with an iron rivet. On the upper
side, between the summit and the edge, a further smaller
rivet was added, which, contrary to the other two rivets on
the calotte, had an exclusively decorative purpose – it fixed
16  The fibulae from Ston and Cavtat were separated from this group (Pose
del 1905: T. II: 15, 20; Lisičar 1966: 34, Fig. 3; Batović 1988: 65, Fig. 12:
5–6). They do not belong to the group of fibulae of the protocertosa type,
where they were mainly listed (Marijan 2000: 102, Fig. 19: 2), but they
should be included into the earlier forms of the Baška-type fibulae.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
46
ju, kao što su četiri latice na rubovima i središnja, na rubo
vima zakrivljena traka koja je kopču pričvršćivala za pojas.
Ukras koji se trebao nalaziti s prednje, vidljive strane kalote
također se nije sačuvao, ali je, prema postojećim analogi
jama, vjerojatno bio izveden urezanim geometrijskim lini
jama, odnosno usporednim kružnicama na tjemenu kalote,
uokolo velike zakovice i uz sam rub prema laticama. Ukras
kružnica s točkom u sredini valjalo bi razmatrati na kraje
vima latica u za to predviđenim udubljenjima. No, izuzev
trošnosti i uočenih nedostataka na toj se kopči mogu iščitati
i pojedini dijelovi koji su joj naknadno dodavani, pa će po
tomu predstavljati svojevrsni unikatni primjer. Tako se jasno
razaznaje nekoliko obavljenih intervencija već na samoj ka
loti kopče (sl. 9); sa strana velike zakovice pridodane su dvije
manje zakovice koje su trebale fiksirati središnju zakrivljenu
traku, pa su imale prvenstveno funkcionalnu namjenu. S
unutarnje strane bile su iznova zakovane uz pomoć želje
zne zakovice. Na gornjoj je strani, između tjemena i ruba,
pričvršćena još jedna manja zakovica koja je, za razliku od
navedene dvije zakovice na kaloti, imala isključivo dekora
tivnu namjenu, odnosno pričvršćivala je novo nadomješte
nu laticu. Ta naknadno interpolirana latica posve odudara
od ostalih latica na kopči, pa njezina nešto veća, robusnija,
izrazito pravokutna i nezgrapna izradba decidirano upućuje
na nevještost izvedbe tog nadomjestka. S unutrašnje se pak
strane kalote krajnje vjerno vidi kako su ti popravci izvedeni
i to čak u više pokušaja.
Da je riječ o funkcionalnoj pojasnoj kopči odavno je
pouzdano dokazano na nalazima srodnih kopči iz prosto
ra Bosne i Hercegovine, ponajviše iz Donje Doline (sl. 10)
(Truhelka 1904: T. LXVIII: 22; T. XLIV: 2; T. LIX: 2; Čović 1961:
a newly replaced petal. This petal, added later, completely
differs from the other petals on the belt plate – being slight
ly larger, more robust, square and clumsy, it indicates lack
of skill on the part of its maker. The inner side of the calotte
shows signs of such repairs, carried out in several attempts.
The functionality of this belt plate is reliably confirmed
by similar plates found on the territory of Bosnia and Her
zegovina, mostly in Donja Dolina (Fig. 10) (Truhelka 1904:
T. LXVIII: 22; T. XLIV: 2; T. LIX: 2; Čović 1961: Y22: 3; Y23: 100;
Marić 1964: T. X: 3, T. XIII: 9).17 Although they could have
been a part of either male or female attire, it seems they
were more numerous in male graves, especially those con
taining weapons. According to the typological classification
proposed for the territory of Glasinac and the wider area
by Barbara Teßmann, we could include our example in her
type 6. It is the later variant of  calotte belt plates, dated by
the author, based merely on the find from the Brezje tumu
lus I/1, to the end of the 7th and the 6th century BC (Teßmann
2004: 144–145, 151, Fig. 14). With the exception of Brezje,
Brankovci near Foča (Fig. 11: 2) and Drinovci (Fig. 11: 4),  the
closest parallels of this variant, according to the author,  can
be observed in the examples from Gradac near Posušje (Fig.
11: 1) (Fiala 1893: 150, Fig. 8) and Pržine (Fig. 11: 5) (Marijan
2000: 63–64, T. 17: 6). All these belt plates come from Her
zegovina and have a characteristically closed calotte with
an exceptionally large central rivet which, according to the
finds from Drinovci, Gradac and Pržine, had the function of
fixing the band and was also decorated with linear orna
ments. Compared to other finds from Herzegovina, the find
17  B. Marijan refers to them as phalera-clamps or large ornamental button-
phalerae, i.e. decorative objects (Marijan 2000: 63–64).
Sl. 9
Okrugla kalotna pojasna kopča iz tumula u Vranjevu Selu kod Neuma, s prednje i stražnje strane, MGN 7/19 (snimila: M. Blečić Kavur
2009.)
Fig. 9	 The circular calotte belt plate from the tumulus in Vranjevo Selo near Neum from the front and the back, MGN, 7/19 (picture by: M. Blečić
Kavur 2009.)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
47
Sl. 10	 Karta rasprostranjenosti okruglih kalotnih pojasnih kopči tipa 6, i njezinih varijanti (nadopunjeno
prema Kilian 1975: T. 82: 3; 1976a: T. III)
Fig. 10	 Distribution map of the circular calotte belt plates of type 6 and its variants (supplemented according
to Kilian 1975: T. 82: 3; 1976a: T. III)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
48
Br.
Nalazište
Kom. / Tip
Okolnosti
Literatura
1
Sarkad (H)
1/ 6–1
Tumul
Attila 1999: sl. 1
2
Donja Dolina (BiH)
3/ 6; 1/ 6–3
Grobovi:
Petrović 4;
Petrović 6;
Šokić 1;
Petrović 9
Truhelka 1902: T. XI: 2; T. XXI: 2; T. XXXV: 22; 1904: T. LXVIII:
22; T. XLIV: 2; T. LIX: 2; Čović 1961: Y22: 3; Y23: 100; Marić
1964: T. X: 3; T. XIII: 9.
3
Godomilje, Glasinac (BiH)
1/ 6–4
Grob 7
Fiala 1896: sl. 57
4
Arareva gromila, Glasinac (BiH)
1/ 6–3
Tumul I
Truhelka 1889: sl. 41
5
Bandin Odžak/Brdo, Glasinac
(BiH)
1/ 6–2; 1/ 6–4
Grob?
Truhelka 1890b: sl. 9
6
Čitluci, Glasinac (BiH)
1/ 6–2; 1/ 6–3
Grobovi
II/7; II/6
Fiala 1892: sl. 22; Benac, Čović 1957: T. XXIX: 10
7
Crkvina, Glasinac (BiH)
1/ 6–2; 2/ 6–4
Pojedinačni;
Grob 9
Čović 1959: T. XII: 2–3
8
Ilijak, Glasinac (BiH)
1/ 6; 2/ 6–3
Grobovi
XII/2; III/9;
II/1
Benac, Čović 1957: T. XVI: 1; T. XX: 5;
Teßmann 2004: sl. 13: 4
9
Podilijak, Glasinac (BiH)
2/ 6–4
A/4–5; B
Čović 1959: T. II: 17; T. VIII: 10
10
Brezje, Glasinac (BiH)
1/ 6; 1/ 6–1;
2/ 6–3
Grobovi I/2;
I/1; I/2; I/1
Benac, Čović 1957: T. XXIII: 17; T. XXIII: 2; T. XXIII: 16; T. XXIII: 3
11
Rusanovići, Glasinac (BiH)
1/ 6–4
Grob
XXXVII/1
Teßmann 2004: sl. 17: 9
12
Osovo, Glasinac (BiH)
1/ 6–4
Grob VIII/1
Teßmann 2004: sl. 17: 8
13
Sjeversko, Glasinac (BiH)
1/ 6–4
Grob V/1
Fiala 1896: sl. 35
14
Glasinac ? (BiH)
1/ 6
Teßmann 2004: sl. 15: 3
15
Pilatovići (Srb)
1/ 6–3
Grob III/6
Vasić 1977: T. 26: 6; Zotović 1985: T. XXV: 13
16
Uzići (Srb)
1/ 6
Grob
Vasić 1977: T. 28: 4; Zotović 1985: T. XXII: 8
17
Juhor (Srb)
1/ 6–1
?
Vasić 2005: sl. 4
18
Gotovuša, Pljevlja (CG)
1/ 6–3
Grob
Maрковиъ 1966: T. IV: 28
19
Brankovci, Foča (BiH)
1/ 6–1
?
Трухелка 1890a: sl. 2 – sl. 11: 2
20
Pržine, Gacko (BiH)
1/ 6–1
?
Marijan 2000: T. 17: 6 – sl. 11: 5
21
Gradac, Posušje (BiH)
1/ 6–1
Fiala 1893: sl. 8 – sl. 11: 1
22
Drinovci (BiH)
1/ 6–1
Grob
Truhelka 1899: sl. 52 – sl. 11: 4
23
Vranjevo Selo, Neum (BiH)
1/ 6–1
Grob
sl. 9; kat. br. 30
24
Kopačina, Vis (Hr)
1/ 6–1
Grob
Protić 1985: sl. 2d; Kirigin 1986: 20, kat. br. 12 – sl. 11: 3
25
Shtoji (Al)
1/ 6–1; 1/ 6–3
Grobovi
II/6; VI/10
Jubani 1992: 37, T. IV: 3; Koka 1990: T. V: 62–65; T. XI: 15
26
Mati (Al)
1/ 6
Kilian 1975: T. 82; 1976a: T. III
27
Pateli (Al)
1/ 6
Kilian 1975: T. 82; 1976a: T. III
28
Zi (Al)
1/ 6
Koka 1990: 51
29
Olimpija (Gr)
2/ 6–1
Svetište
Kilian 1975: T. 3: 2; 1976a: sl. 1, T. III – sl. 11:6
Lista nalazišta uz sl. 10
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
49
No..
Site
Pcs/Type
Context
Literature
1
Sarkad (H)
1/ 6–1
Tumulus
Attila 1999: Fig. 1
2
Donja Dolina (BA)
3/ 6; 1/ 6–3
Graves:
Petrović 4;
Petrović 6;
Šokić 1;
Petrović 9
Truhelka 1902: T. XI: 2; T. XXI: 2; T. XXXV: 22; 1904:
T. LXVIII: 22; T. XLIV: 2; T. LIX: 2; Čović 1961: Y22: 3;
Y23: 100; Marić 1964: T. X: 3; T. XIII: 9
3
Godomilje, Glasinac (BA)
1/ 6–4
Grave 7
Fiala 1896: Fig. 57
4
Arareva gromila, Glasinac (BA)
1/ 6–3
Tumulus I
Truhelka 1889: Fig. 41
5
Bandin Odžak/Brdo, Glasinac (BA)
1/ 6–2; 1/ 6–4
Grave?
Truhelka 1890b: Fig. 9
6
Čitluci, Glasinac (BA)
1/ 6–2; 1/ 6–3
Graves
II/7; II/6
Fiala 1892: Fig. 22; Benac, Čović 1957: T. XXIX: 10
7
Crkvina, Glasinac (BA)
1/ 6–2; 2/ 6–4
Single;
Grave 9
Čović 1959: T. XII: 2–3
8
Ilijak, Glasinac (BA)
1/ 6; 2/ 6–3
Graves
XII/2; III/9;
II/1
Benac, Čović 1957: T. XVI: 1; T. XX: 5; Teßmann
2004: Fig. 13: 4
9
Podilijak, Glasinac (BA)
2/ 6–4
A/4–5; B
Čović 1959: T. II: 17; T. VIII: 10
10
Brezje, Glasinac (BA)
1/ 6; 1/ 6–1; 2/ 6–3
Graves I/2;
I/1; I/2; I/1
Benac, Čović 1957: T. XXIII: 17; T. XXIII: 2; T. XXIII:
16; T. XXIII: 3
11
Rusanovići, Glasinac (BA)
1/ 6–4
Grave
XXXVII/1
Teßmann 2004: Fig. 17: 9
12
Osovo, Glasinac (BA)
1/ 6–4
Grave VIII/1
Teßmann 2004: Fig. 17: 8
13
Sjeversko, Glasinac (BA)
1/ 6–4
Grave V/1
Fiala 1896: Fig. 35
14
Glasinac ? (BA)
1/ 6
Teßmann 2004: Fig. 15: 3
15
Pilatovići (RS)
1/ 6–3
Grave III/6
Vasić 1977: T. 26: 6; Zotović 1985: T. XXV: 13
16
Uzići (RS)
1/ 6
Grave
Vasić 1977: T. 28: 4; Zotović 1985: T. XXII: 8
17
Juhor (RS)
1/ 6–1
?
Vasić 2005: Fig. 4
18
Gotovuša, Pljevlja (ME)
1/ 6–3
Grave
Maрковиъ 1966: T. IV: 28
19
Brankovci, Foča (BA)
1/ 6–1
?
Трухелка 1890a: Fig. 2 – Fig. 11: 2
20
Pržine, Gacko (BA)
1/ 6–1
?
Marijan 2000: T. 17: 6 – Fig. 11: 5
21
Gradac, Posušje (BA)
1/ 6–1
Fiala 1893: Fig. 8 – Fig. 11: 1
22
Drinovci (BA)
1/ 6–1
Grave
Truhelka 1899: Fig. 52 – Fig. 11: 4
23
Vranjevo Selo, Neum (BA)
1/ 6–1
Grave
Fig. 9; Cat. no. 30
24
Kopačina, Vis (HR)
1/ 6–1
Grave
Protić 1985: Fig. 2d; Kirigin 1986: 20, Cat. no. 12 –
Fig. 11: 3
25
Shtoji (AL)
1/ 6–1; 1/ 6–3
Graves
II/6; VI/10
Jubani 1992: 37, T. IV: 3; Koka 1990: T. V: 62–65;
T. XI: 15
26
Mati (AL)
1/ 6
Kilian 1975: T. 82; 1976a: T. III
27
Pateli (AL)
1/ 6
Kilian 1975: T. 82; 1976a: T. III
28
Zi (AL)
1/ 6
Koka 1990: 51
29
Olympia (GR)
2/ 6–1
Sanctuary
Kilian 1975: T. 3: 2; 1976a: Fig. 1, T. III – Fig. 11:6
List of sites with Fig. 10
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
50
Y22: 3; Y23: 100; Marić 1964: T. X: 3, T. XIII: 9).17 Mogle su se
nalaziti jednako u repertoaru ženske kao i muške nošnje,
iako se čini da su u muškoj nošnji, pogotovo u grobovima
s oružjem, bile nešto učestalije. S obzirom na tipološku kla
sifikaciju koju je, za područje Glasinca i regije, predložila
Barbara Teßmann, mogli bismo predmetnu pojasnu kopču
približiti općenito njezinom tipu 6. Riječ je o mlađoj varijanti
okruglih kalotastih pojasnih kopči koje autorica datira, te
meljem samo nalaza iz Brezja, tumul I/1, u kraj 7. odnosno
u 6. st. pr. Kr. (Teßmann 2004: 144–145, 151, sl. 14). Izuzev
u Brezju, Brankovcima kod Foče  (sl. 11: 2) i Drinovcima (sl.
11: 4), kako za tu varijantu navodi ista autorica, najsrodnije
paralele možemo joj vidjeti upravo u primjercima iz Gradca
kod Posušja (sl. 11: 1) (Fiala 1893: 150, sl. 8) i iz Pržina (sl. 11:
5) (Marijan 2000: 63–64, T. 17: 6). Sve te kopče, dakle iz po
dručja Hercegovine, imaju karakteristično zatvoreni kalotni
dio s izrazito velikom središnjom zakovicom koja je, sudeći
prema nalazima iz Drinovca, Gradca i Pržina, imala funkcio
nalnu namjenu pridržavanja trake, a bila je i dodatno ukra
šena linearnim ornamentom. U usporedbi s njima izgledno
je kako se kopča iz Vranjeva Sela ne uklapa u karakteristič
ne oblike zastupljene na području Hercegovine, zbog toga
17	 B. Marijan ih naziva falera–kopča ili toka–falera, odnosno ukrasnim
predmetom (Marijan 2000: 63–64).
from Vranjevo Selo differs in one basic characteristic – the
band for fixing it to the belt was on the inner and not on the
outer side, as in other examples. This fact is also confirmed
by the well known sample found in Olympia, which had also
a larger decorated central rivet (Fig. 11: 6) (Kilian 1975: T. 3: 5;
1976a: 166, Fig. 1, T. III). Just like the find in Vranjevo Selo, it
had two small rivets positioned on the sides of the calotte
– on the solid part of the belt plate. This suggests that the
bent band was positioned on the outer side so as not to be
unpleasant to wear or visible. On all belt plates on which the
fixing band was positioned on the outer side, the small lat
eral rivets were fixed to the broad and square central part,
made for this purpose, which was positioned level with the
petals, on the edge of the calotte. This is confirmed by the
belt plate from Gradac (Fig. 11: 1), on which this technical so
lutions are nicely visible. Still, perhaps the best example of
this kind is the plate from Kopačina on the island of Vis (Fig.
11: 3), of which only one side is preserved, displaying the
broad part for the fixing of the band and the remains of the
hole for the rivet (Protić 1985: 38, 42, Fig. 2d; Kirigin 1986:
19–20).18 Despite severe damage, this plate can be linked to
the described examples from Herzegovina because it has a
closed square central calotte, not a round one, which, based
18  The catalogue was prepared by B. Teržan;.in: Kirigin 1986.
Sl. 11	 Okrugle kalotne pojasne kopče tipa 6–1: 1 Gradac–Posušje (Fiala 1893: sl. 8); 2 Brankovci–Foča (Трухелка 1890a: sl. 2); 3 Kopačina,
Vis (Kirigin 1986: 20); 4 Drinovci; 5 Pržine–Gacko (Marijan 2000: T. 17: 6); 6 Olimpija (Kilian 1976a: sl. 1)
Fig. 11	 Circular calotte belt plates of the type 6–1: 1 Gradac–Posušje (Fiala 1893: Fig. 8); 2 Brankovci–Foča (Трухелка 1890a: Fig. 2); 3 Kopačina, Vis
(Kirigin 1986: 20); 4 Drinovci; 5 Pržine–Gacko (Marijan 2000: T. 17: 6); 6 Olympia (Kilian 1976a: Fig. 1)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
51
što je njezina traka za pričvršćivanje na pojas morala biti s
unutarnje i ne, uobičajeno, s vanjske strane. Da je tomu tako
izravno potvrđuje i već dobro poznata kalotna pojasna kop
ča iz Olimpije koja, na koncu, ima također veću i ukrašenu
središnju zakovicu (sl. 11: 6) (Kilian 1975: T. 3: 5; 1976a: 166,
sl. 1, T. III). Naime, ona sadrži, upravo kao i kopča iz Vranjeva
Sela, dvije manje zakovice postavljene sa strana, ali izrav
no na kalotnom, zato najčvršćem dijelu. To sugerira kako
se zakrivljena traka pridržavala s unutrašnje strane, kako se
prilikom nošenja nije posebno vidjela, odnosno kako je pri
nošenju manje smetala. Na svim kopčama kojima je traka
za pričvršćivanje postavljena s vanjske strane u pravilu su
manje stranjske zakovice bile pričvršćene na za to posebno,
široko i uglato, izrađenom središnjem dijelu koji se nalazio
u razini latica, tj. na vijencu kalote. Argument tomu pruža
kopča iz Gradca (sl. 11: 1), na kojoj se lijepo vide takva teh
nička rješenja, no čini se da će najbolji primjer tomu ipak
biti kopča s Visa, i to iz Kopačine (sl. 11: 3), kojoj je sačuvana
samo jedna strana sa širokim dijelom za pričvršćivanje trake
i preostalom rupicom za zakovicu (Protić 1985: 38, 42, sl. 2d;
Kirigin 1986: 19–20).18 Tu kopču, unatoč znatnim oštećenji
ma, možemo najbliže povezati s opisanim hercegovačkim
primjercima, budući da ima zatvoreni središnji kalotni dio,
naglašeno uglatog, a ne zaobljenog oblika što je prema
ostacima i kutu pružanja jedne od latica moguće pretpo
stavljati upravo i za kopču iz Kopačine. No, valja joj pridružiti
i zapanjujuće blizak primjerak djelomično očuvane kopče iz
udaljenog Sarkada, u istočnoalfeldskom okrugu Békés, koja
na središnjem kalotnom dijelu ima također ukras izveden
od urezanih koncentričnih kružnica (Attila 1999: 43–44, sl.
1). Skupini se može pribrojiti i kopča iz Juhora u Pomoravlju
(Vasić 2005: 16, sl. 4), koja je prilično oštećena, ali ima raspo
zntaljiv geometrijski ukras na traci s vanjske strane kalote i
izrazito veliku središnju zakovicu, po čemu je najbolje uspo
rediva s kopčom iz Gradca kod Posušja (sl. 11: 1).
U širem smislu, pored samoga glasinačkog područja19 i
Donje Doline, srodne primjerke nalazimo kod kopči iz tumu
la u Gotovuši (Maрковиъ 1966: T. IV: 28), zatim na području
Skadarskog areala i kulture Mati, i sve dalje do Olimpije, na
čiju je prostornu distribuciju ukazao još Klaus Kilian (sl. 10)
(Kilian 1973: T. 86; 1975: 108, T. 82: 3; 1976a: T. III).20 Posebnu
pozornost zahtjevaju primjerci iz muških ratničkih grobova
18	 Katalog je obradila B. Teržan, kod Kirigin 1986.
19	 U istraživanje B. Teßmann evidentno nije uključena kopča iz glasinačkog
groba IV/1 na Ilijaku (Benac, Čović 1957: T. VI: 7). Riječ je o kopči koja
po osnovnim odlikama pripada u skupinu tipa 6–3, prema istoj autorici,
ali sa strana ima pridodane ukrase u obliku istaka, pa bi tako mogla
obilježavati neki njezin daljnji derivat ili izvedenicu. Nedostatak toga
istraživanja svakako je nepreglednost korištenih podataka bez navođenja
referenci za pojedinu prikazanu kopču, što umanjuje mogućnost brzog i
konkretnog provjeravanja.
20
 Autor kartira, na svim kartama, i nalazište u blizini Gevgelije, ali ga nigdje
u literaturi izrijekom ne navodi. Podatak je neprovjerljiv, iako se zna da na
tome prostoru postoji mnogo srodno izrađenih fibula. Situaciju nadalje,
letimice i neprecizno, prenosi još i A. Lippert koji pak preuzima kartograf
ske podatke iz navedene literature K. Kiliana, tretirajući predmetne kopče
unutar, tada već sasvim napuštenog, tipa Glasinac–Mat (Lippert 2004: 16,
sl. 4). Zanimljivim se, naprotiv, čini istaknuti nalaz brončane fibule s dvije
rozete na luku iz Redipuglie u tršćanskom zaleđu (Borgna, Montagnari
Kokelj 1999: 146, sl. 4.1), koje stilski i oblikovno u potpunosti odgovaraju
kopčama iz Brankovaca i iz Kopačine, iz Shtoji, Sarkada, itd.
on the remains and the angle of one of the petals, can also
be assumed for the Kopačina plate. We should, however,
also mention the strikingly similar example of a partly pre
served belt plate from the distant Sarkad in the east Alfold
county of Békés. On the central calotte part, it also has a
decoration of incised concentrical circles (Attila 1999: 43–
44, Fig. 1). We could also include in this group the find from
Juhor in Pomoravlje (Vasić 2005: 16, Fig. 4), which, although
severely damaged, still has recognizable decorations on the
band on the outer side of the calotte and a large central
rivet which makes it most similar to the find in Gradac near
Posušje (Fig. 11: 1).
In a broader sense, in addition to the territory of Gla
sinac19 and Donja Dolina, similar items can also be found in
the tumulus in Gotovuša (Maрковиъ 1966: T. IV: 28), in the
area of Skadar and the Mati culture, and, further afield, all
the way to Olympia – a distribution already demonstrated
by Klaus Kilian (Fig. 10) (Kilian 1973: T. 86; 1975: 108, T. 82: 3;
1976a: T. III).20 Special attention should be paid to the exam
ples from the male warrior graves of the Shtoji necropolis:
one of the finds from grave number II/6 may be attributed
to variant 6-1 (Jubani 1992: 37, T. IV: 3). On the other hand,
a find from grave VI/10 could be included in variant 6-3.
It was discovered together with a single-sided sword and
long spear points (Koka 1990: 50–51, T. V: 62–65; T. XI: 15),
which reminds us of the locally known repertoire of mate
rial culture.
These finds can be generally dated to stage IVb-IVc2
of the Glasinac culture lasting from the 7th through to the
6th century BC (Čović 1987: 600). However, they could have
been used a little longer as a local fashion complement
being still present in the 5th century or, in a broader sense,
during stage V of the Glasinac culture. The repeatedly re
paired belt plate from Vranjevo Selo and the example from
Drinovci21 thus directly testify to its long existence on the
territory of Herzegovina – all the way to chronological stage
V, according to B. Marijan. On the one hand, it could be ar
gued that this belt plate pushes the chronological boundar
ies of its use – but only if observed from this aspect alone.
19  It is evident that the belt plate from the Glasinac grave IV/1 from Ilijak
(Benac, Čović 1957: T. VI: 7) was not included in the research of B.
Teßmann. It is a belt plate which, according to its basic form, should be
included in type 6-3, according to the same author, but it has added lateral
decorations in the form of protuberances, so it should be considered as
its further variant or derived form. The problem of this study is the lack
of clarity of used data without a list of references for individually repre
sented belt plates, which makes it impossible to authenticate them quickly
and reliably.
20
 On all maps, the author lists a site in the vicinity of Gevgelia but does not
mention it in literature. The information could not be verified although
it is known that a large number of similarly manufactured fibulae were
discovered on this territory. Furthermore, the situation is partially and
inaccurately presented by A Lippert, who uses the maps from the cited
literature of K. Kilian and treats the belt plates in question as part of the
Glasinac-Mat type, which, by that time, had been completely abandoned
(Lippert 2004: 16, Fig. 4). On the other hand, there has been a fascinat
ing discovery of a bronze fibula with two rosettes on the bow, found in
Redipuglia in the hinterland of Trieste (Borgna, Montagnari Kokelj 1999:
146, Fig. 4.1), which stylistically and formally completely corresponds to
the fibulae from Brankovci, Kopačina, Shtoji, Sarkad and others.
21  B. Čović reported on the repair of the fibula from Podilijak, which was
fixed with an iron rivet (Čović 1959: 72).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
52
nekropole u Shtoji, od kojih je jedna iz groba II/6 opredje
ljiva upravo varijanti 6–1 (Jubani 1992: 37, T. IV: 3). Kopča iz
groba VI/10 može se ubrojit u varijantu 6–3, a nađena je uz
dugačka koplja i jednodsječni mač (Koka 1990: 50–51, T. V:
62–65; T. XI: 15), što odmah asocira i na ovdje poznat reper
toar nalaza materijalne kulture.
Ti su nalazi okvirno smješteni u stupanj IVb–IVc2 glasi
načke kulture, s dugim trajanjem dakle od 7. i kroz čitavo 6.
st. pr. Kr. (Čović 1987: 600). No, njihovo je trajanje u mjesnoj
modi ili tradiciji moglo potrajati i znatno duže, sve do 5. st.
pr. Kr., odnosno do faze Va u širem smislu poimanja. Nalaz
višekratno popravljane kopče iz Vranjeva Sela, te vjerojatno
one iz Drinovca,21 svjedočio bi tako neposredno o njezinom
dugom trajanju i na prostoru Hercegovine, tj. sve do njezi
ne V. kronološke faze prema B. Marijanu. U mogućoj dalj
njoj interpretaciji, ta kopča ipak kronološki znatno pomiče
okvire njezine uporabe, ukoliko je i samo promatramo iz
toga aspekta. Međutim, ako je promatramo kao namjerno
postavljeni „stari predmet“, „starinu“ ili tzv. antikvitet (njem.
Altstück), odnosno u aspektu dugo prakticiranog rituala
prenošenja i prinošenja zavjetnih poklona kod aristokracije,
koja je i na taj način konzervativno demonstrirala svoj kon
tinuitet društvene i kulturološke ideologije te ukorijenjene
tradicije, tj. tako reflektirala svoj položaj, a koji je pogotovo
u bogatijim i kneževskim grobovima 5. st. pr. Kr. bio izrazi
to cijenjen na širem prostoru Europe pa tako i Balkana (Gu
ggisberg 2004: 181–189), tada možda možemo razumijevati
pojavljivanje takve kopče u znatno mlađem vremenskom i
kulturnom kontekstu.
Jantarna zrna
U odnosu na dosadašnju grupu nalaza, u skupinu tzv.
egzotičnih predmeta pribrajamo jantarna zrna koja, s ob
zirom na njihovo podrijetlo i značaj, najčešće obilježavaju
luksuzne dijelove nakitnih garnitura. Sačuvana su samo
četiri primjerka, sva izrazito malih dimenzija i krajnje tipo
loški uniformna. S obzirom na tipologiju jantarnih zrna, onu
Aleksandra Palavestre, zrna iz ovoga tumula možemo pripi
sati tipu 8a–b, ovalnog i plosnatog oblika (kat. br. 32.1–3),
dok jedno zrno pripada valjkastom tipu 18b (kat. br. 32.4)
(Palavestra 1993: 33–34, 187, 197). Oblikovno, vrlo su slična
zrnca zabilježena i u svim grobovima toga područja, gdje
se nalaze u pravilu, ali i u osjetno većem broju pri čemu na
ročito istupaju nalazi iz Kačnja (Marić 1959: 93, sl. 4; 1976a:
108, T. III: 15, 17–19) i Plane (Truhelka 1901: 10, T. I: 24–32, 35;
Palavestra 1993: 129–131). U najosnovnijim zapažanjima, a
shodno približnim analogijama, datirati ih valja u 5. st. pr. Kr.
Da bi takva datacija mogla biti prihvaćena, dokaze nalazimo
i u svim sigurno datiranim grobnim cjelinama na području
središnjeg Balkana, gdje su najvećim brojem rasprostranje
na upravo zrnaca tipa 8a–b (Palavestra 1993: 187; 2006: 278–
279). Razumljivo, sve to samo dodatno pogoduje zaokruže
noj kulturološko-prostornoj i međusobnoj povezanosti svih
nalaza nakita, tj. nošnje iz tumula u Vranjevu Selu.
Vojna oprema
21	 O popravcima kopče iz Podilijaka, također sa željeznom zakovicom,
izvještavao je i B. Čović (Čović 1959: 72).
On the other hand, it can be seen as a deliberately placed
“old item“, a so-called “antique“ (Germ. Altstück), an aspect
of a long-practiced ritual of the transmitting and offering
of ritual gifts. Such rituals were performed by the aristoc
racy, who thus conservatively demonstrated the continuity
of their social and cultural ideology and deeply rooted tra
dition. In this way, they reflected their position, which was
highly valued, especially in the rich and princely graves of
the 5th century BC on the wider territory of Europe and the
Balkans (Guggisberg 2004: 181–189). This enables us to un
derstand the occurrence of an older belt plate in a clearly
younger chronological and cultural context.
Amber beads
Contrary to the previously described finds, the amber
beads, due to their origin and meaning, are included in the
group of luxury parts of attire. Only four examples are pre
served – all of them small and typologically uniform. Based
on the typology of amber beads by Aleksandar Palavestra,
these beads can be ascribed to the 8a-b type – beads of oval
or flat shape (Cat. no. 32.1–3) while a single bead can be in
cluded in the group of cylinder-shaped beads described as
type 18b (Cat. no. 32.4) (Palavestra 1993: 33–34, 187, 197).
Beads of similar shapes were documented in all graves on
this territory, where they were found regularly and in large
quantities, with the beads discovered in Kačanj (Marić 1959:
93, Fig. 4; 1976a: 108, T. III: 15, 17–19) and Plana (Truhelka
1901: 10, T. I: 24–32, 35; Palavestra 1993: 129–131) being par
ticularly numerous. According to basic observation of their
characteristics and according to approximate analogies
they can be dated to the 5th century BC. The confirmation
of this dating derives from the observation of all accurately
dated graves on the territory of the central Balkans where
8a-b type beads are the most numerous (Palavestra 1993:
187; 2006: 278–279). This only confirms the cultural and ter
ritorial interconnectedness of all pieces of jewelry or attire
in the Vranjevo Selo tumulus.
Military equipment
An exceptional group of preserved artifacts consists of
military equipment. Two helmets of the Illyrian type and a
fragment, probably of a shield boss, belong to defensive
equipment, while the spear points, spear butts and the
fragments of a single-edged sword belong to offensive
weapons.
Illyrian helmets
The defensive military equipment is characterized by
two helmets of the Illyrian type which, according to their
morphological, technological and stylistic characteristics,
could be ascribed to their youngest group –to the III A2 vari
ant, according to the typological division by Hermann Pflug
(Pflug 1988: 55–59, Fig. 14). Both rather damaged on the up
per portion of the calotte, these pieces were consequently
partly restored. All preserved parts demonstrate the char
acteristics of the classical form with two elongated cheek
guards, a square opening for the face and two well-marked
ribs on the central part of the calotte, beginning on the an
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
53
Iznimnu grupu sačuvanih predmeta predstavlja vojna
oprema. Od obrambenog naoružanja sačuvane su dvije ka
cige ilirskog tipa i ulomak vjerojatno štitne grbe, dok naval
nu opremu predstavljaju vrhovi koplja, i/ili nasadnici okova
koplja, te izgledno ulomak većeg jednosječnog mača.
Ilirske kacige
Vojnu opremu obrambenog karaktera obilježavaju dvije
kacige ilirskog tipa koje se svojim morfološkim, tehnološ
kim i stilskim odlikama mogu pribrojiti njihovoj posljednjoj
ili najmlađoj skupini, tj. varijanti III A2 prema tipološkom
određenju Hermanna Pfluga (Pflug 1988: 55–59, sl. 14). Obje
su kacige bile prilično oštećene na gornjim dijelovima kalo
te pa su stoga ondje i najvećim dijelom rekonstruirane. Svi
očuvani dijelovi ukazuju na klasičnu   formu s dvije izdužene
a zaobljene paragnatide, s četvrtastim otvorom za lice i s
dva istaknutija rebra po sredini zaobljene kalote, koja zapo
činju na čeonom dijelu iznad trna i završavaju na stražnjem
dijelu iznad alke, između kojih su urezane tri linije. To je za
pravo ležište u kojeg su se umetale i pričvršćivale perjanice.
Prva je kaciga (kat. br. 33) (sl. 12; sl. 14: 1) znatno bo
lje očuvana s nešto više čitljivih detalja, te osim djelomično
oštećene kalote, nedostaju joj i donji dijelovi paragnatida,
koje su morale biti široko zaobljene, a gdje je kaciga restau
rirana. U tehničkom smislu, bila je i znatno bolji rad od dru
ge kacige (kat. br. 34)(sl. 13; sl. 14: 2), što se posebno vidi na
terior side above the rivet and ending on the posterior side
above the sling. Between them, there were three incised
lines – these were actually the bed into which the plume
was inserted and fixed.
The first helmet (Cat. no. 33) (Fig. 12; Fig. 14: 1) is better
preserved, with several more details clearly visible. In addi
tion to the damaged calotte, the lower parts of the cheek
guards are also missing – they must have been curved and
were consequently restored in that manner. Technically, the
craftsmanship involved in the making of this helmet was
of much better quality than the other (Cat. no. 34) (Fig. 13;
Fig. 14: 2), which can be observed on the preserved edge
of the helmet – the thickened part was cast together with
globules which were later finished in detail. The imitation
of globules was well made – they were regular in form, of a
regular profile and proportions. Individual globules do not
stand out but create an image of fluid globular decoration.
The major part of the calotte of the second helmet, in
cluding the frontal part, was reconstructed, but the curved
cheek guards are better preserved, including the holes for
fixing the helmet, the back part with the neck-guard and
the sling for fixing the plume (Fig. 13;  Fig. 14: 2). Its decora
tion, i.e. the elaboration of the edge, is much less sophisti
cated – the edge is reinforced but irregularly, as are the imi
tation globules, which are neither profiled nor proportional,
and in some parts barely indicated in relief.
Sl. 12	 Detalj rubnika paragnatide i usjeka na prvoj ilirskoj kacigi iz
Vranjeva Sela kod Neuma, MGN 15 (snimila: M. Blečić Kavur
2009.)
Fig. 12	 Detail of the edge of the cheek piece and the incision on the
first Illyrian helmet from Vranjevo Selo near Neum, MGN, 15
(photo by: M. Blečić Kavur 2009)
Sl. 13	 Detalj rubnika paragnatide i usjeka na drugoj ilirskoj kacigi
iz Vranjeva Sela kod Neuma, MGN 16 (snimila: M. Blečić Ka
vur 2009.)
Fig. 13	 Detail of the edge of the cheek piece and the incision on he se
cond Illyrian helmet from Vranjevo Selo near Neum, MGN 16
(photo by: M. Blečić Kavur 2009)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
54
očuvanim rubnicima, izrađenima s pravilnim ojačanim ru
bovima i sa zajedno lijevanim i potom dorađenim kuglica
ma. Imitacija kuglica ostvarena je ravnomjerno, profilirano i
proporcionalno, tako da ne odskaču jedne od drugih, nego
stvaraju pravi dojam tekućeg kugličastog ukrasa.
Druga kaciga ima rekonstruiranu veću kalotnu površinu,
uključujući i čeoni dio, ali ima zato bolje očuvane široko zao
bljene paragnatide, s rupicama za pričvršćivanje kacige, kao
i stražnji dio sa štitnikom, iznad kojeg su se održali dijelovi
alke za pričvršćivanje perjanice (sl. 13; sl. 14: 2). No, njezin je
ukras, dakle izvedba rubnika znatno površnije izradbe, pa
su rubnici ojačani ali nepravilni, baš kao i imitacija kuglica
koja nije profilirana niti proporcionalna, nego na dijelovima
jedva reljefno naznačena.
U tehnološkom smislu, izvedba tih kaciga bila je iznimno
zahtjevna i složena, izvedena lijevanjem, žigosanjem, isku
cavanjem te urezivanjem i poliranjem. Budući da kuglice
na rubnicima više nisu imale namjenski, kao kod prethod
nih tipova (I, II), već samo ukrasni karakter, smatra se da su
funkcionalno uglavnom nošene preko kapa ili zato poseb
no predviđenih podstava. Slijedom navedenoga, i s obzi
rom da na kacigama nema drugog pridodanog ukrasa, obje
kacige valja pridružiti varijanti III A2–a ilirskih kaciga prema
razrađenoj tipologiji B. Teržan (Teržan 1995: 87–88, 114–119,
sl. 7–8). Njihova zemljopisna raširenost ukazuje na široku
prostornu disperziju od područja Grčke i Makedonije na ju
gu, preko središnjeg balkanskog prostora sve do istočnoja
dranskog primorja na zapadu. Pojedinačno se nalaze i znat
The production of these helmets was an extremely de
manding and sophisticated technological process – they
were produced by casting, stamping, hammering, incising
and polishing. Since the globules on the edge did not have
a functional role as in the previous types (I, II), but were only
of decorative character, one considers that they were worn
over caps or special headgear.
Due to their morphology and lack of any further decora
tion, both should be included in the III A-2a variant of Illyrian
helmets according to the elaborated typology of B. Teržan
(Teržan 1995: 87–88, 114–119, Fig. 7–8). Their geographical
distribution demonstrates a broad dispersion from the terri
tory of Greece and Macedonia on the south, across the cen
tral Balkan area, all the way to the eastern Adriatic coastline
on the west. Individual finds were also discovered further
to the north, along the Sava River basin, from Novo Mesto
to Sremska Mitrovica and even further on to Transilvania.
A special concentration of this type of Illyrian helmets is
particularly characteristic for the territory of Dalmatia and
Macedonia (Fig. 15).
Newly collected data, supplemented the territory of
Macedonia with further finds of this variant of Illyrian hel
mets, along with an already added fragment of a decorated
cheek guard from Tymphaia near Gravena (Ducrey 1985: Fig.
57; Ellis 1992: Fig. 24; Blečić 2007: 79, Fig. 7C). The new finds
from Pydna could also be added to this variant (Bessios,
Pappa 1995: Cat. no. 62: A; Teleaga 2008: 233), especially the
ones from the systematically excavated necropolis of Ar
Sl. 14	 Pogled na zatiljne strane ilirskih kaciga III A2–a tipa iz Vranjeva Sela kod Neuma, MGN 15, 16 (snimila: M. Blečić Kavur 2009.)
Fig. 14	 View of the back side of the Illyrian III A2–a type helmets from Vranjevo Selo near Neum, MGN, 15, 16 (picture by: M. Blečić Kavur 2009)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
55
Sl. 15	 Karta rasprostranjenosti ilirskih kaciga III A2–a tipa (nadopunjeno prema Teržan 1995: sl. 7)
Fig. 15	 Distribution map of the Illyrian helmets of the III A2–a type (supplemented according to Teržan 1995: Fig. 7)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
56
Br
Nalazište
Kom./Tip
Okolnosti
Bibliografija
1
Novo Mesto (Si)
1/ III A1–a;
1/ III A2–a
Grob 19/VII
Egg 1999: 321–325, sl. 5, T. 13; Križ 2004: sl. 4
2
Ritešić, Doboj (BiH)
1/ III A2–a
?
Vasić 2010: 43
3
Županja–Orašje
1/ III A2–a
Riječni nalaz
Vasić 1982a: 8, sl. 1; 1983: sl. 2
4
Sremska Mitrovica (Srb)
1/ III A2–a
Slučajni nalaz
Vasić 1983: 76–77, sl. 1
5
Jidovin, Brezovia (Ro)
1/ III A2–a
?
Gumă 1991: 85–93, sl. 1–3
6
Ocna Mureş (Ro)
1/ III A2–a
?
Mozsolics 1955: 49, sl. 12; Berciu 1958: 441–442, sl. 3–4;
Teleaga 2008: T. 176: 1-4
7
Gostavăţu, Craiova (Ro)
1/ III A2–a
Grob
Berciu 1958: sl. 1–2; Teleaga 2008: T. 147: 1-4
8
Trstenik (Srb)
1/ III A2–a
?
Garašanin 1973: T. 111; Вaсић 2009: 112–113, sl. 1
9
Rusanovići, Glasinac (BiH)
1/ III A2–a
Grob VIII/1
Fiala 1895b: 535; Vasić 2010: 43, T. III: 4
10
Taline, Glasinac (BiH)
1/ III A2–a
Grob I/1–2
Teržan 1976: 376, bilj. 145; Vasić 1982a: 6; 2010: 43, T. III: 4;
Čović 1987: 630
11
Kamenjača, Breza (BiH)
5/ III A2
Nekropola
Paškvalin 2002: T. II: 1–4; 2008: T. 17: 1–4; Zemaljski muzej
Bosne i Hercegovine
12
Ritke Liske, Crvenice (BiH)
1/ III A2–a
Uništeni grobovi?
Bojanovski 1967: sl. 1–2; Čović 1962: 27–28
13 Topolje=Burnum=Knin (Hr)
1/ III A2
Grob?
Truhelka 1901: 5; Nikolanci 1960: 31; Marun 1998: 47,
196–197
14
Trilj, Veliki Drinić (Hr)
1/ III A2–a
Riječni nalaz
Neobjavljeno, Muzej triljskog kraja
15
Trilj, Mali Drinić (Hr)
7/ III A2–a
3/ III A2–b
Riječni nalazi
Milošević 1999: sl. 4-5; neobjavljeno, Muzej cetinske
krajine Sinj
16
Labin, Trogir (Hr)
1/ III A2–a
?
Balen–Letunić 1993: 99, kat. br. 46; 2001: 30–31, kat. br. 6
17
Vičja luka, o. Brač (Hr)
1/III A1–b; 2/III
A2–a; 1/ III A2–b;
1/ III A3
Stari nalazi;
grobovi 2, 3, 4
Bulić 1900: 27–28, T. III: 1–2; Marović, Nikolanci 1969: sl. 4;
11; 16; Marović 1976: sl. 5–6
18
Bulbin, Imotski (Hr)
1/ III A1–a
1/ III A2–a
Uništeni grob?
Nikolanci 1959: 82, sl. 1; 1960: 31; Marović 1976: sl. 9
19
Grude (BiH)
1/ III A2–a
Grobovi?
Фиала 1897: T. I; Vasić 2010: Pl. III: 3
20
Prisojska gradina, Drinovci
(BiH)
1/ III A2–a
Naselje
Truhelka 1901: 5; 1914: 117; Teržan 1995: 121
21
Radišići, Ljubuški (BiH)
1 /III A2–a
Grob
Truhelka 1901: 5; Marović 1976: 298; Vasić 1982a: 6; Čović
1985: 55, T. III: 4; Dodig 2011: 2
22
Vranjevo Selo, Neum
(BiH)
2/ III A2–a
Grob
Miličević-Capek 2007: 139–144; Puljić 2008: sl. 12 – sl.12–
14; kat. br. 33, 34
23
Stolac ? (BiH)
1/ III A2–a
?
Nikolanci 1959: T. 9: 2; Teržan 1995: 115; Marović 1976: sl.
11 – sl. 16: 1
24
Ošanići, Stolac (BiH)
1/ III A2–a
Akropola
Marić 1976b: 634-638, sl. 2; 1995, 41, T. 3: 1-2
25
Plana, Bileća (BiH)
2/ III A2–a
Grobovi
Truhelka 1901: sl. 1–4 ; 1914: sl. 109 – sl. 16: 2
26
Kačanj, Bileća (BiH)
3/ III A1–a
3/ III A2–a
Skupna
grobnica ?
Marić 1959: T. I: 2; 1976a: sl. 3
27
Cavtat (Hr)
1/ III A2–a
?
Lisičar 1966: sl. 6; Batović 1988: sl. 10
28
Budva (CG)
3/ III A2–a;
3/ III A2–b
Nekropola
Vasić 1982a: 6; Popović 1994: 129–130, kat. br. 98–99;
Marković 2003: 14, sl. 9; JU Muzeji i Galerije Budva: http://
www.mgb–budva.com/wp–content/uploads/2009/02/
sljem.jpg
29
Ҫinamak, Kükes (Al)
1/ III A2–a
Grob
Prendi 1988: 230, kat. br. 96
30
Draj Rec, Dibra (Al)
1/ III A2–a
Grob
Bunguri 1989: 71, T. 2: 5
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
57
31
Tetovo (Mk)
1/ III A2–a
Grob (?)
Vasić 1982a: 12; Teržan 1995: 121
32
Durrës (Epidamnus) (Al)
2/ III A2–a
Grobovi
Osmani 1988: 209–210, sl. 1–2; Vasić 2010: 46
33
Ohrid–Gorna Porta (Mk)
2/ III A1-a, b
4/ III A2–a
Grobovi
Kuzman 2006; Balkanalysis 2006; Krikhaar 2011: 20, sl. 28
34
Dedeli–Valdanovo (Mk)
1/ III A2–a
?
Рујaк, Вeлкoвски 2007: sl. 1–10
35
Pangaion (Gr)
1/ III A2–a
?
Pflug 1988: sl. 14.8
36
Halkidika (Gr)
1/III A2–a
Grob
Hassel 1967: T. 52–53
37
Halkidika (Gr)
1/ III A2–a
Grob sa zlatnom
maskom ?
Walter Art Museum, Baltimore; Kent Hill 1965: sl. 1–3;http://
art.thewalters.org/webimages/PL1_54.2456_3Qtr_SL.jpg;
(25.02.2011.)
38
Zeitenlik / Thessaloniki
(Gr)
1/ III A2-a
Sarkofag C
Musée du Louvre,Paris; 4116; Descamps 2002, 99; Pflug
1988, 58, bilj. 97; Teleaga 2008, 233; Vasić 2010, 46; http://
communaute.louvre.fr/louvre/ casque-de-type-illyrien
(12.12.2010.)
39
Thessaloniki (Gr)
1/ III A2–a
?
Archaeological Museum Istanbul; Vasić 2010: 46
40
Sindos (Gr)
4/ III A2–a
Nekropola,
grob 111,
65, 76, 87
Vokotopoulou et al. 1997: kat. br. 100; 121; 337, 408;
Teleaga 2008: 233
41
Archontiko, Pella (Gr)
?/ III A2–a
Nekropola
Whitley 2003: 59; 2004: 44; 2005: 70; Whitley et al. 2005:
88; 2006: 57; Evely et al. 2008: 67-68; Manti, Watkinson
2008; Хρυσοστόμου, Хρυσοστόμου 2007; 2009; http://
news.nationalgeographic.com/news/ 2008/09/080911–
gold–photo.html (12. 12. 2010.)
42
Pydna (Gr)
1/ III A2–a
Nekropola
Teleaga 2008: 233
43
Tymphaia,
Grevena (Gr)
1/ III A2a
Grobnica ?
Siganidou 1978: 41, sl. 46; Ducrey 1985: sl. 57; Ellis 1992: sl.
24; Blečić 2007: sl. 7c; http://www.amth.gr/ makedonia6.
html (16.02.2011.)
44
Dodona (Gr)
1/ III A2
1/ III B?
Svetište
Carapanos 1878: 102, T. LVI: 10; Kilian 1975: 136; Teržan
1995: 119; Vasić 2010: 45
45
Atena (Gr)
1/ III A2–a
Akropola
Kunze 1958, 138, k. 35; Teržan 1995: 115; http:// www.
flickr.com/photos/dandiffendale/3466944336/
(15. 02. 2011.)
46
Olympia (Gr)
Više kom: III A1–a
i b; III A2–a; III A3;
III B
Svetište
Kunze 1958: T. 53–54; Teržan 1995: 113, 115, 119, 121
47
Korešnica, Demir Kapija
(Mk)
18/ III A
Opljačkana
grobnica
Vasić 2010: 43, http://lootingmatters.blogspot.com/
2008/03/koreschnica–krater–more–on–tomb.html, http://
lootingmatters. blogspot.com/2009/06/is–archaeology–
of–balkans–under–threat.html (02.02.2011.)
48
Hagios Athanasios,
Thessaloniki (Gr)
4/ III A
?
Vasić 2010: 44. Vjerojatno neki od tih primjeraka pripada
varijanti III A2–a
49
Hagios Georgios,
Grevena (Gr)
3/ III A
?
Vasić 2010: 44. Vjerojatno neki od tih primjeraka pripada
varijanti III A2–a. Vidjeti i: http://www.amth. gr/vr_
museum_vr_makedonia2.html (16.02.2011.)
50
Balkan ?
1/ III A2–a
?
Antikenmuseum Berlin, Sammlung Lipperheide; Pflug
1988: kat. br. 5
51
Balkan ?
1/ III A2-a
?
National Archaeological Museum, Athens; Whitley 2003:
5, sl. 2
52
Malta ?
1/ III A2–a
?
Antikenmuseum Berlin, Sammlung Lipperheide; Pflug
1988: kat. br. 6
53
Balkan/Ilirija?
1/ IIA; 1/ III A2–a
?
Brakat Gallery, Abu Dabi; http://www.barakat galleryuae.
com/classicalart.html (04. 12. 2010.)
Lista nalazišta uz sl. 15
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
58
No
Site
Pcs/Type
Context
Bibliography
1
Novo Mesto (SI)
1/ III A1–a;
1/ III A2–a
Grave
19/VII
Egg 1999: 321–325, Fig. 5, T. 13; Križ 2004: Fig. 4
2
Ritešić, Doboj (BA)
1/ III A2–a
?
Vasić 2010: 43
3
Županja–Orašje
1/ III A2–a
River find
Vasić 1982a: 8, Fig. 1; 1983: Fig. 2
4
Sremska Mitrovica (RS)
1/ III A2–a
Random find
Vasić 1983: 76–77, Fig. 1
5
Jidovin, Brezovia (RO)
1/ III A2–a
?
Gumă 1991: 85–93, Fig. 1–3
6
Ocna Mureş (RO)
1/ III A2–a
?
Mozsolics 1955: 49, Fig. 12; Berciu 1958: 441–442, Fig.
3–4; Teleaga 2008: T. 176: 1–4
7
Gostavăţu, Craiova (RO)
1/ III A2–a
Grave
Berciu 1958: Fig. 1–2; Teleaga 2008: T. 147: 1–4
8
Trstenik (RS)
1/ III A2–a
?
Garašanin 1973: T. 111; Вaсић 2009: 112–113, Fig. 1
9
Rusanovići, Glasinac (BA)
1/ III A2–a
Grave VIII/1
Fiala 1895b: 535; Vasić 2010: 43, T. III: 4.
10
Taline, Glasinac (BA)
1/ III A2–a
Grave I/1–2
Teržan 1976: 376, note 145; Vasić 1982a: 6; 2010: 43, T. III:
4; Čović 1987: 630
11
Kamenjača, Breza (BA)
5/ III A2
Necropolis
Paškvalin 2002: T. II: 1–4; 2008: T. 17: 1–4; National
Museum of Bosnia and Herzegovina
12
Ritke Liske, Crvenice (BA)
1/ III A2–a
Destroyed
graves?
Bojanovski 1967: Fig. 1–2; Čović 1962: 27–28
13
Topolje=Burnum=Knin
(HR)
1/ III A2
Grave?
Truhelka 1901: 5; Nikolanci 1960: 31; Marun 1998: 47,
196–197
14
Trilj, Veliki Drinić (HR)
1/ III A2–a
River find
Unpublished, Trilj Museum
15
Trilj, Mali Drinić (HR)
7/ III A2–a
3/ III A2–b
River find
Milošević 1999: Fig. 4-5; upublished, The Museum of the
Cetina County, Sinj
16
Labin, Trogir (HR)
1/ III A2–a
?
Balen–Letunić 1993: 99, Cat. no. 46; 2001: 30–31,
Cat. no. 6
17
Vičja luka, Brač (HR)
1/ III A1–b; 2/
III A2–a; 1/ III
A2–b; 1/ III A3
Old finds;
graves
2, 3, 4
Bulić 1900: 27–28, T. III: 1–2; Marović, Nikolanci 1969: Fig.
4; 11; 16; Marović 1976: Fig. 5–6
18
Bulbin, Imotski (HR)
1/ III A1–a
1/ III A2–a
Destroyed grave?
Nikolanci 1959: 82, Fig. 1; 1960: 31; Marović 1976: Fig. 9
19
Grude (BA)
1/ III A2–a
Graves?
Фиала 1897: T. I; Vasić 2010: Pl. III: 3
20
Prisojska gradina,
Drinovci (BA)
1/ III A2–a
Settlement
Truhelka 1901: 5; 1914: 117; Teržan 1995: 121
21
Radišići, Ljubuški (BA)
1/ III A2–a
Grave
Truhelka 1901: 5; Marović 1976: 298; Vasić 1982a: 6; Čović
1985: 55, T. III: 4; Dodig 2011: 2
22
Vranjevo Selo, Neum
(BA)
2/ III A2–a
Grave
Miličević-Capek 2007: 139–144; Puljić 2008: Fig. 12 –
Fig.12–14; Cat. no. 33, 34
23
Stolac ? (BA)
1/ III A2–a
?
Nikolanci 1959: T. 9: 2; Teržan 1995: 115; Marović 1976:
Fig. 11 – Fig. 16: 1
24
Ošanići, Stolac (BA)
1/ III A2–a
Acropolis
Marić 1976b: 634-638, Fig. 2; 1995, 41, T. 3: 1-2
25
Plana, Bileća (BA)
2/ III A2–a
Graves
Truhelka 1901: Fig. 1–4; 1914: Fig. 109 – Fig. 16: 2
26
Kačanj, Bileća (BA)
3/ III A1–a
3/ III A2–a
Collective tomb ?
Marić 1959: T. I: 2; 1976a: Fig. 3
27
Cavtat (HR)
1/ III A2–a
?
Lisičar 1966: Fig. 6; Batović 1988: Fig. 10
28
Budva (ME)
3/ III A2–a;
3/ III A2–b
Necropolis
Vasić 1982a: 6; Popović 1994: 129–130, Cat. no. 98–99;
Marković 2003: 14, Fig. 9; JU Museums and galleries,
Budva: http://www.mgb–budva.com/wp–content/
uploads/2009/02/sljem.jpg
29
Ҫinamak, Kükes (AL)
1/ III A2–a
Grave
Prendi 1988: 230, Cat. no. 96
30
Draj Rec, Dibra (AL)
1/ III A2–a
Grave
Bunguri 1989: 71, T. 2: 5
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
59
List of sites with Fig. 15.
31
Tetovo (MK)
1/ III A2–a
Grave (?)
Vasić 1982a: 12; Teržan 1995: 121
32
Durrës (Epidamnus) (AL)
2/ III A2–a
Graves
Osmani 1988: 209–210, Fig. 1–2; Vasić 2010: 46
33
Ohrid–Gorna Porta (MK)
2/ III A1–a, b
4/ III A2-a
Graves
Kuzman 2006; Balkanalysis 2006; Krikhaar 2011: 20,
Fig. 28
34
Dedeli–Valdanovo (MK)
1/ III A2–a
?
Рујaк, Вeлкoвски 2007: Fig. 1–10
35
Pangaion (GR)
1/ III A2–a
?
Pflug 1988: Fig. 14.8
36
Halkidiki (GR)
1/III A2–a
Grave
Hassel 1967: T. 52–53
37
Halkidiki (GR)
1/ III A2–a
Grave with the
golden mask?
Walter Art Museum, Baltimore; Kent Hill 1965: Fig. 1–3;
http://art.thewalters.org/webimages/PL1_54.2456_3Qtr_
SL.jpg (25 February 2011)
38
Zeitenlik / Thessaloniki
(GR)
1/ III A2–a
Sarcophagus C
Musée du Louvre, Paris; 4116; Descamps 2002, 99; Pflug
1988, 58, note 97; Teleaga 2008, 233; Vasić 2010, 46;
http://communaute.louvre.fr/louvre/ casque-de-type-
illyrien (12 December 2010)
39
Thessaloniki (GR)
1/ III A2–a
?
Archaeological Museum Istanbul; Vasić 2010: 46
40
Sindos (GR)
4/ III A2–a
Necropolis,
grave 111,
65, 76, 87
Vokotopoulou et al. 1997: Cat. no. 100; 121; 337, 408;
Teleaga 2008: 233
41
Archontiko, Pella (GR)
?/ III A2–a
Necropolis
Whitley 2003: 59; 2004: 44; 2005: 70; Whitley et al. 2005:
88; 2006: 57; Evely et al. 2008: 67-68; Manti, Watkinson
2008; Хρυσοστόμου, Хρυσοστόμου 2007; 2009; http://
news.nationalgeographic.com/news/ 2008/09/080911–
gold–photo.html (12 December 2010)
42
Pydna (GR)
1/ III A2–a
Necropolis
Teleaga 2008: 233
43
Tymphaia,
Grevena (GR)
1/ III A2a
Grave ?
Siganidou 1978: 41, Fig. 46; Ducrey 1985: Fig. 57; Ellis
1992: Fig. 24; Blečić 2007: Fig. 7c; http://www.amth.gr/
makedonia6.html (16 February 2011)
44
Dodona (GR)
1/ III A2
1/ III B?
Sanctuary
Carapanos 1878: 102, T. LVI: 10; Kilian 1975: 136; Teržan
1995: 119; Vasić 2010: 45
45
Athens (GR)
1/ III A2–a
Acropolis
Kunze 1958, 138, k. 35; Teržan 1995: 115; http:// www.
flickr.com/photos/dandiffendale/3466944336/ (15
February 2011)
46
Olympia (GR)
Various pcs: III
A1–a and b; III
A2–a; III A3; III B
Sanctuary
Kunze 1958: T. 53–54; Teržan 1995: 113, 115, 119, 121
47
Korešnica, Demir Kapija
(MK)
18/ III A
Looted tomb
Vasić 2010: 43; http://lootingmatters.blogspot.
com/ 2008/03/koreschnica–krater–more–on–tomb.
html, http://lootingmatters. blogspot.com/2009/06/
is–archaeology–of–balkans–under–threat.html (02
February 2011)
48
Hagios Athanasios,
Thessaloniki (GR)
4/ III A
?
Vasić 2010: 44. Some of these examples probably belong
to variant III A2–a.
49
Hagios Georgios,
Grevena (GR)
3/ III A
?
Vasić 2010: 44. Some of these examples probably belong
to the III A2–a type. See also: http://www.amth. gr/
vr_museum_vr_makedonia2.html (16 February 2011)
50
Balkans ?
1/ III A2–a
?
Antikenmuseum Berlin, Sammlung Lipperheide; Pflug
1988: Cat. no. 5
51
Balkans ?
1/ III A2–a
?
National Archaeological Museum, Athens; Whitley 2003:
5, Fig. 2
52
Malta ?
1/ III A2–a
?
Antikenmuseum Berlin, Sammlung Lipperheide; Pflug
1988: Cat. no. 6
53
Balkan/Ilirija?
1/ IIA;
1/ III A2–a
?
Brakat Gallery, Abu Dhabi; http://www.
barakatgalleryuae.com/classicalart.html  (04 December
2010)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
60
no sjevernije uzduž Posavlja, od Novoga Mesta do Sremske
Mitrovice, ali i dalje sjevernije sve do Transilvanije. Iznimna
koncentracija tog najzastupljenijeg tipa ilirskih kaciga zna
čajna je međutim upravo za prostor Dalmacije i Makedonije
(sl. 15).
Novijim prikupljenim podatcima prostor Makedonije je
dakle znatno nadopunjen ilirskim kacigama diskutirane va
rijante, pa uz već pribrojeni ulomak ukrašene paragnatide
iz Tymphaie kod Grevene (Ducrey 1985: sl. 57; Ellis 1992: sl.
24; Blečić 2007: 79, sl. 7C), ovoj se varijanti pridružuju i noviji
nalazi iz Pydne (Bessios, Pappa 1995: kat. br. 62: A; Teleaga
2008: 233) te posebno iz sustavno istraživane nekropole
Archontiko kod Pelle.22 Pridodati im svakako treba i novoo
bjavljenu kacigu iz Dedeli kod Valandova (Рујaк, Вeлкoвски
2007: 39–41, sl. 1–10),23 kao i izdavna objavljenu kacigu sa
zlatnom maskom iz područja Halkidike (Kent Hill 1965: 9–10,
sl. 1–2). Skupu će pripadati i paragnatida kacige III A2 tipa iz
Dodone, koja sadrži natpis ΜΟ (Carapanos 1878: 102, T. LVI:
10),24 kao i brojne druge (sl. 15).25
Isto vrijedi i za regiju istočne obale Jadrana, dalmatin
skog primorja i njezina hercegovačkog zaleđa,26 gdje je za
stupljen prepoznatljiv i unificiran oblik te varijante ilirskih
kaciga koje možemo pratiti od Imotskog (Nikolanci 1959: 82;
1960: 31)27 i Gruda (Фиала 1897: 661–662, T. I), sve do Cavta
22
 Na tome je nalazištu nađeno najmanje 40 ilirskih kaciga, varijanti II i III
(Whitley 2003: 59; 2004: 44; 2005: 70; Whitley et al. 2005: 88; 2006: 57;
Evely et al. 2008: 67-68; Vasić 2010: 44–45; vidjeti i Manti, Watkinson
2008; Хρυσοστόμου, Хρυσοστόμου 2007; 2009; http://www.ekathime
rini.com/4dcgi/_w_ articles_wsite4_1_10/01/2011_372433 (20. 01. 2011).
23
Zanimljivo je podsjetiti kako iz Valandova, s nalazišta Zelenište, otprije
poznajemo nalaz dvosječnog mača tipa ksifos iz grobova smještenih u
vrijeme 6. i 5. st. pr. Kr. (Teržan 1995: 129, sl. 12; Vasić 2010: 44).
24
 Natpis s inicijalima MO autor je izvorno povezao s Μολοσσών, tj. pripisao
ju je kacigama koje su vjerojatno nosili epirski Mološani. Drugi ulomak
koji se nalazi u Beču, a kojega navodi K. Kilian (Kilian 1975: 136) možda
pripada tipu III B, što prenose i B. Teržan (Teržan 1995: 119) i R. Vasić
(Vasić 2010: 45).
25
������������������������������W��3���������W����������W����������������W�
U okolici Ioaninne, na nalazištu Parkio Koutseliou, istražen je grob rat
nika s ilirskom kacigom, koja nažalost nije preciznije opredijeljena kao
što nije niti opisana, pa je ne možemo pripisati pojedinom tipu (Whitley
2005, 81). Isto vrijedi i za nalaz kacige iz bogato opremljeng ratničkog
groba iz Stavroupoli na području Thessaloniki (Whitley 2004: 50), dok za
nalaze ilirskih kaciga iz Vergine (Whitley et al. 2006: 59), Toroni (Fraser
1969: 23) i Thermi na Halkidici (Tomlinson 1995:45) znamo da pripadaju
trećem stupnju.
26
Do sada su se u literaturi bilježile i kartirale navodne kacige iz Topolja,
Burnuma i Knina, kako su ih objavili Ć. Truhelka i M. Nikolanci. Naime,
potonji, objavljujući podatke o navodnim kacigama iz Topolja i Burnuma,
preuzima podatke iz zabilješki i dnevnika Mihovila Abramića, a na kraju
ispravno zaključuje kako je najvjerojatnije riječ o samo jednoj kacigi (Ni
kolanci 1960: 31). Ipak, isti je autor, međutim, previdio bilješke po kojima
M. Abramić, za istraživanja na Burnumu, zapravo precrtava i preuzima
stare bilješke i skice iz dnevnika Luje Maruna, koji je pak ondje, i u cije
lom kninskom kraju, istraživao još od posljednjih desetljeća 19. stoljeća
(Marun 1998). Za kacigu iz Knina, koju usputno spominje Ć. Truhelka
ne navodeći preciznije njezino nalazište (Truhelka 1901: 5), M. Nikolanci
je zaključio kako je to vjerojatno bila još jedna, starija ilirska kaciga koju
je Ć. Truhelka morao vidjeti prije 1897. godine (Nikolanci 1960: 31).
Međutim, u dnevniku L. Maruna stoji kako je kaciga bila nađena 4. 11.
1892. godine (Marun 1998: 47), pa će stoga biti i posve izglednim kako
je u sva tri slučaja riječ o samo jednom primjerku ilirske kacige nađene
na području Knina.
27
�3������������������������W�������������������������������������������
 Pri reviziji i izradbi kataloga arheološke građe u Franjevačkom samo
stanu u Imotskom ustanovljeno je da se ondje uistinu nalaze dvije kacige
ilirskog tipa iz Imotskog, i to s Bulbina, od kojih jedna definitivno pripada
chontiko near Pella.22 The unpublished helmet from Dedeli
near Valandovo should also be added (Рујaк, Вeлкoвски
2007: 39–41, Fig. 1–10),23 as well as the helmet with the gol
den mask from the territory of Halkidiki, published a long
time ago (Kent Hill 1965: 9–10, Fig. 1–2). This group should
also include the cheek guard of the III A2-type helmet from
Dodona, bearing the inscription ΜΟ (Carapanos 1878: 102,
T. LVI: 10),24 as well as many others (Fig. 15)25.
The same is true of the eastern Adriatic coast, the Dal
matian coastland and its Herzegovinian hinterland26, whe
re a recognizable and unified form of this variant of Illyrian
helmets is present. They can be traced from Imotski (Niko
lanci 1959: 82; 1960: 31)27 and Grude (Фиала 1897: 661–662,
T. I), all the way to Cavtat (Lisičar 1966: 41–42, Fig. 6; Batović
1988: 62, Fig. 10) and Budva (Popović 1994: 129–130, Cat. no.
98–99; Krstić 2007b: 142, Cat. no. 100) (Fig. 15; Fig. 18). Accor
ding to their description, the helmets from Prisojska gradina
near Drinovci and those from Radišić near Ljubuški (Truhel
ka 1901: 5; Čović 1985: 55, T. III: 4)28 should also be included
22
More than 40 Illyrian helmets of variants II and III were discovered at
this site (Vasić 2010: 44–45; see also Manti, Watkinson 2008; Chryssos
tomou, Chryssostomou 2009; http://www.ekathimerini.com/4dcgi/_w_
articles_wsite4_1_10/01/2011_372433 (20 January  2011).
23
It is interesting to mention that we already know about a double-edged
sword of the ksifos type, found at the Zelenište site in Valandovo, in graves
dated to the 6th and 5th century BC (Teržan 1995: 129, Fig. 12; Vasić 2010:
44).
24
 The author originally connected the inscription with the initials MO to
Μολοσσών and ascribed it to the helmets that were worn by the Molo
sians from Epirus. The second fragment stored in Vienna and listed by
K. Kilian (Kilian 1975: 136) could belong to the IIIB type as cited by B.
Teržan (Teržan 1995: 119) and R. Vasić (Vasić 2010: 45).
25
������������������W���3���������W���������W������������������������������
Near Ioaninna, on the Parkio Koutseliou site, a warrior grave was excava
ted, containing an Illirian helmet which, unfortunately, was not precisely
determined  or described and therefore cannot be assigned to a particular
type (Whitley 2005, 81). The same applies to the helmet found in a richly
equipped warrior grave in Stavroupoli, in the Thessaloniki area (Whi
tley 2004: 50), while the Illirian helmets from Vergine (Whitley et al.
2006: 59), Toroni (Fraser 1969: 23) and Thermi on Halkidiki (Tomlinson
1995:45) are known to belong to the third stage.
26
Until now, in literature, the alleged helmets from Topolje, Burnum and
Knin were listed and mapped as published by Ć. Truhelka and M. Niko
lanci. The latter, publishing the data of the alleged helmets from Topolje
and Burnum, took over the information from the diaries and notes of Mi
hovil Abramić but correctly concluding that the author was most probably
speaking about a single helmet (Nikolanci 1960: 31). Still, he overlooked
the notes according to which, for the purposes of research at Burnum, M.
Abramić actually copied the notes and sketches from the diary of Lujo
Marun who had been conducting research there and in the entire area of
Knin from the last decades of the 19th century (Marun 1998). Regarding
the helmet from Knin, which Ć. Truhelka marginally mentioned  without
listing its precise location (Truhelka 1901: 5), M. Nikolanci concluded
that this was most probably another older Illyrian helmet which must
have been seen by Ć. Truhelka before 1897 (Nikolanci 1960: 31). But in
his diary L. Marun noted that the helmet was discovered on 4th November
1892 (Marun 1998: 47). Consequently, it looks that in all three cases the
authors were attributing the origin of a single piece from the territory of
Knin to different locations.
27
During the revision and catalogization of the archaeological finds in the
Franciscan monastery in Imotski, it was discovered that there were in fact
two helmets of the Illyrian type from Imotski, from the location of Bul
bin. One definitely belongs to the first variant (III A1-a) while the second
belongs to the III A2 variant, as noted by I. Marović (Marović 1976: 295,
297, Fig. 9). The helmets are fairly damaged and inadequately restored.
28
The helmets were inspected in the collections of the National museum of
Bosnia and Herzegovina and the collection of the Franciscan monastery
of Humac in Ljubuški.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
61
ta (Lisičar 1966: 41–42, sl. 6; Batović 1988: 62, sl. 10) i Budve
(Popović 1994: 129–130, kat. br. 98–99; Krstić 2007b: 142, kat.
br. 100) (sl. 15; sl. 18). Sukladno opisu, u tu grupu spadati će
i kacige iz Prisojske gradine kod Drinovca te iz Radišića kod
Ljubuškog (Truhelka 1901: 5; Čović 1985: 55, T. III: 4).28 U sva
kom slučaju, najsrodnije primjerke prema tipološkim odred
nicama, te kulturološkim pojavama, moramo vidjeti kod ka
ciga iz Kačnja (Marić 1959: 89–90, sl. 1, T. I; 1976a: 106–107, sl.
3)29 i Plane (sl. 16: 2) (Truhelka 1901: 13, sl. 1–4; Marović 1976:
T. 5: 10), s jedne, te spomenutih iz Gruda i Drinovaca, s druge
strane. U oblikovnom i izvedbenom  smislu iz te skupine ne
odudara niti kaciga iz Gradine na Ošanićima, koja ima izrazi
to izdužene i široko zaobljene paragnatide u donjem dijelu
(Marić 1976b: 634–638, sl. 2). Međutim, ukras na njezinim
rubnicima nije izveden niti lijevanjem niti žigosanjem kva
dratića s reljefnim kuglicama, već žigosanjem ravnomjerno
raspoređenih kružnica unutar rubova. To je najzad značajka
i većeg broja kaciga s područja srednjeg dalmatinskog pri
morja koje se mahom ubrajaju u varijantu III A2–b ilirskih ka
ciga, dakle onih s pridodanim ukrasom motiva strelice iznad
u prvu varijantu (III A1–a), a druga upravo u varijantu III A2–a ilirskog
tipa kaciga, kao što je to bilježio i Ivan Marović (Marović 1976: 295, 297,
sl. 9). Kacige su prilično oštećene i neadekvatno restaurirane.
28
���������������������������������������������������������������6��
Kacige su pregledane u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine u Sa
rajevu i u Zbirci Franjevačkog samostana Humac u Ljubuškom.
29
U ovu skupinu možemo ubrojiti tri kacige iz Kačnja; pregledano u Muzeju
u Trebinju.
in this group. In any case, the closest examples, according
to typological and cultural characteristics, can be observed
in the helmets from Kačanj (Marić 1959: 89–90, Fig. 1, T. I;
1976a: 106–107, Fig. 3)29 and Plana (Fig. 16: 2) (Truhelka 1901:
13, Fig. 1–4; Marović 1976: T. 5: 10) on the one hand, and in
the mentioned examples from Grude and Drinovci on the
other. In a formal and constructive sense the helmet from
Gradina on Ošanići does not stand out. By its shape and
craftmanship, the helmet from the Oršanići hill fort should
also belong to this group, with its extremely elongated
and widely curved lower section of the cheek guard (Marić
1976b: 634–638, Fig. 2). However, the decoration on its edge
was not made by casting or the stamping of squares with
relief globules, but by the stamping of regularly arranged
circles within the edges. This is actually a characteristic of
a larger group of helmets from the territory of the central
Dalmatian coastland, which should be included in the III
A2-b variant of Illyrian helmets - those with an added deco
ration of an arrow above the lateral incisions of the cheek
guards (Teržan 1995: 87–88, 118–119, Fig. 8).30 This was why
29
Three helmets from Kačanj could be included in to this group. They were
examined in the Museum in Trebinje.
30
This can include single  helmets from Vičja luka, Podgora near Sućuraj,
a pair from Zagvozd and even three helmets from Mali Drnić in Cetina
near Trilj, which were inspected at the Archaeological museum in Split
and in the Museum of the Cetina County in Sinj. The cnemids from Vičja
luka (Bulić 1900: T. III: 3; Nikolanci 1959: 89, T. VII: 3) and Zagvozd
(Nikolanci 1959: 89, T. IX: 1–2) were decorated in the same manner. They
Sl. 16	 Ilirske kacige III A2–a tipa: 1 Stolac, Arheološki muzej u Splitu, inv. br. N 1755 (snimila: M. Blečić Kavur 2009.); 2 Plana, Zemaljski muzej
Bosne i Hercegovine, inv. br. 21378 (snimila: A. Pravidur 2009.)
Fig. 16	 Illyrian helmets of the III A2–a type: 1 Stolac, Archaeological museum in Split, Inv. no. N 1755 (picture by: M. Blečić Kavur 2009.); 2 Plana,
National Museum of Bosnia and Herzegovina, Inv. no. 21378 (picture by: A. Pravidur 2009)
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
62
bočnih usjeka paragnatida (Teržan 1995: 87–88, 118–119, sl.
8).30 Upravo iz tog razloga je Teleaga, priklonivši se konzer
vativnijoj tipologiji H. Pfluga, dao nešto različitiju klasifika
ciju u odnosu na prijedlog B. Teržan, čime je npr. kaciga iz
Ošanića pripisana III A3 tipu (Teleaga 2008: 233).31 Kako ipak
ukras nije jedini, niti odlučujući, kriterij predloženih tipološ
kih klasifikacija, tako niti ta tvrdnja ne može biti prihvaćena
sa sigurnošću jer, ponajprije, ilirske kacige III A3 varijante
imaju posve drugačije morfološke, tehnološke i, napokon,
stilske karakteristike.
Sigurno, to neće biti, niti su bili, jedini podatci koji se iz
tih podjela mogu razumijevati, već oni pružaju šire i mno
go kompleksnije osnove njihova podrijetla, proizvodnje,
korištenja te njihove potražnje i međusobnih odnosa u ra
znim kulturnim ambijentima. U tome smislu, boljem ili cje
lovitijem poznavanju neće nažalost pridonijeti niti kontekst
njihova nalaženja. On je i više nego oskudan te kronološki
malokad sugestivno nepobitan. Uglavnom su ilirske kacige
iz predmetnog prostora nađene u grobovima koje imaju
ili duži vijek pokopavanja ili su posve uništene naknadnim
ukopavanjima ili povijesnim okolnostima. Iz naselja ih po
znajemo znatno rjeđe, mahom kao pojedinačne nalaze i
bez podrobnijih podataka o kontekstima nalaženja, što
posvjedočuju primjerci iz Prisojske gradine kod Drinovca
ili Ošanića. Kaciga iz Gradine na Ošanićima predstavlja po
sebnu kategoriju nalaza koja je, iako nađena uz sam ulaz u
grad, najvjerojatnije imala zavjetnu, a ne utilitarnu svrhu,
zbog čega joj i datacija treba biti viša od predložene. Izni
mnu kategoriju u ovoj skupini obilježavaju i tzv. riječni na
lazi, kojih za sada na području Hercegovine nedostaje, ali
su vrlo dobro znani iz središnje Dalmacije s ekskluzivnom,
kvantitetnom i kvalitetnom, zastupljenošću u koritu rijeke
Cetine, na položajima Mali i Veliki Drinić (sl. 15) (Milošević
1999: 206–210, sl. 4–5).
Takve nam prilike i dalje ne dopuštaju preciziranje kon
kretnije datacije, pa su uglavnom kacige navedene varijante
III–A2 tipa smještene u 5. st. s trajanjem do ranog 4. st. pr.
Kr. (Pflug 1988: 55, 58–59, sl. 1; Vasić 1982a: 20–21). Stanje
donekle ohrabruju nalazi kaciga iz groba 19/VII Kapiteljske
njive u Novom Mestu koje se, shodno dataciji čitavog gro
ba, vremenski smještaju u drugu polovinu 5. st. pr. Kr. (Egg
1999; Križ 2004). Navedeni grob zapravo ponavlja, i ujedno
potvrđuje, od prije poznatu situaciju iz imotskog Bulbina,
gdje su bile u uništenom grobu zajedno nađene kacige III
A1–a i III A2–a varijanti. One nam tako izravno svjedoče kako
su morale biti istovremeno u uporabi, najvjerojatnije u sta
tusu ratničke braće po oružju.
Ukoliko prihvatimo vjerodostojnost groba iz Talina I/1–2,
gdje je pored željeznih koplja i noževa (Fiala 1895b: 547) za
30
 Tu se ubrajaju po jedna kaciga z Vičje luke, Podgore kod Sućuraja, zatim
po dva primjerka iz Zagvozda, te čak tri kacige iz Malog Drinića na Cetini
kod Trilja, koje su pregledane u Arheološkom muzeju u Splitu i u Muzeju
cetinske krajine u Sinju. Knemide iz Vičje luke (Bulić 1900: T. III: 3;
Nikolanci 1959: 89, T. VII: 3) i Zagvozda (Nikolanci 1959: 89, T. IX: 1–2)
ukrašene su na isti način i pregledane također u Arheološkom muzeju u
Splitu. Tri pak očuvane knemide iz korita rijeke Cetine kod Malog Drinića
nemaju navedeni ukras duž rubova.
31 ������������W�W���������������������������W��������������W����������������
 Navodeći citat iz B. Teržan (1976), umjesto Talinama, autor kacigu pripi
suje Zagrađu, što ne odgovara istini, budući da je ondje nađena aplikacija
vepra od srebrnog lima.
Teleaga siding with the more conservative typology of H.
Pflug, proposed a somewhat different typological division
from that proposed by B. Teržan. He included the helmet
from Ošanići in the III A3 variant (Teleaga 2008: 233).31 Since
the decoration is neither the sole nor the decisive criterion
of the proposed typological classification, this claim cannot
be accepted without caution because most Illyrian helmets
of the III A3-type have completely different morphological,
technological an, ultimately, stylistic characteristics.
Of course, this has not been, nor will it be, the only infor
mation which can be inferred from these typological divi
sions since they provide a much broader and more complex
basis with respect to their origin, production and use, the
demand for them and their mutual interrelations in differ
ent cultural environments. In this sense, not even the con
text of their discovery can contribute to a better and more
comprehensive understanding, for it is highly inadequate
and chronologically only occasionally irrefutable. Generally,
the Illyrian helmets in this area were discovered in graves
that had been used for inhumations for long period of time
or had been completely destroyed by subsequent burials or
historical devastation. They are only seldom found in settle
ments, sometimes as individual finds without any detailed
context of discovery, as for instance in the case of the find
from Prisojska gradina near Drinovci or Ošanići. The hel
met from the Ošanići hill fort presents a special category
which, since it was discovered at the entrance to the citadel,
most probably had a votive and not a utilitarian role. Con
sequently, the helmet is probably older than suggested. An
exceptional category are also the so-called river finds. Al
though none of them have yet been found in the territory
of Herzegovina, they are well known in central Dalmatia
and exclusively present, both in terms of quality and quan
tity, in the riverbed of the Cetina River, on the sites of Mali
and Veliki Drinić (Fig. 15) (Milošević 1999: 206–210, Fig. 4–5).
As such contexts do not allow for precise dating, the
helmets of the variant III A2 type are dated from the 5th to
the early 4th century BC (Pflug 1988: 55, 58–59, Fig. 1; Vasić
1982a: 20–21). Conditions are a slightly improved by the
finds from grave number 19/VII in Kapiteljska njiva, Novo
Mesto, which, according to the dating of the grave, could
be included into the second half of the 5th century BC (Egg
1999; Križ 2004). The grave only repeats, and thus confirms,
the well known situation of Bulbin near Imotski, where hel
mets of the III A1-a and III A2-a variants were discovered to
gether in a destroyed grave. This directly testifies to the fact
that they must have been used contemporaneously, most
probably by brothers in arms.
If we accept the trustworthiness of grave I/1-2 from
Taline, where, in addition to iron spears and knives (Fiala
1895b: 547) a fragment of an Illyrian helmet of the III A2-a
type was found, together with two fibulae of the V variant
of the Certosa type, according to B. Teržan (Teržan 1976:
376, fn. 145), and two bronze bracelets, a double pin of the
IIIa type, according to R. Vasić (Vasić 1982b: 234), bronze,
glass, stone and bone beads and a ribbed amber bead of
were also inspected in the Archeological museum in Spit. Three preserved
cnemids from the river Cetina near Mali Drnić were not decorated.
31  Quoting from B. Teržan (1976), the author ascribes the helmet to Zagrađe
instead of Taline, which is incorrect since only an appliqué in the form of
a boar made of silver sheet metal was discovered there.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
63
bilježen ulomak ilirske kacige III A2–a tipa zajedno s dvije
fibule tipa Certosa varijante V prema B. Teržan (Teržan 1976:
376, bilj. 145), zatim s dvjema brončanim narukvicama, dvoj
nom iglom tipa IIIa prema R. Vasiću (Vasić 1982b: 234), a uz
brončana, staklena, kamena i koštana zrna i jantarno zrno
narebrenog tipa varijante 52c prema A. Palavestri,32 te po
red ulomaka keramike i karakteristični keramički pršljenak,
tada se datacija tog dvojnog, muškog i ženskog, groba u 5.
st. pr. Kr., barem prema fibulama tipa Certosa, čini isprav
nim.
Što se područja Hercegovine tiče, nalazi iz Vranjeva Sela
biti će do sada kronološki najbolje izgledni. Jer, nalazi nam
nošnje i osobne opreme pokojnika, te posebno importirana
keramika, pokazuju relativno usklađene pojave u datacij
skom smislu, baš kao što to jesu u kulturološkom i u prostor
nom pogledu, pa na taj način omogućuju stvaranje i nešto
užeg vremenskog okvira.
Štit?
Među mnogim ulomcima željeznih ostataka, može se
prepoznati i jedan koji bi mogao biti dijelom štitne grbe.
Riječ je o ulomku koji nije ravan, nego jednakomjerno zade
bljan, i blago konkavno izbočen (kat. br. 35–36). Središnja
ojačanja s jedne strane su izuzetno visoko naglašena, a s
druge spljoštena. Prema takvim indikacijama možemo pret
postaviti da se u tumulu iz Vranjeva Sela nalazio i štit, izra
đen od organskog materijala – kože ili drva, sa željeznom
grbom, jednako kao što je to vjerojatno bio i u Kličevu (Vasić
1982a: 14),33 ali i na drugim nalazištima na prostoru zapad
nog i središnjeg Balkana gdje su zastupljeni brojniji elemen
ti vojne panoplije (sl. 18). Svakako u odnosu na prikupljene
podatke glede navalnog naoružanja, i s time povezan način
ratovanja, gotovo bi bilo nevjerojatno pomisliti da se štit ni
je nalazio u kompletu vojne opreme.
Koplja
Standardni dio vojne opreme ratnika, baš kao i ratničke
aristokracije šireg balkanskog prostora, već od polovice 6. i
posebno tijekom 5. i 4. st. pr. Kr., predstavljaju željezni vrho
vi koplja i to po više njih u kompletu (sl. 18) (Čović 1987: 454;
Marijan 2000: 94, T. 4–T. 6).
Na predmetnom nalazištu obilježavaju najbrojniju ali,
ujedno, i najoštećeniju grupu nalaza (kat. br. 38–63). Sa
čuvano je, u određenoj prepoznatljivoj formi, ukupno 27
manjih ili većih ulomaka, od čega je samo pet primjeraka
postojano u većoj mjeri i ovdje ilustrativno predočeno (kat.
br. 38–43). Svi su željezni vrhovi koplja, i njihovi ulomci,
prilično jednostavnih i uniformnih obilježja, bez očuvanih
tragova ukrasa. Razlikuju se dugi vrhovi koplja sa širokim
listom, središnjim rebrom trokutastog presjeka te s dugač
kim tuljcem, zatim dugačka koplja s užim listom s rebrom te
dugačkim tuljcem za nasad, te duža ili kraća koplja s listom
izduženog rombičnog presjeka. Srodni su vrhovi koplja za
32	Taj je tip narebrenih zrna u pravilu cvjetnog oblika, i obilježavao je sve
kneževske, bogatije ili značajnije grobove na širem prostoru zapadnog i
središnjeg Balkana (Palavestra 1993: 116, 210; 2006: 244, 253–259).
33	Vidjeti i novi osvrt na ratničke grobove iz Kličeva kod R. Vasića (Вaсић
2009: 114, sl. 2).
variant 52c, according to A. Palavestra32, and fragments of
pottery and a ceramic spindlewhorl, it seems correct to
date this double, male and female grave, at least according
to the fibulae of the Certosa type, to the 5th century BC.
As far as the territory of Herzegovina is concerned, the
finds in Vranjevo Selo have the best chances of being dated
so far because the attire and the personal equipment of the
deceased, as well as the imported pottery, relatively corre
spond in terms of dating, as they do in terms of their cultural
and spatial perspective, thus allowing for the creation of a
more narrow chronological framework.
Shield?
Among many iron fragments, a single piece can be iden
tified as a potential fragment of a shield boss. It is a piece
which is not straight but uniformly thickened and slightly
concave (Cat. no. 35–36). The central reinforcements are
well pronounced on one side and flattened on the other.
Based on this, we can assume that the shield was present in
the tumulus of Vranjevo Selo. It must have been made from
organic materials, wood or leather, with a shield boss. The
same technology was also most probably present in Kličevo
(Vasić 1982a: 14)33 and at other sites on the territory of the
western and central Balkans, where numerous elements of
military panoply are present (Fig. 18). Of course, taking into
account the available information about offensive weapon
ry and related warfare, it would be almost impossible to as
sume that a shield would not be part of military equipment.
Spears
Already in the 6th century, and particularly in the 5th and
4th century BC, iron spear points were a standard part of the
military equipment of both warriors and military aristocracy
in the wider Balkan region, and they came in kits consist
ing of several spear points (Fig. 18) (Čović 1987: 454; Marijan
2000: 94, T. 4–T. 6).
At the present site, they constitute the most numerous,
but also the most damaged group of finds (Cat. No. 38–63).
A total 27 larger or smaller recognizable fragments have
been discovered, of which only 6 were better preserved
and will be illustrated here (Cat. no. 38–43). All the spear
points, as well as their fragments, are relatively simple and
uniform, without any preserved decorations. We can distin
guish between: long spear points with a broad leaf, a cen
tral rib of a triangular cross-section and a long socket, long
spear points with a narrow leaf and a long socket and long
and short spear points with a leaf with a rhomboid cross-
section. Similar spear points were discovered in graves 2
and 3 in Grebnice (Marijan 2000: T. 4) and in the necropolis
of Radimlja (Marijan 2000: T. 9: 1–2; T. 13: 2).
Since a larger number of iron socket fragments were
discovered, one cannot rule out the possibility of individ
ual finds being also fragments of spear-butts like the ones
found in large numbers in Gorica (Truhelka 1899: 346, T. I:
11–12), Plana (Truhelka 1901: 10, T. II), Kačanj (Marić 1959: 90;
32  This type of ribbed beads is generally of a floral form and is character
istic of all princely, rich, and important graves in the wider territory of
the western and central Balkans (Palavestra 1993: 116, 210; 2006: 244,
253–259).
33  See also a new comment on the warrior graves from Kličevo written by
R. Vasić (Вaсић 2009: 114, Fig. 2).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
64
bilježeni na Grebnicama, grobnice 2 i 3 (Marijan 2000: T. 4),
te na nekropoli Radimlje (Marijan 2000: T. 9: 1–2; T. 13: 2).
Kako je ondje zabilježena znatna količina ulomaka že
ljeznih tuljaca, nikako nije isključena mogućnost da su po
jedini njihovi ostaci mogli biti i dijelovima okova nasadni
ka koplja, koji su također poznati u većem broju iz Gorice
(Truhelka 1899: 346, T. I: 11–12), Plane (Truhelka 1901: 10, T.
II) ili Kačnja (Marić 1959: 90; 1976a: 106) te najbližeg Stona
(Posedel 1905: T. I: 4, 8), i južnije do Golovika (Pušić 1962: 79;
1976: 129), Budve34 i Kličeva (Жижић 1979: 211, sl. 8), gdje su
najzad zabilježene i veće količine srodnih vrhova izduženih
koplja (sl. 18).
Prihvaćeno je, kako su vrhovi koplja s trokutastim re
brom nešto stariji, od mlađih, izduženijih formi s plosnato
raskovanim rebrom i dugim listom koja su služila kao laka
koplja za bacanje (Čović 1987: 630). Vrijeme njihova korište
nja najvećim se dijelom tretira unutar glasinačke IVc–2/Va
faze, odnosno IV. i V. faze južnodalmatinskog i istočnoherce
govačkog prostora (Čović 1987: 459, 626, 633; Marijan 2000:
147, sl. 30). Dostupni arheološki izvori opravdavaju tu tezu,
jer onda uistinu dominiraju duži vrhovi koplja, i kao oblik
naoružanja navalnog karaktera, i kvantitativno u svim istra
ženim ratničkim grobovima. Slijedom toga, B. je Marijan za
stupao mišljenje kako razlog značajnijem povećanju vrhova
koplja možemo vidjeti u promijeni načina ratovanja, perci
pirajući da se tijekom druge polovice, 6. st. pr. Kr. potiskuje
borba izbliza, a pojačava borba na udaljenostima (Marijan
2000: 81, 83–84, 94).35
Mač
Takvo promišljanje B. Marijana, međutim, nije posve ka
tegoričko pogotovo ako znamo da je upravo na hercego
vačkom području zabilježeno i nekoliko primjeraka zakriv
ljenih mačeva tipa μάχαιρα, iz Stoca (Ćurčić 1907: 214, T. XIX:
1; Parović-Pešikan 1982: 41, T. IV: 5) i iz Gorice (Truhelka 1899:
347–348, sl. 7; Parović-Pešikan 1982: 27, T. II: 4), a pridodati im
se mogu i ostali mačevi iz područja zapadnog i središnjeg
balkanskog prostora, posebice onaj zakrivljeni kratki mač iz
Budve,36 te dvosječni mačevi tipa ξίφος iz Kličeva (Жижић
1979: 210–211, sl. 7) i nedvojbeno onaj iz Zagvozda (sl. 18)
(Nikolanci 1959: 85; Teržan 1995: 129, sl. 12: 16).37
Dva ulomka, jedan kraći, širi i masivniji, te jedan duži,
suženi i zašiljeniji, mogli su, kako zbog izrazite debljine, ta
ko i jednodijelnog presjeka biti dijelom jednosječnog mača
(kat. br. 37). Na kraćem i širem ulomku, izrazito trokutaste
profilacije, očuvani su i dijelovi korica s gornje strane koji
potpuno priliježu uz oštricu, tako da je na tome mjestu ne
moguće vidjeti možebitni žlijeb. To bi trebao biti ujedno i
najdeblji dio hrpta sječiva koji se prema oštrici, kao i prema
rukohvatu, znatno sužavao, a na tom je dijelu oštrica vjero
jatno bila i najšira. Prema poznatim tipovima jednosječnih
mačeva, pretpostavljamo da je ovaj mogao biti najsrodniji
zakrivljenom maču iz Gorice po kojemu upravo znamo da se
34
 Muzej grada Budve.
35	 Takvo mnijenje, gotovo bez komentara, prihvaća i D. Periša (Periša 2003:
94–95).
36
 Muzej grada Budve.
37	 O tom tipu mača vidjeti detaljnije kod: Toυράτσoγλoυ 1986: 614–628.
1976a: 106), nearby Ston (Posedel 1905: T. I: 4, 8) and Golovik,
located further to the south (Pušić 1962: 79; 1976: 129), Bud
va34 and Kličevo (Жижић 1979: 211, Fig. 8), where a larger
number of similar spear-points was also discovered (Fig. 18).
It is accepted that spear points with a triangular cross-
section of the rib are slightly older and that the elongated
forms with a flattened rib and a long leaf, which might have
served as throwing spears, are slightly more recent (Čović
1987: 630). The period of their use is generally considered
to fall into phases IVc–2/Va of the Glasinac culture or phases
IV and V according to the chronology of the south-Dalma
tian and eastern Herzegovinian territory (Čović 1987: 459,
626, 633; Marijan 2000: 147, Fig. 30). Available archaeologi
cal sources confirm this hypothesis since elongated spear
points outnumber other forms of offensive weaponry in all
discovered warrior graves. Consequently, B. Marijan created
a hypothesis according to which the considerable increase
in the size of spear points was a reflection of the change
in battle techniques, meaning that during the second half
of the 5th century BC direct combat was on the decline and
distance fighting on the increase (Marijan 2000: 81, 83–84,
94).35
Sword
Such a hypothesis on the part of B. Marijan is not quite
categorical if we bear in mind that it was on the very territo
ry of Herzegovina that several curved swords of the μάχαιρα
type were also discovered - in Stolac (Ćurčić 1907: 214, T. XIX:
1; Parović-Pešikan 1982: 41, T. IV: 5) and in Gorica (Truhelka
1899: 347–348, Fig. 7; Parović-Pešikan 1982: 27, T. II: 4). We
could also add other swords from the territory of the west
ern and central Balkans, especially the curved short sword
from Budva36 and the single-edged sword of the ξίφος type
from Kličevo (Жижић 1979, 210–211, Fig. 7) but also the one
from Zagvozd (Fig. 18) (Nikolanci 1959: 85; Teržan 1995: 129,
Fig. 12: 16).37
Two fragments, the first one shorter, broader and more
massive, and the second one longer, thinner and sharper
could have been, according to their thickness and cross-
section, fragments of a single-edged sword (Cat. no. 37).
The shorter and broader fragment, with a pronouncedly
triangular cross-section, also had preserved fragments of
the sheath which, on the upper side, fit closely to the blade,
concealing the presence of a possible groove. The fragment
most probably presents the thickest part of the blade, which
was also the widest on the preserved part and thinned out
towards the point and to the handle. According to known
types of single-edged swords, we can assume that this ex
ample is closest to the curved sword from Gorica, which had
a groove located on the upper part of the blade and whose
blade had an undulating form. Consequently, according to
the typology of Maja Parović-Pešikan, we could compare it
to group Ib of the Greek makhaira (Parović-Pešikan 1982:
31–35), a form known in the 5th and 4th century BC in the
warrior graves of the wider Balkan territory (Čović 1987: 454,
34
 Municipal museum of Budva.
35  Such an opinion was, almost without comment, accepted by D. Periša
(Periša 2003: 94–95).
36
 Municipal museum of Budva.
37	 See details about this type of sword at Toυράτσoγλoυ 1986: 614–628.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
65
žlijeb nalazio uz gornji rub sječiva i da je sječivo bilo valovite
profilacije. Zbog toga bi ga vjerojatno mogli pridružiti sku
pini Ib grčkih mahairi prema tipologiji Maje Parović-Pešikan
(Parović-Pešikan 1982: 31–35), čiji je oblik bio poznat u 5. i 4.
st. pr. Kr. u repertoarima ratničkih grobova šireg balkanskog
prostora (Čović 1987: 454, sl. 26: 19; usp. i Vasić 1982a: 21),
budući da je taj tip mačeva, ispred svega, imao regionalna
obilježja i nije bio ekskluzivno grčko naoružanje.38
Na području južnojadranskog primorja i njegova zale
đa u to su vrijeme vrlo popularni i podosta dugi i zakriv
ljeni noževi, koje opet susrećemo od Gorice sve do Kačnja,
Budve ili Kličeva (sl. 18). Očuvanost i stanje željezne legure
najčešće ne dozvoljavaju, a osobito ako se radi o ulomku, s
određenom sigurnošću odrediti kojem tipu oružja pripada
ju. To je i inače bilo otežavajuće svojstvo, barem kada je riječ
o mahairi koja je izvorno podrazumijevala i jedno i drugo.
Tako pojedine ulomke možemo pripisati zakrivljenom nožu
jednako kao i jednosječnom maču. U svakom slučaju, u tom
se vremenu sve više pojačava uporaba oba tipa oružja, jer
je njihova učinkovitost bila znatno veća i jača u odnosu na
one ravnog sječiva. Dakle, i u odnosu na funkcionalnost, si
tuacija među njima bila je gotovo identična, a budući da su
se konvencionalno dugi zakrivljeni noževi od mačeva dijelili
ponajviše glede dužine, koja im kod većih primjeraka zapra
vo i odgovara, ona tako ne bi mogla biti odlučujući kriterij
njihove distinktivnosti. Je li ovdje riječ o ostacima mača tipa
mahaira ili možda tipa kopis, nije moguće odrediti. No, da
je uistinu to mogao biti mač dodatni argument pružiti će i
veća brončana alka (kat. br. 31), koja je mogla biti dijelom
pojasne garniture o koju se pričvršćivao mač prilikom noše
nja.

Simpozijastički keramički servis
Za brojnošću impozantno očuvani keramički servis u
ovoj preliminarnoj analizi valja istaknuti osnovno: kerami
ka je sva bila izuzetno usitnjena, oštećena i izobličena, što
zbog prakticiranja namjernog razbijanja prilikom pogreb
nog rituala, što zbog djelovanja atmosferilija i naknadnih
oštećenja čitavoga tumula. Zbog toga je i podosta restauri
rana, što nažalost nije svugdje podjednako dobro i uspješ
no izvršeno. Unatoč tako slaboj očuvanosti mogu se ipak, s
većom dozom sigurnosti, protumačiti neke njezine temelj
ne tipološko-tehnološke odrednice. Većina keramičkih ulo
maka svijetlo je žute, oker, do svijetlo narančaste boje i bez
dodavanih primjesa. Površina im je oštećena, iako je izvana
i iznutra vidljiv i, na mjestima postojan, premaz koji se lju
šti i na dijelovima otpada. Premaz je izrazito smeđecrne do
crne boje, gust i dubokog tona, ali slabijeg sjaja. Jednostav
ni oblici i profilacije posuda sugeriraju na stariju, u grčkom
smislu, arhajsku proizvodnju otvorenih formi koje tipološki
odgovaraju posudama tipa skyphos i kylix, dakle čašama i/
ili šalicama za ispijanje tekućina, dok su od zatvorenih formi
zastupljene posude tipa pelike i oinochoe, tj. oblici vrčeva za
nošenje i prinošenja vina i vode. Oni nam dakle izričito svje
doče da se keramički servis koristio pri posluživanju i pije
nju vina i vode u simpozijastičkim ceremonijama pogrebnih
i obrednih rituala.
38
 Npr. općenito vidjeti kod: Quesada Sanz 1994: 77–88.
Fig. 26: 19; compare also Vasić 1982a: 21). Since this type ex
hibited mostly regional characteristics, it was clearly not a
Greek weapon. 38
On the territory of the Southern-Adriatic coast, the use
of knives was fashionable in this period. Relatively long and
curved knives from Gorica can again be observed all the
way to Kačanj, Budva and Kličevo (Fig. 18). Most of the time,
the deterioration of the iron alloy, especially when dealing
with a fragment, prevents us from determining the type of
weapon with certainty. This is also an aggravating charac
teristic, at least when speaking about a makhaira, which
originally allowed both. Consequently, the fragments could
be ascribed to a curved knife as well as to a single-edged
sword. In any case, it was a period when the use of both
types of weapons increased since they were much more ef
ficient than the straight sword. From the point of view of
functionality, they are almost identical and although length
was conventionally used to distinguish between curved
knives and single-edged swords, this was imposed and it is
not sustainable to be taken as the defining criteria of their
distinction. Consequently, we are not able to determine
whether these are the remains of a makhaira or a kopis-
type sword. The larger bronze ring, which might have been
a part of the sword belt, also supports the assumption that
the fragments belong to a sword (Cat. no. 31).
Symposiastic pottery set
In this preliminary analysis we wish to make several
remarks regarding the pottery set, impressive due to the
amount of pottery preserved. The pottery was extremely
fragmented, damaged and deformed as a result of the
practice of intentional fragmentation used during burial
rites, as well as of the effect of environmental impact and
historical damage to the tumulus. It was reconstructed to
a large extent but not done equally well. Despite the bad
state of preservation, several typological and technological
characteristics of the assemblage can be interpreted with
a large degree of certainty. Most of the fragments go from
light yellow and ocher to a light orange color without any
additives. Although the surface is damaged, the slip is still
visible, peeling and falling away in places, on the inside and
outside. It is of a strong shade of brownish-black to black, its
tone thick and deep, but not very shiny. The simple forms
and profiles of the pots are suggestive of the old, in a Greek
sense, archaic production of open forms which typological
ly correspond to the pots of the skyphos and kylix types i.e.
to the goblets and/or cups for the drinking of fluids, while
the closed-form pots correspond to the pelike and oinochoe
types, i.e. jugs for the carrying and offering of wine and wa
ter. They clearly testify to the fact that the pottery set was
used for the serving and consumption of wine and water
during the symposiastic ceremonies of burial and ritual
practices.
The largest number of fragments can be attributed to
goblets on a foot, cups or to low dishes of the kylix type.
Eight examples have been reconstructed, although several
other fragments that have been preserved could also be in
cluded into this category (Cat. no. 70–77). As far as form
38
 For general reference, see e.g. Quesada Sanz 1994: 77–88.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
66
Najveći broj ulomaka možemo pripisati primjercima ku
pa na nozi, čašama, odnosno plitkim posudama tipa kylix,
od kojih je rekonstruirano čak 8 primjeraka, a njima ćemo
vjerojatno moći pripisati i još po nekoliko očuvanih uloma
ka (kat. br. 70–77). Oblikovno, ondje su zastupljene posude
koje imaju blago konkavni ili ravan rub posude, nešto du
blje tijelo, koji su razdvojeni pregibom, odnosno facetom.
Noga je, uopćeno, šira i srednje visine, šuplja s prstenasto
profiliranim ojačanjima i blago konično profiliranom ve
ćom, ravnom temeljnom stopom. U osnovni, to su karakte
ristike Bloesch čaša tipa C s crnim premazom (Bloesch 1940:
111–117), što odgovara nalazima crnopremazane keramike
s atenske Agore, odnosno njihovoj regularnoj klasi tipa
C (Sparkes, Talcott 1970: 92, kat. br. 420, sl. 4) i klasi Vicup
(Sparkes, Talcott 1970: 92–93, kat. br. 434, sl. 5; Bloesch 1940:
139–141). Od njih je tip Vicup znatno kraće u uporabi i sma
tra se da se počinje javljati prije 480. godine pr. Kr., dok za
tip C pouzdano znamo da se primjenjuje već od kasnog 6.
st. pr. Kr. Izuzetno velika popularnost tih oblika omogućila
je i ogromnu prostornu raširenost, a samim time uvjetovala
je stvaranje imitacijskih proizvodnji, koje su u morfološkom
aspektu srodne izradbe, ponajviše ruba i noge, ali su bile
nešto grublje fakture, uglavnom nepostojanijeg premaza,
svjetlijih crnih do smeđih tonova, što je npr. oznaka italskih
kopija navedenih posuda (npr. Todisco 1992: 42; Valentini
1993: 21–25; Iacobazzi 2004: 215–217, 259–260; Fortunelli
2007: 125–128; usp. i Miše 2005: 29–32).
Riječ je dakle o najučestalijoj formi posuda koja se jav
ljala u grobovima, a na području Hercegovine također je
dobro poznata činjenica, povezivana s primjenom istih ili
sličnih pogrebnih obreda. U tu se „sliku“ uklapaju i izrazito
fragmentirani, manje ili više prepoznavajući ulomci čaša, tj.
posuda tipa skyphos, koji su dijelili istu funkciju zajedno s
prethodno opisanim tipom. Njihovi ulomci ukazuju, s obzi
rom na ravne profilacije stijenke i prstenastih niskih stopa,
odnosno okruglih presjeka ručki postavljenih pri rubu po
sude, također na starije forme atičke provenijencije, uspo
redive s tipom A atenske Agore, odnosno mogućih njezinih
imitacija kakve nalazimo brojno na širem prostoru Make
donije, što bi dakako sugerirala kvaliteta crnoga premaza
(Sparkes, Talcott 1970: kat. br. 336, 359; npr. Vokotopoulou
et al. 1997: kat. br. 69, 94).
Podudarnu keramiku po fakturi, morfologiji i premazu
nalazimo kod svih okolnih nekropola ili ratničkih grobova.
Veći broj njihovih ulomaka tijekom je vremena izgubljen
za potpuniju rekonstrukciju pojedinih posuda. Nalazi iz
Grebnica, grobnica 2 (Marijan 2000: T. 6: 28), te nekropo
le Radimlje (Marijan 2000: T. 13: 1), uklapaju se oblikovno i
izvedbom u ovdje predstavljenu keramografsku građu, a B.
Marijan ih je, temeljem stilskih značajki, povezivao uz sve
opću prihvaćenu modu grčke keramike na širem prostoru
Sredozemlja (Marijan 2000: 95).
Iz Plane je, izvorno, znatnije očuvana jedino posudica
tipa skyphos manjih dimenzija sa crnim premazom koja je,
shodno oblikovnim i stilskim karakteristikama, opredije
ljena atičkoj produkciji prve polovine 5. st. pr. Kr. (Truhelka
1901: 11, sl. 4; Parović-Pešikan 1986: 41, T. I: 1). Nadalje, nalazi
keramike istih obilježja iz grobova u Kačanju već su izdavna
is concerned, there are dishes with a concave or straight
edge and a somewhat deeper body, divided by a facet or a
bend. The foot, generally somewhat thicker and of medium
height, is hollow, with a ring-like profiled enforcement and
a larger, slightly conically-profiled straight foot. Basically
these are the characteristics of the Bloesch-type C cups with
a black gloss (Bloesch 1940: 111–117), which corresponds to
the finds of the black slipped ware from the Athenian Agora
or its type C class (Sparkes, Talcott 1970: 92, Cat. no. 420, Fig.
4) and Vicup-type class (Sparkes, Talcott 1970: 92–93, Cat.
no. 434, Fig. 5; Bloesch 1940: 139–141). The Vicup type is of
shorter duration and is considered to have appeared before
480 BC, while type C was used already from the late 6th cen
tury BC. The exceptional popularity of these forms resulted
in their vast spatial distribution and led to the production
of local imitations, which were morphologically quite simi
lar, mostly in terms of the rim and the foot, but of a some
what coarser facture and covered with erratic slips of black
to brown color, mostly characteristic of the Italic copies (for
example Todisco 1992: 42; Valentini 1993: 21–25; Iacobazzi
2004: 215–217, 259–260; Fortunelli 2007: 125–128; compare
also Miše 2005: 29–32).
We are speaking about the most common form of pot
tery discovered in graves, which, on the territory of Herze
govina, were also used in funeral rites. The extremely frag
mented,  but more or less recognizable fragments of cups
of the skyphos type, which were used for the same function
as the cups described above, would fit perfectly into this
„picture“. Because of the straight profile of the walls, the low
annular feet, and the circular cross-section of the handles
on the edge of the vessel, their fragments also display the
characteristics of older Attic provenience, comparable to
type A of the Athenian Agora or their possible imitations,
with a low-quality black slip, which were discovered across
all the territory of Macedonia (Sparkes, Talcott 1970: Cat. no.
336, 359; E.g. Vokotopoulou et al. 1997: Cat. no. 69, 94).
Similar pottery of the same facture, morphology and
slip was discovered in all necropolises and warrior graves in
the area. With time, the larger part of their fragments was
lost and an exact reconstruction of individual pots was not
possible. Finds from Grebnice, tomb 2 (Marijan 2000: T. 6:
28), and the necropolis in Radimlja (Marijan 2000: T. 13: 1)
fit by their form and manufacture into this group. Based on
their stylistic characteristics, B. Marijan associated them,
with the generally accepted fashion of Greek pottery on the
larger territory of the Mediterranean (Marijan 2000: 95).
Only a single smaller skyphos with black slip, originally
from Plana, was better preserved. According to its form
and stylistic characteristics, it was attributed to the Attic
production of the 5th century BC (Truhelka 1901: 11, Fig. 4;
Parović-Pešikan 1986: 41, T. I: 1). Further, the finds of pottery
with identical characteristics in Kačanj were long ago attrib
uted to the Attic production of the end of the 6th and the
beginning of the 5th century, but they exhibit a more dif
ferentiated typology and a large degree of variability with
several types imported directly form the Attic workshops.
The fragments of Attic black-figured drinking cups of the
oinochoe and skyphos types (Marić 1959: 95–96, T. I: 4; T. IV;
1976a: 103–105, Fig. 1–2, T. I: 7–12; Parović-Pešikan 1964:
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
67
određeni atičkoj produkciji od kraja 6. i početka 5. st. pr. Kr.,
ali pokazuju različitiju tipologiju i veću varijabilnost, neke i
izravno iz atičkih radioničkih krugova importirane tipove.
Posebno su za ovu studiju zanimljivi ulomci atičkih crnofi
guralnih posuda za piće i to tipa oinochoa i skyphos (Marić
1959: 95–96, T. I: 4; T. IV; 1976a: 103–105, sl. 1–2, T. I: 7–12;
Parović-Pešikan 1964: 66–67).39 Tu su primjerci narebrenih
i postojano crnopremazanih nižih, a širih vrčeva s jednom
ručkom koje je Beazley opredijelio tipu oinochoa. Izuzev u
Kačnju, gotovo čitave, rekonstruirane, primjerke poznajemo
iz groba 1 tumula na Grudinama kod Ljubomira (Atanacko
vić-Salčić 1977: 24, T. VII: 1, T. VIII: 1; Parović-Pešikan 1964:
68; Miše 2005: 32), a i u tumulu iz Vranjeva Sela, prema oču
vanim usitnjenim ulomcima, vjerojatno je bio zastupljen
najmanje jedan vrč takvoga tipa (kat. br. 81). Vrlo slične
primjerke nalazimo, naravno, na atenskoj Agori gdje su pri
sutne u više mogućih varijanti. Ondje su, naime, definirane
s obzirom na njihovu namjenu, kao duboke čaše, šalice, tj.
vrčevi za ispijanje, ili kao mjerice, ili kao testeri (Sparkes,
Talcott 1970: 70–74, kat. br. 202–217, sl. 3).40
Do sada nepoznati oblici na predmetnom području, a
koji su istraženi u tumulu u Vranjevom Selu, predstavljaju
zatvorene forme vrčeva tipa pelike i oinochoa prochous.
Duboki vrč, s dvije vertikalno postavljene trakaste ručke is
pod otvora, manjih je dimenzija (kat. br. 80). Kruškolikog je
oblika s blago izvučenim obodom, suženim vratom i dubo
kim tijelom, a obilježava ga neprekinuta linija od oboda do
prstenaste niske stope, „S“ profilacije. Na dijelovima je crni
premaz postojan, a na pojedinima oljušten, dok se na tijelu
mogu razlučiti nepravilno urezane linije. I tom obliku srod
ne primjerke nalazimo na atenskoj Agori, gdje su opredije
ljeni kao duboke šalice s dvije ručke, korištene uglavnom
za vodu (Sparkes, Talcott 1970: 75, kat. br. 223, sl. 3, T. 11).
Forme tih posuda, kao i prije opisanih narebrenih oinochoa
mogu u različitim varijantama evoluirati i do sredine 4. st.
pr. Kr. kada nisu rijetke i na italskim nalazištima (usp. Green
2001: 57–103; Cook 1997: 185–189; Depalo 1997: 70–76, kat.
br. 95–96).
Najzanimljivija i tipološki najreprezentativnija posuda
ovoga nalaza iz Vranjeva Sela definitivno je vrč s jednom iz
dignutom ručkom i koso usječenim obodom, tj. kljunastim
otvorom tipa oinochoa prochous (kat. br. 70)(sl. 17: 1). To je
i inače karakteristična forma atičke i istočnogrčke keramo
grafske obrtničke produkcije prve polovine 5. st. pr. Kr., koja
je evoluirala iz starije korintske 6. st. pr. Kr. Potom je, u 5.
i 4. st. pr. Kr., prenesena i na italsko kopno (Vokotopoulou
1975a: 168–169).41 Koristila se pri posluživanju pića, uglav
nom vina, ali i vode, poglavito za žrtvovanja, obrede libacija,
kao i pri obrednom pranju ruku. Naš vrč možemo po obliku
i općenitim stilskim karakteristikama, te naravno zbog ka
rakterističnog otvora približiti Beazleyevoj varijanti 10 klju
39	 E. Teleaga je kartirao kačanjsku crnofigurlanu keramiku, a posudu tipa
glaux skyphos datira u sredinu 5. st. pr. Kr. kao najmlađe datiranu kera
miku (Teleaga 2008: 308–309, kat. br. 62).
40
 Jedan primjerak takve posude poznat je za sada i s nekropole Trebeništa
(Лахтоб, Кастелиц 1957: T. VI: 26).
41	 Usp. Tarditi 1996; u Italiji se u 4. st. pr. Kr. proizvode nešto drugačije
forme i ručki te tanjeg kljuna.
66–67)39 are also interesting in this context. They include
examples of ribbed and black-slipped lower and broader
jugs with single handles, which Beazley determined as oino
choe-type. In addition to Kačanj, almost fully reconstructed
examples are known from grave number 1 of the Grudine
tumulus near Ljubomir (Atanacković-Salčić 1977: 24, T. VII: 1,
T. VIII: 1; Parović-Pešikan 1964: 68; Miše 2005: 32) and those
in the Vranjevo Selo tumulus, where, according to the frag
ments, at least one jug of this type was present (Cat. no.
81). Similar examples were discovered, of course, on the Ag
ora in Athens, where they were present in several variants.
These were, according to their use, defined as deep cups,
i.e. drinking jugs, or measures or testers (Sparkes, Talcott
1970: 70–74, Cat. no. 202–217, Fig. 3).40
The forms previously unknown in this territory, discov
ered in the Vranjevo Selo tumulus, were the closed forms
of jugs of the pelike and oinochoa prochous types. A small,
deep jug, with two vertical band-like handles, positioned
below the mouth of the pot, was also discovered (Cat. no.
80). It was pear-shaped, with a slightly everted rim, a nar
row neck and a deep recipient, characterized by an unbro
ken S-shaped line running from its rim to its short foot. On
some parts, the black slip was preserved and on some it was
husked, while several irregular incised lines could be ob
served on the body. This form has also parallels on the Ago
ra of Athens, where similar examples were defined as deep
cups with two handles, mostly used for water (Sparkes, Talc
ott 1970: 75, Cat. no. 223, Fig. 3, T. 11). The forms of these
pots, as well as the forms of the ribbed oinochoe discussed
above, could have evolved in different variants all the way
to the 4th century BC, and are commonly found at Italian
sites (compare Green 2001: 57–103; Cook 1997: 185–189; De
palo 1997: 70–76, Cat. no. 95–96).
The most interesting and typologically most representa
tive vessel from  Vranjevo Selo is definitely the pitcher with
a single raised handle and an oblique incised mouth, the
so-called beaked opening of the oinochoa prochous type
(Cat. no. 70)(Fig. 17: 1). This is a characteristic form of the At
tic and eastern Greek ceramographic production of the first
half of the 5th century BC, which developed from the older
Corinthian production of the 6th century BC. Subsequently,
in the 5th and the 4th century, it was transferred onto Italian
territory (Vokotopoulou 1975a: 168–169).41
It was used for serving drinks, mostly wine, but also wa
ter, generally for sacrificial offerings and libation rituals as
well as in the ritual washing of hands. According to its form
and general stylistic characteristics and the characteristic
form of the opening, this jug can be considered to be an
example of the Beazley variant 10 of the beaked oinochoe42
- the ones with an oval recipient and a vertically elongated
handle with round plastic decorations on both sides of the
rim. On the contrary, the jug from Vranjevo Selo has still got
39  E. Teleaga mapped the black slipware from Kačanj and dated the glaux
skyphos-type vessel as the youngest dated pottery, to the middle of the
5th century BC (Teleaga 2008: 308–309, Cat. no. 62).
40
 A single example of such a vessel is known from the necropolis of
Trebeništa (Лахтоб, Кастелиц 1957: T. VI: 26).
41  Compare Tarditi 1996; in the 4th century BC, in Italy, different forms were
produced with a different shape of handles and a thinner beak.
42
 Compare the typology proposed by Sparkes 1991: 84.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
68
nastih oinochoa,42 ovalnog tijela i vertikalno izdužene ručke
s okruglim plastičnim ukrasima sa strana oboda. Suprotno
tomu, vrč iz Vranjeva Sela ipak ima ovoidno tijelo, nema pla
stičnih ukrasa na obodu, a na svome kljunastom završetku
ima donju kaneluru. Vrat je znatno širi i koničnog oblika koji
se prema tijelu proširuje, dok je samo tijelo u gornjim dije
lovima nešto uže rekonstruirano, zbog čega nas i udaljuje
od mogućih atičkih obrtničkih ateljea.43 U izvornom smislu,
uvriježeno je mišljenje da su takve posude nastale po uzoru
na one izrađene od bronce, koje su pogotovo odlika korint
skog obrtništva. Zbog toga sličnosti našem vrču možemo
vidjeti kod brojnih takvih posuda s područja Balkana, oso
bito iz Epira, okolice Ioannine ili Dodone, pa ih od Vitse i Vo
tonosi (Vokotopoulou 1975b: 733; 1997: 49–54), susrećemo
sjevernije u kneževskim grobovima Trebeništa, grob II/31
(Filow 1927: 62–63, sl. 69, 70, kat. br. 74–78) i Novoga Paza
ra (Mano-Zisi, Popović 1971: 195, 206, T. 61; Popović 1994:
117–118, kat. br. 70; Vasić 2003b: 129, sl. 95; Krstić 2007a: 80,
42
 Usp. tipologiju kod Sparkes 1991: 84.
43	 Posude takvog tipa poznajemo već i iz tzv. arhajskog doba 6. st. pr. Kr.
npr. iz Atenice (Djuknić, Jovanović 1966: T. XIII: 11; T. XXVI: 1), zatim
iz Pećke Banje i Lisijevog polja, koje su uključene u prvu četvrtinu 5.
st. pr. Kr. (Srejović, Marković 1980: T. VI: 2; Пaрoвић-Пeшикан 1988:
35–37, 45, sl. 1; 1991: 192–194; 1993: 1239–1248), te iz mnogobrojnih
nalazišta na prostoru srednjobalkanskog areala kako ih je već struktu
rirala M. Parović-Pešikan (Пaрoвић-Пeшикан 1988; 1993), a pridodati
im svakako valja i recentnije istražen primjerak iz ohridske Gorne Porte,
grob 167, također ranga kneževskog groba (Kuzman 2009).
an ovoid recipient, lacks the plastic decoration on the rim
and has a groove on the lower side of the beaked end. The
neck is broader and of a conical in form, widening towards
the recipient, while the recipient itself is reconstructed in
the upper part, being a little narrower, distinguishing it
from those made in Attic workshops. 43
Originally, it was believed that these vessels were pro
duced as copies of the bronze ones, which were the trade
mark of Corinthian crafts. Consequently, we can observe
similarities in numerous such vessels from the Balkans,
especially from Epirus, from the surroundings of Ioannina
and Dodona and all the way to Vitsa and Votonosi (Voko
topoulou 1975b: 733; 1997: 49–54), but they appear also to
the north, in the princely graves of Trebeništa, grave II/31
(Filow 1927: 62–63, Fig. 69, 70, Cat. no. 74–78) and in Novi
Pazar (Mano-Zisi, Popović 1971: 195, 206, T. 61; Popović
1994: 117–118, Cat. no. 70; Vasić 2003b: 129, Fig. 95; Krstić
2007a: 80, Cat. no. 27). The Corinthian origin of this type of
jug from Trebeništa and the pieces of handles belonging to
43  Vessels of such type are known from the so-called Archaic period of the
6th century BC - for example from Atenica (Djuknić, Jovanović 1966: T.
XIII: 11; T. XXVI: 1), Pećka Banja and Lisiljevo polje, where they were
dated to the first quarter of the 5th century BC (Srejović, Marković 1980:
T. VI: 2; Пaрoвић-Пeшикан 1988: 35–37, 45, Fig. 1; 1991: 192–194;
1993: 1239-1248) and from numerous sites on the territory of the central
Balkans, as already demonstrated by M. Parović-Pešikan (Пaрoвић-
Пeшикан 1988; 1993). We should, nevertheless, add a more recent
example from Gornja Porta, grave 167, which also belongs among the
princely graves (Kuzman 2009).
Sl. 17	 Vrčevi: 1 Vranjevo Selo–Neum, keramika, MGN 14 (snimila: M. Blečić Kavur 2009.); 2 Radimlja–Stolac, bronca (Marijan 2000: sl. 17); 3
Novi Pazar, bronca (Krstić 2007a: 80)
Fig. 17	 Jugs: 1 Vranjevo Selo–Neum, ceramic, MGN 14 (photo by: M. Blečić Kavur 2009); 2 Radimlja–Stolac, bronze (Marijan 2000: Fig. 17); 3 Novi
Pazar, bronze (Krstić 2007a: 80).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
69
kat. br. 27). Već je za vrč, i ostale tom tipu posude pripada
juće ulomke ručki, iz Trebeništa korintsku provenijenciju
istaknuo Bogdan Filow (Filow 1927: 62–63).44 Njoj je srodan,
ali znatno manji i u detaljima nešto različitiji, vrč iz Novog
Pazara (sl. 17: 3) kojemu je usto određena ista zanatska pro
venijencija ili vjerojatno ona korintskih kolonija na sjevero
zapadu Grčke (Vasić 2003b: 129, bilj. 58, sl. 95).45
Novopazarskom vrču, međutim, najsrodniji primjerak
na zapadnom prostoru Balkana ipak se nalazi na nekropoli
upravo obližnje Radimlje (Konštica) (sl. 17: 2) (Marijan 2000:
97–98, sl. 17, T. 13: 1, usp. i Трухелка 1893). Riječ je o kom
pozitnoj posudi skladnih proporcija, konične stope, ovoid
nog tijela, izdignutog cilindričnog vrata s ljevkastim, kljuna
stim otvorom i visoko izdignutom ručkom s dva plastična
ukrasa. Ukras tzv. medaljona nalazi se s obje strane oboda,
koji ujedno predstavlja i specifičnost, jer u gornjem dijelu
spaja visoko izdignutu ručku, isto kao i na donjem dijelu
ručke gdje se spaja za tijelo posude. S obzirom na analogi
je brončanih vrčeva iz Novog Pazara i Trebeništa, smijemo
predmnijevati da je i na medaljonima radimljskog vrča naj
vjerojatnije bila urezana rozeta. Po veličini, proporcijama i
odnosima pojedinih dijelova posude, kao i po stilu izradbe,
za vrčeve iz Novoga Pazar i Radimlje s priličnom sigurno
šću pretpostavljamo da potječu iz istog obrtničkog ateljea
ili barem iz istog umjetničko-obrtničkog kruga koji je ne
sumnjivo stvarao pod izrazitim korintskim utjecajem.46 No,
načelno su takve posude kronološki neosjetljiva pojava, jer
su kao predmeti najvišeg luksuza i prestiža znale biti gene
racijama u optjecaju ili u posjedu neke obitelji!
Keramičke posude simpozijastičkog karaktera, ne samo
44
 Trebeniškom primjerku kako zbog oblika i veličine kljunastog otvora,
tako i zbog loptastog tijela i noge, a posebno ručki, najsrodnije paralele
ipak možemo prepoznati kod vrčeva iz sindoške nekropole, npr. iz groba
59, koji je i datiran u posljednja desetljeća 6. st. pr. Kr. (Vokotopoulou et
al. 1997: 109–110, kat. br. 161) ili iz groba 45, koji je smješten u prijelaz
6. na 5. st. pr. Kr. (Vokotopoulou et al. 1997: 234, kat. br. 376).
45	 Tako je određen i morfološki srodan primjerak varijante toga tipa posude
iz Cavallina kod Lecce. On je izravno doveden u vezu sa sjevernogrčkim
imitacijama korintske produkcije, i to s primjercima iz Vitse i Dodone,
od sredine 6. st. pr. Kr., budući da tordiranje ručki za vrčeve korintske
proizvodnje nije karakteristično (Carapanos 1878: T. XXXXIV: 1, 4;
Fraser 1969: sl. 23; Tarditi 1996: 84, 163–165, kat. br. 170).
46
 Vrč iz Radimlje, niti oblikovnim, a još manje stilskim odlikama ne
možemo usporediti s vrčevima iz Tarquinije ili Pertiusa ili Kappela am
Rhein kao što je to predložio B. Marijan. One naime pripadaju posve
drugoj tipološko-tehnološkoj i kulturnoj skupini tzv. rodskih oinochoa
koje su u svojoj razvijenoj fazi (seria III) uistinu bile dijelom etruščanske
obrtničke proizvodnje. Tzv. rodske oinochoae, koje tek konvencionalno
nose takav naziv, ponajprije su znatno veće posude i nerijetko su korištene
kao urne. Tijelo im je uobičajeno loptasto koje se znatno sužava prema
stopi, koja je pak niža i konična, vrlo često ojačana/ispunjena olovom
koji joj je osiguravao stabilnost. Ramena su kratko zaobljena, a otvor
je, tj. rub posude, u pravilu triloba. Trakasta je ručka pak znatno šira i
stanjena, ali upravo i najkarakterističnija, budući da je sastavljena od 3
do 4 vertikalno postavljena kanalića. Medaljon s rozetom, palmete, volute
ili bilo koji drugi raskošniji ukras najčešće se smjestio na samom rubu
otvora posude, preko kojega je učinjen spoj ručke s otvorom. Vrlo zani
mljivi primjerci potječu iz Noicattara, Rutigliana ili Ugenta s juga italskog
kopna (Tarditi 1996: 69–71, 152–154, kat. br. 136–138). Oslanjajući se
tako na analogije koje nisu pouzdano usporedive s našim primjerkom, B.
Marijan je pružio i nešto nižu kronološku distancu, smjestivši vrčeve iz
Novog Pazara i Radimlje u prvu trećinu 5. st. pr. Kr. (Marijan 2000: 98).
Prijedloge je temeljio na zastarjelim i preniskim datacijama Bernarda
Bouloumiéa (1978), iako već tada nadopunjenima i razvijenima npr. kod
Briana Scheftona ili Claude Rolleya (Tarditi 1996: 153).
other vessels was ascertained by Bogdan Filow (Filow 1927:
62–63).44 Similar, albeit much smaller and differing in sev
eral details, was the jug from Novi Pazar (Fig. 17: 3), which
was also attributed to the same production center, or even
to a Corinthian colony from the north-west of Greece (Vasić
2003b: 129, fn. 58, Fig. 95).45
The find, most similar to the jug from Novi Pazar, lo
cated on the territory of the western Balkans, comes from
the neighboring necropolis of Radimlja (Konštica) (Fig. 17: 2)
(Marijan 2000: 97–98, Fig. 17, T. 13: 1, compare also Трухелка
1893). It is a composite vessel of harmonious proportions,
with a conical foot, an ovoid container and an elevated cy
lindrical neck with a funnel-shaped beaked opening and a
high elevated handle with two plastic decorations.
The decoration of the so-called medallion can be found
on both sides of the rim and is at the same time the particu
larity of the piece since, in the upper part, it joins the highly
elevated handle and in the lower part the rim of the vessel.
By analogy with the jugs from Novi Pazar and Trebeništa,
we can assume that a rosette was most probably incised on
the medallion of the jug from Radimlja.
Taking into consideration the size, proportions and rela
tions between individual parts of the vessel, as well as the
style of manufacture, we can be quite certain that the jugs
from Novi Pazar and Radimlja derive from the same work
shops, or at least from the same artistic circle which worked
under explicit Corinthian influence.46 Unfortunately, such
vessels are a chronologically indifferent phenomenon
since, as artifacts of the highest luxury and prestige, they
44
 The closest comparison to the example from Trebeništa, taking into
consideration the form and the size of the beaked opening, the globular
body and foot, and, especially, the handle, can be observed in the finds of
the Sindos necropolis – e.g. grave number 59, which was also dated to the
last decades of the 6th century BC (Vokotopoulou et al. 1997: 109–110, Cat.
no. 161) or grave 45,  dated to the transition from the 6th to the 5th century
BC (Vokotopoulou et al. 1997: 234, Cat. no. 376).
45   A morphologically similar example of this type of vessel from Caval
lino near Lecce has been defined in the same way. A long time ago it was
interpreted as a north Greek imitation of the Corinthian production and
compared to the finds from 6th century Vitsa and Dodona. This was due to
the fact that the twisting of the handles of the jugs was not characteristic
of the Corinthian production (Carapanos 1878: T. XXXXIV: 1, 4; Fraser
1969: Fig. 23; Tarditi 1996: 84, 163–165, Cat. no. 170).
46
 The jug from Radimlja could not be, by its form and style, compared
with the jugs from Tarquinia or Pertiuse or Kappel am Rhein as suggested
by B. Marijan. They belong to the completely different typological and
technological as well as cultural group of the so-called rhodian oinochoe,
which, in their developed phase (series III), were truly part of the Etruscan
production. The so-called rhodian oinochoe, this being merely a conven
tional title, were, first, much larger and often used as urns. The body was
usually globular and narrowing towards the foot, which was low, conical
and often strengthened or filled with lead to ensure stability. The shoul
ders were short and circular and the opening, i.e. the rim, was generally
of a trilobe form. The much broader and thinner band-like handle was
its most characteristic part, decorated with 3 to 4 vertical grooves. The
medallion with the rosette, the palmette, the volute or any other luxurious
decoration was most often located on the edge of the opening, merging
the handle with the edge of the opening. Interesting finds originate from
Noicattaro, Rutigliano and Ugento from the southern part of Italy (Tarditi
1996: 69–71, 152–154, Cat. no. 136–138). Depending on analogies which
cannot be reliably compared to our example, B. Marijan proposed a later
dating and placed the jugs from Novi Pazar and Radimlja in the first third
of the 5th century BC (Marijan 2000: 98). The assumption was based on the
obsolete and inacurate datings proposed by Bernard Bouloumié (1978),
which were, at the time, already revised and developed by, e.g. Brian
Schefton and Claude Rolley (Tarditi 1996: 153).
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
70
ove iz Vranjeva Sela nego i ostale s prostora istočne Her
cegovine, mogli bismo vjerojatno pripisati sjevernogrčkim
radionicama, više epirskima i nešto manje makedonskima.
One su masovnije izrađivale  imitacije grčke, ponajprije atič
ke i korintske, keramografske i kovinarske produkcije.47 Izu
zetno važnu ulogu imali su u svemu tomu Vitsa i Dodona,
preko kojih su se zalagala i područja zapadnog, kao i istoč
noga dijela jadranske obale tijekom kasnog 6. i početka 5.
st. pr. Kr. Importirana keramika bila je tako, i prema mišljenju
B. Teržan, dodatna poveznica zapadnobalkanskog s grčkim
svijetom, pri čemu je izričito apostrofirana veza sa sjever
nogrčkim gradovima (Teržan 1995: 88, sl. 14). Takvu je ar
gumentaciju afirmirao već i Cl. Rolley (Rolley 1982: 88–89),
oslanjajući se na rezultate opsežnih istraživanja Julie Voko
topoulou, koja je brončane posude iz Novog Pazar i Trebe
ništa tretirala u istoj tipološkoj skupini, s minimalno razlu
čenom datacijom (Vokotopoulou 1975a: 46–47, kat. br. 38,
39–45). Najzad, za vrč iz Novog Pazara takvu su provenijen
ciju, kao i kronološki smještaj, već bili prihvatili i opravdali
M. Parović-Pešikan i R. Vasić (Пaрoвић-Пeшикан 1988: 36;
Vasić 2003b: 129).
Međutim, neizostavno važan u ovoj diskusiji je i prostor
Ilirije,48 koji je imao znatnu ulogu u posredništvu korintske
robe, pogotovo od osnivanja korintskih kolonija u Dirahiju
i Apoloniji, ali i onih iz Epira. Zbog toga se valja prisjetiti i
kneževskog groba iz Belsha, iz središnje Albanije, koji se za
pravo i nalazio na prostoru buduće Via Egnatia. U inventaru
je groba, s tipom III A3 ilirske kacige, knemidama, situlom,
lebesima i drugim simpozijastičkim priborom, nađen i izvr
sno očuvan vrč istoga tipa, iako neznatno drugačijih stilskih
i dekorativnih osobina, datiran u sredinu 6. st. pr. Kr. (Ceka
1988: 244–259, kat. br. 119), a u kontekstualno-semantičkom
shvaćanju obilježavao je upravo keimeliu, tzv. altstück toga
200 godina mlađeg groba. Isto nam vrč iz Radimlje samo
dodatno potvrđuje i za područje oko Ošanića i istočne Her
cegovine te za predmetni keramički servis iz Vranjeva Se
la.49
47	 Isto je već i za dopremanje brončane lakonske produkcije i za stvaranje
kompleksnijeg, mjesnog fuzioniranog stila lakonske i korintske umjetnič
ko-obrtničke proizvodnje od 6. st. pr. Kr. dobro argumentirano dokazao
Conrad Stibbe (Stibbe 2000; 2003; Vokotopoulou 1997: 52–53).
48
 Na prostoru Albanije nađeno je mnoštvo posuda tipa prochous u tzv.
ratničkim i bogatijim grobovima osobito kulturnog prostora Mati (npr.
Gërmenj; Prendi 1988: 222, kat. br. 79e, 80) ali i područja Kolonje (npr.
Borove; npr. Aliu 1994: T. I: 4; T. III: 69, 73; T. VII: 128; T: VIII: 133, T.
IX: 156; usp. Пaрoвић-Пeшикан 1988: 37–40; 1993: 1241–1244). Ondje
se, povrh svega, razvija i proizvodnja ženskih privjesaka upravo u toj ali
minijaturnoj formi, po uzoru na keramičke primjerke, koji se vremenski
smještaju u 6. st. pr. Kr., a biti će i prepoznatljivim repertoarom „make
donskih bronci“ na prostoru Makedonije i Grčke (Kilian 1975: 111–113, T.
93; 1976b: 193, sl. 3; Andrea 1993: 114, T. IV; usp. Videski, Temov 2005:
24–25, kat. br. 146–158; Bouzek 2006; Mitrevski 2007). Zanimljivo je
i to, da jedinom privjesku na zapadnobalkanskom području, onome iz
glasinačkog Bandinog Odžaka, možemo sada pridružiti i privjesak iz
Radimlje (Marijan 2000: T. 12: 5), koje vjerojatno smijemo tumačiti kao
posljedice osobnih kontakata s kulturnim krugom Mati.
49
 S obzirom na količinu keramičkih ulomaka, svakako nije kategorički
isključena i eventualna južnoitalska provenijencija ponekih tipova posu
đa, a zbog kako je već rečeno, osobito razvijene imitacijske produkcije
ponajviše čaša Bloesch tipa C. To je uostalom već potvrđeno i za dio ke
ramičkog repertoara iz Plane i Kačnja. Temeljita i specijalistička analiza,
koju zahtjeva keramički materijal sam po sebi, prelazi tako okvire ovoga
istraživanja i biti će predmetom zasebne studije.
used to be in circulation or in possession of a specific family
for generations!
Ceramic vessels of symposiastic character, not only
those from Vranjevo Selo but also others from the territory
of eastern Herzegovina, could most probably be ascribed
to the northern Greek workshops, more probably to those
from Epirus and less probably to those from Macedonia.
They were engaged in the mass production of copies of
Greek ceramographic and metal ware47, mostly based on
examples from Attica and Corinth. An important role was
played by Vitsa and Dodona, which were supplying both
the territories of the western and the eastern part of the
Adriatic coast during the late 6th and the initial 5th century
BC. According to the opinion of B. Teržan, the imported pot
tery was an additional link between the western Balkans
and the Greek world, where an important role was played
by the northern Greek cities (Teržan 1995: 88, Fig. 14). Such
argumentation had been affirmed earlier by Cl. Rolley (Rol
ley 1982: 88–89), relying mostly on the results of the exten
sive research done by Julia Vokotopoulou, who placed the
bronze vessels from Novi Pazar and Trebeništa in the same
typological group, with a slight chronological difference
(Vokotopoulou 1975a: 46–47, Cat. no. 38, 39–45). After all,
M. Parović-Pešikan and R. Vasić had already accepted and
justified this provenience and chronological position for
the jug from Novi Pazar (Пaрoвић-Пeшикан 1988: 36; Vasić
2003b: 129).
However, the territory of Illyria48 also plays an impor
tant role in this discussion. It played an important role in
the process of mediation of Corinthian products, mostly af
ter the establishment of Corinthian colonies in Dyrrachium
and Apollonia and those from Epirus. One has to keep in
mind the princely grave in Belsh, in central Albania, which
was actually located on the future Via Egnatia and in which
an excellently preserved jug of this type was discovered in
addition to an Illyrian helmet of the III A3 type, cnemids, si
tula, lebes and other symposiastic sets. Although exhibiting
minor differences in stylistic and decorative characteristics,
it was dated to the middle of the 6th century BC (Ceka 1988:
244–259, Cat. no. 119). In the contextual and semantical con
ception it marked a keimelia, a so-called altstück, in a two
century younger grave. The same concept is also confirmed
47   The same was already well argumented and demonstrated for the deliv
ery of the Laconian bronze production and the creation of the complex
local fusioned style of the Laconian and Corinthian artistic production of
the 6th century by Conrad Stibbe (Stibbe 2000; 2003; Vokotopoulou 1997:
52–53).
48
  A multitude of prochous-type vessels were discovered on the territory
of Albania in the so-called warrior and rich graves, especially on the
territory of the Mati culture (For example Gërmenj; Prendi 1988: 222,
Cat. no. 79e, 80) and on the territory of Kolonjë (For example Borove;
Aliu 1994: T. I: 4; T. III: 69, 73; T. VII: 128; T: VIII: 133, T. IX: 156;
Compare: Пaрoвић-Пeшикан 1988: 37–40; 1993: 1241-1244). On this
territory, miniature pendants, worn by females, were also produced; their
form was clearly borrowed from the pottery. They were chronologically
dated to the 6th century BC and were a recognizable part of the so-called
“Macedonian bronzes” on the territory of Macedonia and Greece (Kilian
1975: 111–113, T. 93; 1976b: 193, Fig. 3; Andrea 1993: 114, T. IV; Compare
Videski, Temov 2005: 24–25, Cat. no. 146–158; Bouzek 2006; Mitrevski
2007). It is interesting that we can now add a pendant from Radimlja to
the only pendant in the western Balkans, the one from the Bandin Odžak
in Glasinac, (Marijan 2000: T. 12: 5) which could be interpreted as the
result of personal contacts maintained with the Mati culture.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
71
Zaključak
Inventar nalaza iz uništenog tumula u Vranjevu Selu kod
Neuma, uklapa se u već poznatu kulturološku sliku neum
skog užeg, ali i šireg područja. Posve konkretno zastupa tzv.
horizont ratničkih grobova južnojadranskog prostora i nje
gova zaleđa koji se, počevši od kraja 6. st. vjerojatno održao
sve do 4. st. pr. Kr. Kako je poznato, iz dosadašnjih istraživa
nja te šire regije, riječ je o horizontu izričito nadregionalnog
trenda koji se manifestirao kako u vojnoj panopliji, tako i u
garniturama nošnje i nakita.
Iz analize gradiva i njegove tipološke odredljivosti mo
glo se uvidjeti kako predočeni sastav obrambenog i na
valnog oružja svjedoči da su u tome tumulu morali biti
pokopani ratnici najvišeg vojničkoga ranga toga vremena
i s, vjerojatno, cjelovitom panoplijom karakterističnom za
navedeno područje (sl. 18). Ratnički nam grobovi iz istočno
jadranskog priobalja sve od Budve preko Stona i Neuma, pa
do Vičje luke na Braču, kao i oni prema unutrašnjosti i zale
đu, od Neuma do Radimlje, Plane i Kačnja, potvrđuju kako
su te zajednice bile dobro naoružane, kako su se sukoblja
vale i ratovale jedne protiv drugih, stvarajući u tom procesu
značajnu i moćnu ratničku aristokraciju. Konačno, oni nam
potvrđuju da su se i uz obalna područja, barem u tome vre
menu, određeni pripadnici zajednica sahranjivali s oružjem
(sl. 15; sl. 18). Nadalje, ti nam grobovi suptilno ukazuju i na
mogućnost iščitavanja hijerarhijske pozicije određenih po
kojnika. U tome se smislu ovdje posebno ističe ilirska kaciga
bolje izradbe, uz ulomke štitne grbe i jednosječnog mača,
koji i inače obilježava statusni simbol najvišeg atributa. Ilir
ske kacige nadregionalnog IIIA2–a tipa, kao i pojedini ele
menti nošnje i nakita, ukazuju na znatnu pozornost i važ
nost proizvoda iz domaćih, na obalama srednjeg i južnog
Jadrana smještenih proizvodnih središta. U praksi domaćeg
obrtništva pretpostavlja se i proizvodnja, na tome području
brojno poznatih, noževa, a zbog zapravo identične namje
ne za borbu izbliza smatramo da to isto obilježava i jedno
sječne mačeve, koji ostaju i dalje u sastavu navalnog nao
ružanja, sve do 4. st. pr. Kr. što je, nota bene, već i prije bila
by the jug from Radimlja for the territory around Ošanići
and eastern Herzegovina and now also by this ceramic set
from Vranjevo Selo.49
Conclusion
The inventory of finds from the destroyed tumulus in
Vranjevo Selo near Neum fits in-to the already known cul
tural image of the territory of Neum and its surroundings. It
is an accurate representation of the so-called warrior graves
horizon of the southern Adriatic territory which, starting at
the end of the 6th century, lasted until the 4th century BC.
As known from past research in the wider region, this is a
horizon of a distinctly international trend which manifested
itself in the military panoplia and in the sets of jewelry and
attire. From the analysis of the finds and their typological
determination it can be observed that the discovered set
of defensive and offensive weaponry testifies to the fact
that warriors of the highest military rank of this period were
buried in tumuli. The burial included the complete panoplia
characteristic for this territory (Fig. 18). The warrior graves
on the eastern Adriatic coast, from Budva across Ston, Neum
and Vičja luka on Brač, as well as those in the hinterland
from Neum and Radimlja, to Plana and Kačanj, confirm that
these communities were well armed when they clashed and
waged war amongst each other, creating a significant and
powerful warrior aristocracy in the process.
Ultimately, they confirm that along the costal belt, at
least in this period, certain members of the communities
were buried with weapons (Fig. 15; Fig. 18). Furthermore,
these graves subtly indicate the hierarchical positions of the
people buried in them. The Illyrian helmet of better execu
tion especially stands out in this sense, along with the frag
ments of the shield boss and the single-edged sword which
49
 Regarding the quantity of pottery fragments, we cannot categorically
rule out the possibility of the south Italian provenience of some types of
vessels as the production of imitations was quite developed, particularly
of the Bloesch C-type cups. This was already confirmed for part of the
ceramic inventory from Plana and Kačanj. A detailed specialist analysis
of the pottery, as demanded by the material itself, exceeds the framework
of this research and will be the subject of a separate study.
Nalazišta / Sites
Knemide /
Cnemids
Kaciga /
Helmet
Koplje /
Spear
Mač /
Sword
Nož /
Knife
Fibula
Igla /
Pin
Jantar /
Amber
Keramika import /
Ceramic import
Ostalo / Other
KLIČEVO
X
X
X
X
X
X
X
X
X
X
KAČANJ
X
X
X
X
X
X
X
X
X
PLANA
X
X
X?
X
X
X
X
X
X
BUDVA
X
X
X
X
X
X
X
X
X
STON
X
X
X
X
X
Sjekira / Axe
NEUM
X
X
X
X
X
X
X
X
VIČJA LUKA
X
X
X?
X
X
X
X
Brončane posude /
Bronze Vessels
GORICA
X
X
X
X
X
X
X
X
IMOTSKI
X
X
X
ZAGVOZD
X
X
X
X
Sl. 18	 Tabelarni binarni prikaz grobova s oružjem na prostoru dijela istočne jadranske obale i njezina bližnjeg zaleđa.
Fig. 18	 Table demonstrating an overview of the graves with weapons on the territory of the eastern Adriatic coast and its close hinterland.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
72
prihvaćena činjenica (Čović 1987: 454; Vasić 1982a: 17–18, 21;
Parović-Pešikan 1982: 35, 43–49). Razlog ne postojanja ve
ćeg brojeva mačeva u grobovima ponajprije je u samome
materijalu, jer željezni mačevi znatno brže i lakše propadaju
od brončanih. Ako razumijevamo obrambeno naoružanje
kao osobnu opremu pojedinca, rađenu po mjeri ili osobnoj
narudžbi, a navalno naoružanje kao vlasništvo zajednice,
poglavara ili vodećih pojedinaca društvene skupine, koje
uobičajeno oprema vojsku, ono se u pravilu nakon razvoja
čenja vraća, s ratišta pokupi, i s njime se ne pokopava. Ta je
tendencija zapravo posljedica strukturiranja doista ratničke
aristokracije koja se, po uzoru na sjevernogrčko i posebno
makedonsko društvo, ne pokopava s oružjem. Izuzeti su
naravno najviši vojno-politički, sukladno tomu i ekonomski
moćni, dužnosnici ili predvodnici, kojima je takav koncept
odraz statusnog i simboličkog položaja. U tom pravcu pro
mišljanja usmjeravaju i ilirske kacige kao neizostavni dio
osobne, obrambene opreme.
B. Marijan je ponudio izglednost kako je u tome vreme
nu mogla biti formirana vojska na temelju različitih postroj
bi, tj. konjaništva i pješaštva (Marijan 2000: 83). U odnosu na
ovdje iznesena promišljanja glede naoružanja, ta se ideja ne
čini samo prihvatljivom, kako je to sugestivno sugerirao D.
Periša (Periša 2003: 95), već potpuno racionalnom i realnom.
Po tome bi upravo konjaništvo moralo imati zakrivljene jed
nosječne mačeve/noževe, što je suvremenik Ksenofont pre
poručao u raznim i različitim oblicima ratovanja. Pješaštvo
bi prema tomu imalo koplja, po više njih naravno u paru,
svakako štitove i dvosječne mačeve. Jer, nakon što je bor
ba na određenoj udaljenosti s kopljima završena, nastupa
la bi borba izbliza s mačevima/noževima (Xenofon 12: 11).
Zbog toga u gotovo svim grobovima ili nekropolama her
cegovačkog područja i njemu pripadajućeg priobalja pored
koplja nalazimo i duže noževe/mačeve. Zato smatramo,
kako u pojedinim grobovima građa nije bila samo odraz
statusnog ili gospodarskog značaja, nego i vojno-političkog
autoriteta dobro strukturiranih ratničkih aristokracija ko
je su balansirale između kompleksnih odnosa regionalnih
zajednica, sve snažnijih makedonskih utjecaja i penetracije
grčkih i italskih kolonija na istočnome Jadranu. Njihovim su
se posredništvom zapravo običaji prilaganja u grobove ra
skošnih garnitura za piće, uobičajeno tumačenih u sklopu
prevladavajućeg modnog trenda onoga vremena, prenijeli
i u znatnoj mjeri prilagodili kulturnim potrebama zajednica
i na obalama istočnoga Jadrana i njegova zaleđa. Zbog to
ga nam je sve to, u gotovo identičnoj formi, poznato već iz
Plane i Kačnja, odnosno iz ratničkih grobova Budve i najbli
žeg Stona koji, međutim, s obzirom na okolnosti nalaženja i
istraživanja ne predstavljaju posve pouzdan oslonac u ana
litičkom i kontekstualnom smislu interpretiranja.
S obzirom na određene sličnosti, kao i različitosti, tj.
grupiranje predmeta materijalne kulture, možemo pretpo
staviti hipotetsku rekonstrukciju groba s najmanje trojicom
pokopanih. Tako bi istaknutiji položaj pripadao starijoj oso
bi muškog spola, konjaniku zapovjedniku, s kompletnom
vojnom opremom i nošnjom, većim brojem dvojnih igala i
okruglom kalotnom pojasnom kopčom, uz vojnika pješaka
kojemu su pored lošije kacige i koplja mogli pripadati štit i
is a status symbol of the highest order.
Illyrian helmets of the superregional IIIA2-a type, as well
as individual elements of jewelry and attire, demonstrate
the specific attention and importance given to local prod
ucts deriving from regional production centers located on
the shores of the middle and southern Adriatic. The pro
duction of knives, numerous in this region, is considered
to have been the product of the local artistic tradition. The
same goes for the single-edged swords, which were used
for the same purpose – close combat. They remained in
use all the way to the 4th century BC, which is, nota bene, a
long-accepted fact (Čović 1987: 454; Vasić 1982a: 17–18, 21;
Parović-Pešikan 1982: 35, 43–49). The reason for not finding
a larger number of swords in the discovered graves lies in
the raw material itself – iron swords corrode and crumble
much more quickly than the bronze ones. If we see defen
sive weaponry as the personal equipment of an individual,
custom-made or, even, made to order, and offensive weap
onry as the ownership of the community, a chief or the
leading individuals of the social group who usually armed
the troops, the latter was, as a rule, returned after demobi
lization, gathered from the battlefield and not placed in a
grave. This tendency is, in fact, the consequence of the cre
ation of a true warrior aristocracy which, modeled after the
northern Greek and, especially Macedonian society, was
not buried with arms. Naturally, exceptions were made for
the highest-ranking military and political officials and lead
ers, as well as persons of considerable wealth, for whom this
concept was a reflection of their status and the symbol of
their position. Being an essential item of personal defensive
equipment, the Illyrian helmets also point in this direction.
B. Marijan suggested that this was the period when
armies were formed of different units – infantry and cavalry
(Marijan 2000: 83). Taking into consideration the weapon
ry-related views presented in this text, this idea is not only
acceptable, as suggested by D. Periša (Periša 2003: 95), but
absolutely rational and realistic. According to this, the cav
alry would have used single-edged curved swords/knives
for different types of warfare, as it was suggested by their
contemporary, Xenophon. The infantry, on the other hand,
would have used spears, several at the time, and, of course,
shields and double-edged swords, because when distance
combat with spears was over, hand-to-hand combat with
swords/knives would begin (Xenophon 12: 11). This is why,
in almost all graves and necropolises of the region of Her
zegovina and the related costal belt, long knives/swords
were discovered together with spears. Consequently, we
consider that the finds in individual graves do not reflect
only the social and economic status of the individual but
also the military and political authority of a well-structured
warrior aristocracy balancing between the complex rela
tions among regional societies, the increasing Macedonian
influence and the penetrating the influences of the Greek
and Italian colonies on the eastern Adriatic. Through the
mediation of the latter, the custom of placing luxurious sets
of drinking vessels, usually interpreted as a reflection of the
prevailing fashion trend of the time, was transmitted and,
to a large degree, adapted to the cultural requirements of
the communities in the costal area of the eastern Adriatic
and its hinterland. All this, in an almost identical form, was
already known to us from Plana and Kačanj and from the
warrior graves in Budva and Ston, which, due to the circum
stances of their discovery and examination do not provide a
sound basis for analysis and contextual interpretation.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
73
određena količina dvojnih igala. Treća je osoba, ili jedna od
osoba, nesumnjivo bila osoba ženskog spola, koja je posje
dovala raskošniju nakitnu garnituru nošnje u paru po dvije
fibule, možda s jednom ili dvije igle, te s jantarnim zrncima,
ukoliko joj nije pripadala pojasna kalotna kopča. Temeljem
samo prikupljenih nalaza materijalne kulture nismo u mo
gućnosti prikloniti se tezi o tzv. skupnim obiteljskim grobo
vima, niti razlučiti je li ondje pokopana i koja mlađa osoba,
adolescent ili dijete, ili je to doista grob braće po oružju s
jednom ženskom osobom. No, asocijacija upravo takvih
nalaza materijalne kulture omogućuje njihovo kronološko
smještanje u prvu polovinu 5. st. pr. Kr., a to bi uže potvr
đivala i vremenska distanca korištenja keramike s crnim
premazom. Građa nam s jedne strane odražava snažnu po
vezanost s glasinačkim te srednjobalkanskim horizontom
kneževskih grobova, jer je širenje glasinačkog kompleksa
prema jugu i jugoistoku dobro potvrđeno već od kraja 6. i
početka 5. st. pr. Kr. S druge strane, svjedoči nam i o izrazi
tim importima iz sjevernogrčkog, posebno epirskog i make
donskog miljea. Međutim, ona nam i jasno ukazuje na odre
đena odstupanja od poznatih „normi“ koje u tipološkom i
kulturološkom poimanju obilježavaju hercegovačka i juž
nodalmatinska nalazišta. Naime, vrlo se brzo uočava kako
ondje nije zabilježen tip IVb dvojnih igala s „M“ tordiranom
glavicom, koji je ekskluzivno karakterističan za hercegovač
ka nalazišta (Marijan 2000: 91; Vasić 2003: 127, sl. 3), baš kao
što nedostaju i fibule tipa Novi Pazar južnohercegovačke
varijante sa šarnirom i lepezastim ukrasom na glavi (Vasić
1987a: 52–53, T. 5).50 Zatim, čini se, prema svemu do sada
poznatome, kako ilirske kacige III A2–b tipa ovdje ne treba
niti tražiti, a izgleda činjenično kako je tamošnja puna pa
noplija bila zapravo bez knemida, koje doduše poznajemo
jedino iz Stona.
Sve navedeno omogućuje nam jasnu spoznaju o odra
zu kulturno civiliziranog dosega toga društva, kao dobro
osmišljenu i organiziranu, socijalno diferenciranu zajednicu
koja nije samo uvozila luksuzne, prestižne i moderne pred
mete u tzv. kontaktnim druženjima na ušću Neretve. Oni su
preuzimali, i to izgledno, formirane ideje o načinu vođenja i
organiziranja društva, po načelu hijerarhiziranog i specifici
ranog. Upravo kao posljedica te svijesti, misli i mogućnosti
manifestiraju nam se i određeni pogrebni rituali, kao što je
sam princip trojnoga ili višekratnog ukopa, pars pro toto, ka
imelia, te ritualiziranje bogatog simpozijastičkog servisa za
piće. Ali, isto tako svjedoči i o njihovoj snažnoj upletenosti i
isprepletenosti u najrazličitijim oblicima i stupnjevima kon
taktne mreže preko Ilirije, do Makedonije i Epira, odnosno
od panhelenskih Dodone i Olimpije.
U kulturno-povijesnoj interpretaciji, možemo li tu građu
identificirati s pojedinim zajednicama koje su obitavale na
prostoru južno od Neretve, problematično je. Tim više što
su antička literarna vrela prilično distancirana od navede
nog područja sve do kasnijih vremena (3./2. st. pr. Kr.) i su
koba s rimskom imperijalnom pretenzijom. Tim više što su
arheološka vrela i prikupljeni podatci, ma koliko se gomilali,
i dalje prilično skromni i/ili nedostatni, a zbog navedenih
50
 Upravo bi nam taj tip fibula bio dobrim smjerokazom za eventualno i niže
datiranje groba.
Regarding the specific similarities and differences, in
other words, the grouping of artifacts of material culture,
we can envisage a hypothetical reconstruction of a grave
with at least three inhumed individuals. A more prominent
position would be occupied by an elder male, most prob
ably a cavalry commander, with full military equipment and
attire, a larger number of double pins and a calotte belt
plate, accompanied by an infantryman with helmet of in
ferior quality and a spear, a shield and number of double
pins. The third  person, or one of the persons, would have
definitely been a female, with a splendid jewelry set with
pairs of fibulae, a pin or two, perhaps,  and amber beads
- if not even a calotte belt plate. The finds gathered so far
do not support the notion of the so-called communal fam
ily tombs and we cannot tell whether a young person, an
adolescent or child, was buried in the grave or whether the
tomb belonged to brothers in arms accompanied by single
female person.
The association of such finds makes it possible to date
them to the first half of the 5th century BC, a date also con
firmed by the dating of the black-slip pottery. On the other
hand, the finds show their strong connections to the area of
Glasinac and the horizon of the princely graves of the cen
tral Balkan area: they are another confirmation of the south
ward spreading of the Glasinac culture at the end of the 6th
and the beginning of the 5th century BC. On the other hand,
they bear witness to direct imports from the northern Greek
territory, in particular the regions of Epirus and Macedonia.
However, they also demonstrate a degree of deviation from
the standard typological and cultural “norms” of the sites
in Herzegovina and South Dalmatia. For instance, it is im
mediately obvious that type IVb of the double pins with an
M-shaped twisted head, an element exclusively character
istic of the sites in Herzegovina, is missing (Marijan 2000: 91;
Vasić 2003: 127, Fig. 3) as are the fibulae of the southern Her
zegovinian variant of the Novi Pazar type, with a hinge and
a fan-shaped decoration on the head (Vasić 1987a: 52–53, T.
5).50 It also seems that, according to the information avail
able, there is no point in even trying to search for Illyrian
helmets of the III A2-b type, and that the full local panoplia
did not include cnemids, which, indeed, were only found
in Ston.
All this, enables us to fully comprehend the cultural and
civilizational range of this society, a well-conceived and or
ganized socially differentiated community, which not only
imported luxurious, prestigious and modern artifacts dur
ing their so-called contacts at the mouth of the Neretva Riv
er, but also adopted, it seems, fully-formed ideas on how to
organize and govern a society by following the principles of
established hierarchical societies. As a consequence of this
awareness, these thoughts and possibilities, special burial
rites were introduced – for example the principle of triple or
multiple burials, pars pro toto, kaimelia and the ritualization
of rich symposiastic drinking sets. At the same time, how
ever, it also testifies to their strong involvement in different
forms and at levels of contact networks spreading across Il
lyria to Macedonia and Epirus, all the way to Pan-Hellenic
Dodona and Olympia.
Do cultural and historical interpretations allow us to
equate these finds with the individual societies settled on
the territory south of the Neretva? All the more so, since
antique literary sources were at quite a distance from the
50
 This very type of fibulae was a good argument for the later dating of the
grave.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
74
nadregionalnih karakteristika arheološke građe, teže izričito
kulturno-etnički opredjeljivi.
Budući da se nalazi materijalne kulture datiraju u prvu
polovinu 5. st. pr. Kr. pozornost bi trebalo usmjeriti i pre
ma podatcima iz starije izvorne književnosti od koje nam
na raspolaganju stoji jedino Pseudo Skilaks, iz 4. st., iako su
podatci u njegovu djelu vjerojatno nešto stariji, iz 5. st. pr.
Kr. To je područje, dakle lijevo od Neretve, u tome tekstu
definirano kao teritorij Manijaca (Čače 1999: 59–69). Budući
da se oni više ne spominju u literaturi, postoje razni pokušaji
objašnjenja takve šutnje, prešutnje ili jednostavno zamjene,
prevlasti ili asimilacije/akulturacije koje zastupaju pojedini
povjesničari (Čače 1999: 61–62, 68; Šašel Kos 2005: 314–321).
No, iz perspektive arheoloških, konkretno-spoznajnih izvo
ra o Manijcima na tome području znamo još manje, i svaka
je diskusija u tome smjeru uobičajeno bila osuđena na tre
tiranje antičkih vrela i njihovih mlađih, različito nadopunja
vanih, redakcija.
Ukoliko definitivno prihvatimo Daorse, obrađene kao
kod Polibija ili najpodrobnije kod Strabona (Zaninović 2003;
Šašel Kos 2005: 315–320, sl. 76), kao dominantan čimbenik s
lijeve strane Neretve još od 6. st. pr. Kr., a koji su morali imati
nužan izlaz na more oko donjeg toka te rijeke, možda bi se
upravo područje od Neuma (ili čak Pelješca sa Stonom) do
Stoca moglo pripisati njihovom etničkom jedinstvu. Oni su
tako mogli imati ne mali teritorij sve do rijeke Trebišnjice,
tj. do Trebinja, odnosno do etnički poznatih Plereja. Naime,
Ardijejaca u to vrijeme nije bilo, pa nije bilo niti jakog nadre
gionalnog savezništva, po čemu Ardijejci ne mogu biti iz
govor za eventualnu kulturnu asimilaciju kao što će to biti u
kasnijem razdoblju njihova velikog saveza (2. st. pr. Kr.) (Za
ninović 1992: 104–110; Čače 1999: 60–61). Tako bi se zapravo
složili sa Strabonovim teritorijalnom priopćenjem, odnosno
s lokacijama pojedinih zajednica kako ih je protumačila Fa
nula Papazoglou i dokazivao Zdravko Marić (Papazoglou
1963: 71–86; Marić 1973: 110–124; Vasić 1991: 79; Šašel Kos
2005: 316, sl. 76; Periša 2003: 100–101) po čemu su na ušću
Neretve upravo Daorsi zarana uspostavili, stvarali i njegova
li kontakte s Grcima i ostalima (Čače 1999: 69; usp. Braccesi
1971: 75, 102, 116). Arheološke spoznaje, raspoložive onima
iz Vranjeva Sela, Radimlje, te napokon iz samih Ošanića, po
zitivno afirmiraju upravo takvo prosuđivanje.
Zahvala
Kako bismo ovo istraživanje izvršile u ovom i ovakvom
opsegu i obliku, dužne smo uputiti riječi iskrene zahvalno
sti na svakoj i namanjoj pruženoj pomoći i suradnji, suge
stijama i savjetima, diskusijama i usmjeravanjima, ne samo
brojnim kolegama, nego i još bronijim suradnicima i prija
teljima; don Ivici Puljiću (Župni dvor Neum), Stanisalvu Vu
korepu (Zavod za zaštitu kulturno-povijesne baštine HNŽ,
Mostar), Bibi Teržan (Univerza v Ljubljani), Borisu Kavuru
(Univerza na Primorskem, Koper), Andreju Preložniku (In
štitut za dediščino Sredozemlja, Piran), Vasiji Vidmar (Piran),
Andrijani Pravidur (Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine,
Sarajevo), Aleksandru Jašareviću (Muzej u Doboju, Doboj),
Radoslavu Dodigu (Ljubuški), Rastku Vasiću (Arheološki In
stitut, Beograd), Veri Krstić (Narodni muzej, Beograd), Alek
territory in question, until later on (3rd and 2nd century BC),
when conflicts erupted because of Roman imperial preten
sions? Especially if we take into account the archaeologi
cal sources and the data collected, which, in spite of their
quantity, are still rather insufficient and/or incomplete and,
due to the aforementioned superregional traits of the ar
chaeological artifacts, difficult to interpret in a cultural or
ethnic context.  Since these finds are dated to the first half
of the 5th century BC, we should also focus our attention on
the data contained in original ancient literary sources, the
only one available being Pseudo Scylax from the 4th centu
ry, even though the data described in his work are slightly
older, from 5th century BC. This territory, located to the left
of Neretva River, was described in his text as the territory
of the Manii (Čače 1999: 59–69). Since they do not appear
later in literature, historians have made several attempts at
interpreting the reasons for this silence, justifying it by se
crecy, a simple substitution, domination or assimilation/ac
culturation (Čače 1999: 61–62, 68; Šašel Kos 2005: 314–321).
From the perspective of concrete and reliable archeological
sources, we know even less about the presence of the Manii
on this territory and every discussion in this direction was
usually limited to processing written sources and their more
recent and differently supplemented editions.
If we accept that the Daorsi, described by Polybius and,
in details, by Strabo (Zaninović 2003; Šašel Kos 2005: 315–
320, Fig. 76), as a dominant factor already present on the left
bank of the Neretva in the 6th century BC, must have had ac
cess to the sea somewhere around the lower course of the
river, the territory from Neum (or even Pelješac including
Ston) to Stolac could most probably be attributed to their
ethnical unity. They may have controlled a large part of the
territory, all the way to the river Trebišnjica, i.e. to Trebinje,
and to the ethnically well-known Pleraei. Since the Ardiaei
were not yet present at that time, there was no likelihood of
a strong superregional alliance, which means that the Ardi
aei cannot have been guilty of potential cultural assimila
tion, as they were in the later period of their large alliance
in the 2nd century BC (Zaninović 1992: 104–110; Čače 1999:
60–61). Finally, we would have to agree with Strabo’s ter
ritorial notes and the location of different communities as
interpreted by Fanula Papazoglu and confirmed by Zdravko
Marić (Papazoglou 1963: 71–86; Marić 1973: 110–124; Vasić
1991: 79; Šašel Kos 2005: 316, Fig. 76; Periša 2003: 100–101)
according to which it was the Daorsi who very early estab
lished developed and maintained contacts with the Greeks
and others at the mouth of the Neretva (Čače 1999: 69;
compare Braccesi 1971: 75, 102, 116). Archaeological knowl
edge based on sites like Vranjevo Selo, Radimlja and, finally,
Ošanići itself, positively confirms such a judgment.
Acknowledgments
We wish to express our sincerest gratitude to all our
colleagues, co-workers and friends for all their help, co-
operation, suggestion, advice, discussions and guidelines;
without them, we would have been unable to complete our
research in this scope and form: to don Ivica Puljić (Neum
Presbytery), Stanislav Vukorep (Institute for the Protection
of Cultural and Historical Heritage HNC, Mostar), Biba Teržan
(Ljubljana University), Boris Kavur (Primorska University, Ko
per), Andrej Preložnik (Institute for Mediterranean heritage,
Piran), Andrijana Pravidur (National Museum of Bosnia and
Herzegovina, Sarajevo), Aleksandar Jašarević (�����������
Muzej u Do
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
75
sandaru Kapuranu (Arheološki Institut, Beograd), Mileni Vr
zić (JU Muzeji, galerija i biblioteke Budva), Ivani Medenica
(Centar za arheološka istraživanja CG, Podgorica), Veri Bitra
kovi Grozdanovi (Makedonska akademija na naukite i umet
nostite, Skopje), Antoniu Jakimovskom (Filosofski fakultet,
Skopje), Zoranu Rujaku (NU Zavod i Muzej Strumica), Branku
Kiriginu (Arheološki muzej, Filozofski fakultet, Split), Ani Bi
lokapić (†), Maji Bunčić (Arheološki muzej, Zagreb), Katarini
Gugo Ramštajn (Kninski muzej, Knin), Aniti Librenjak (Mu
zej Cetinske krajine, Sinj), Angeli Tabak i Danijeli Petričević
(Muzej triljskoga kraja, Trilj), Maji Miše (Filozofski fakultet,
Split), Nikolini Uroda (Muzej hrvatskih arheoloških spome
nika, Split), Ani Kordić Galić (Muzej općine Jelsa, Jelsa, Hvar),
Mislavu Klariću (Opatija) te Alexandru Möseru (Berlin), Grazii
Semeraro (Università del Salento) i Anastassiosu Antonaras
(Museum of Byzantine Culture, Thessaloniki).
Katalog51
1. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana djelomično u tri ulomka. Dužina: 11,5 cm,
širina glave: 3,8 cm.
Oznaka: MGN 7/1
2. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana djelomično u jednom komadu. Nedostaju
zašiljeni krajevi igala. Dužina: 6,8 cm, širina glave: 4,2 cm.
Oznaka: MGN 7/2
3. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana djelomično u dva ulomka. Dužina: 10,2
cm, širina glave: 4,7 cm.
Oznaka: MGN 7/3
4. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana djelomično u dva ulomka. Dužina: 12,8
cm, širina glave: 4,2 cm.
Oznaka: MGN 7/4
5. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana djelomično u dva ulomka. Dužina: 8 cm,
širina glave: 4,2 cm.
Oznaka: MGN 7/5
6. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana djelomično u dva ulomka. Dužina: 10,5
cm, širina glave: 2,2 cm.
Oznaka: MGN 7/6
7. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana u cijelosti. Dužina: 10,8 cm, širina glave:
3,5 cm.
Oznaka: MGN 7/7
8. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presje
ka žice, sačuvana u cijelosti. Dužina: 10 cm, širina glave: 3,2
cm.
Oznaka: MGN 7/8
9. Velika brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno obliko
vanih petlji, okruglog presjeka žice, sačuvana u dva ulomka.
Dužina: 10,2 cm, širina glave: 2,7 cm.
Oznaka: MGN 7/9
10. Brončana dvojna igla tipa IVa, okruglog presjeka ži
51	 Kataloški je obrađena sva građa, izuzev dijela keramičkog usitnjenog
fonda. Od dijelova naoružanja na tablama također nisu prikazani najma
nji ulomci vrhova željeznih koplja i amorfnih komada željeza. Crteže je
izradio Vasja Vidmar, a grafičku obradu i dizajn Martina Blečić Kavur.
boju, Doboj), Radoslav Dodig (Ljubuški), Rastko Vasić (Ar
cheological Institute, Beograd), Vera Krstić (National Muse
um, Beograd), Aleksandar Kapuran (Archeological Institute,
Beograd), Milena Vrzić (JU Museums, Galleries and Libraries,
Budva), Ivana Medenica (Montenegrin Centre for Archeo
logical Research, Podgorica), Vera Bitrakova–Grozdanova
(Macedonian Academy of Sciences and Arts, Skopje), Anto
nio Jakimovski (Faculty of Philosophy, Skopje), Zoran Rujak
(NU Strumica Institute and Museum, Strumica), Branko Ki
rigin (Archeological Museum, Faculty of Philosophy, Split),
Ana Bilokapić (†), Maja Bunčić (Archeological Museum, Za
greb), Katarina Gugo Ramštajn (Knin Museum, Knin), Anita
Librenjak (Cetina County Museum, Sinj), Angela Tabak and
Danijela Petričević (Trilj Museum, Trilj), Maja Miše (Faculty
of Philosophy, Split), Nikolina Uroda (Museum of Croatian
Archeological Monuments, Split), Ana Kordić Galić (Jelsa
Municipal Museum, Jelsa, Hvar), Alexander Möser (Berlin),
Mislav Klarić (Opatija) and Grazia Semeraro (Università del
Salento, Lecce).
Catalogue51
1. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, it is preserved broken in-to
three parts. Length: 11.5 cm, width of the head: 3.8 cm.
Designation: MGN 7/1
2. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, partly preserved in a single
piece. The pointed tips of the pins are missing. Length: 6.8
cm, width of the head: 4.2 cm.
Designation: MGN 7/2
3. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, partly preserved in two pieces.
Length: 10.2 cm, width of the head: 4.7 cm.
Designation: MGN 7/3
4. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, preserved in two pieces. Len
gth: 12.8 cm, width of the head: 4.2 cm.
Designation: MGN 7/4
5. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, partly preserved in two pieces.
Length: 8 cm, width of the head: 4.2 cm.
Designation: MGN 7/5
6. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, partly preserved in two pieces.
Length: 10.5 cm, width of the head 2.2 cm.
Designation: MGN 7/6
7. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, completely preserved. Length:
10.8 cm, width of the head: 3.5 cm.
Designation: MGN 7/7
8. Large bronze double pin of the IVa type. The cross-
section of the wire is circular, completely preserved. Length:
10 cm, width of the head: 3.2 cm.
Designation: MGN 7/8
9. Large bronze double pin of the IVa type. Regularly
formed loops; the cross-section of the wire is circular; pre
served in two pieces. Length: 10.2 cm, width of the head:
2.7 cm.
Designation: MGN 7/9
10. Bronze double pin of the IVa type. The cross-section
51  All items were catalogued, except for a part of the fragmented pottery. Of
the parts of weapons, the tables do not include only the smallest fragments
of iron spear points and amorphous pieces of iron. All illustrations were
made by Vasko Vidmar and graphic design by Martina Blečić Kavur.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
76
ce, djelomično očuvana u dva ulomka. Dužina: 6,3 cm, širina
glave: 2,8 cm.
Oznaka: MGN 7/10
11. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji i četvrtastog presjeka žice glave, sačuvana u cijelosti.
Dužina: 8,8 cm, širina glave: 2,7 cm.
Oznaka: MGN 7/11
12. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji i četvrtastog presjeka žice glave, sačuvana u cijelosti.
Dužina: 9 cm, širina glave: 1,8 cm.
Oznaka: MGN 7/12
13. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji i četvrtastog presjeka žice glave, sačuvana u cijelosti.
Dužina: 9 cm, širina glave: 1,8 cm.
Oznaka: MGN 7/13
14. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji i četvrtaste profilacije žice glave. Sačuvana u cijelosti.
Dužina: 9,6 cm, širina glave: 1,7 cm.
Oznaka: MGN 7/14
15. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji, raskucanog pločastog presjeka žice glave. Sačuvana
u cijelosti. Dužina: 8,2 cm, širina glave: 1,8 cm.
Oznaka: MGN 7/16
16. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji i okruglog presjeka žice. Sačuvana u cijelosti. Dužina:
7,7 cm, širina glave: 2,2 cm.
Oznaka: MGN 7/15
17. Brončana dvojna igla tipa IVa, pravilno oblikovanih
petlji, okruglog presjeka žice. Sačuvana u cijelosti. Dužina:
8,3 cm, širina glave: 1,7 cm.
Oznaka: MGN 7/17
18. Ulomci brončanih dvojnih igala tipa IVa; dva ulomka
igle. Dužina igle: 5,6–6 cm.
Oznaka: MGN 7/18
19. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom
četvrtastog, a igle okruglog presjeka. Sačuvana u cijelosti.
Dužina: 8,9 cm, promjer glave: 0,6 cm.
Oznaka: MGN 7/22
20. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom,
sačuvana u cijelosti. Dužina: 5,2 cm, promjer glave: 0,4 cm.
Oznaka: MGN 7/23
21. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom. Sa
čuvana igla i dio navoja glavice od manje i tanke raskucane
žice. Dužina: 6,2 cm, promjer glave: 0,4 cm.
Oznaka: MGN 7/24
22. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom. Sa
čuvana dijelom igle i glavicom od manje i tanke raskucane
žice. Dužina: 3 cm, promjer glave: 0,5 cm.
Oznaka: MGN 7/25
23. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom. Sa
čuvana dijelom igle i s manjim dijelom raskucane glavice.
Igla je savijena. Dužina: 5,1 cm.
Oznaka: MGN 7/26
24. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom.
Sačuvana dijelom igle i s manjim dijelom raskucanog vrata.
Dužina: 5,6 cm.
Oznaka: MGN 7/27
25. Brončana igla s raskucanom i uvijenom glavicom.
Sačuvana dijelom igle i s manjim dijelom raskucanog vrata.
of the wire is circular, partly preserved in two pieces. Len
gth: 6.3 cm, width of the head: 2.8 cm.
Designation: MGN 7/10
11. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loops and a square cross-section of the wire on the head,
completely preserved. Length: 8.8 cm, width of the head:
2.7 cm.
Designation: MGN 7/11
12. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loops and a square cross-section of the wire on the head,
completely preserved. Length: 9 cm, width of the head: 1.8
cm.
Designation: MGN 7/12
13. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loops and a square cross-section of the wire on the head,
completely preserved. Length: 9 cm, width of the head: 1.8
cm.
Designation: MGN 7/13
14. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loops and a square cross-section of the wire on the head,
completely preserved. Length: 9.6 cm, width of the head:
1.7 cm.
Designation: MGN 7/14
15. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loops made of hammered wire with a flat cross-section.
Completely preserved. Length: 8.2 cm, width of the head:
1.8 cm.
Designation: MGN 7/16
16. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loops and a circular cross-section of the wire, completely
preserved. Length: 7.7 cm, width of the head: 2.2 cm.
Designation: MGN 7/15
17. Bronze double pin of the IVa type. Regularly formed
loop and a circular cross-section of the wire, completely
preserved. Length: 8.3 cm, width of the head: 1.7 cm.
Designation: MGN 7/17
18. Fragments of bronze double pins of the IVa type.
Two fragments of a pin and a fragment of the head. Length
of the pin: 5.6–6 cm, diameter of the loop of the head: 1.2
cm.
Designation: MGN 7/18
19. Bronze pin with a hammered and rolled-up head of
a square cross-section. The cross-section of the pin is circu
lar. Completely preserved. Length: 8.9 cm, diameter of the
head: 0.6 cm.
Designation: MGN 7/22
20. Bronze pin with a hammered and rolled-up head,
completely preserved. Length: 5.2 cm, diameter of the he
ad: 0.4 cm.
Designation: MGN 7/23
21. Bronze pin with a hammered and rolled-up he
ad. Preserved pin and part of the rolled-up head made of
smaller and thinned wire. Length: 6.2 cm, diameter of the
head: 0.4 cm.
Designation: MGN 7/24
22. Bronze pin with a hammered and rolled-up head.
Preserved part of the pin and the head made of smaller and
thinner hammered wire. Length: 3 cm, diameter of the he
ad: 0.5 cm.
Designation: MGN 7/25
23. Bronze pin with a hammered and rolled up head.
Preserved part of the pin with a smaller part of the hamme
red head. The pin is bent. Length: 5.1 cm.
Designation: MGN 7/26
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
77
Dužina: 3,6 cm.
Oznaka: MGN 7/28
26. Brončana fibula tipa Novi Pazar, sačuvana u cijelosti,
oštećene noge. Dužina: 5,2 cm, visina: 3,5 cm, dužina noge:
1 cm.
Oznaka: MGN 7/32
27. Ulomak brončane fibule tipa Novi Pazar, očuvanog
dijela luka, igle i glave fibule. Dužina: 3 cm, visina: 3,5 cm.
Oznaka: MGN 7/29
28. Brončana fibula tipa Arareva gromila, sačuvana u ci
jelosti, izrazito narebrenog luka. Noga je uža i izdužena, a
završava nepravilnom kuglicom. Dužina: 6,1 cm, visina: 2,1
cm, dužina noge: 3,2 cm, promjer luka: 0,5 cm.
Oznaka: MGN 7/30
29. Brončana fibula tipa protocertosa. Nedostaju glava
i igla fibule. Dužina: 5,8 cm, visina: 2,3 cm, dužina noge: 2,3
cm.
Oznaka: MGN 7/31
30. Okrugla kalotna pojasna kopča od tankog bronča
nog lima. Sačuvana djelomično s dvanaest latica na čijim
krajevima su vidljivi ostaci udubljenja. Na središnjem kalo
tastom dijelu nalaze se tri manje zakovice sa strana i naj
veća u sredini. Bočna zakovica pričvršćuje donju pločicu sa
željeznom zakovicom. Nedostaju četiri latice. Popravljana.
Najveći promjer: 8,2 cm, visina: 2,8 cm.
Oznaka: MGN 7/19
31. Veća brončana alka, oštećena i nesimetrična. Pro
mjer: 6,9 cm, debljina: 0,6 cm.
Oznaka: MGN 7/21
32. Jantarna zrnca, različitih veličina i oblika:
1.
ovalno manje plosnato zrno, promjera 0,9 cm; 2.
ovalno veće plosnato, na rubu oštećeno i s donje strane
spljošteno zrno, promjera 1,3 cm; 3. manje valjkasto zrno,
promjera 0,7 cm i visine 0,6 cm; 4. veće valjkasto, nesimetrič
no zrno, promjera 1 cm i visine 0,8 cm.
Oznaka: MGN 7/20
33. Brončana ilirska kaciga III A2–a tipa, djelomično oču
vana. Kaciga je zaobljenog oblika, modelirana namjenski
prema obliku glave. Štitnik za vrat je istaknut i ravnomjerno
prelazi iz obrazina prema krajnjem rubu kacige, ali je dje
lomično polomljen i rekonstruiran. Obrazine (paragnatide)
su trokutasto rezane, polukružno zaobljenih vanjskih kra
jeva i zašiljenog završetka, a na svakoj se obrazini nalazila
po jedna rupica za vezivanje kacige prilikom nošenja. Od
njih je djelomično očuvana samo ona na desnoj paragna
tidi. Otvor za lice je četvrtast, iznad kojeg se, na čeonom
dijelu, trebala nalaziti zakovica (nosač), a na zatiljnom dijelu
karičica (alka), kojima se na kacigu pričvršćivala perjanica.
Perjanica je lijegala na za to predviđeno mjesto, pa su tako
od čeonog prema stražnjem dijelu, po sredini kalote, smje
štena dva istaknuta rebra trokutastog presjeka, ukrašena
vanjskom kanelurom, između kojih su urezane tri paralelne
linije. Cijeli je rubni dio kacige ukrašen tankim rubnikom s
izlivenim pravilnim i zaobljenim imitacijama kuglica. Visina:
24, 6 cm, širina kalote: 16 cm, promjer: 19,5 cm, otvor lica:
10,5 cm, dužina paragnatide: 14 cm, širina vratnog štitnika:
1,8 cm, širina kalotnih rebara: 7,2 cm.
Oznaka: MGN 15
34. Brončana ilirska kaciga III A2–a tipa, djelomično
24. Bronze pin with a hammered and rolled up head.
Preserved part of the pin with a smaller part of the hamme
red head. Length: 5.6 cm.
Designation: MGN 7/27
25. Bronze pin with a hammered and rolled-up head.
Preserved part of the pin with a smaller part of the hamme
red head. Length: 3.6 cm.
Designation: MGN 7/28
26. Bronze fibula of the Novi Pazar type. Completely pre
served, the foot is damaged. Length: 5.2 cm, height: 3.5 cm,
length of the foot: 1 cm.
Designation: MGN 7/32
27. Fragment of a bronze fibula of the Novi Pazar type.
Preserved part of the bow, the pin and the head of the fibu
la. Length: 3 cm, height: 3.5 cm.
Designation: MGN 7/29
28. Bronze fibula of the Arareva gromila type. Comple
tely preserved, clearly ribbed bow. The foot is narrow and
elongated, finishing with an irregular globule. Length: 6.1
cm, height: 2.1 cm, length of the foot: 3.2 cm, diameter of
the bow: 0.5 cm.
Designation: MGN 7/30
29. Bronze fibula of the protocertosa type. The head and
the pin are missing. Length: 5.8 cm, height: 2.3 cm, length
of the foot: 2.3 cm.
Designation: MGN 7/31
30. Circular calotte belt plate made of thin bronze me
tal sheet. Partly preserved are the 12 leaves with visible re
mains of hollowing at the end. On the central part of the
calotte, three rivets are positioned on the sides and a lar
ge one in the centre. The lateral rivet fixes the lower plate
with an iron rivet. Four leaves are missing. Diameter: 8.2 cm,
height: 2.8 cm.
Designation: MGN 7/19
31. Larger bronze ring. Damaged and asymmetrical. Dia
meter: 6.9 cm, thickness: 0.6 cm.
Designation: MGN 7/21
32. Amber beads of different sizes and forms:
1. Small flat bead, diameter: 0.9 cm; 2. Large bead, dama
ged on the edge and flattened on the lower side. Diameter:
1.3 cm; 3. Smaller cylindrical bead, diameter: 0.7 cm, height:
0.6 cm; 4. Large asymmetrical cylindrical bead, diameter 1
cm, Height: 0.8 cm.
Designation: MGN 7/20
33. Bronze Illyrian helmet of the III A2–a type. Partly
preserved. The helmet is of a circular shape intentionally
modeled to the form of the head. The neck guard is pro
minent and passes evenly over from the sides to the back
of the helmet. It is partly broken and restored. The cheek
guards are of a triangular form with rounded back sides and
pointed ends. On every cheek guard there is a hole for the
fixing of the helmet. Only the one on the right cheek guard
is partly preserved. The facial opening is of a square form.
Above, on the frontal side, there should have been a rivet
and on the back side a sling for fixing the plume. The plu
me was fixed to this area and, consequently, two ribs were
made of triangular cross-section, running from the front to
the back. The ribs are decorated with an outer groove and
three incised lines located between them. The edge of the
helmet is decorated with a narrow band with regular and
round cast imitations of globules. Height: 24. 6 cm, width of
the calotte: 16 cm, diameter: 19.5 cm, opening for the face:
10.5 cm, length of the cheek guard: 14 cm, width of the neck
guard: 1.8 cm, width of the calotte ribs: 7.2 cm.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
78
očuvana. Kaciga je zaobljenog oblika, modelirana namjen
ski prema obliku glave. Štitnik za vrat je polomljen ali oču
van gotovo u cijelosti. Istaknut je i ravnomjerno prelazi iz
paragnatida prema krajnjem rubu kacige. Paragnatide su
trokutasto rezane, polukružno zaobljenih vanjskih krajeva
i zašiljenog završetka, a na svakoj se nalazi po jedna rupica
za vezivanje kacige. Lijeva je paragnatida djelomično rekon
struirana. Otvor za lice je četvrtast, s potpuno rekonstruira
nim čeonim dijelom, tako da se nije sačuvala niti zakovica za
pričvršćenje perjanice. Na zatiljnom je dijelu očuvan dio za
kovica od karičice, gdje je očuvan i ostatak od dva istaknuta
rebra trokutastog presjeka, ukrašena vanjskom kanelurom.
Uobičajeno tri urezane paralelne linije nisu vidljive. Cijeli je
rubni dio kacige ukrašen tankim rubnikom s izlivenim ne
pravilnim imitacijama kuglica koje su bolje vidljive na para
gnatidama, nego na štitniku kacige. Visina: 26,6 cm, širina
kalote: 25,3 cm, promjer: 18,6 cm, otvor lica: 12,2 cm, dužina
paragnatida: 14 cm, širina vratnog štitnika: 1,8 cm, širina ka
lotnih rebara: 5,7 cm.
Oznaka: MGN 16
35. Ulomak štitne grbe?, jednakomjerno zadebljanog i
savijenog profila, s vanjske strane naglašenog središnjeg re
bra, a s unutarnje spljošteno s presavijenim pločastim ulom
kom željeza. Dužina: 9,8 cm, širina: 5 cm, debljina: 1,2 cm.
Oznaka: MGN 8/10
36. Ulomak štitne grbe?, jednakomjerno zadebljanog i
savijenog profila, s vanjske strane naglašenog središnjeg re
bra, a s unutarnje spljošteno s presavijenim pločastim ulom
kom željeza. Dužina: 8 cm, širina: 6,5 cm, debljina: 2 cm.
Oznaka: MGN 8/19
37. Dva ulomka željeznog jednosječnog mača, s osta
cima korica. Širi je ulomak masivan, izrazito jednodijelne
profilacije i trokutastog presjeka. Manji ulomak završava
zašiljeno. Željezo je izrazito korodirano. Kraći ulomak (14) –
Dužina: 9,7 cm, širina: 3,7 cm, debljina: 1,7 cm; Duži ulomak
(15) – Dužina: 15,3 cm, širina: 1,9 cm, debljina: 1,3 cm.
Oznaka: MGN 9/14–15
38. Djelomično očuvan vrh dugog željeznog koplja. Sa
čuvan tuljasti dio za nasad i dio lista sa središnjim istaknu
tim rebrom. Željezo je izrazito korodirano i oštećeno. Duži
na: 24 cm, širina lista: 4,4 cm, debljina lista: 1,1 cm, promjer
tuljca: 1,2 cm.
Oznaka: MGN 8/1
39. Djelomično očuvan vrh željeznog koplja, manjih di
menzija. Sačuvan tuljasti dio za nasad, kojemu je oštećen
donji dio, s jednom zakovicom. List ima oštećene rubove i
blago naglašeno središnje rebro. Željezo je izrazito korodi
rano. Dužina: 28,5 cm, širina lista: 4,0–2,0 cm, debljina lista:
0,7 cm, promjer tuljca: 1,7 cm.
Oznaka: MGN 8/3
40. Djelomično očuvan vrh dugog željeznog koplja. Sa
čuvan kratki tuljasti dio za nasad i dugačak list, proširen u
donjem i stanjen u gornjim dijelovima, sa središnjim nagla
šenim i lijepo, trokutasto profiliranim rebrom. Jedna je stra
na više oštećena od druge. Željezo je izrazito korodirano i
oštećeno. Dužina: 40 cm, širina lista: 5–1,5 cm, debljina lista:
1,1 cm, promjer tuljca: 1,4 cm.
Oznaka: MGN 8/8
41. Ulomak kraćeg vrha željeznog koplja. Sačuvan dio
Designation: MGN 15
34. Bronze Illyrian helmet of the III A2–a type. Partly
preserved. The helmet is of a circular shape, intentionally
modeled to the form of the head. The neck guard is broken
but all pieces are present. The neck guard is prominent and
passes evenly over from the sides to the back of the helmet.
The cheek guards are of a triangular form with rounded back
sides and pointed ends. On every cheek guard there was a
hole for fixing the helmet. The left cheek guard is partly re
constructed. The facial opening is of a square form with the
frontal part completely reconstructed missing the rivet for
fixing the plume. On the back side, a fragment of the sling
is preserved along with the remains of two ribs of triangular
cross-section, decorated with an outer groove. The incised
lines customarily located between the ribs are not visible.
The edge of the helmet is decorated with a narrow band
with irregular cast imitations of globules. They are more vi
sible on the cheek guards than on the neck guard.  Height:
26.6 cm, width of the calotte: 25.3 cm, diameter: 18.6 cm,
opening for the face: 12.2 cm, length of the cheek guard:
14 cm, width of the neck guard: 1.8 cm, width of the calotte
ribs: 5.7 cm.
Designation: MGN 16
35. Fragment of a shield boss?, with an equally thickened
and bent profile. Thickened on the outer side and flattened
on the inner side with a sticking piece of metal. Length: 9.8
cm, width: 5 cm, thickness: 1.2 cm.
Designation: MGN 8/10
36. Fragment of a shield boss?, with a pronounced cen
tral rib on one side, and flat on the other side. Length: 8 cm,
width: 6.5 cm, thickness: 2 cm.
Designation: MGN 8/19
37. Two fragments of a single-sided sword with rema
ins of the sheath. The broader fragment is massive and of
a triangular cross-section. The smaller fragment ends with
a point. The iron is badly corroded. Shorter fragment (14)
– length: 9.7 cm, width: 3.7 cm, thickness: 1.7 cm; longer fra
gment (15) – length: 15.3 cm, width: 1.9 cm, thickness: 1.3
cm.
Designation: MGN 9/14–15
38. Partly preserved point of a long iron spear. Preserved
are the socket and part of the blade with the central rib. The
iron is badly corroded and damaged. Length: 24 cm, width
of the blade: 4.4 cm, thickness of the blade: 1.1 cm, diameter
of the socket: 2.1 cm.
Designation: MGN 8/1
39. Partly preserved point of a smaller iron spear. The
preserved socket has a damaged lower part with a single
rivet. The blade has damaged edges and a slightly prono
unced central rib. The iron is badly corroded. Length: 28.5
cm, width of the blade: 4.0–2.0 cm, thickness of the blade:
0.7 cm, diameter of the socket: 1.7 cm.
Designation: MGN 8/3
40. Partly preserved point of a long iron spear. Preserved
are the short socket and a long blade, widened in the lower
part and thinned in the upper. It has a pronounced central
rib with a triangular cross-section. One side is more dama
ged than the other. The iron is badly preserved and dama
ged. Length: 40 cm, width of the blade: 5–1.5 cm, thickness
of the blade: 1.1 cm, diameter of the socket: 1.4 cm.
Designation: MGN 8/8
41. Fragment of a small iron spear. Preserved are part of
the socket and the lower part of the blade, which is recon
structed. Length: 11.3 cm, width: 3 cm, diameter of the soc
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
79
tuljca i donji dio lista, koji je rekonstruiran. Dužina: 11,3 cm,
širina: 3 cm, debljina tuljca: 1,3 cm, debljina lista: 1 cm.
Oznaka: MGN 8/16
42. Djelomično očuvan vrh željeznog koplja. Sačuvan je
kratki tuljasti dio za nasad i dugačak list, proširen u donjem
i stanjen u gornjim dijelovima, sa središnjim blago naglaše
nim rebrom. Jedna je strana više oštećena od druge. Željezo
je izrazito korodirano. Dužina: 29,5 cm, širina lista: 3,9 cm,
debljina lista: 0,8 cm, promjer tuljca: 1,5 cm.
Oznaka: MGN 9/4
43. Djelomično očuvan vrh dugog željeznog koplja.
Sačuvan je dugi tuljasti dio za nasad i dugačak list koji je
proširen u donjem i stanjen u gornjim dijelovima. U sredini
se nalazi središnje, trokutasto profilirano i naglašeno rebro
koje se prati od tuljca do vrha lista koplja. Jedna je strana
lista više oštećena od druge, a donji je dio lista zaokruženo
naglašenog tijela. Željezo je izrazito korodirano. Dužina: 51
cm, širina lista: 7 cm, debljina: lista 1,2 cm, promjer tuljca:
1,8 cm.
Oznaka: MGN 9/11
44. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 8,3 cm, širina: 2 cm, promjer: 2 cm.
Oznaka: MGN 8/4
45. Ulomak lista vrha željeznog koplja s blago naglaše
nim središnjim reborom. Dužina: 16,3 cm, širina: 4,8 cm, de
bljina: 0,9 cm.
Oznaka: MGN 8/5
46. Ulomak tuljca i lista vrha željeznog koplja s izrazito
naglašenim, trokutasto profiliranim središnjim rebrom. Du
žina: 10,8 cm, širina: 3 cm, debljina lista: 1,3 cm, promjer tulj
ca: 1,9 cm.
Oznaka: MGN 8/7
47. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 6,9 cm, širina: 2,1 cm.
Oznaka: MGN 8/9
48. Ulomak vrška lista vrha željeznog koplja. Dužina: 6,3
cm, širina: 2,3 cm, debljina: 0,6 cm.
Oznaka: MGN 8/12
49. Ulomak donjeg dijela željeznog tuljca, od vrha koplja
ili okova nasadnika koplja? Dužina: 5 cm, širina: 2,3 cm.
Oznaka: MGN 8/14
50. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 2,7 cm, širina: 1,7 cm.
Oznaka: MGN 8/15
51. Ulomak vrška lista dugog vrha željeznog koplja, izra
zito naglašenog središnjeg rebra. Dužina: 14 cm, širina: 3,3
cm, debljina: 0,7 cm.
Oznaka: MGN 8/17
52. Ulomak tuljca i lista vrha željeznog koplja. List je u
potpunosti raspadnut. Dužina: 17 cm, širina: 1,9 cm, širina
lista: 1,7 cm, promjer tuljca: 1,9 cm.
Oznaka: MGN 8/18
53. Ulomak središnjeg dijela lista vrha željeznog koplja.
Dužina: 14,7 cm, širina: 3,9 cm, debljina: 1,1 cm.
Oznaka: MGN 8/20
54. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Možda spojiv s ulomkom MGN 8/1? Dužina:
4,6 cm, promjer: 2,4 cm.
Oznaka: MGN 9/1
ket: 1.3 cm, thickness of the blade: 1 cm.
Designation: MGN 8/16
42. Partly preserved point of an iron spear. Preserved are
the short socket and the long point, widened in the lower
and thinned in the upper part. It has a central pronounced
rib. One side is more damaged than the other. The iron is
badly corroded. Length: 29.5 cm, width of the blade: 3.9 cm,
thickness of the blade: 0.8 cm, diameter of the socket: 1.5
cm.
Designation: MGN 9/4
43. Partly preserved point of a long iron spear. Preserved
are the long socket and a long blade widened in the lower
and thinned in the upper part. The rib is clearly pronounced
and of a triangular cross-section, the lower portion is wider
and of a circular form. One side is more damaged than the
other. The iron is badly corroded. Length: 51 cm, width of
the blade: 7 cm, thickness of the blade: 1.2 cm, diameter of
the socket: 1.8 cm.
Designation: MGN 9/11
44. Fragment of an iron socket of a point or a spear butt?
Length: 8.3 cm, width: 2 cm, diameter: 2 cm.
Designation: MGN 8/4
45. Fragment of the tip of an iron spear s with a softly
pronounced central rib. Length: 16.3 cm, width: 4.8 cm,
thickness: 0.9 cm.
Designation: MGN 8/5
46. Fragment of a socket and a blade of an iron spear
with a clearly pronounced central rib with a triangular cross-
section. Length: 10.8 cm, width: 3 cm, thickness of the bla
de: 1.3 cm, diameter of the socket: 1.9 cm.
Designation: MGN 8/7
47. Fragment of an iron socket or a spear butt? Length:
6.9 cm, width: 2.1 cm.
Designation: MGN 8/9
48. Fragment of the tip of an iron spear. Length: 6.3 cm,
width: 2.3 cm, thickness: 0.6 cm.
Designation: MGN 8/12
49. Fragment of the lower part of a socket or a spear
butt? Length: 5 cm, width: 2.3 cm.
Designation: MGN 8/14
50. Fragment of an iron socket or a spear butt? Length:
2.7 cm, width: 1.7 cm.
Designation: MGN 8/15
51. Fragment of the tip of the blade of a long iron spear
with a clearly pronounced rib. Length: 14 cm, width: 3.3 cm,
thickness: 0.7 cm.
Designation: MGN 8/17
52. Fragment of the socket and the blade of an iron spe
ar. The blade has completely decayed. Length: 17 cm, width:
1.9 cm, width of the blade: 1.7 cm, diameter of the socket:
1.9 cm.
Designation: MGN 8/18
53. Fragment of the central part of the blade of an iron
spear. Length: 14.7 cm, width: 3.9 cm, thickness: 1.1 cm.
Designation: MGN 8/20
54. Fragment of an iron socket or a spear butt? Perhaps
it could be joined to fragment MGN 8/1? Length: 4.6 cm, dia
meter: 2.4 cm.
Designation: MGN 9/1
55. Fragment of the blade of an iron spear with a prono
unced asymmetrical central rib. Length: 7.3 cm, width of the
blade: 4 cm, thickness of the blade: 1 cm.
Designation: MGN 9/2
56. Fragment of the blade of an iron spear. Length: 11.2
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
80
55. Ulomak lista vrha željeznog koplja, naglašenog sre
dišnjeg nesimetričnog rebra. Dužina: 7,3 cm, širina lista: 4
cm, debljina lista: 1 cm.
Oznaka: MGN 9/2
56. Ulomak lista vrha željeznog koplja. Dužina: 11,2 cm,
širina: 3,3 cm, debljina: 1,1 cm.
Oznaka: MGN 9/3
57. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 7 cm, promjer: 1,5 cm.
Oznaka: MGN 9/5
58. Ulomak lista vrha željeznog koplja. Dužina: 9,8 cm,
širina: 3,4 cm, debljina: 0,9 cm.
Oznaka: MGN 9/6
59. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 6 cm, širina: 1,4 cm.
Oznaka: MGN 9/7
60. Ulomak tuljca i lista kratkog vrha željeznog koplja,
blago naglašenog rebra. Dužina: 24,8 cm, širina lista: 2,2 cm,
debljina lista: 0,7 cm, promjer: 1,6 cm.
Oznaka: MGN 9/12
61. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 11,6 cm, širina: 1,8 cm.
Oznaka: MGN 9/13
62. Ulomak željeznog tuljca, od vrha koplja ili okova na
sadnika koplja? Dužina: 2,3 cm, širina: 1,7 cm.
Oznaka: MGN 9/16
63. Ulomak tuljca i lista kratkog vrha željeznog koplja,
blago naglašenog rebra. Dužina: 23 cm, širina lista: 2,3 cm,
debljina lista: 0,7 cm, promjer: 1,4 cm.
Oznaka: MGN 9/17
64. Ulomak željeznog neodređenog predmeta? Dužina:
7 cm, širina: 1 cm, debljina: 1 cm.
Oznaka: MGN 8/6
65. Ulomak amorfnog željeza. Dužina: 5,9 cm, širina: 2,9
cm, debljina: 1 cm.
Oznaka: MGN 8/11
66. Ulomak amorfnog željeza. Dužina: 4,7 cm, širina: 1,4
cm, debljina: 0,5 cm.
Oznaka: MGN 8/13
67. Ulomak amorfnog željeza. Dužina: 3,3 cm, širina: 2,3
cm, debljina: 0,9 cm.
Oznaka: MGN 9/8
68. Ulomak amorfnog željeza. Dužina: 8,6 cm, širina: 1,9
cm, debljina: 1,1 cm.
Oznaka: MGN 9/9
69. Ulomak amorfnog željeza. Dužina: 5,2 cm, širina: 1,4
cm, debljina: 1,2 cm.
Oznaka: MGN 9/10
70. Keramička čaša tipa kylix, s dvije horizontalno po
stavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Sačuvani
su ulomci tijela posude, niske i široke noge na prstenastoj,
debelo profiliranoj stopi. Ulomci tijela sugeriraju nešto du
blje tijelo, dok je blago konkavno izvučen rub posude s dvi
je horizontalne ručke u potpunosti rekonstruiran. Keramika
je tankih stijenka, svijetlo žute, oker, do svijetlo narančaste
boje, crnog premaza koji je na dijelovima oštećen i izdrljan.
Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja. Vi
sina: 5,4 cm, promjer otvora: 11,7 cm, visina noge: 2,2 cm,
promjer stope: 4,9 cm.
cm, width: 3.3 cm, thickness: 1.1 cm.
Designation: MGN 9/3
57. Fragment of an iron socket or a spear butt? Length: 7
cm, diameter: 1.5 cm.
Designation: MGN 9/5
58. Fragment of the blade of an iron spear. Length: 9.8
cm, width: 3.4 cm, thickness: 0.9 cm.
Designation: MGN 9/6
59. Fragment of an iron socket or a spear butt? Length: 6
cm, width: 1.4 cm.
Designation: MGN 9/7
60. Fragment of the socket and the blade of a short iron
spear with a softly pronounced rib. Length: 24.8 cm, width
of the blade: 2.2 cm, thickness of the blade: 0.7 cm, diame
ter: 1.6 cm.
Designation: MGN 9/12
61. Fragment of an iron socket or a spear butt? Length:
11.6 cm, width: 1.8 cm.
Designation: MGN 9/13
62. Fragment of an iron socket or a spear butt? Length:
2.3 cm, width: 1.7 cm.
Designation: MGN 9/16
63. Fragment of the socket and the blade of a short iron
spear with a softly pronounced rib. Length: 23 cm, width of
the blade: 2.3 cm, thickness of the blade: 0.7 cm, diameter:
1.4 cm.
Designation: MGN 9/17
64. Fragment of an unidentified iron artifact? Length: 7
cm, width: 1 cm, thickness: 1 cm.
Designation: MGN 8/6
65. Amorphous fragment of metal. Length: 5.9 cm,
width: 2.9 cm, thickness: 1 cm.
Designation: MGN 8/11
66. Amorphous fragment of metal. Length: 4.7 cm,
width: 1.4 cm, thickness: 0.5 cm.
Designation: MGN 8/13
67. Amorphous fragment of metal. Length: 3.3 cm,
width: 2.3 cm, thickness: 0.9 cm.
Designation: MGN 9/8
68. Amorphous fragment of metal. Length: 8.6 cm,
width: 1.9 cm, thickness: 1.1 cm.
Designation: MGN 9/9
69. Amorphous fragment of metal. Length: 5.2 cm,
width: 1.4 cm, thickness: 1.2 cm.
Designation: MGN 9/10
70. Ceramic cup of the kylix type, with two horizontally
placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved are the
fragments of the container, the low and broad feet on a
thick, ring-shaped base surface. The fragments suggest a
deeper container with a concavely-formed edge. Two hori
zontal handles have been reconstructed. The pottery, with
thin walls, is of a light yellow, ochre-to-light orange color
and covered by black slip, which is damaged in some parts
non-existing in others. The existing slip is thick, of a deep
tone and not very shiny. Height: 5.4 cm, diameter of the
mouth: 11.7 cm, height of the foot: 2.2 cm, diameter of the
foot: 4.9 cm.
Designation: MGN 6/1
71. Ceramic cup of the kylix type with two horizontally
placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved are the
fragments of a larger and deeper container and of a short
and thick foot on a narrower and thinner ring-shaped base
surface. The fragments suggest a deeper container with a
concavely-formed edge. Two horizontal handles have be
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
81
Oznaka: MGN 6/1
71. Keramička čaša tipa kylix, s dvije horizontalno po
stavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Sačuvani
su ulomci većeg i dubokog tijela posude te izdignute kratke
i široke noge, na užoj i tanje profiliranoj prstenastoj stopi.
Duboko tijelo i blago konkavno izvučen rub posude s dvije
horizontalne ručke u potpunosti su rekonstruirani. Kerami
ka je tankih stijenka, svijetlo žute, oker, do svijetlo naran
časte boje, crnog premaza koji je na dijelovima oštećen i
otpao. Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i slabijeg
sjaja. Visina: 8,2 cm, promjer otvora: 14,2 cm, visina noge:
2,6 cm, promjer stope: 5 cm.
Oznaka: MGN 6/2
72. Keramička manja čaša tipa kylix, s dvije horizontalno
postavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Saču
vani su ulomci tijela i ruba posude, niske i široke noge na
prstenastoj profiliranoj stopi. Ulomci tijela i ruba ukazuju
na dublje tijelo i blago konkavno izvučen rub posude. Dvije
horizontalne ručke u potpunosti su rekonstruirane. Noga
je u gornjem dijelu prstenasto profilirana, a na prstenastoj
stopi urezana je nepravilna kanelura. Keramika je tankih sti
jenka, svijetlo žute, oker, do svijetlo narančaste boje, crnog
premaza koji je na dijelovima oštećen i izdrljan, a na nekim
sasvim otpao. Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i
slabijeg sjaja. Visina: 5,5 cm, promjer otvora: 11,9 cm, visina
noge: 2,3 cm, promjer stope: 4,6 cm.
Oznaka: MGN 6/3
73. Keramička manja čaša tipa kylix, s dvije horizontalno
postavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Saču
vani su ulomci tijela posude, ulomak jedne ručke, te niske
i široke noge na prstenastoj profiliranoj stopi. Ulomci tije
la i ruba ukazuju na dublje tijelo i blago konkavno izvučen
rub posude. Dvije horizontalne ručke, uz prisutni ulomak, u
potpunosti su rekonstruirane. Noga je široka i blago valovi
to profilirana, a na prstenastoj stopi urezana je nepravilna
kanelura. Keramika je tankih stijenka, svijetlo žute, oker, do
svijetlo narančaste boje, crnog premaza koji je na dijelovi
ma oštećen i izdrljan, a na nekim sasvim otpao. Postojaniji
premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja. Visina: 5,2 cm,
promjer otvora: 11,5 cm, visina noge: 2,3 cm, promjer stope:
4,5 cm.
Oznaka: MGN 10/1
74. Keramička manja čaša tipa kylix, s dvije horizontalno
postavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Saču
vani su ulomci tijela posude, te niske i široke noge na pr
stenastoj profiliranoj, blago konkavnoj stopi. Ulomci tijela
ukazuju na dublje tijelo, a blago je konkavno izvučen rub
posude rekonstruiran. Dvije horizontalne ručke u potpuno
sti su rekonstruirane. Noga je u gornjem dijelu prstenasto
profilirano ojačana. Keramika je tankih stijenka, svijetlo žu
te, oker, do svijetlo narančaste boje, crnog premaza koji je
na dijelovima oštećen i izdrljan, a na nekim sasvim otpao.
Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja.
Visina: 5,9 cm, promjer otvora: 12 cm, visina noge: 2,4 cm,
promjer stope: 5 cm.
Oznaka: MGN 10/2
75. Keramička manja čaša tipa kylix,s dvije horizontalno
postavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Saču
vani su ulomci tijela i ruba posude, niske i široke noge na
en reconstructed. The pottery, with thin walls, is of a light
yellow, ochre-to-light orange color and covered with black
slip which is damaged in some parts and non-existing in
others. The existing slip is thick, of a deep tone and not
very shiny. Height: 8.2 cm, diameter of the mouth: 14.2 cm,
height of the foot: 2.6 cm, diameter of the foot: 5 cm.
Designation: MGN 6/2
72. Ceramic cup of the kylix type with two horizontally
placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved are fra
gments of the container, of the edge and of a short and
thick foot on a narrower and thinner ring-shaped base sur
face. The fragments suggest a deeper container with a con
cavely-formed edge. Two horizontal handles have been re
constructed. The foot is ring-shaped in the upper part and
on the ring-shaped base surface there is an irregular incisi
on. The pottery, with thin walls, is of a light yellow, ochre-
to-light orange color and covered with black slip, which is
damaged in some parts and non-existing in others. The exi
sting slip is thick, of a deep tone and not very shiny. Height:
5.5 cm, diameter of the mouth: 11.9 cm, height of the foot:
2.3 cm, diameter of the foot: 4.6 cm.
Designation: MGN 6/3
73. Ceramic cup of the kylix type with two horizontally
placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved are fra
gments of the container, fragments of a single handle and
of a short and thick foot on a narrower and thinner ring-
shaped base surface. The fragments suggest a deeper con
tainer with a concavely-formed edge. Two horizontal han
dles and the existing fragment have been reconstructed.
The foot is wide and has a slightly undulating surface. On
the ring-shaped base surface there is an irregular incision.
The pottery, with thin walls, is of a light yellow, ochre-to-li
ght orange color and covered with black slip which is dama
ged in some parts and non-existing in others. The existing
slip is thick, of a deep tone and not very shiny. Height: 5.2
cm, diameter of the mouth: 11.5 cm, height of the foot: 2.3
cm, diameter of the foot: 4.5 cm.
Designation: MGN 10/1
74. Ceramic cup of the kylix type with two horizontally
placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved are fra
gments of the container and of a short and thick foot on a
slightly concave ring-shaped base surface. The fragments
suggest a deeper container. The concavely-formed edge
has been reconstructed. Two horizontal handles have been
reconstructed. The foot is ring-shaped and reinforced in the
upper part. The pottery, with thin walls, is of a light yellow,
ochre-to-light orange color and covered with black slip,
which is damaged in some parts and non-existing in others.
The existing slip is thick, of a deep tone and not very shiny.
Height: 5.9 cm, diameter of the mouth: 12 cm, height of the
foot: 2.4 cm, diameter of the foot: 5 cm.
Designation: MGN 10/2
75. Small ceramic cup of the kylix type with two hori
zontally placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved
are fragments of the container, of the edge, of a short and
thick foot on a narrower and thinner ring-shaped base
surface. The fragments suggest a deeper container with a
concavely-formed edge. Two horizontal handles have been
reconstructed. The foot is conical, without any further de
corations, and partly reconstructed. The pottery, with thin
walls, is of a light yellow, ochre-to-light orange color and
covered with black slip which is damaged in some parts.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
82
prstenastoj blago konkavno profiliranoj stopi. Ulomci tijela
i ruba ukazuju na dublje tijelo i konkavno izvučen rub po
sude. Dvije horizontalne ručke u potpunosti su rekonstrui
rane. Noga je koničnog oblika, bez dodatnih ukrasa i djelo
mično rekonstruirana. Keramika je tankih stijenka, svijetlo
žute, oker, do svijetlo narančaste boje, crnog premaza koji
je na dijelovima oštećen i izdrljan, a na nekim sasvim otpao.
Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja. Vi
sina: 5,3 cm, promjer otvora: 11,4 cm, visina noge: 2,6 cm,
promjer stope: 4,9 cm.
Oznaka: MGN 10/3
76. Velika keramička čaša tipa kylix, s dvije horizontalno
postavljene ručke, najvećim je dijelom rekonstruirana. Sa
čuvani su ulomci izdignute uže noge i široko izvučene tanke
prstenaste stope. Na kraju noge urezana je kanelura. Ke
ramika je tankih stijenka, svijetlo žute, oker, do svijetlo na
rančaste boje, crnog premaza koji je na dijelovima oštećen.
Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja.
Visina: 10,2 cm, promjer otvora: 17,2 cm, visina noge: 4 cm,
promjer stope: 6,2 cm.
Oznaka: MGN 11/bb
77. Manja keramička čaša tipa kylix, s dvije horizontalno
postavljene ručke, većim je dijelom rekonstruirana. Sačuva
ni su ulomci tijela i ruba posude, niske i široke noge na bla
go izvučenoj manjoj stopi. Ulomci tijela i ruba ukazuju na
dublje tijelo i konkavno izvučen rub posude. Dvije horizon
talne ručke u potpunosti su rekonstruirane. Noga je valjka
stog oblika, bez dodatnih ukrasa. Keramika je loše fakture,
svijetlo žute, oker, do svijetlo narančaste boje, crnog prema
za koji je na dijelovima oštećen i izdrljan, a na nekim sasvim
otpao. Postojaniji premaz je gust, dubokog tona i slabijeg
sjaja. Visina: 5,4 cm, promjer otvora: 11,1 cm, visina noge: 2,3
cm, promjer stope: 4,5 cm.
Oznaka: MGN 12/2
78. Manji keramički vrč/čaša, djelomično rekonstruiran.
Ovalnog je tijela, blago naglašenih ramena i cilindrično izdi
gnutog vrata. Stopa je niska i prstenasta spojena s tijelom.
Keramika je loše fakture, svijetlo žute, oker, do svijetlo na
rančaste boje, crnog premaza koji je na dijelovima oštećen
i izdrljan, a na nekima proslojniji. Postojaniji premaz je gust,
dubokog tona i slabijeg sjaja. Visina: 7,6 cm, promjer otvora:
5 cm, širina trbuha: 7,5 cm, promjer stope: 4,8 cm.
Oznaka: MGN 12/1
79. Manji keramički rekonstruirani vrč tipa pelike. Kruško
likog je tijela, blago naglašenog vrata s izvučenim rubom,
„S“ profilacije. Ručke su trakaste, spajaju vrat i trbuh posu
de. Prstenasta stopa je niska i spojena s tijelom. Keramika je
loše fakture, svijetlo žute, oker, do svijetlo narančaste boje,
crnog premaza koji je na dijelovima oštećen i izdrljan, a na
nekim proslojniji. Postojaniji premaz je gust, dubokog tona
i slabijeg sjaja. Visina: 8,8 cm, promjer otvora: 7,5 cm, širina
trbuha: 8,2 cm, promjer stope: 5,3 cm.
Oznaka: MGN 12/3
80. Keramički vrč tipa oinochoa prochous, sačuvan djelo
mično, u većoj mjeri restauriran i rekonstruiran. Rub posu
de, vrat, dijelovi trbuha, dna i stopa su postojani. Kljunasti
rub ukrašen je kanelurom i prema vratu se znatno sužava.
Na spoju koničnog vrata, koji se proširuje prema remenima,
nalazi se rebro. Ručka je izvijena, spaja rub i gornji dio tr
buha, ali je rekonstruirana. Sačuvani ulomci sugeriraju širi
ovoidni oblik tijela, koji je u gornjem dijelu, prema vratu,
The existing slip is thick, of a deep tone and not very shiny
Height: 5.3 cm, diameter of the mouth: 11.4 cm, height of
the foot: 2.6 cm, diameter of the foot: 4.9 cm.
Designation: MGN 10/3
76. Large ceramic cup of the kylix type with two horizon
tally placed handles. Mostly reconstructed.  Preserved are
the fragments of a longer thin foot and of a broader conical
ring-shaped base surface. Grooves are incised at the end
of the foot. The pottery, with thin walls, is of a light yellow,
ochre-to-light orange color and covered with black slip
which is damaged in some parts. The existing slip is thick, of
a deep tone and not very shiny. Height: 10.2 cm, diameter
of the mouth: 17.2 cm, height of the foot: 4 cm, diameter of
the foot: 6.2 cm.
Designation: MGN 11/bb
77. Small ceramic cup of the kylix type with two hori
zontally placed handles. Mostly reconstructed. Preserved
are fragments of the container, of the edge, of a short and
thick foot on a slightly conical base surface. The fragments
suggest a deeper container with a concavely-formed ed
ge. Two horizontal handles have been reconstructed. The
foot is cylinder-shaped, lacking any further decoration. The
pottery is of low quality, of a light yellow to light orange
color and covered by black slip which is damaged in some
parts.  The existing slip is thick, of a deep tone and not very
shiny. Height: 5.4 cm, diameter of the mouth: 11.1 cm, height
of the foot: 2.3 cm, diameter of the foot: 4.5 cm.
Designation: MGN 12/2
78. A small jug/cup, partly reconstructed. It has an oval
body, slightly accented shoulders and a cylindrical elevated
neck. The base surface is low, ring-shaped and joined to the
container. The pottery is of low quality, of a light yellow to li
ght orange color and covered with black slip which is dama
ged in some parts. The existing slip is thick, of a deep tone
and not very shiny. Height: 7.6 cm, diameter of the mouth:
5 cm, width of the container: 7.5 cm, diameter of the foot:
4.8 cm.
Designation: MGN 12/1
79. A smaller ceramic jug of the pelike type. The conta
iner is pear-shaped, with a slightly emphasized neck and
an S-profiled mouth. The band-like handles join the neck
to the container. The ring-shaped foot is low and fixed to
the container. The pottery is of low quality, of a light yellow
to light orange color and covered with black slip which is
damaged in some parts. The existing slip is thick, of a deep
tone and not very shiny. Height: 8.8 cm, diameter of the
mouth: 7.5 cm, width of the container: 8.2 cm, diameter of
the foot: 5.3 cm.
Designation: MGN 12/3
80. Ceramic jug of the oinochoa prochous type. Partly
preserved and mostly reconstructed. The mouths of the ve
ssel, parts of the container and of the foot are preserved.
The beak is decorated with a groove and gets narrower
at the mouth. A rib is located at the breaking point of the
conical neck, which widens towards the shoulders. The
reconstructed handle is twisted and joins the mouth and
the upper part of the container. The preserved fragments
indicate a broader ovoid form of the body which has been
reconstructed to be narrower in its upper part, towards the
neck. The foot is of a concave form and has a ring-shaped
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
83
nešto uže rekonstruiran. Stopa je blago konkavnog oblika
i prstenaste baze. Keramika je tankih stijenka i s unutrašnje
strane tijela horizontalno narebrena. Svijetlo je žute, oker
boje, crnog premaza koji je na mjestima površno izveden
i zbog toga proslojniji, a na dijelovima oštećen. Postojaniji
premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja. Visina: 22,5
cm, promjer trbuha: 11,3 cm, visina ručke: 9,9 cm, promjer
stope: 6,3 cm.
Oznaka: MGN 14
81. Ulomci keramičke posude, 27 komada, vjerojatno vr
ča s vertikalno narebrenim trakama, koje su jednakomjerne,
široke i snažno profilirane. Keramika je svijetlo žute, oker, do
svijetlo narančaste boje, crnog premaza, koji je na dijelo
vima oštećen i izdrljan, a na nekima proslojniji. Postojaniji
premaz je gust, dubokog tona i slabijeg sjaja.
Oznaka: MGN 12–2/27
basis. The pottery is thin and the container is horizontally
ribbed in its inner part. It is of a yellow, ochre color with a
black slip which was superficially made in some spots, shi
ning through, and also damaged in other parts. The existing
slip is thick, of a deep tone and not very shiny. Height: 22.5
cm, diameter of the recipient: 11.3 cm, height of the handle:
9.9 cm, diameter of the foot: 6.3 cm.
Designation: MGN 14
81. 27 fragments of ceramic vessels – most probably of
jugs with vertically-ribbed bands which are regularly and
deeply profiled. The pottery is of a light yellow to light oran
ge color and covered with black slip which is damaged in
some parts. The existing slip is thick, of a deeper tone but
of a weak shine.
Designation: MGN 12–2/27
LITERATURA / BIBLIOGRAPHY
Aliu, S. 1994, Varreza e Borovës, Iliria, Vol. 1–2, 5–86.
Andrea, Z. 1976, La civilisation tumulaire du bassin de Korçe et sa place
dans les Balkans du sud–est, Iliria, Vol. 4, 133–155.
Andrea, Z. 1993. Aspects des rélations entre l’Albanie et la Macédoine
durante l’Âge du Fer, in: Ancient Macedonia V, Papers read at the
Fifth international syposium held in Thessaloniki, October 10-15,
1989, Manolis Andronikos in memoriam, Vol. 1, Institute for Balkan
Studies, 109-123.
Atanacković-Salčić, A. 1977, Prethodni izvještaji sa istraživanja praistorij
skih tumula u Ljubomiru, Tribunia, Vol. 3, 19–39 + T. I–X.
Attila, G. 1999, Bronz övszorító korong Sarkad határából, Ősrégészeti le
velek, Vol. 1, 43–48.
Balen-Letunić, D. 1993, Kaciga, in: Arheološki muzej u Zagrebu–izbor iz
fundusa, A. Rendić-Miočević (ed.), Zagreb, 99.
Balen-Letunić, D. 2001, Ilirska kaciga, in: Kacige u Hrvatskoj, Z. Batušić
(ed.), Zagreb, 28–31.
Balkanalysis, 2006, Macedonian Archaeology’s Potential: A Visit with Pa
sko Kuzman in Ohrid; http://www.balkanalysis.com/2006/04/19/
macedonian–archaeologys–potential–a–visit–with–paskokuz
man–in–o (28.08.2007).
Barbarić, V. 2006, Nekropola u Vičjoj luci i gradina Rat na otoku Braču–
nova razmatranja, Vjesnik za arheologiju i povijest dalmatinsku, Vol.
99, 43–62.
Batović, Š. 1965, Die Eisenzeit auf dem Gebiet des illyrischen Stammnes
der Liburnen, Archaeologia Iugoslavica, Vol. 6, 55–70.
Batović, Š. 1968, Nin u prapovijesti – Problemi arheoloških istraživanja / Nin
in prehistory – Problems of archaeological excavations, Zadar.
Batović, Š. 1976, Le relazioni culturali tra le due sponde adriatiche
nell’età del ferro, in: Jadranska obala u protohistoriji. Kulturni i et
nički problemi, Simpozij održan u Dubrovniku, B. Čečuk, N. Majnarić
Pandžić, V. Mirosavljević, M. Suić (eds.), Zagreb, 11–94.
Batović, Š. 1987, Liburnska grupa, in: Praistorija Jugoslavenskih Zemalja
V – Željezno doba, A. Benac, S. Gabrovec (eds.), Akademija nauka i
umjetnosti Bosne i Hercegovine, Centar za balkanološka ispitiva
nja, Sarajevo, 339–390.
Batović, Š. 1988, Osvrt na područje Dubrovnika u prapovijesti, in: Izdanja
Hrvatskog arheološkog društva, Vol. 12, Zagreb, 51–77.
Benac, A., Čović, B. 1957, Glasinac–Teil II Eisenzeit. Katalog der vorgeschich
tlichen Sammlung des Landesmuseums in Sarajevo, II, Sarajevo.
Beinhauer, K. W. 1985, Untersuchungen zu den eisenzeitlichen Bestattun
gsplätzen von Novilara (Provinz Pésaro und Urbino/Italien): Archäo
logie, Anthropologie, Demographie; Methoden und Modelle, ������
Frank
furt a. M.
Berciu, D. 1958, Le casque gréco–illyrien de Gostavăţ (Oltenie), Dacia, II,
437–450.
Bessios, M., Pappa, M. (eds.) 1995, Πύδνα / Pydna, Pieriki Anaptiksi, Kate
rini, Thessaloniki.
Blečić, M. 2007, Status, symbols, sacrifices, offerings. The diverse mea
ning of Illyrian helmets / Status, simboli, žrtvovanja, darivanja.
Različitost značajki ilirskih kaciga, Vjesnik arheološkog muzeja u
Zagrebu, Vol. XL, 73–116.
Blečić Kavur, M., Miličević–Capek, I. 2009, O horizontu ratničkih grobova
5. i 4. stoljeća na prostoru južne obale istočnoga Jadrana i njezina
zaleđa: primjer novog nalaza iz Vranjeva Sela kod Neuma, Obavi
jesti XLI/2, 24–25.
Bloesch, H. 1940, Formen attischer Schalen von Exekias bis zum Ende des
Strengen Stils, Bern–Buemplitz.
Boehmer, R. M. 1997, Phrygische Doppelnadeln des 8. Jhs. V. Chr., Al–Ra
fidan Journal of Western Asiatic Studies, Vol. 18, 225–227.
Bojanovski, I. 1967, Novi ilirsko–grčki šljem iz Crvenice, Naše Starine, Vol.
Prijevod / Translation
Boris Kavur
Lektura / Proofreading
Valnea Bressan
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
84
21, 181–185.
Boluoumié, B. 1978, Les tumulus de Pertius (Vaucluse) et les oenochoés
„rhodiennes“ hors d’Étrurie, Galia, Vol. 36/2, 219–241.
Borgna, E., Montagnari Kokelj, E. 1999, Nuove ricerche su complessi pro
tostorici ai confini settentrionali dell’Istria, in: Protostoria e storia
del „Venetorum Angulus“, Atti del XX Convegno di Studi Etruschi
ed Italici, Portoguaro–Quatro D’Altino–Este–Adria 16–19. 09.
1996, Pisa–Roma, 131–156.
Bouzek, J. 2006, Macedonian Bronzes – 30 Years Later, in: Folia Arcaheo
logica Balkanica I, In Honorem Verae Bitrakova Grozdanova, E. Ma
neva, D. Mitrevski, V. Lilčić, M. Jovanov (eds.), Skopje, 97–109.
Braccesi, L. 1971, Grecità adriatica. Un capitolo della colonizzazione greca
in Occidente, Bologna.
Bulić, F. 1900, Ritrovamenti antichi a Bobovišće dell’Isola Brazza, Bulleti
no di archeologia e storia dalmata, Vol. XXIII, 23-30 (T. III).
Bunguri, A. 1989, Armë Ilire në krahinën e Dibrës, Iliria, Vol. 1, 67–75.
Carapanos, C. 1878, Dodone et ses ruines, Paris.
Carancini, G. L. 1975, Die Nadeln in Italien / Gli spilloni nell’Italia continen
tale, Prähistorische Bronzefunde, XIII/2, München.
Ceka, N. 1988, Das Fürstengrab von Belsh, in: Albanien. Schätze aus dem
Land der Skipetaren, A. Eggebrecht (ed.), Ausstellungskatalog Hil
desheim, Mainz, 244–259.
Хρυσοστόμου, A., Хρυσοστόμου, Π. 2007, ΤΑΦΟΙ ΠΟΛΕΜΙΣΤΩΝ
ΤΩΝ ΑΡΧΑΪΚΩΝ ΧΡΟΝΩΝ ΑΠΟ ΤΗ ΔΥΤΙΚΗ ΝΕΚΡΟΠΟΛΗ ΤΟΥ
ΑΡΧΟΝΤΚΟΥ ΠΕΛΛΑΣ, in: Ancient Macedonia VII, Macedonia from
the Iron Age to the death of Philip. Papers read at the Seventh in
ternational symposium held in Thessaloniki, October 14-18, 2002.
Institut for Balkan Studies, 113-132.
Хρυσοστόμου, A., Хρυσοστόμου, Π. 2009, Τα νεκροταφεία του αρχαίου
οικισμού στο Aρχοντικό Πέλλας, in: 20 χρόνια. Το Αρχαιολογικό
Έργο στη Μακεδονία και στη Θράκη. Επετειακός τόμος / 20 years.
The Archaeological Work at Macedonia and Thrace, Anniversary
volume, P. Adam-Veleni, K. Tzanavari (eds.), Hellenic Ministry of
Culture and Tourism, Aristotle University, Thessaloniki, 477-490.
Cosentino, S., D’Ercole, V., Mieli, G. 2003, Costumi funerari in Abruzzo tra
l’età del Bronzo finale e prima età del Ferro, in: I Piceni e l’Italia Me
dio–Adriatica, Atti del XXII Convegno di studi Etruschi ed Italici, Ascoli
Piceno–Termo–Ancona 2000, Pisa – Roma, 421–450.
Cook, R. M. 1997, Greek painted pottery, London.
Čače, S. 1999, Manijski zaljev, Jadastini i Salona, Vjesnik za arheologiju i
historiju dalmatinsku, Vol. 90–91, 57–87.
Čović, B. 1959, Glasinac 1957 – Rezultati revizionog iskopavanja tumula
glasinačkog tipa, Glasnik zemaljskog muzeja, Vol. XIV, 53–85.
Čović, B. 1961, Donja Dolina, necropole de L’age du Fer, IN. Arch., Vol. 3,
Bonn.
Čović, B. 1962, Grobnice željeznog doba iz Crvenice kod Duvna, Vjesnik
za arheologiju i historiju dalmatinsku, Vol. LXIII–LXIV, 25–49.
Čović, B. 1985, Praistorijska zbirka Franjevačkog samostana na Hum
cu kod Ljubuškog, in: 100 godina Muzeja na Humcu 1884–1994,
Ljubuški, 49–59.
Čović, B. 1987, Glasinačka kultura, in: Praistorija Jugoslavenskih Zemalja
V – Željezno doba, A. Benac, S. Gabrovec (eds.), Akademija nauka i
umjetnosti Bosne i Hercegovine, Centar za balkanološka ispitiva
nja, Sarajevo, 575–643.
Ćurčić, V. 1907, Nekoliko prehistoričkih predmeta iz Bosne i Hercegovine
u zbirci c. kr. naravoslovnoga dvorskoga muzeja u Beču, Glasnik
Zemaljskog muzeja, Vol. XIX, 203–214+T. I–III.
Depalo, M. R. 1997, La collezione Loiudice, Raccolte archeologice di
Puglia, Bari.
Descamps, S. 2002, Les Antiquités grecques. Guide du visiteur, Musée du
Louvre, Paris.
Djuknić, M., Jovanović, B. 1966, Illyrian Princely Necropolis at Atenica, Ča
čak.
Drago Troccoli, L. 2003, Rapporti tra Fermo e la comunità tirreniche nella
prima età del Ferro, in: I Piceni e l’Italia Medio–Adriatica, Atti del XXII
Convegno di studi Etruschi ed Italici, Ascoli Piceno–Termo–Ancona
2000, Pisa – Roma, 33–84.
Drechsler-Bižić, R. 1987, Japodska grupa, in: Praistorija Jugoslavenskih Ze
malja V – Željezno doba, A. Benac, S. Gabrovec (eds.), Akademija
nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Centar za balkanološka
ispitivanja, Sarajevo, 391–441.
Dodig, R. (ed.) 2011, 30 stoljeća Ljubuškoga, Ljubuški.
Ducrey, P. 1985, Guerre et guerriers dans la Grèce antique, Fribourg.
Egg, M. 1999. Waffenbrüder? Eine ungewöhnliche Bestattung der
Frühlatènezeit in Novo Mesto in Slowenien, Jahrbuch des Römis
ch–Germanisches Zentralmuseum, Vol. 46, 317–356.
Eles Masi, v. P. 1986, Le fibule dell’Italia settentrionale, Prähistorische Bron
zefunde, XIV/5, München.
Ellis, J. R. 1992, Die Einigung Makedoniens, in: Philipp von Makedonien, H.
B. Hatzopoulos, L. D. Loukopoulos (eds.), Athen, 36–47.
Evely, D., H. Hall, C. Morgan, R. K. Pitt 2008, Archaeology in Greece 2007-
2008, Archaeological Reports, Vol. 54 (2007/2008), 1-113.
Fiala, F. 1892, Rezultati prehistoričkog ispitivanja na Glasincu u ljetu 1892,
Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. IV, 389–444.
Fiala, F. 1893, Prilozi arheologiji Bosne i Hercegovine, Glasnik Zemaljskog
muzeja, Vol. V, 145–159.
Фиала, Ф. 1895a, Прилози к римскоj aрхеологији Хeрцeгoвинe, Gla
snik Zemaljskog muzeja, Vol. VII, 365–377.
Fiala, F. 1895b, Rezultati pretraživanja prehistoričkih gromila na Glasincu
godine 1895, Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. VII, 533–565.
Fiala, F. 1896, Rezultati prekopavanja prehistoričkih gromila na Glasincu
godine 1896, Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. VIII, 429–461.
Фиала, Ф. 1897, Неколико грчких шљемова, наћених у Босни и
Хeрцeгoвини, Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. IX, 657–663+T. I–III.
Filow, B. D. 1927, Die archaische Nekropole von Trebenischte am Ochrida–
See, Berlin–Leipzig.
Fortunelli, S. 2007, Il deposito votivo del santuario settentrionale, Gravisca,
Scavi nel santuario greco, 12, Bari.
Fraser, P. M. 1969, Archaeology in Greece 1968–1969, Archaeological Re
ports, Vol. 15, 3–39.
Gabrovec, S. 1987, Svetolucijska grupa, in: Praistorija Jugoslavenskih Ze
malja V – Željezno doba, A. Benac, S. Gabrovec (eds.), Akademija
nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Centar za balkanološka
ispitivanja, Sarajevo, 120–150.
Garašanin, M. 1973, Praistorija na tlu SR Srbije, Beograd.
Glavaš, T. 1988, Nekropola knezova Nikolića u Vranjevu selu kod Neuma,
Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. 42/43, 143–164.
Glogović, D. 1989, Prilozi poznavanju željeznog doba na Sjevernom Jadra
nu, Hrvatsko primorje i Kvarnerski otoci, Monografije JAZU, Zavod
za arheologiju, 1, Zagreb.
Glogović, D. 2003, Fibeln im kroatischen Küstengebiet (Istrien, Dalmatien),
Prähistorische Bronzefunde, XIV/13, Stuttgart.
Green, J. R. 2001, Gnathia and Other Overpainted Wares of Italy and Si
cily: a Survey, in: Céramiques Hellénistiques et Romaines III, É. Geny
(ed.), Paris, 57–103.
Guggisberg, M. 2004, Keimelia: Altstücke in fürstlichen Gräbern diesseits
und jenseits der Alpen, in: Die Hydria von Grächwil. Zur Funktion
und Rezeption mediterraner Importe in Mitteleuropa im 6. und 5. Ja
hrhundert v. Chr., Akten, Internationales Kolloquium anlässlich des
150. Jahrestages der Entdeckung der Hydria von Grächwil, organi
siert durch das Institut für Archäologie des Mittelmeerraumes der
Universität Bern, M. A. Guggisberg (ed.), Schriften des Bernischen
Historischen Museums, Vol. 5, 175–192.
Gumă, M. 1991, Cîteva precizări asupra unor tipuri de coifuri de la sfîrştul
primei epoci a fierului şi începutul celei de a doua descoperite în
sud–vestul României, Thraco–Dacia, Vol. XII, 85–103.
Guštin, M., Knific, T. 1975, Halštatske in antične najdbe iz Javora, Arheo
loški vestnik, Vol. 24, 831–847.
Guštin, M., Teržan, B. 1977, Beiträge zu den vorgeschichtlichen Beziehun
gen zwischen dem südostalpengebiet, dem nordwestlichen Bal
kan und dem südlichen Pannonien im 5. Jahrhundert, in: Ancient
Europe and The Mediterranean. Studies presented in honour of Hugh
Hencken, V. Markotic (ed.), Warminster, 77–89.
Hassel, F. J. 1967, Ein archaischer Grabfund von der Chalkidike, Jahrbuch
des Römisch–Germanischen Zentralmuseums, Vol. 14, 201–205.
Hellmuth, A. 2010, Bogenschützen des Pontischen Raumes in der Altern Ei
senzeit: Typologische Gliederung, Verbreitung und Chronologie der
skythischen Pfeilspitzen, Universitätsforschungen zur Prähistoris
chen Archäologie, Vol. 177, Bonn.
Iacobazzi, B. 2004, Le ceramiche attiche a figure nere, vol. 1, Gravisca, Scavi
nel santuario greco, 5, Bari.
Jeličić Radonić, J. 1995, Pharos–antički grad, in: Pharos–Antički Stari grad,
u povodu 2380. obljetnice utemeljenja, (katalog izložbe), Zagreb,
56–114.
Jevtić, M., Djordjević, M. 1991, Early Iron Age Hillfort in Osaonica near
Novi Pazar, Стaринар, Vol. 42, 27–39.
Jubani, B. 1992, Gërmime në tumat nr. 2 e 3 të Fushës së Shtojit, Iliria,
Vol. 1–2, 23–58.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
85
Kent Hill, D. 1965, Helmet and Mask and a North Greek Burial, The Journal
of The Walter Art Gallery, Vol. 27–28, 8–15.
Kilian, K. 1973, Zur Eisenzeitlichen Transhumanz in Nordgriechenland,
Archäologisches Korrespondenzblatt, Vol. 3, 431–435.
Kilian, K. 1975, Trachtzubehör der Eisenzeit zwischen Ägäis und Adria,
Prähistorische Zeitschrift, Vol. 50, 11–140.
Kilian, K. 1976a, Bosnisch–Herzegowinische Bronzen der Eisenzeit II aus
Griechenland, in: Alojz Benac Sexagenario Dicatum, D. Rendić–Mi
očević (ed.), Godišnjak Centra za balkanaološka ispitivanja, Vol. XI
II/11, 163–171.
Kilian, K. 1976b, Zur früheisenzeit in Albanien, Iliria, Vol. 4, 191–196.
Kilian-Dirlmeier, I. 1984, Nadeln der frühhelladischen bis archaischen Zeit
von der Peloponnes, Prähistorische Bronzefunde, XIII/8, München.
Kirigin, B. 1986, ISSA: Otok Vis v helenizmu (katalog izložbe), Ljubljana.
Krikhaar, D. M. D. 2011, Ongekende Schoonheid: Ikonen uit Macedonië, ���
Mu
seum Catharijneconvent, Utrecht.
Koka, A. 1990, Tuma nr. 6 e varrezës së Shtojit, Ilira, Vol. 20/1, 27–73.
Kottaridi, A. 2004, The Lady of Aigai, in: Alexandar the Great: Treasuers
from an Epic Era of Hellenism, D. Pandermalis (ed.), New York, 139–
147.
Križ, B. 2004, La Slovenia nella tarda età hallstattiana, in: Guerrieri, Prin
cipi ed Eroi fra il Danubio e il Po della Preistoria all’Alto Medioevo, F.
Marzatico, P. Gleirscher (eds.), (katalog izložbe), Trento, 421–427.
Krstić, V. 2007a, Vasi bronzei da Novi Pazar, in: Balkani. Antiche civiltà tra
il Danubio e l’Adriatico, T. Cvjetićanin, G. Gentili, V. Krstić (eds.), Mi
lano, 78–83.
Krstić, V. 2007b, I cinturoni Mramorac e altri oggetti dal VI al IV secolo
a.C., in: Balkani. Antiche civiltà tra il Danubio e l’Adriatico, T. Cvjeti
ćanin, G. Gentili, V. Krstić (eds.), Milano, 135–143.
Kunze, E. 1958, Helme, in: VI. Bericht über die Ausgrabungen in Olympia,
Berlin, 118–151.
Kuzman, P. 2006, Le masque funéraire en or d’Ohrid dans le contexte
des trouvailles identiques du cercle culturel de Trebeništa, in: Ho
mage to Milutin Garašanin, N. Tasić, C. Grozdanov (eds.), Belgrade,
545–559.
Kuzman, P. 2009, Major Archaeological Discovery at Gorna Porta in
Ohrid, Macedonian Archaeological News, Vol. 1/I, http://www.mav.
mk/article.php?lang=en&article=2, (15. 02. 2011).
Лахтов, В. Кастелиц, Ј. 1957. Нови истражувања на некрополата
„Tребениште“ 1953-1954. ЛИХНИД, Oxpид, 5-58 + T. I-XXIII.
Lippert, A. 2004, Das archäologische Bild der frühen Illyrer, in:
Dall’Adriatico al Danubio: L’Illirico nell’età greca e romana. Atti del
convegno internazionale Cividale del Friuli, 25–27. 09. 2003, G. Urso
(ed.), Pisa, 11–21.
Lisičar, P. 1966, Prilozi poznavanju Epitaura, Radovi Filozofskog fakulteta
u Zadru, Vol. 4, 25–44.
Lollini, D. 1976a, La civiltà Picena, Popoli e civiltà dell’Italia antica, Vol. V,
107–195.
Lollini, D. 1976b, Sintesi della civiltà Picena, in: Jadranska obala u proto
historiji. Kulturni i etnički problemi, Simpozij održan u Dubrovniku, B.
Čečuk, N. Majnarić Pandžić, V. Mirosavljević, M. Suić (eds.), Zagreb,
117–153.
Lo Schiavo, F. 2010, Le Fibule dell’Italia meridionale e della Sicilia dall’eta
del bronzo recente al VI secolo a. C., Prähistorische Bronzefunde,
XIV/14, Stuttgart.
Lucentini, N. 1981, Sulla cronologia delle necropoli di Glasinac nell’età del
ferro, in: Studi di protostoria adriatica 1, R. Peroni (ed.), Roma, 67–
164.
Mano-Zisi, D., Popović, Lj. 1971, Der Fund von Novi Pazar (Serbien), Be
richt der Römisch–germanischen Kommission, Vol. 50, 191–208+T.
44–92.
Manti, P., Watkinskon, D. 2008, From Homer to Hoplite: Scientific Investi
gation of Greek Copper Alloy Hellmets, in: Science and Technology
in Homeric Epics, History of Mechanism and Machine Science 6, S. A.
Paipetis (ed.), Oxford, 167-179.
Marić, Z. 1959, Grobovi ilirskih ratnika iz Kačnja, Glasnik Zemaljskog mu
zeja, Vol. XIV, 87–102.
Marić, Z. 1964, Donja dolina, Glasnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Vol.
XIX, 5–128.
Marić, Z. 1973, DAORSI. Ime, teritorija i etnička pripadnost plemena Daor
si, Godišnjak Centra za balkanološka ispitivanja, Vol. X/8, 109–135.
Marić, Z. 1976a, Reviziono iskopavanje ilirske grobnice u Kačnju kod Bile
će, Glasnik Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Vol. 31, 101–110.
Marić, Z. 1976b, Ein Bronzehelm aus der Illyrischen Stadt Daorsoi ober
halb Ošanići bei Stolac, Herzegowina, in: Festschrift für Richard
Pittioni zum siebzigsten Geburtstag I., Mitscha–Märheim, H. et. al.
(eds.), Archeologica Austriaca, Vol. 13, 634–638.
Marić, Z. 1995, Die hellenistische Stadt oberhalb Ošanići bei Stolac (Osther
zegowina), Bericht der Römisch–germanischen Kommission, Vol.
76, 31–72.
Marijan, B. 1988a, Grobni nalazi iz Graca kod Neuma, Glasnik Zemaljskog
muzeja, Vol. XLII/XLIII, 35–59.
Marijan, B. 1988b, Protohistorijski nalazi s Gradine u Prenju kod Stoca,
Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. XLII/XLIII, 61–71.
Marijan, B. 2000, Željezno doba na južnojadranskom području (istočna
Hercegovina, južna Dalmacija), Vjesnik za arheologiju i historiju
dalmatinsku, Vol. 93, 7–221.
Maрковиъ, Ч. 1966, Илирска хумка у Готовуши, Старине Црне Горе,
Vol. III–IV, 215–229.
Marković, Č. 2003, Budva iz mita i legende u stvarnost, in: Muzej grada
Budve / The Museum of Budva, Budva, 13-21.
Marović, I. 1976, L’elmo greco–illirico, in: Jadranska obala u protohistoriji.
Kulturni i etnički problemi, Simpozij održan u Dubrovniku, B. Čečuk,
N. Majnarić Pandžić, V. Mirosavljević, M. Suić (eds.), Zagreb, 287–
300. =prijevod 2006, Grčko–ilirska kaciga / Greco–Illyrian Helmet,
Vjesnik za arheologiju i povijest dalmatinsku, Vol. 99, 13–26.
Marović, I., Nikolanci, M. 1969, Četiri groba iz nekropole u Vičoj luci (o.
Brač) pronađena u 1908. god., Vjesnik za arheologiju i historiju dal
matinsku, Vol. 70–71, 5–51.
Marun, L. 1998, Starinarski dnevnici, M. Petrinec (ed.), Split.
Mihovilić, K. 2001, Nezakcij, Prapovijesni nalazi 1900.–1953. / Nesactium,
Prehistoric finds 1900–1953, Monografije i Katalozi, 11, Pula.
Mihovilić, K. 2007, I vasi tipo kothon nell’Adriatico orientale, in: Piceni ed
Europa, Atti del convegno, M. Guštin, P. Ettel, M. Buora (eds.), Arche
ologia di frontiera, 6, 85–94.
Mikulčić, I. 1966, Pelagonija u svetlosti arheoloških nalaza, Beograd.
Miličević–Capek, I. 2007, Vidića guvno, Vranjevo selo–zaštitna istraživa
nja, Hercegovina, godišnjak za kulturno i povijesno nasljeđe, Vol. 21,
139–144.
Milošević, A. 1999, Archäologische Probeuntersuchungen im Flußbett
der Cetina (Kroatien) zwischen 1990 und 1994, Archäologische
Korrespondenzblatt, Vol. 29, 203–210.
Miše, M. 2005, Grčka i helenistička keramika iz Farosa u Arheološkome
muzeju u Splitu (stari fond), Vjesnik za arheologiju i povijest dalma
tinsku, Vol. 98, 25–48.
Mitrevski, D. 2005, Вардарски Рид. Istražuvanja 1995–2004 / Vardarski
Rid. Excavations 1995–2004, in: Vardarski Rid. Vol. I., D. Mitrevski
(ed.), Skopje, 15–90.
Mitrevski, D. 2007, Pogrebuvanja na svešteničkite vo železno vreme vo
Makedonija / Priestess burials of the Iron Age in Macedonia, in:
Scripta praehistorica in honorem Biba Teržan, Martina Blečić, Ma
tija Črešnar, Bernhard Hansel, Anja Hellmuth, Elke Kaiser, Carola
Metzner–Nebelsick (eds.), Situla, Vol. 44, 563–582.
Mozsolics, A. 1955, Neuere Hallstattzeitliche Helmfunde aus Ungarn,
Acta Archaeologica Academiae Scientiarum Hungaricae, Vol. V,
35–54.
Nikolanci, M. 1959, Nove grčke kacige i knemide u Dalmaciji, Vjesnik za
historiju i arheologiju dalmatinsku, Vol. 61, 81–93.
Nikolanci, M. 1960, Dodatak grčko–ilirskim kacigama u Dalmaciji, Vjesnik
za historiju i arheologiju dalmatinsku, Vol. 52, 31–35.
Odža, A. 2009, Željeznodobne fibule iz arheološke zbirke Franjevačkog
samostana na Humcu kod Ljubuškog / Iron–Age Fibulae from the
Archaeological Collection of the Franciscan Monastery in Humac,
Ljubuški, Vjesnik za arheologiju i povijest dalmatinsku, Vol. 102,
7–58.
Osmani, Y. 1988, Një përkrenare Ilire nga Durrësi, Iliria, Vol. 18–1, 209–210.
Palavestra, A. 1993, Praistorijski ćilibar na centralnom i zapadnom Balkanu
/ Prehistoric Amber in Central and Western Balkans, Balkanološki in
stitut Srpske Akademije nauka i umetnosti, Posebna izdanja, Vol.
52, Beograd.
Palavestra, A. 2006, Amber in Archaeology, in: The magic of Amber, A. Pala
vestra, V. Krstić (eds.), Archaeological monographies 18, Beograd,
32–85.
Papadopoulos, J. 2003, Le Dea di Sibari e il santuario ritrovato. Studi sui
rinvenimenti dal Timpone. Motta di Francavilla Marittima, II.1: The
Archaic votive metal objects. Bollettino d’Arte, Volume Speciale,
Roma.
Papazoglou, F. 1963, O тeритοриjи илирског племена Aрдиеја, Zbornik
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
86
Filozofskog fakulteta u Beogradu, Vol. VII–1, 71–86. (=in: Iz istorije
antičkog Balkana, Odabrane studije, Beograd 2007, 190–205).
Пapoвић-Пeшикaн, M. 1960, O кapaктepу гpчкoг мaтepиjaлa нa
Глaсинцу и путeви њeгoвoг пpoдиpaњa, Стaринар, Vol. 11, 21-
45.
Parović-Pešikan, M. 1964, Les Illyriens au contacts des Grecs, Archaeolo
gia Iugoslavica, Vol. V, 61–81+T. I–V.
Parović-Pešikan, M. 1982, Grčka mahaira i problem krivih mačeva, Go
dišnjak Centra za balkanološka ispitivanja, Vol. XX/18, 25–51+T. I–V.
Parović-Pešikan, M. 1986, Grčko–italske i helenističke vaze iz Zemaljskog
muzeja u Sarajevu, Glasnik Zemaljskog muzeja, Vol. 40–41, 39–60.
Пaрoвић-Пeшикан, M. 1988, Ojнoхoja из Aтeницe и група кљунастих
крчага у унутрашњости Бaлкана, Стaринар, Vol. XXXIX, 35–59.
Пaрoвић-Пeшикан, M. 1991, Пeћка Бања и импортована грчка
керамика из кнежевских гробниса, Стaринар, Vol. XL–XLI,
189–195.
Parović-Pešikan, M. 1993, Les cruches à bec-verseur (prochoi) du VIe-
IVe siècle avant notre ère dans l’intérieur des Balkans, in: Ancient
Macedonia V, Papers read at the Fifth international syposium held
in Thessaloniki, October 10-15, 1989, Manolis Andronikos in memo
riam, Vol. 2, Institute for Balkan Studies, 1991, 1239-1248.
Parzinger, H. 1991, Archäologisches zur Frage der Illyrier, Bericht der
Römisch–Germanischen Kommission, Vol. 72, 206–261.
Parzinger, H. 1993, Phrygische Doppelnadeln aus Boğazköy – Zur ös
tlichen Herkunft einer balkanischen Nadelform, Istanbuler
Mitteilungen, Vol. 43, 305–311.
Paškvalin, V. 2002, Helenistički sloj nekropole ilirsko–panonskog pleme
na Dezidijata na Kamenjači u Brezi kod Sarajeva, in: Grčki utjecaj
na istočnoj obali Jadrana / Greek Influence along the East Adriatic
Coast, Zbornik radova sa skupa održanog 1998. godine u Splitu, N.
Cambi, S. Čače, B. Kirigin (eds.), Biblioteka knjiga Mediterana, 26,
Split, 521–538.
Paškvalin, V. 2008, Kamenjača, Breza kod Sarajeva, Godišnjak Centra za
balkanološka ispitivanja, Vol. XXXVII/35, 101–179.
Periša, D. 2003, B. Marijan, Željezno doba na južnojadranskom području
(istočna Hercegovina, južna Dalmacija), Split 2001 (prikaz), Obavi
jesti Hrvatskog arheološkog društva, Vol. XXXV, 2, 90–103.
Peroni, R. 1973, Studi di cronologia hallstattiana, Istituto di Paletnologia
dell’Università di Roma, Roma.
Peroni, R. 1976, La «Koiné» adriatica e il suo processo di formazione, in:
Jadranska obala u protohistoriji. Kulturni i etnički problemi, Simpozij
održan u Dubrovniku 1972, B. Čečuk, N. Majnarić Pandžić, V. Miro
savljević, M. Suić (eds.), Zagreb, 95–115.
Petrenko, V. G. 1967, Pravoberezh`e Srednego Pridneprov`ia v V–III vv. do
n.ė., Archeologija SSSR, SAI D 1–4, Moskva.
Petrenko, V. G. 1978, Ukrasenija Skifii VII–III vv. do n.e., Archeologija SSSR,
SAI D 4–5, Moskva.
Pflug, H. 1988, Illyrische Helme (K 2–6), in: Antike Helme. Sammlung
Lipperheide und andere Bestände des Antikenmuseums Berlin, Mo
nographien des Römisch–Germanischen Zentralmuseums, Vol.
14, Mainz, 42–64.
Popović, Lj. 1994, Antička grčka zbirka / Collection of Greek Antiquities (ka
talog izložbe), Beograd.
Posedel, J. 1905, Prehistorijsko groblje kod Stona, Glasnik Zemaljskog mu
zeja, Vol. XVII, 441–444 + T. I–II.
Prendi, F. 1988, Helm, Miniaturkanne, in: Albanien. Schätze aus dem Land
der Skipetaren, A. Eggebrecht (ed.), Ausstellungskatalog Hildeshe
im, Mainz, 222, kat. br. 80, 96, 230.
Protić, G. 1985, Prahistorijski nalazi s otoka Visa, Vjesnik za arheologiju i
historiju dalmatinsku, Vol. 78, 37–44.
Puljić, I. 1995, Neum, povijesna domovina Hrvata, Humski zbornik, Vol. 1,
Neum, 13–15, 19.
Puljić, I. 2008, Povijest neumskog kraja / History of the Neum Region, in:
Neum. 30 godina općine, Neum, 10–17.
Pušić, I. 1962, Glogovik, Kuti, Herceg Novi – Ilirska gomila, Arheološki pre
gled, Vol. 4, 76–79+T. XI.
Pušić, I. 1976, Tragovi preistorije i rezultati dosadašnjeg istraživanja na
teritoriji Boke Kotorske, in: Arheološki problemi na jugoslavenskoj
obali Jadrana, IX Kongres Arheološkog društva Jugoslavije, Zadar
24.–27.10. 1972., Š. Batović (ed.), Materijali, Vol. XII, Zadar, 127–132.
Quesada Sanz, F. 1994, Máchaira, Kopís, Falcata, in: Dona Ferentes, Ho
menaje a F. Torrent, J. de la Villa (ed.), Ediciones Clásicas, Madrid,
75–94.
Radić, D. 2000, Blatsko polje (zapadni dio otoka Korčule tijekom pretpo
vijesti), Opvscvla Archaeologica, Vol. 23–24, 39–47.
Rolley, Cl. 1982, Les vases de bronze de l’archaïsme récent en Grande–Grèce,
Bibliothèque de l’Institut français de Naples, 2. serie, Vol. 5, Nea
ples.
Рујaк, З., Вeлкoвски, Ж. 2007, Бронзен „грчко–илирски“ шлем во
археолошката збирка на НУ Завод и Mузеј – Струмица, Зборник
на трудови, НУ Завод и Mузеј – Струмица, Струмица, 39–48.
Siganidou, M. 1978, Westerm Macedonia, in: Treasures of Ancient Mace
donia, K. Ninou (ed.), Archaeological Museum of Thessalonike,
Thessaloniki, 38-47.
Sparkes, B. A. 1991, Greek pottery: an introduction, Oxford.
Sparkes, B. A., Talcott, L. 1970, Black and Plain Pottery of the 6th, 5th and
4th centuries B.C., The Athenian Agora. Volume XII, Princeton, New
Jersey.
Srejović, D., Marković, Č. 1980, A Find from Lisijevo Polje near Ivangrad
(Montenegro), Archealogica Iugoslavica, Vol. XX-XXI, 70-79.
Stibbe, C. 2000, The Sons of Hephaistos: Aspects of the Archaic Greek Bron
ze Industry, Rome.
Stibbe, C. 2003, Trebenishte: the fortunes of an unusual excavation, Studia
Archaeologica, 121, Rome.
Šašel Kos, M. 2005, Appian and Illyricum, Situla, Vol. 43, Ljubljana.
Šešelj, L. 2010, Promunturium Diomedis: Svetište na rtu Ploča i jadranska
pomorska trgovina u helenističkom razdoblju, Doktorska disertaci
ja, Sveučilište u Zadru, Zadar.
Škoberne, Ž. 1998, Budinjak: Kneževski tumul, Zagreb.
Škoberne, Ž. 2003, Nalaz neuobičajene višeglave igle s budinjačke ne
kropole, Opuscula Archaeologica, Vol. 27, 199–210.
Tarditi, C. 1996, Vasi di bronzo in area Apula. Produzione greche ed italic
he di età arcaica e classica, Pubblicazioni del Dipartimento di Beni
Culturali dell’Università di Lecce, Settore Storico–Archeologico, 8,
Lecce.
Teleaga, E. 2008, Griechische Importe in den Nekropolen an der unteren
Donau 6. Jh.–Anfang des 3. Jhs. v. Chr., Marburger Studien zur Vor–
und Frühgeschichte, Vol. 23, Rahden/Westf.
Teržan, B. 1976, Certoška fibula, Arheološki vestnik, Vol. 27, 317–536.
Teržan, B. 1987, The Early Iron Age of the Central Balkans, Archaeologica
Iugoslavica, Vol. 24, 7–27.
Teržan, B. 1995, Handel und sozialen Oberschichten im früheisenze
tlichen Südosteuropa, in: Handel, Tausch und Verkehr im bronze–
und früheisenzeitlichen Südosteuropa, B. Hänsel (ed.), Südosteu
ropa Schriften 17, Prähistorische Archäologie in Südosteuropa, 11,
München–Berlin, 81–159.
Teržan, B., Trampuž, N. 1975, Prispevek h kronologiji Svetolucijske skupi
ne, Arheološki vestnik, Vol. 24, 416–460.
Teßmann, B. 2004, Grabhügel 30 aus Rusanovići. Untersuchungen zu
Kontakten zwischen der Glasinac–Hochebene und dem wes
tlichen japodischen Raum (Lika–Hochebene), Godišnjak Centra za
balkanološka ispitivanja, Vol. XXXIII/31, 139–183.
Tomlinson, R. A. 1995, Archaeology in Greece 1994-1995, Archaeological
Reports, Vol. 41 (1994–1995), 1–74.
Toυράτσoγλoυ, Γ. 1986, TO ΞΙΦOΣ ΤΉΣ BΈΡOΙΑΣ, ΣΥΜΒΟΛΗ ΣΤΗ
ΜΑΚΕΔΟΝΙΚΗ ΟΠΛΟΠΟΙΙΑ ΤΩΝ ΥΣΤΕΡΩΝ ΚΛΑΣΙKΩΝ ΧΡΟΝΩΝ,
in: Ancient Macedonia IV, Papers read at the Fourth international
symposium held in Thessaloniki, September 21-25, 1983, Institute
for Balkan Studies, 611-651.
Todisco, L. 1992, Introduzione all’artigianato della Puglia antica: dall’età
coloniale all’età romana, Bari.
Truhelka, Ć. 1889, Predhistorijski predmeti sa Glasinca, Glasnik Zemalj
skog muzeja Sarajevo, Vol. I, 26–44.
Трухелка, Ћ. 1890a, Oбичaj maцeрирaњa мртвaцa у jeднoj
прeдхистoриjскoj грoмили код Фoчe, Glasnik Zemaljskog muze
ja Sarajevo, Vol. II, 104–109.
Truhelka, Ć. 1890b, Iskopine na predhistorijskome grobištu na Glasincu u
godini 1890, Glasnik Zemaljskog muzeja Sarajevo, Vol. II, 386–401.
Truhelka, Ć. 1892, Prilozi rimskoj arheologiji Bosne i Hercegovine, Glasnik
Zemaljskog muzeja u Sarajevu, Vol. IV, 340–365+T. II–VII.
Трухелка, Ћ. 1893, Oпacкe o meгaлитичким громилaма херцеговачким,
Glasnik Zemaljskog muzeja Sarajevo, Vol. V, 231–235.
Truhelka, Ć. 1899, Dva prehistorijska nalaza iz Gorice (Ljubuškog kotara),
Glasnik Zemaljskog muzeja Sarajevo, Vol. XI, 339–395+T. I–II.
Truhelka, Ć. 1901, Rezultati prehistoričkog istraživanja u Bosni–Hercego
vini (Tečajem godine 1900), Glasnik Zemaljskog muzeja Sarajevo,
Vol. XIII, 1–13+T. I–II.
Truhelka, Ć. 1902, Sojenica u Donjoj Dolini (Drugo iskopavanje god.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
87
1901), Glasnik Zemaljskog muzeja Sarajevo, Vol. XIV, 257–519–539.
Truhelka, Ć. 1903, Sojenica u Donjoj dolini, Glasnik Zemaljskog muzeja
Sarajevo, Vol. XV, 143–152, 337–384, 529–558.
Truhelka, Ć. 1904, Sojenica u Donjoj dolini, Glasnik Zemaljskog muzeja
Sarajevo, Vol. XVI, 441–447.
Truhelka, Ć. 1914, Kulturne prilike Bosne i Hercegovine u doba prehisto
ričko. Vođa kroz prehistoričku zbirku Zemaljskog muzeja u Saraje
vu, Glasnik Zemaljskog muzeja Sarajevo, Vol. XXVI, 43–139.
Valentini, V. 1993, Le ceramiche a vernice nera, Gravisca. Scavi nel santu
ario greco, 9, Bari.
Vasić, R. 1977, The Chronology of the Early Iron Age in the Socialist Republic
of Serbia, BAR Supplementary Series 31, Oxford.
Vasić, R. 1982a, Prilog proučavanju grčkog oružja u Jugoslaviji, Godišnjak
Centra za balkanološka ispitivanja, Vol. XX/18, 5–24.
Vasić, R. 1982b, Ein Beitrag zu den Doppelnadeln im Balkanraum, Prähi
storische Zeitschrift, Vol. 57, 220–257.
Vasić, R. 1983, A contribution to the study of «Illyrian» helmets in north
Yugoslavia, Archaeologia Iugoslavica, Vol. 22–23, 76–80.
Vasić, R. 1987a, Prilog proučavanju lučnih fibula sa pravougaonom no
gom na Balkanu, Arheološki vestnik, Vol. 38, 41–68.
Vasić, R. 1987b, Kneževski grobovi Novog Pazara i Atenice, in: Praistorija
Jugoslavenskih Zemalja V – Željezno doba, A. Benac, S. Gabrovec
(eds.), Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Centar
za balkanološka ispitivanja, Sarajevo, 644–650.
Vasić, R. 1991, Cultural Groups of the Early Iron Age in the West and Cen
tral Balkan and the possibilities of their ethnical identification, in:
I. Iliro–trački simpozijum–Paleobalkanska plemena između Jadran
skog i Crnog mora od eneolita do helenističkoga doba, A. Benac
(ed.), Posebna izdanja ANUBIH i Centra za Balkanološka ispitivanja
XCIV/14 & SANU Posebna izdanja 44, Sarajevo–Beograd, 73–82.
Vasić, R. 1999, Die Fibeln im Zentralbalkan, Prähistorische Bronzefunde,
XIV/12, Stuttgart.
Vasić, R. 2003a, Die Nadeln im Zentralbalkan, Prähistorische Bronzefunde,
XIII/1, Stuttgart.
Vasić, R. 2003b, To the North of Trebenishte, in: Trebenishte: the fortunes
of an unusual excavation, C. Stibbe, Studia Archaeologica, 121, Ro
ma, 111–133.
Vasić, R. 2005, Gli Autariati, la tribù illirica più grande e più forte, nella
storia e nell’archeologia, in: Gli Illiri e L’Italia, Convegno Internazio
nale di Studi, Treviso 16.10.2004., Treviso, 11–29.
Вaсић, P. 2008, Двоjнe иглe oпeт, Zbornik Matice srpske za klasične studi
je, Vol. 10, 261–266.
Вaсић, P. 2009, Белешке о Гласипцу – Хронологија кнежевских
гробова, Стaринар, Vol. LIX (2010), 109–117.
Vasić, R. 2010, Reflecting on Illyrian Helmets, Стaринар, Vol. LX (2011),
Београд, 37-55.
Videski, Z. 2003, Maкeдoнски Брoнзи / Macedonian Bronzes, (katalog
izložbe), Skopje.
Videski, Z., Temov, S. 2005, Makedonske Bronce: željeznodobni nalazi na
području Makedonije, (katalog izložbe), Zagreb.
Vokotopoulou, I. 1975a, Χαλκαί κορινθιουργείς πρόχοι / Chalkai korint
hiourgeis prochoi, Athens.
Vocotopoulou, J. 1975b, Le trésor de vases de bronze de Votonosi, Bulle
tin de correspondance hellénique, Vol. 99/2, 729–788.
Vokotopoulou, J. 1997, Archaeology and Art, in: Epirus, 4000 Years of
Greek History and Civilization, M. B. Sakellariou (ed.), Athens, 63–73.
Vokotopoulou, I., Despini, A., Misailidou, V., Tiverios, M. (eds.), 1997, Sin
dos / ΣΙΝΔΟΣ: Katalogos tis Ekthesis (katalog izložbe), Arhaiologiko
Mouseio, Thessaloniki.
Whitley, J. 2003, Archaeology in Greece 2002-2003, Archaeological Re
ports, Vol. 49 (2002 – 2003), 1-88.
Whitley, J. 2004, Archaeology in Greece 2002-2003, Archaeological Re
ports, Vol. 50 (2003 – 2004), 1-92.
Whitley, J. 2005, Archaeology in Greece 2004-2005, Archaeological Re
ports, Vol. 51 (2004 – 2005), 1-118.
Whitley, J., Germanidou, S., Urem-Kotsou, D., Dimoula, A., Nikolakopou
lou, I., Karnava, A., Hatzaki, E. 2005, Archaeology in Greece 2005-
2006, Archaeological Reports, Vol. 52 (2005 – 2006), 1-112.
Whitley, J., S. Germanidou, D. Urem-Kotsou, A. Dimoula, I. Nikolakopou
lou, A. Karnava, D. Evely 2006, Archaeology in Greece 2006-2007,
Archaeological Reports, Vol. 53 (2006), 1-121.
Xenophon, The Cavalry General, Translated H. G. Dakyns, Macmillan and
Co., 1897, eBooks@Adelaide 2007.
Zaninović, M. 1992, Pomorstvo Ardijejaca temelj njihove moći, Opuscula
Arcaheologica, 16, 103–115.
Zaninović, M. 2003, Područje Neretve i srednjojadransko otočje, Izdanja
Hrvatskog arheološkog društva, Vol. 22, Zagreb–Metković–Split,
277–287.
Zotović, M. 1985, Arheološki i etnički problemi bronzanog i gvozdenog do
ba Zapadne Srbije, Dissertationes et Monographie, XXVI, Beograd.
Жижић, O. 1979, Гробови илирских ратника–Кличево кoд Никшића,
in: Сахрањивање код Илира, Зборник рaдoвa приказаних
нa нaучном скупу Cpпске aкадемије наука и уметности
и Бaлканолошког института CAНУ, Златибор 1976, М.
Гарашанин (ed.), САНУ, Балканолошки институт, VIII/2, Београд,
205–218.
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
88
T. 1
Vranjevo Selo-Neum, bronca, M. 1: 2
Pl. 1
Vranjevo Selo-Neum, bronze, M. 1: 2
T. 1
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
89
T. 2
Vranjevo Selo-Neum, 26-31 bronca; 32 jantar, M. 1: 1
Pl. 2
Vranjevo Selo-Neum, 26-31 bronze; 32 amber, M. 1: 1
T. 2
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
90
T. 3
Vranjevo Selo-Neum, bronca, M. 1: 2
Pl. 3
Vranjevo Selo-Neum, bronze, M. 1: 2
T. 3
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
91
T. 4
Vranjevo Selo-Neum, bronca, M. 1: 2
Pl. 4
Vranjevo Selo-Neum, bronze, M. 1: 2
T. 4
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
92
T. 5
Vranjevo Selo-Neum, željezo, M. 1: 3
Pl. 5
Vranjevo Selo-Neum, iron, M. 1: 3
T. 5
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  ON THE HORIZON OF WARRIOR GRAVES FROM 5TH CENTURY BC ON THE TERRITORY ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, P. 31–94
93
T. 6
Vranjevo Selo-Neum, keramika, M. 1: 2
Pl. 6
Vranjevo Selo-Neum, pottery, M. 1: 2
T. 6
MARTINA BLEČIĆ KAVUR,  IVANKA MILIČEVIĆ-CAPEK,  O HORIZONTU RATNIČKIH GROBOVA 5. STOLJEĆA PR. KR. NA PROSTORU ISTOČNE ..., PRIL. INST. ARHEOL. ZAGREBU, 28/2011, STR. 31–94
94
T. 7
Vranjevo Selo-Neum, keramika, M. 1: 2
Pl. 7
Vranjevo Selo-Neum, pottery, M. 1: 2
T. 7