Stolno posuđe od 15. do 18. st. na području sjeverozapadne Hrvatske

UNIVERZA NA PRIMORSKEM
FAKULTETA ZA HUMANISTI NE ŠTUDIJE
KOPER

Robert  imin

Stolno posu!e od 15. do 18.st. na podru"ju
sjeverozapadne Hrvatske

Magistrsko delo

                                      Mentor: prof. ddr. Mitja Guštin

Arheološka dediš"ina Sredozemlja

KOPER, 2008.
SADRŽAJ:

1. UVODNA RIJE .................................................................................................... 3
2. POVIJESNI OKVIR................................................................................................ 5
3. PREGLED NALAZIŠTA...................................................................................... 10
3.1  akovec, utvrda ................................................................................................... 10
3.2 Varaždin, gradska jezgra...................................................................................... 11
3.3 Sveti Petar Ludbreški, gradište............................................................................ 12
3.4 Vrbovec, utvrda ................................................................................................... 13
3.5 Lepoglava, samostan............................................................................................ 13
3.6 Veliki Tabor, utvrda............................................................................................. 14
3.7 Veliki Kalnik, utvrda ........................................................................................... 15
3.8  anjevo, utvrda.................................................................................................... 16
3.9 Streza, samostan................................................................................................... 17
3.10 Mala Trešnjevica, crkva..................................................................................... 17
3.11 Medvedgrad, utvrda........................................................................................... 18
3.12 Susedgrad, utvrda............................................................................................... 19
3.13 Muzej grada Zagreba, klarisa............................................................................. 19
3.14 Zagreb-Kaptol 8, gradska jezgra........................................................................ 20
3.15 Tomašica, gradište ............................................................................................. 21
3.16 Plovdin-Grad, gradište....................................................................................... 21
3.17 Kamensko, samostan ......................................................................................... 21
3.18 Barilovi!, utvrda ................................................................................................ 22
3.19 Petrovac, samostan............................................................................................. 23
4. TIPOLOŠKI PREGLED POSUDA....................................................................... 25
4.1. Vr"evi.................................................................................................................. 26
4.1.1. Arhajska majolika............................................................................................ 26
4.1.2. Majolika strogog stila ...................................................................................... 27
4.1.3. Porodica cvjetne gotike.................................................................................... 31
4.1.4. Renesansna majolika........................................................................................ 32
4.1.6. Ostali vr"evi..................................................................................................... 36
4.2. Zdjele, zdjelice i tanjuri ...................................................................................... 37
4.2.1. Španjolska keramika........................................................................................ 37
4.2.2. Gravirana keramika.......................................................................................... 38
4.2.3. Kasna majolika ................................................................................................ 40
4.2.4. Lokalna proizvodnja ........................................................................................ 43
5. ZAKLJU AK........................................................................................................ 44
6. POPIS FOTOGRAFIJA I ILUSTRACIJA............................................................ 49
7. POPIS LITERATURE........................................................................................... 51
8. KATALOG NALAZA........................................................................................... 58
9. POVZETEK………………………………………………………………………86

2
1. UVODNA RIJE

Majoli"ko kerami"ko posu#e na prostoru sjeverozapadne Hrvatske "ini
relativno rijetke arheološke nalaze. Više je razloga zašto je tome tako. Najbitniji je
onaj prostorni element, budu!i da je ovo podru"je kroz povijest bilo prili"no
nedostupno glavnim proizvodnima centrima na Jadranskom moru, prvenstveno
talijanskim koji ovu robu prevoze morskim putevima. Stoga se oni "eš!e i u ve!oj
koli"ini pronalaze duž naše obale pa tako gotovo i ne postoji kasnosrednjovjekovno i
novovjekovno nalazište u Istri, Primorju i Dalmaciji bez ponekog sli"nog ulomka.
Situacija u kontinentalnoj Hrvatskoj bitno je razli"ita. Me#utim, mišljenja
sam da se u sjevernoj Hrvatskoj tijekom starijih arheoloških istraživanja pronalazila
ve!a koli"ina ovakove keramike samo što joj se u to vrijeme nije pridavala ve!a
važnost. Prilikom iskopavanja raznih utvrda, samostana i ostalih zdanja, arheolozi su
nailaze!i na „"udne“ cakljene ulomke bili mišljenja da su svu tu keramiku izra#ivale
„njihove bake“ tijekom 19. i po"etkom 20.st., ne znaju!i da se izuzetno kvalitetno
majoli"ko posu#e po"inje proizvoditi ve! u 14.st. Ovakvu tvrdnju dokazuju brojna
iskopavanja, poglavito ona na utvrdi  anjevo1. Kako je mogu!e da jedna mala (i
prili"no nebitna) utvrda na jugozapadnim obroncima kalni"kog gorja u samo
nekoliko kampanja arheoloških iskopavanja (2003-3007) podari više od 50 raznih
ulomaka majolike iz razdoblja 15-17.st., a veliki kraljevski grad u Samoboru niti
jedan jedini. I neke druge utvrde ne pružaju mnogo ovakova materijala, poput
Medvedgrada, Susedgrada ili Siska. Sigurno je da su vlasnici spomenutih utvrda bili
pripadnici prili"no imu!nijeg staleža, negoli oni manjih utvrda poput  anjeva.
Postavlja se pitanje da li nešto više ulomaka „spava“ u nebrojenim kutijama po
raznim depoima muzeja i ostalih nadležnih institucija? No, tema ovog rada nije
istražiti nametnuto pitanje, ve! dati jedan sažeti pregled prikupljenje i dostupne
gra#e.
Nije mi poznato kakva je dalja sudbina vrednovanja ove novije keramike, ali
je razvidno kako se granice arheolgije u zadnje vrijeme pomi"u sve bliže i brže "ak
do današnjih dana i kako !e se u skoroj budu!nosti sve više istraživati "isto

1 Voditelj istraživanja je mr.sc. Luka Beki!, Hrvatski restauratorski zavod, Služba za arheološku
baštinu.

3
novovjekovna nalazišta. Ovaj rad u tom je pogledu zapravo pionirsko djelo koje
donosi pregled majoli"ke gra#e na odre#enom podru"ju. Uklju"eno je podru"je
središnje i sjeverozapadne Hrvatske, koje na sjeveru i zapadu flankira današnja
državna granica Republike Hrvatske sa Slovenijom i Ma#arskom, dok se na jug ide
sve do šireg podru"ja Karlovca, a na istok do linije Bjelovar-Daruvar-Kutina.
Vremenski je obuhva!eno malo šire razdoblje od 15. pa sve do 18.st. Bitno je re!i da,
izuzev nekoliko isto"nijih nalazišta, po"etkom 17.st. sva ostala "ine dio poznatog
povijesnog stanja poznatog kao „ostatci ostataka“ kada je hrvatski prostor sveden na
minimalnu površinu. Ve!ina ovih nalazišta preživljava ta teška vremena, a neka se u
raznim oblicima koriste "ak do današnjih dana.
Na ovom bih mjestu želio zahvaliti svim muzejima i ostalim institucijama,
kao i njihovima djelatnicima,2 na ustupljenom materijalu jer mi se "ini kako je bilo
od velike važnosti za izradom pregleda stolnog posu#a na ovom prostoru. U
Hrvatskoj je do sada daleko bolje zastupljen i prezentiran materijal s podru"ja Istre
(T. Bradara), sjeverne (K. Gusar), te središnje i južne Dalmacije (H. Zglav-
Martinac).3

2 Hrvatski restauratorski zavod, Služba za arheološku baštinu, Zagreb (A. Azinovi!-Bebek, T. Pleše,
L. Beki!), Muzej Moslavine, Kutina (A. Bobovec), Institut za arheologiju, Zagreb (T. Tkal"ec), Muzej
grada Zagreba (B. Maši!), Gradski muzej Varaždin (M. Šimek, Lj. Šimuni!), Gradski muzej Križevci
(Z. Homen, L. Okroša-Roži!), Muzeji Hrvatskog zagorja - Dvor Veliki Tabor, Desini! (I. Škiljan).
3 Zahvaljujem se spomenutim arheolozima na velikodušnoj pomo!i prilikom pisanja ovog rada.

4
2. POVIJESNI OKVIR4

Prostor središnje i sjeverozapadne Hrvatske tijekom razdoblja 15-17.st. usko
je vezan uz osmanlijsku provalu i njihovu prisutnost (Sl.1). Nakon raspada velike
seldžu"ke države, na podru"ju jugozapadne Azije krajem 13.st., osniva se više
manjih tzv. bejluka (emirata). Vo#a jednog od njih bio je glasoviti Osman, oko kojeg
se okupljeni Turci nazvaše Osmanlijama. Do sredine 14.st. Osmanlije pod Orhanom
(Osmanov sin) prelaze na europsko kopno, prenose prijestolnicu u Bursu i osvajaju
Galipoljski poluotok. Godine 1453. pada Carigrad, koji od tada postaje prijestolnica
Carstva, a osmanlijska se ekspanzija usmjeruje prema prostoru Bosne, Hrvatske i
Austrije.
Sl.1: Karta širenja Osmanlijskog Carstva (1481-1683).

Izvor: http://history.wisc.edu/sommerville/351/ottomans.htm (2008-01).

4 U ovom kratkom povijesnom pregledu kasnog srednjeg vijeka i ranog novog vijeka hrvatskog
prostora korišteni su sljede!i naslovi: Klai!, 1990; Peri!, 1997; Budak, Raukar, 2006.

5

Prve borbe s Osmanlijama vodio je hrvatsko-ugarski kralj Žigmund
Luksemburški u dva navrata, 1396. kod Nikopolja i 1415. kod Doboja. Zbog ovih
poraza on uspostavlja novi vojno-obrambeni sustav sastavljen od tri dijela: osorskog,
slavonskog i hrvatskog. Žigmund umire 1437.g. te nastaje 20-godišnje razdoblje
nestabilnosti na prijestolju. Redaju se austrijski vojvoda Albrecht II. i žena mu
Elizabeta, poljski kralj Vladislav I. Jagelovi! te malodobni Ladislav V., u "ije ime
vlada Janos Hunyadi, erdeljski vojvoda.5 Smr!u Ladislava V. (1457) javljaju se dvije
struje oko izbora novog kralja. Naposlijetku je izabran Hunyadijev sin Matijaš,
nazvan Korvin („Vrana“). Nakon zauze!a Bosne 1463.g., Korvin osloba#a Jajce i
osniva banovinu (uz ve! postoje!u Srebreni"ku), a od Senja "ini kapetaniju. To su
prve stalne vojni"ke organizacije na tom prostoru i svojevrstan štit od novih
osmanlijskih provala.

Nakon Korvinove smrti 1490.g., ponovno izbijaju nemiri oko prijestolja, a
nedugo nakon toga odigrava se jedan od najtežih poraza hrvatsko-ugarske vojske na
Krbavskom polju (1493) pod banom Deren"inom. Tada se uzdiže Ivaniš Korvin
kojeg kralj proglašava hrvatskim banom. On zajedno sa svojim nasljednikom Petrom
Berislavi!em vodi mnoge bitke protiv Osmanlija te uspostavlja nekoliko linija
obrane duž Save, na Uni i Kupi. Smr!u kralja Vladislava II. Jagelovi!a (1516) osniva
se Kraljevsko namjesni"ko vije!e radi organiziranja bolje obrane. Od 1521.g.
Ludovik II. preuizma vlast, a u isto vrijeme Sulejman II. Veli"anstveni odlu"uje
osvojiti Ugarsku. Tako su se 19. kolovoza 1526.g. kod Moha"a sukobile osmanlijska
i hrvatsko-ugarska vojska, koja trpi težak poraz. U bitci je sudjelovao i sam kralj
Ludovik II. koji se prilikom bijega nesretnim slu"ajem utopio u obližnjem potoku.

U jesen iste godine za kralja je izabran Ivan Zapolja u Stolnom Biogradu
(ma#. Szekesfehervar), dok je isto u"injeno i s Ferdinandom I. Habsburgovskim u
Požunu. Nakon kratkih politi"kih borbi, 1. sije"nja 1527.g. Hrvatski sabor u Cetin-
gradu izabrao je Ferdinanda I. za kralja (1527-1564). Kako Zapolja nije odstupio s
prijestolja, Ferdinand je silom zauzeo njegov Budim i potjerao ga u Poljsku, a nova
državna zajednica od tada nosi naziv Habsburška monarhija.

5 U narodu se oko njega stvorila legenda o Sibinjaninu Janku.

6

Usred me#usobnih borbi Ferdinanda i Zapolje Osmanlije su 1536.g. osvojili
Slavoniju do Požege, a sljede!e godine i Klis, gdje osnivaju nove sandžake. Nedugo
zatim osvajaju i Budim (1541) te se nadaju kako !e ubrzo sti!i do prijestolnog grada
Be"a. Me#utim, u tom ih je pohodu omelo nekoliko neosvojenih utvrda. To se
prvenstveno odnosi na Köszeg (Kiseg) i Szigetvar (Siget). Najsnažnija opsada Sigeta
zbila se 1566.g.6 Osmanlijsko carstvo u to se vrijeme nalazilo na vrhuncu mo!i te je
bilo od presudne važnosti organizirati bolju obranu. Ure#ena pograni"na podru"ja
nazvana su Vojnom krajinom. Nakon Ferdinanda I., o obrani se brinu i njegovi
nasljednici Maksimilijan II. (1564-1576) i Rudolf II. (1576-1608). U to su vrijeme
mnoge pograni"ne utvrde bile u nadležnosti pojedinih hrvatskih plemi!a koji drže
Sl.2: Prikaz bitke kod Siska (1593) autora J.V. Valvasora iz 1689.g.

Izvor: http://commons.wikimedia.org/wiki/Image:Bitka_pri_Sisku_1593-
Valvasor.jpg (2008-01).

6 Legenda govori kako je kapetan grada Nikola Šubi! Zrinski uvidjevši da nema drugog izlaza,
napustio tvr#avu i jurišom krenuo u srce osmanlijskih postrojbi. „Hrvatski Leonida“ i svi njegovi
suborci tom su prilikom izginuli.

7
odre#enu vojnu posadu, a Vojna krajina prostirala se od Drave do mora. Za
provo#enje njene uprave nadvojvoda Karlo u Grazu osniva Ratno vojno vije!e. Zbog
toga, ve! idu!e godine osniva grad Karlovac s pripadaju!im mu generalatom (sve do
mora), te Bansku (od Karlovca do Ivani!a) i Slavonsku krajinu (od Ivani!a do
Drave). No, unato" tome Hrvatska je država krajem 16.st. svedena na „ostatke
ostataka“. Prekretnica se doga#a 22. lipnja 1593.g. u glasovitoj bitci kod Siska (Sl.2).
Kona"no ujedinjeni Hrvati7 porazili su vojsku Hasan-paše Predojevi!a vještom
taktikom razbijanja njihovog borbenog poretka. Da bi oslabili osmanlijsku mo! u
Vojnoj krajini podižu se još mnoge utvrde, palanke (drvene utvrde) i "ardaci, a u
pograni"nom ih podru"ju prvenstveno grade novodoseljeni Vlasi. Oni 1629.g.
„Vlaškim zakonom“ dobivaju svoja prava i povlastice, a obvezni su obavljati vojnu
službu "uvanjem granice.

Sl.3: Bitka kod Be"a 1683.g.

Izvor: http://www.iatselocal80.org/terrorist%20_issues/vienna_september_11.htm
(2008-01).

7 Najbitniji vo#e bili su Blaž Gjurak, Toma i Petar Erdödy, Andrija Auersperger i Stjepan Grasswein.

8
U vrijeme Kandijskog rata (1645-1669) izme#u Osmanlija i Mle"ana
poduzete su šire oslobodila"ke akcije na hrvatskom prostoru. U tom pogledu veliku
ulogu imali su nezadovoljni velikaši predvo#eni obiteljima Zrinski i Frankopan, "iji
su se posjedi ve!im dijelom još uvijek nalazili pod osmanlijskom vlaš!u. Nikola
Zrinski podiže više utvrda, a u vremenu od 1663. do 1664.g. uspješno ratuje s
Osmanlijama. Nakon njegove tragi"ne smrti u lovu na divlje svinje, hrvatskim
banom postaje brat mu Petar koji zajedno s šurjakom Fran Krsto Frankopanom
nastavlja protuhabsburšku politiku, pripremaju!i ustanak. Be" ih proglašava
veleizdajnicima i osu#uje na smrt 30. travnja 1671.g. u Be"kom Novom Mestu.

Taj doga#aj uvodi dodatno nezadovoljstvo velikaša, tako da ne "ine ništa
zna"ajnije kada Osmanlije 1683.g. kre!u preko Hrvatske prema Be"u (Sl.3). Be"
spašava pristigla pomo! poljskog kralja Jana Sobieskog, a neuspjela opsada imala je
dalekosežnu posljedicu po Osmanlije. Ubrzo je oja"ana obrana Vojne krajine, dizani
su mnogi ustanci u Krbavi, Lici i Slavoniji "iji su znatni dijelovi oslobo#eni do kraja
17.st., a 26. sije"nja 1699.g. dogovoren je i Karlova"ki mir izme#u Svete lige
(Austrija, Poljska i Venecija) i Osmanlijskog carstva u Srijemskim Karlovcima.
Njihovi napadi jenjavaju, ali ih ipak još uvijek ima u manjem opsegu i tijekom 1.
polovine 18.st.

9
3. PREGLED NALAZIŠTA

Nakon kratkog op!eg povijesnog pregleda prostora sjeverozapadne Hrvatske
tijekom kasnog srednjeg i novog vijeka "ini mi se potrebitim da se iznese nekoliko
re"enica o svakom od 20-ak nalazišta iz kojih potje"u ovdje predstavljeni kerami"ki
nalazi (Sl.4). Rije"i !e biti tek o njihovu smještaju, sažetoj povijesti (prvi spomen
nalazišta, važniji vlasnici i doga#aji te kraj) i povijesti arheoloških istraživanja koja
su iznjedrila ove nalaze.

3.1  akovec, utvrda

Grad  akovec nalazi se u Me#imurju, 14 km sjeveroisto"no od Varaždina i
91 od Zagreba. Na mjestu srednjovjekovnog Starog grada stoji velika tvr#ava
opasana opkopima i bedemima od opeke unutar kojeg se nalaze Stari dvor Zrinskih i
tzv. Novi dvor (Kova"i!, 2006, 110).
 akovec se prvi put spominje 1267.g. (ili 1328.g.) kao drvena tvr#avica
grofova  ak, "ije je ime o"igledno sa"uvano u današnjem imenu grada. Tijekom
narednih stolje!a grad je "esto mijenjao svoje gospodare: Lackovi!i, Celjski,
Korvini, Keglevi!i itd., a velik uspon grada zapo"inje 1546.g. kada ga zajedno s
Me#imurjem dobiva Nikola Šubi! Zrinski. U to vrijeme  akovec proživljava
mnogobrojne graditeljske promjene pa tako od nizinske utvrde, tokom 16. i 17.st.,
prerasta u moderniju renesansnu utvrdu s jakim obrambenim sustavom. Nakon
propasti Zrinskih krajem 17.st., "itavo Me#imurje dolazi u ruke obitelji Althan koja
Novi dvor gradi u baroknom stilu. Od 1954.g. u Starom gradu nalazi se Muzej
Me#imurja ($uri!, Feletar, 1992, 60-61; Azinovi!-Bebek, Pleše, 2006, 119-122;
Kova"i!, 2006, 110).
Arheološka istraživanja iz 2005.g. (HRZ) u dvorištu Starog grada nastavak su
sveobuhvatnih istraživanja i  konzervatorsko-restauratorskih radova na prostoru
Starog Grada od 1966.g. nadalje (Azinovi!-Bebek, Pleše, 2006, 119).

10
3.2 Varaždin, gradska jezgra

Barokni grad na desnoj obali Drave u sjeverozapadnoj Hrvatskoj, 79 km
sjeveroisto"no od Zagreba.
Sl.4: Angelinijeva srednjovjekovna karta utvrda sjeverozapadne Hrvatske.

Izvor: Krmpoti!, 1997, 205.

11

Prvi se put u povijesnim izvorima Varaždin kao posjed spominje 1181.g. u
povelji Bele III. Poveljom Andrije II. iz 1209.g. dobiva povlastice slobodnog
kraljevskog grada, a istu potvr#uje i Bela IV. krajem 14.st. (Horvat, 1980/1981, 76;
Obad-Š!itaroci, 1991, 274; $uri!, Feletar, 1992, 12). Od tada po"inju neprestani
sukobi izme#u Varaždinaca i Starogradske tvr#ave. Tokom narednih stolje!a, grad
Varaždin mijenja nekoliko vlasnika od kojih su najvažniji pripadnici obitelji
Frankopan i Brandenburg, a poseban je doprinos dao barun Ivan Ungnad koji oja"ava
gradsku obrambenu arhitekturu sredinom 16.st. Tada varoš Varaždin postaje najja"a
tvr#ava na osmanlijskoj granici, a u isto vrijeme štiti Štajersku i Be" (Szabo, 1920,
89, Sl. 86-87; Horvat, 1980/1981, 77-78; Obad-Š!itaroci, 1991, 274; $uri!, Feletar,
1992, 14).  Krajem 16.st. Varaždin prelazi u ruke plemi!ke obitelj Erdödy, koji time
postaju nasljedni varaždinski župani (Szabo, 1920, 89; Obad-Š!itaroci, 1991, 278;
$uri!, Feletar, 1992, 14-15). U 18.st. Varaždin je sjedište brojnih hrvatskih velikaša
poput Draškovi!a, Keglevi!a, Pata"i!a itd., a sredinom stolje!a u grad se smješta
upravno središte Banske Hrvatske, Suda i Kraljevskog vije!a, tj. Varaždin je
doslovno postao glavnim gradom Hrvatske ($uri!, Feletar, 1992, 14-15). Tu
povlasticu drži sve do velikog požara 1767.g. kada brojne institucije sele u Zagreb
(Obad-Š!itaroci, 1991, 278; $uri!, Feletar, 1992, 11-12).

Prikazani materijal prona#en je u razdoblju od 1993-2001.g. prilikom
arheološkog nadzora Gradskog muzeja Varaždin na prostoru uže gradske jezgre
(Šimek, 2002; Šimek, 2004).

3.3 Sveti Petar Ludbreški, gradište

Selo Sveti Petar Ludbreški nalazi se isto"no od Ludbrega u Podravini, a
ostatci srednjovjekovnog gradišta smjestili su se u meandru rijeke Bednje, izme#u
sela Kapela i Sveti Petar.

Ecclesiae sancti Petri de Bedgna (tj. sijelo crkvene župe) spominje se prvi put
1334.g., dok bednjansko vlastelinstvo postoji od sredine 15.st. Matijaš Korvin daruje
ga obitelji Frodnohar. Nakon 1523.g. bednjanski se posjedi dijele obiteljskim
nasljednicima po ženskoj liniji te se spajaju s Kapelom i Dubovicom ($uri!, Feletar,
1992, 177-178).

12

Ovdje predstavljeni ulomak prona#en je kao slu"ajni nalaz od strane T.
Tkal"ec (Institut za arheologiju, Zagreb).

3.4 Vrbovec, utvrda

Plemi!ki grad Vrbovec (Veliki Gradiš ili Veliko Gradiš!e) nalazi se
neposredno uz selo Klenovec Humski na Sutli blizu hrvatsko-slovenske državne
granice. Smjestio se na izdvojenom strmom brijegu (381 m nv) koji dominira nad
rije"nim prijelazom preko Sutle i njenom dolinom. Na susjednom nižem brdu nalazio
se Mali Gradiš, sa"uvan u sje!anju lokalnog stanovništva (Tomi"i!, 1986/1987, 151;
Tomi"i!, Tkal"ec, Dizdar, Ložnjak, 2001, 254).
Povijesna vrela grad Vrbovec spominju ve! 1267.g. kao comes de Vrbouch, a
od 1354.g. kao burg, castro Vrbouch. U vremenu 1267-1497.g. sjedištem je kneza i
istoimenog arhi#akonata, te ujedno zna"ajan u"esnik u politi"kim zbivanjima. Car
Žigmund Luksemburški daruje ga grofu Hermanu Celjskom 1397.g., a kasnije isto
"ini i hrvatsko-ugarski kralj Matijaš Korvin (1458-1490), koji ga dodjeljuje plemi!u
Janu Vitovcu. No, ve! 1463.g. Vrbovec se spominje kao napuštena utvrda (abolitum
castrum Wrbowczet) te se središte posjeda po"etkom 16.st. seli u Veliki Tabor
(Tomi"i!, 1986/1987, 152; Tomi"i!, Tkal"ec, Dizdar, Ložnjak, 2001, 254; Tomi"i!,
Tkal"ec, 2004, 139).
Prva pokusna arheološka istraživanja proveo je Institut za arheologiju 1987. i
1994.g., a od 2001-2007.g. provode se sustavna arheološka istraživanja (Tomi"i!,
1986/1987; Tomi"i!, Tkal"ec, Dizdar, Ložnjak, 2001; Tomi"i!, Tkal"ec, Dizdar,
Ložnjak, 2003; Tomi"i!, Tkal"ec, 2004; Tomi"i!, Tkal"ec, 2005; Tkal"ec, 2006).

3.5 Lepoglava, samostan

Grad Lepoglava smješten je u dolini rijeke Bednje u Hrvatskom zagorju, 8
km jugozapadno od Ivanca, a ome#en je planinama Ivan"ica i Ravna gora.
Prvi poznati gospodari lepoglavskog kraja bili su pripadnici plemi!ke obitelji
Bebek "ijim nestankom posjedi prelaze u ruke grofova Celjskih. Po"etkom 15.st.
nasilna obitelj Celjski ruši lepoglavsku utvrdu i za spas svoje duše podiže crkvu, a

13
nedugo nakon toga i samostan o "emu nam svjedo"i povijesna isprava iz 1455.g.
(Szabo, 1920, 84; Do"kal, 1953, 156; Kruhek, 1989, 75; $uri!, Feletar, 1992, 111;
Pleše, 2004, 163-164; Pleše, 2005, 65). U to vrijeme postaje najbogatiji pavlinski
samostan. Nakon provale Osmanlija, koji su oko 1481.g. srušili i spalili samostan i
crkvu, cijeli je kompleks obnovljen i fortificiran velikom donacijom Ivaniša Korvina
1492.g. (Do"kal, 1953, 156-158; $uri!, Feletar, 1992, 112; Pleše, 2004, 165; Pleše,
2005, 64-65). Osmanlije su oko 1640.g. ponovno napali Lepoglavu te je samostan
nanovo srušen uslijed velikog požara, a nova obnova zapo"inje 1650.g. Naredbom
cara Josipa II. (1786) o ukinu!u pavlinskih samostana, Lepoglava se napušta.
Sredinom 19.st. samostan se po"inje koristiti kao zatvor za politi"ke zatvorenike, a
kasnije i kao koncentracioni logor. U 2. svjetskom ratu pretrpio je znatna ošte!enja
(Kruhek, 1989, 75; $uri!, Feletar, 1992, 114-115; Pleše, 2004, 166-167; Pleše, 2005,
65).
Obnova cijelog kompleksa zapo"ela je u manjem opsegu u razdoblju od
1946-1952.g., od kada do danas traju opsežni konzervatorsko-restauratorski radovi
(Kruhek, 1989, 76; $uri!, Feletar, 1992, 114-115; Pleše, 2004, 167). Prva arheološka
istraživanja provedena su 1972-1974.g.,8 a po"etkom 90-ih nastavlja ih Z. Balog.
Opširnija istraživanja 2003. i 2004.g. proveo je HRZ (Balog, 1996; Pleše, 2004;
Pleše, 2005).

3.6 Veliki Tabor, utvrda

Srednjovjekovni grad u Hrvatskom zagorju (Sl.5), 3 km isto"no od sela
Desini! blizu državne granice sa Slovenijom. Nalazi se na 333 m nv i danas je jedan
od najo"uvanijih i najljepših srednjovjekovnih gradova u Hrvatskoj (Szabo, 1920,
74; Obad-Š!itaroci, 1991, 292).

Povijesni izvori ne donose nam to"an datum izgradnje Velikog Tabora. Prvi
se put spominje 1497.g., kao Thabor aliter Vrbowcz, te 1511.g. kao Naghthabor. U
narodu se veže i uz ime Vingrad. Zanimljivo je da se još sa sigurnoš!u ne zna tko ga
je zapravo izgradio: da li je to bila obitelj Celjski (najraniji spomen grada sredinom
15.st. veže se uz glasovitog Hermana Celjskog), Ivaniš Korvin (1486-1502.g.,

8 SUPRPMO, tj. Državni zavod za obnovu spomeni"kih lokaliteta i objekata, Prag.

14
arhitektura brani"-kule podsje!a na to vrijeme) ili obitelj Ratkaj koja u njemu živi od
1504-1793.g.9 U 19.st. dvorac postaje kraljevska komora, a u 1. svjetskom ratu
korišten je kao zatvor. Nakon toga kupuje ga slikar Oton Ivekovi!, u "ijoj obitelji
ostaje samo do po". 2. svjetskog rata (Szabo, 1920, 74, Sl. 57-60; Premerl, 1985,
210; Obad-Š!itaroci, 1991, 292).
Arheološka istraživanja u nekoliko su navrata provodili Muzeji Hrvatskog
zagorja i Konzervatorski odjel u Zagrebu, a sustavnu gra#evinsku obnovu vrši HRZ.
Sl.5: Veliki Tabor.

Izvor: http://image24.webshots.com (2008-01).

3.7 Veliki Kalnik, utvrda

Veliki Kalnik nalazi se na strmoj stijeni Vuklenec podno Vranilovca, najvišeg
brda Kalni"kog gorja (643 m nv). Ispod srednjovjekovne utvrde nekad se nalazilo

9 Uz dvorac je vezano više legendarnih pri"a o Veronici Desini!koj.

15
selo Brezovica, danas Kalnik (Szabo, 1920, 94; $uri!, Feletar, 1992, 258; Nadilo,
2004a, 379).

Prvi spomen Kalnika potje"e iz isprave Bele IV. iz 1243.g. vezane uz tatarsku
provalu.10 Nakon njegove smrti mijenja više vlasnika. Po"etkom 14.st. u vlasništvu
je zagreba"kog biskupa Kažoti!a, a po"etkom 15.st. kralja Žigmunda. U to vrijeme
utvrdom zapravo upravlja njegova supruga Barbara „Crna“ Celjska. Nakon propasti
Celjskih utvrdom gospodari Jan Vitovac, te Matijaš i Ivaniš Korvin. Obitelj Alapi!
drži posjed nešto duše vrijeme, od kraja 15. do po"etka 17.st., da bi onda prešao u
ruke obitelji Erdödy. Nakon njih preuzima ga obitelj Orehove"ki, u "ije se vrijeme
utvrda pomalo napušta i po"inje propadati (Szabo, 1920, 96-97, Sl. 90-91; $uri!,
Feletar, 1992, 260-261; Nadilo, 2004a, 380).

Sustavna arheološka istraživanja u novije vrijeme (od 2004.g.) zapo"eo je
Gradski muzej Križevci (Okroša-Roži!, 2006, 115-117).

3.8  anjevo, utvrda

Selo  anjevo nalazi se u Hrvatskom prigorju, tj. u južnom dijelu varaždinske
županije, na krajnjim jugozapadnim obroncima kalni"kog gorja na nadmorskoj visini
od 320 m ($uri!, Feletar, 1992, 142; Tkal"ec, 2002, 18,  imin, 2006, 4).
Ime  anjevo (terra Chanow) kao posjed prvi se puta spominje sredinom
13.st. (Sekula, 2000, 4-13; Tkal"ec, 2002, 18; Beki!, Sekula, 2004, 73-83; Nadilo,
2004a, 384;  imin, 2006, 5). Prema dokumentu iz 1265.g. zaklju"uje se da
stanovnici  anjeva pripadaju križeva"kom plemstvu, a tijekom 14. i 1. polovine
15.st. posjed "esto mijenja vlasnike da bi od 2. polovine 15.st. utvrda pripala obitelji
Špiran"i! (Spiranchych). U vremenu od 1513-1517.g. posjed prelazi u ruke obitelji
Praškoci (Praschoczy) u "ijem je vlasništvu sve do po"etka 17.st. (Beki!, Sekula,
2004, 80; Nadilo, 2004a, 384; Beki!, 2005, 242;  imin 2006, 5). No, ve! tijekom
druge polovine 17.st. utvrda gubi na zna"aju, te se sredinom 18.st. napušta i ruši
($uri!, 1981, 51; Tkal"ec, 2002, 23; Beki!, Sekula, 2004, 80).

10 Uz Veliki Kalnik i kralja Belu IV. vezana je legenda o šljivarima koja je potakla Augusta Šenou da
napiše istoimeno djelo.

16
Prikazani materijal potje"e iz sustavnih arheoloških istraživanja utvrde od
2003. do 2007.g. pod vodstvom HRZ-a (L. Beki!).

3.9 Streza, samostan

Pavlinski samostan u Strezi nalazi se sjeverozapadno od sela Pavlin Kloštar
kod Bjelovara, u dolini koju ome#uju dva potoka (Kruhek, 1989, 83; Razum, 2006,
242).
Samostan Svih Svetih u Strezi podignut je 1374.g. pod patronatom Ivana
Bisena, a u dva je navrata oslobo#en raznih davanja, 1455. i 1475.g. Nedugo potom,
1477.g. zahvaljuju!i prioru Pavlu izra#en je urbar kojim se ure#uju svi odnosi
izme#u samostanskih podanika i samostanske uprave. S vremenom postaje jedan od
najbogatijih pavlinskih samostana u Hrvatskoj (Kolar-Dimitrijevi!, 2003, 103-106;
Razum, 2006, 242-243; Sekuli!, 2006, 229-257). Posljednji zapis o samostanu
potje"e iz 1538.g. kada ga pavlini napuštaju i pred osmanlijskom opasnoš!u bježe u
Lepoglavu. Pavlini su sa sobom odnijeli najvrednije dragocjenosti i arhiv, a krajiškim
su zapovjednicima ostavili „sve obrambeno oružje i streljivo“. Pretpostavlja se da
samostan nije srušen odmah po njihovu odlasku, jer se Streza spominje u popisu
tvr#ava i gradova 1540.g. koje treba ili srušiti ili održavati (Lovren"evi!, 1977, 50;
Kruhek, 1989, 83; Razum, 2006, 243).

Godine 2006. zapo"ela su sustavna arheološka istraživanja samostana pod
vodstvom HRZ-a (T. Pleše).

3.10 Mala Trešnjevica, crkva

Mala Trešnjevica nalazi se na bilogorskim brežuljcima južno od Pitoma"e u
Podravini.

Srednjovjekovni grad  rešnjevica povijesna vrela spominju u 2. polovini
13.st. Grad je imao i rimokatoli"ku župu Sv. Martina što je potvr#eno popisima župa
Zagreba"ke biskupije 1334. i 1501.g. Me#utim, osmanlijske provale zaustavljaju
život utvrde, posjeda i crkve. Tijekom 2. polovine 17.st. ovdje se doseljava
pravoslavno vlaško stanovništvo u okviru Vojne krajine, a proizvod tog vremena do

17
danas je sa"uvan u okviru pravoslavne crkve Svetih 318 blagonosnih otaca upravo na
mjestu srušene rimokatoli"ke crkve ($uri!, Feletar, 1992, 238-239).

Institut za arheologiju poduzeo je 2001.g. zaštitna arheološka istraživanja oko
današnje crkve (T. Tkal"ec).

3.11 Medvedgrad, utvrda

Grad Zagreb nikada nije imao pravi burg u središtu grada, ve! je ta uloga
povjerena Medvedgradu smještenom sjeverno od grada poviše današnjih Šestina
(Sl.6). Zapravo se nalazi na jugozapadnim obroncima Medvednice na 593 m nv
(Szabo, 1920, 43-44; Nadilo, 2003, 481).

Izgra#en je sredinom 13.st. poticajem biskupa Filipa od strane "eškog kralja
Otokara (isti gradi i Samobor). Zanimljivo je da je Medvedgrad za života promijenio
oko stotinjak vlasnika, a da u njemu nisu stolovale poznatije povijesne li"nosti.
Spomenut !emo samo najvažnije. Kralj Žigmund poklanja ga obitelji Alben, a
knezovi Celjski kupuju ga 1436.g. nakon "ije je propasti u vlasništvu Jana Vitovca i
Korvina. Poslije katastrofe na Moha"kom polju kupuje ga Krbavski knez Karlovi!,
Sl.6: Medvedgrad.

Izvor: http://www.htz.hr/English/Destinacije (2008-01).

18
nakon kojeg dolazi u ruke obitelji Erdödy i Gregorijanac.11 Po"etkom 17.st. ponovno
se vra!a u ruke Zrinskih da bi posljednji privatni vlasnik bila obitelj Rosenpichel.
Tokom života grad je jako stradao u tri potresa: 1574., 1590. i 1880.g. (Szabo, 1920,
44-45, Sl. 14-15; Klai!, 1987; Nadilo, 2003, 482-484).

Istražni radovi i restauracija posrnulih zidova na Medvedgradu zapo"eli su
1979.g. pod Restauratorskim zavodom Hrvatske (danas HRZ), dok je Muzej grada
Zagreba u više kampanja proveo arheološka istraživanja (Nadilo, 2003, 483-484).

3.12 Susedgrad, utvrda

Današnje ruševine srednjovjekovnog grada nalaze se poviše naselja Podsused
u zapadnom dijelu glavnog grada Hrvatske.
Utvrda je po svemu nastala u 13.st., a poznato je kako ga 1345.g. kralj
Ludovik I. daje Arlandima od plemena Aka. Kasnije se nalazio u posjedima obitelji
Toth, Henning, Frankopan i Ungad. Od 1564.g. u vlasništvu je glasovitog Franje
Tahija vezanog uz Selja"ku bunu 1573.g.12 Grad je po"etkom 17.st. nestao u požaru i
od tada se u njemu više ne stanuje (Prister, 1998, 20).
Istraživanja na Susedgradu zapo"eo je povjesni"ar Heneberg, a do sada je
jedina arheološka istraživanja proveo T. Stahuljak u razdoblju od 1942-1945.g.
(Prister, 1998, 15-16).

3.13 Muzej grada Zagreba, samostan

Samostan Klarisa nalazio se u današnjoj Opati"koj ulici na Gornjem gradu u
Zagrebu, na mjestu gdje se danas nalazi Muzej grada Zagreba. Samostan  je imao
crkvu Sv. Trojstva s vrlo visokim tornjem (Laszowszki, 1994, 53).
Samostan je sredinom 17.st. izgra#en uz isto"ne zidine srednjovjekovnog
naselja Gradeca na brdašcu Gri". Redovnice Klarise u samostanu su smještene do
1782.g., a prona#eni nalazi svjedo"e o visokoj kulturi stanovanja tog vremena
(Maši!, 2006, 310-311).

11 Poznata Šenoina obitelj u djelu „Zlatarevo zlato“.
12 Još jedan doga#aj koji je inspirirao Augusta Šenou u djelu „Selja"ka buna“.

19

Arheološka istraživanja vršena su od 1990-1994.g. pod vodstvom
Arheološkog zavoda Filozofskog fakulteta u Zagrebu (današnji Odjel za arheologiju)
te 1995.g. pod Muzejem grada Zagreba (Maši!, 2006, 310).

3.14 Zagreb-Kaptol 8, gradska jezgra

Prvo zagreba"ko srednjovjekovno naselje Kaptol smjestilo se SZ od
današnjeg Trga bana Jela"i!a (Sl.7).
Godine 1094. ugarski kralj Ladislav, nakon propasti sisa"ke nadbiskupije,
osnovao je zagreba"ku biskupiju i naselje Kaptol. Tatari 1242.g. ruše Zagreb, stolnu
crkvu i Gradec na susjednom brdu, a nedugo potom kralj Bela IV. Zlatnom bulom
proziva Kaptol slobodnim kraljevskim gradom (Szabo, 1920, 41-42; Nadilo, 2003,
479). Sredinom 14.st. Kaptol se zbog osmanlijske opasnosti utvr#uje palisadama,
zidinama i kulama, a najbolje je utvr#ena stolna crkva (Szabo, 1920, 42-43, Sl. 11-
Sl.7: Zagreba"ki Gradec i Kaptol oko 1689.g. na Valvasorovu bakrorezu.

Izvor: http://www.daz.hr/pictures.html (2008-01).

20
13; Nadilo, 2003, 480). Ujedinjenje današnjeg grada Zagreba dogodilo se tek krajem
19.st. spajanjem Kaptola, Gornjeg i Donjeg grada (Nadilo, 2003, 481).
Zaštitna arheološka istraživanja i nadzor zagreba"ke gradske jezgre provodi
Muzej grada Zagreba (B. Maši!).

3.15 Tomašica, gradište

Tomašica se nalazi u Moslavini, pokraj rijeke Ilove, a rije" je o gradištu
nizinskog tipa koja se sastoji od središnjeg uzvišenja ovalnog oblika (otprilike 34 x
31 m), opkoljenog s dva jarka i bedemom (Bobovec, 2003, 52).

O povijesti utvrde zna se vrlo malo, a jedina arheološka istraživanja
provedena su 1966.g. (Ivekovi!, 1968).

3.16 Plovdin-grad, gradište

Nizinska utvrda Plovdin nalazi se južno od grada Kutine u Moslavini.
Nije mogu!e sa sigurnoš!u re!i kada je nastalo ovo utvr#eno naselje, a
pretpostavlja se da je to bilo oko 1500.g. (Nadilo, 2004b, 656). Prvi se put spominje
1521.g. me#u posjedima obitelji Erdödy, a 1541.g. kao utvrda u koju treba smjestiti
vojnu posadu za obranu od Osmanlija. I sama "injenica da ga nalazimo na jednoj
Hirsvogeliovoj zemljopisnoj karti s kraja 16.st. potvr#uje da se radilo o mjestu koje
je bilo naseljeno duže vrijeme (Szabo, 1920, 107; Bobovec, 2003, 54). Gjuro Szabo
spominje negdašnji Blodyn koji je na katastarskim kartama ozna"avan kao Balatin
(Szabo, 1920, 107; Nadilo, 2004b, 656).
Do sada su jedina probna arheološka iskopavanja provedena 1963.g.
(Ivekovi!, 1968).

3.17 Kamensko, samostan

Kamensko je danas zaselak u jugoisto"nom dijelu Karlovca u kojem se nad
desnom obalom Kupe nalazi pavlinski samostan.

21
Prvi se put spominje u 13.st., a od 1369.g. dio je frankopanskih posjeda.
Godine 1404. Katarina Metli"ka, žena Stjepana Frankopana, utemeljuje pavlinski
samostan Sv. Marije Snježne, a Pavlini u njega dolaze iz samostana Zlat (Slatska) na
Petrovoj gori. Godine 1484. spaljuju ga Osmanlije, ali se samostan ipak obnavlja i
nastavlja živjeti do oko 1573.g. kada ga pavlini napuštaju i odlaze u Svetice. Dio
samostanskih zgrada se ruši, a gra#a se koristi pri gradnji nove karlova"ke tvr#ave. U
18.st. pavlini se vra!aju u obnovljeno Kamensko gdje ostaju do ukidanja reda
1786.g. (Laszowski, 1902, 125-142; Horvat, Kruhek, 1979, 67; Kruhek, 1989, 74).
Samostan je tada dobio današnji oblik, a tijekom 19.st. dolazi do znatnih devastacija.
No, 1972.g. Kamensko je ponovo oživljeno pridošlim pavlinima iz Poljske, da bi
opet bilo ošte!en u Domovinskom ratu 1991-1992.g. (Kruhek, 1989, 74).

HRZ provodi sustavna konzervatorsko-restauratorska istraživanja i obnovu
samostana od 70-ih godina 20.st. Zadnjih godina obnova je intenzivirana zbog
proslave 600 godišnjice osnutka samostana 2004.g. Prikazana majoli"ka gra#a
prona#ena je prilikom arheoloških istraživanja 2005. i 2006.g. (Azinovi!-Bebek,
2006, 183).

3.18 Barilovi#, utvrda

Mjesto Barilovi! od središta Karlova"ke županije udaljeno je 15 km u pravcu
jugozapada. Nalazi se u izrazito kraškom kraju u samom porje"ju rijeke Korane.
Stari grad Barilovi! (Sl.8) na važnoj je geostrateškoj to"ki nad starom prometnicom,
koja preko Ozlja i Dubovca povezuje Kranjsku i stara feudalna središta u porje"ju
Kupe i Korane (Kruhek, Horvat, 1982/1983, 121; Azinovi!, 2003, 187; Azinovi!-
Bebek, Pleše, 2004, 133).

Stari grad Barilovi! vjerojatno je utemeljen u 15.st., a prvi se put spominje
tek oko 1524.g. kada se nalazi u posjedu obitelji Barilovi! i "esto spominjan u vezi
njihovih imovinskih sukoba (Kruhek, Horvat, 1982/1983, 130). Negdje oko 1604.g.
grad preuzima uprava Vojne krajine, procijenivši da porodica Barilovi! ne može
sama organizirati obranu od Osmanlija. Postoji legenda da je umjesto toga obitelj
radije sama zapalila grad negoli da ga preda u ruke carske vojske. No, zbog blizine
grada Karlovca Stari grad Barilovi! nije se nalazio na liniji snažnijih osmanlijskih

22
napada te je unutar sustava krajiških utvrda Hrvatske vojne krajine "inio važnu
poveznicu na liniji Slunj-Karlovac. Krajem 17.st. postaje sijelom krajiške kapetanije,
a nakon ukidanja vojne krajine 1871. godine grad je prepušten lokalnoj upravi i
potrebama. Srušen je u 2. svjetskom ratu (Lopaši!, 1895, 35; Laszowski, 1902, 219;
Szabo, 1920, 159, Sl. 158-159; Kruhek, Horvat, 1982/1983, 131-132; Azinovi!-
Bebek, Pleše, 2004, 133).
Od 1998.g. HRZ provodi sanaciju zidova Starog grada, dok sustavna
arheološka istraživanja traju od 2002-2006.g. (Azinovi!, 2003; Azinovi!-Bebek,
Pleše, 2004).
Sl.8: Stari grad Barilovi!.

Izvor: http://www.destinacije.com (2008-01).

3.19 Petrovac, samostan

Samostan Sv. Petra nalazi se na isto"noj strani današnje Petrove gore
(Petrovac).
Samostan je osnovan 1303.g. i pripada me#u najstarije pavlinske samostane u
Hrvatskoj. Prema povijesnim dokumentima, pavlinski samostan je zasigurno bio u
cijelosti izgra#en 1328.g., a podatke o njemu možemo pratiti sve do kraja 15. st.
Stradao je u vrijeme osmanlijskih napada 1451.g., tako da su se u nekoliko navrata
pavlini sklanjali u sigurniji samostan u Kamenskom. Iste godine (upravo radi

23
nesigurne situacije) ta su dva samostana spojena u jednu redovni"ku ku!u. Samostan
je nakon toga u nekoliko navrata obnavljan, a redovnici su ga u cijelosti napustili tek
1545.g. Posjed preuzimaju krajišnici, koji na njemu grade jedan od najve!ih zidanih
"ardaka na tom podru"ju, te ga napuštaju tek nakon razvoja"enja Vojne krajine
(Horvat, Kruhek, 1979, 65; Kruhek, 1989, 77; Kruhek, 1998, 115-119).
Arheološka istraživanja pavlinskog samostana sv. Petra na Petrovoj gori
2006. i 2007.g. pod vodstvom HRZ-a (T. Pleše) nastavak su istraživanja iz 1987. i
1988.g. Hrvatskog povijesnog muzeja (M. Kruhek).

24
4. TIPOLOŠKI PREGLED POSUDA

Prije no što se posvetimo tipološkoj analizi oblika kasnosrednjovjekovne i
novovjekovne keramike "ini mi se neophodnim objasniti sam naslov ovog rada:
Stolno posu e od 15. do 18.st. na podru!ju sjeverozapadne Hrvatske. Za razliku od
dalmatinskog podru"ja, njezinih nalazišta i objava, u kontinentalnoj Hrvatskoj
mnogo je zastupljenije majoli"ko posu#e negoli engobirana i gravirana keramika.
Sukladno su tome u"estaliji zatvoreni oblici posu#a, odnosno majoli"ki vr"evi, koji
brojno prednja"e pred otvorenim oblicima (zdjele, zdjelice, tanjuri). Tako od 127
kataloških jedinica u ovom radu (neke od posuda su rekonstruirane) njih 100 pripada
nekom od tipova majoli"kih vr"eva. Treba imati na umu kako u ovom radu nisu
obuhva!eni baš svi ulomci uvezene goti"ke i renesansne cakljene keramike na
podru"ju sjeverozapadne Hrvatske, ve! samo ona keramika dostupna autoru ovih
redaka. No, i  iz predstavljenog je broja jasno vidljivo kako su u ovo podru"je
naj"eš!e bili dopremljivani vr"evi kao najpopularniji oblik posu#a.

Izuzev tako popularne majolike, tijekom kasnog srednjeg vijeka zapo"inje se
s proizvodnjom tehnološki drugih vrsta cakljene keramike poput one premazane
engobom (jednobojna ili višebojna) ili tzv. graviranom keramikom. Gravirana se
keramika pojavljuje ve! u 13.st. da bi se kroz razne tipove usavršavala sve do sredine
15.st. (graffita arcaica, graffita arcaica veneta itd.).13 Tek nekoliko graviranih i
engobiranih posuda govore nam kako je u"estalost ove keramike bila u mnogo
manjoj mjeri negoli na istarskom ili dalmatinskom podru"ju., gdje je mnogo
u"estalija gravirana (venecijanska) keramika, negoli majoli"ki (sjevernoitalski)
vr"evi. Ponajprije je to vidljivo u Ninu i Splitu (Zglav-Martinac, 2004; Gusar, 2006,
30), gdje je srazmjer tehnološki razli"itih posuda obrnuto proporcionalan onome u
kontinentalnoj Hrvatskoj.
Ovdje predstavljeni kerami"ki ulomci zapravo "ine onodobno stolno luksuzno
posu#e "ija je osnovna namjena serviranje hrane, odnosno iznošenje hrane i pi!a na

13 Budu!i da je u Hrvatskoj prilikom objava sli"nih tipološko-tehnoloških kerami"kih posuda o
razvojnim putevima i tehnološkoj proizvodnji keramike pisano u više navrata ne vidim razloga da se
ovdje isto ponavlja. Važnija djela u Hrvatskoj: Zglav-Martinac, 2004; Gusar, 2006; Bradara, 2006;
Bradara, Saccardo, 2007.

25
stol, a treba napomenuti da vrlo "esto takovi oblici imaju tek dekorativnu namjenu,
ponajprije kod imu!nijeg sloja gra#anstva. Tipološki se pojavljuju samo dvije
osnovne forme, zatvorenog i otvorenog tipa. Od zatvorenih je oblika naj"eš!e
korišten trbušasti vr", a otvorene oblike zastupaju razne zdjele, zdjelice i tanjuri.

4.1. Vr"evi

Tipološki pregled zapo"injem brojno najzastupljenijim oblikom posu#a na
ovom podru"ju, a to je cakljeni majoli"ki vr". Ve! se u ranosrednjovjekovno vrijeme
na primjerima bizantskog posu#a upotrebljavala caklina, da bi ju obilnije po"inje
koristiti maursko-španjolski supstrat na zapadnom Sredozemlju od 9.st. To se
poglavito odnosi na grad Mallorcu14 gdje od tog vremena cvjeta proizvodnja
trgova"ke cakljene kerami"ke robe. Upravo ovdje potrebno je tražiti ishodište
prethodnica majolike u pravom smislu rije"i u vremenskom razdoblju od 13. do
14.st., tj. protomajolike15 (karakteristi"ne za južnu Italiju) i arhajske majolike
(karakteristi"ne za središnju i sjevernu Italiju). Nije potrebno posebno naglasiti kako
se kao najraniji oblik posu#a pojavljuje upravo vr".

4.1.1. Arhajska majolika

Na ovom nas mjestu više zanima arhajska majolika (maiolica arcaica),
upravo zbog prostorne blizine i trgova"kih veza s isto"nom jadranskom obalom i
njegovim zale#em. Proizvodnja joj najvjerojatnije zapo"inje u Pizi, a ubrzo vrlo
zna"ajna radioni"ka središta postaju Siena, Firenza i Montelupo. Ve! se u to rano
vrijeme vr" s trolisnim izljevom i trakastom ru"kom name!e kao najdominantniji
oblik, a u paleti boja prednja"e sme#a, zelena i plava. Pod terminom plave arhajske
majolike podrazumijeva se keramika na kojoj je zelena boja zamijenjena plavom, a
biskvit je još uvijek jarko crvene do naran"aste boje. Zamjena se doga#a tijekom 2.

14 Po ovom je je gradu majolika i dobila ime.
15 Termin je nastao u Korintu gdje se keramika ovih osobina po"ela prva prou"avati (Zagar"anin,
2004, 44).

26
polovine 14. i po"etka 15.st. na podru"ju
Marcha i Emilije Romagne (Zagar"anin,
2004, 46; Bradara, 2006, 40).
Na
prostoru
sjeverozapadne
Hrvatske prona#eno je tek nekoliko
ulomaka kerami"kih posuda koji bi
mogli pripadati arhajskoj majolici, tj.
vremenu 14.st. Tako u Varaždinu imamo
ulomak dna i donjeg dijela trbuha vr"a
(T.IV-2), na kojem se slikanje sastoji od
jedne plave horizontalne linije na
prijelazu trbuha u nogu posude. Boja i
caklina podsje!aju na jedan ulomak vr"a
iz Celja iz  14.st. (Cunja, 2001, 104,
Kat.št. 1). Drugi ulomak vr"a (T.IV-7)
posjeduje geometrijske motive oslikane
samo sme#om i zelenom bojom. Posebno se isti"u druga dva ulomka vr"a (T.IV-4,5)
prljavo bijele cakline, oslikani zelenom intenzivnom sme#om i naran"astom bojom.
Na potonjim se ulomcima ve! naziru kasnije proslavljeni elementi tipi"ni za
majoli"ke vr"eve (motiv ljestava i lepezaste polupalmete) te bi ih prema tome mogli
datirati pred sam kraj 14.st.
Sl.9: Majoli"ki vr" sa zagreba"kog
Kaptola (T.II-6).

Crtež: Robert  imin
Osim u Varaždinu, arhajska je majolika prona#ena još samo u Plemi!kom
gradu Vrbovcu kraj Huma na Sutli u hrvatskom Zagorju. Jedan ulomak "ini tek
manji ulomak trbuha (T.IV-3) oslikan plavom nepostojanom bojom u vidu triju
punih linija pa bi ga stoga najbolje bilo ubrojiti plavoj arhajskoj majolici iz 2.
polovine 14.st. Ovakva je keramika naju"estalija na prostoru sjeveroisto"ne Italije
(Siena, Montelupo).

4.1.2. Majolika strogog stila

Nešto je bolje sa"uvan omanji vr" (T.IV-1,2) iz Vrbovca koji, kao i
varaždinski ulomci, pokazuje odlike nadolaze!eg vremena. Naime, krajem 14.st.

27
razvija se sve ve!i broj radioni"kih središta na prostoru središnje i sjeverne Italije što
dovodi do pove!ane konkurencije, a samim time i pojave novih tipova i vrsta posuda.
Tako arhajsku majoliku zamijenjuje porodica kobaltnog reljefa, a sve je to usko
vezano uz umjetnost, te povijesna i ekonomska zbivanja u Italiji. Ubrzo zatim dolazi
zlatno doba talijanske majolike koja svoj put zapo"inje tzv. strogim stilom (stile
severo) koji kroz više srodnih stilova traje od kraja 14. pa kroz "itavo 15.st. Ukrasi
ove faze vrlo su prepoznatljivi, a naj"eš!e ga "ine središnji medaljon okružen
motivom ljestava koji se pruža od noge do ispod izljeva posude (Zagar"anin, 2004,
46-47; Bradara, 2006, 40).  ini mi se da bi vrbove"ki vr" trebalo smjestiti pred sam
kraj 14.st. budu!i da mu je biskvit još uvijek jarko naran"aste boje, za razliku od
kasnijih vr"eva kojima je "iste oker boje, a caklina mu je bijela, tanka i vrlo loše
kvalitete. Slikanje je izvedeno vodenastom nepostojanom plavom bojom, ali se
pojavljuju svi navedeni motivi karakteristi"ni za klasi"ne vr"eve. Me#utim, treba re!i
da postoji i odre#ena mogu!nost da vr" pripada lokalnoj proizvodnji po uzoru na
vi#ene talijanske modele tijekom ranog 15.st. ili jeftinijim i manje kvalitetnim
talijanskim proizvodima.
U po"etnom razdoblju strogog stila tijekom 1. polovine 15.st. u"estali su
jednobojni plavo slikani vr"evi. Vrlo dobar primjer jednog od ranijih primjeraka jest
rekonstruirani kruškoliki vr" (Sl.9, T.II-6) prona#en u Zagrebu na lokaciji Kaptol 8
koji se danas "uva u Muzeju grada Zagreba pod inv.br. MGZ-A-800. Izljev mu je
trolistan, dno ravno, a ru"ka trakasta sa slabo naglašenim grebenom po sredini.
Caklina je žu!kasto-bijele boje. Medaljon je uokviren dvjema paralelnim kružnicama
te nepravilnim nizom kratkih paralelnih linija oko njih. Središnji vegetabilni motiv
"ini jedanaest palmeta. Ono po "emu je ovaj vr" poseban jest njegovo kobaltno
tamno plavo slikanje nanošenjem prili"no debelog sloja boje, po "emu je pravi
predstavnik tzv. maiolice zaffere,16 karakteristi"ne za podru"je talijanskih Marchi u
vremenu 1. polovine 15.st. Treba usput re!i kako se kobaltna plava boja pojavljuje
ve! u 14.st. na primjercima plave arhajske majolike, a kasnije do 17.st. doživljava
izuzetan procvat (Venecija) poradi izrazitog svojstva otpornosti na temperaturne
promjene koje se "esto zbivaju prilikom višestrukog pe"enja razli"itih kerami"kih
posuda (Zglav-Martinac, 2004, 194). Gotovo identi"an vr" prona#en je u

16 Naziv potje"e iz perzijskog jezika od rije"i el safar što zna"i kobalt (Zglav-Martinac, 2004, 56).

28
Dioklecijanovoj pala"i u Splitu, s tim da je tamošnje slikanje loše disperzno
izvedeno, ali je motiv istovjetan; kao i na minijaturnom (visok samo 12,5 cm) vr"u iz
talijanskog Viterba (Bojani, Ravanelli Guidotti, Fanfani, 1985, 99, Kat. 226; Zglav-
Martinac, 2001, 18; Zglav-Martinac, 2004, Kat.br. 113).
Za ve!i dio ovdje predstavljenih posuda i njihovih ulomaka nije mi poznat
arheološki kontekst nalaza budu!i da sam ih prikupio po raznim muzejskim depoima
ili potje"u iz starijih arheoloških istraživanja bez zadovoljavaju!e popratne
dokumentacije. Situacija je druga"ija za ulomke prona#ene na utvrdi  anjevo, što se
pogotovo odnosi na njih nekoliko prona#enih u datiranom sloju sonde J iz sredine
15.st.17 Tako jedan ulomak "ini dio trbuha ovoidnog vr"a trolisnog oboda (T.IV-8).
Na talijanskim primjercima vr"eva pojavljuju se ovakvi mrežasti motivi izvedeni
kobaltno-plavom bojom ispod oboda i s obje strane medaljona na širem
romanjolskom podru"ju (Faenza?) u zadnjoj "etvrtini 15.st. (Bertachi, 1977, 35, Kat.
42; Cozza, Munarini, 1989, 76, Kat. 12;  imin, 2008a, T.17-20.). Na drugom
ulomku (T.IV-19) prikazan je samo stilizirani biljni motiv lepezaste (a ciuffo)
polupalmete ( imin, 2008a, T.17-5).
Od ostalih ”starijih” jednobojnih plavo slikanih vr"eva treba izdvojiti još
nekoliko ulomaka iz  anjeva (T.IV-11-16) "iji kontekst odgovara vremenu 2.
polovine 15.st. budu!i da potje"u iz sloja vezan uz stariji prvotni palas utvrde
( imin, 2008a, T.17-1,3,4,6,23). Ve!inom se radi o istom tipu trbušastog vr"a s
trolisnim izljevom koji na prednjoj strani ima medaljon uokviren motivom ljestava i
nekoliko polupalmeta kakvi se u to vrijeme proizvode na podru"ju Emilije Romagne
(Bojani, Ravanelli-Guidotti, Fanfani, 1985, 79-80, Kat. 170-174). Odlike ovog
vremena na  anjevu pokazuje još nekoliko drugih ulomaka (T.IV-10,17,18).
Nadalje, nakon ovih manjih ulomaka sigurnije datiranih na temelju unutrašnje
kronologije jedne utvrde, trebao bi spomenuti nekoliko bolje sa"uvanih vr"eva
budu!i da se ovakove posude ve!inom pronalaze u vrlo fragmentarnom stanju. To su
ponajprije primjerci iz Velikog Tabora, Medvedgrada, Streze i Varaždina. Vr" iz
Velikog Tabora sa"uvan je u gornjem dijelu (T.I-1,2). Na"in slikanja blijedo plavom

17 Sudjelujem na arheološkim istraživanjima od 2004.g. C14 datacija AMS izra#ena je u Leibniz
Labor für Altersbestimmung und Isotopenforschung, Christian-Albrechts-Universität u Kielu (KIA-
29044, BP 440±25). Skra!ena kalibracija putem CalPal Online Radiocarbon Calibration
(http://www.calpal-online.de/) izra#ena na Sveu"ilištu u Kölnu daje godinu 1443±10 calAD.

29
bojom (motiv ljestava i polupalmete) podsje!a na talijanski strogi stil zadnje
"etvrtine 15.st. na podru"ju Romagne i susjednog prostora (Liverani, Bosi, 1974, fig.
IV; Gelichi, 1988, fig. 22:a-b, 24:a-b), a odgovaraju!e primjerke nalazimo i u Celju
(Cunja, 2001, 109, Kat.št. 6). S Medvedgrada potje"e više manjih ulomaka vr"eva
(T.I-7,8,9), a nabolje o"uvan vr" (T.I-10) sastoji se od dna i donjeg dijela trbuha s
istim motivima. Velika je šteta što vrlo fragmentirani vr" trolisnog izljeva i ravnog
dna iz pavlinskog samostana u Strezi kod Bjelovara nema dovoljno elemenata za
kompletnu rekonstrukciju.  ini mi se da bi ga zbog svog jarko naran"astog biskvita
bilo najbolje datirati oko sredine 15.st., u vrijeme kada samostan ima najve!e
financijske mogu!nosti. Od varaždinskog je vr"a (T.II-5) pak sa"uvan samo jedan
ve!i ulomak središnjeg i gornjeg dijela trbuha.

Iz dosad navedenog vidljivo je kako su jednobojni plavo slikani vr"evi vrlo
"esto pojavljuju tijekom cijelog 15.st. na širem podru"ju sjeverozapadne Hrvatske.
Doduše ve!inom su vrlo loše o"uvani, ali njihova brojnost ukazuje kako su gospodari
raznih utvrda i predstavnici samostana put Apeninskog poluotoka vrlo "esto slali
narudžbe. Tome u prilog ide još nekoliko primjeraka s ovog podru"ja. Tako je na
gradištu kod sela Sv. Petar Ludbreški prona#en ulomak središnjeg dijela trbuha vr"a
(T.I-3) kakvi se krajem 15.st. proizvode na podru"ju Emilije Romagne (Nepoti,
Guarnieri, 2006, 126, T.X.6). Talijanskim vr"evima pripadaju i ostali manji ulomci
jednobojnih vr"eva, kao što su oni iz Velikog Tabora (T.I-4), Vrbovca (T.I-6), Male
Trešnjevice (T.I-11,12), Plovdin-grada (T.II-3), Barilovi!a (T.III-4) i Kamenskog
(T.II-4, T.III-2,3).

Jednobojno oslikanim posudama pripada i majolika nazvana alla porcelana,
koja zapravo pokušava imitarati skupocjene kineske porculanske vaze iz kasnog
razdoblja dinastije Ming (1368-1644), to"nije od kraja 15. pa do sredine 16.st.
(Zagar"anin, 2004, 49). Ovoj bi se porodici možda mogao pripisati tek jedan ulomak
(vr"a?) iz  anjeva (T.IV-9) s prikazom "ovjeka u trku ili plesu. Slikanje je izvedeno
debelim nanosom tamno plave boje, a mogao bi potjecati iz radionica Montelupa ili
Veneta (Zglav-Martinac, 2004, 142, 173, Kat.br. 170;  imin, 2008a, T.17-7).

30
4.1.3. Porodica cvjetne gotike

Porodica cvjetne gotike (gotico floreale) vremenski i tipološki pripada
strogom stilu majolike, ali ovaj ogranak sa svojom proizvodnjom nastavlja "ak do
sredine 16.st. kada po"inje opadanje kvalitete slikanih motiva uslijed kvantitativnog
porasta radioni"kih središta. Ukrasi ove faze vrlo su prepoznatljivi, te se može re!i da
su istovjetni strogom stilu (središnji medaljon okružen motivom ljestava koji se
pruža od noge do izljeva posude, lepezaste polupalmete), ali za razliku od ranijih
jednobojnih vr"eva upotrebljava se šira paleta boja unutar središnjeg medaljona
(Zagar"anin, 2004, 47). Vrlo bi vjerojatno poneki od ulomaka ranije navedenih u
poglavlju strogog stila mogao svoje mjesto prona!i ovdje. No, zbog male o"uvanosti
ulomaka na kojima se nazire tek prikaz dijela medaljona ili polupalmete radije su
smješteni unutar prethodnog poglavlja iz razloga što je porodica cvjetne gotike
zapravo dio strogog stila.
Ulomak središnjeg medaljona majoli"kog vr"a iz  anjeva (T.IV-22) oslikan
je plavom, naran"astom i crvenom bojom, a vjerojatno prikazuje zrake sunca. Ovaj
vr" potje"e iz ranije spomenutog datiranog sloja sonde J, a analogiju pronalazi u
splitskoj Dioklecijanovoj pala"i, te bi prema tome mogao potjecati s romanjolskog
podru"ja (Faenza) tijekom zadnje "etvrtine 15.st. (Zglav-Martinac, 2004, 132, Kat.br.
173;  imin, 2008a, T.17-8). Dva ulomka središnjeg medaljona trbušastih vr"eva iz
Plovdin-grada (T.II-2) pripadaju porodici cvjetne gotike iz 1. polovine 16.st. (Bojani,
1997, 15, Kat. 39/1; Bobovec, 2003, 54). Geometrijski uzorci izvedeni su
naran"astom, žutom, zelenom i plavom bojom.
Za razliku od ovih ulomaka na kojima je središnji medaljon višebojno
oslikan, vr"a iz Kamenskog sa"uvan je samo jednim ulomkom zaobljenog trolisnog
oboda (T.IV-24). Budu!i da izravnu analogiju nalazimo na jednom vr"u iz
Montelupa uvršten je u porodicu cvjetne gotike 1. polovine 16.st. Rije" je o nešto
višem vr"u s ovalnim medaljonom kojeg okružuje tri para palmeta od kojih je najviša
istovjetna na ulomku iz Kamenskog (Ravanelli Guidotti, 1987, 192, Kat. 73).
Identi"ne fakture i cakline, ali i na"ina slikanja, jest još jedan ulomak iz Kamenskog
(T.IV-25) što bi moglo upu!ivati na istu radionicu i vrijeme nastanka, a može biti da
se "ak radi i o istoj posudi. Iz Kamenskog potje"e još jedan ulomak vr"a (T.VI-6),

31
kojeg bi, po šarenim bojama u središnjem medaljonu (naran"asta, zelena, plava,
crna), najbolje bilo smjestiti u vrijeme od kraja 15. do po"etka 16.st. (Ravanelli
Guidotti, 1998, 250).
Vrlo brojne i zanimljive nalaze majolike iz porodice cvjetne gotike podarila
su nedavna arheološka istraživanja na položaju samostana Sv. Petra na Petrovoj gori.
Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a s plavo oslikanim motivom ljestava
i niza paralelnih linija izvan njega neodovljivo podsje!a na proizvode Romagne ili
Marcha u vremenu od kraja 15. pa tijekom cijelog 16.st.  itav niz vrlo sli"nih vr"eva
pronalazimo diljem Istarskog poluotoka (Bradara, 2006, 42,44). Više ulomaka vr"eva
iz Petrovca (T.V-5,6,9) sli"ni su po na"inu slikanja jednom vr"u iz talijanskog
Castellija iz 1. polovine 16.st. (Di Vincenzo, 1989, 48, N 380-381). Poglavito se to
odnosi na trakastu ru"ku koja je s vanjske strane slikana kosim plavim linijama.
Budu!i da i preostali ulomci iz Petrovca (T.V-1-4,7,8,10,11,13-16) potje"u iz istog
sloja i prostorije kao i prethodni, nema razloga zašto ih ne bi isto tako datirali u 1.
polovinu 16.st.

4.1.4. Renesansna majolika

Renesansna
majolika
(maiolica
rinascimentale)
proizvodila se tijekom 2. polovine
15.st. i traje sve do 2. polovine
16.st. Tipološki su vr"evi vrlo
sli"ni prethodnima iz porodice
cvjetne gotike samo što je broj
motiva i raspon boja još ve!i tako
da se po"inje oslikavati "itava
površina, tj, pojavljuje se horror
vacui, a bijela se caklina jedva da i
nazire (Zagar"anin, 2004, 48).
Jedna od rijetkih ovdje
rekonstruiranih
i
objavljenih
Sl.10: Majoli"ki trbušasti vr" sa Susedgrada
(T.III-V).

Foto: Lada Prister, Hrvatski povijesni muzej.

32
posuda jest majoli"ki renesansni vr" (Sl.10, T.III-5) s utvrde Susedgrad kod Zagreba
(Prister, 1998, 61, Kat.br. 22). Prona#en je u fragmentiranom stanju prilikom jedinih
arheoloških iskopavanja 1944-1945.g., a danas je dio stalnog postava u Muzeju za
umjetnost i obrt u Zagrebu, gdje se vodi pod inv.br. MUO 21209.18 Rije" je o
klasi"nom renesansnom jajolikom vr"u trolisnog izljeva, trakaste ru"ke i ravnog dna.
Karakterizira ga njegova višebojnost, a poglavito horror vacui, tako da se kvalitetna
sjajna i bijela caklina nazire tek mjestimi"no. Ispod zaobljenog oboda nalazi se po
jedna zelena i plava horizontalna linija, a rubnu traku "ini listoliki motiv koji se
naizmjeni"no dijagonalno ponavlja. No, i ovdje se me#uprostor popunjava sa po
jednom punom naran"astom to"kom. Motiv središnjeg medaljona okružen je plavim
motivom ljestava i punom žutom linijom, a "ini ga šest kružno raspore#enih
koncentri"nih kružnica i jedna nešto ve!a u samoj sredini. Kružnice su ispunjene
geometrijskim zrakastim uzorkom. S obje strane medaljona nalazi se plavo slikani
motiv okomitog niza vodoravno usporednih linija lu"no povezanih na donjem kraju
preko niza višebojnih širih okomitih linija. Noga je oslikana jednom širom plavom
linijom. Na isti je na"in oslikan primjerak iz Bajcsa-Vara (Kramer, 2005, 256).
Gotovo identi"an vr" (T.I-5) gore opisanom prona#en je u Plemi!kom gradu
Vrbovcu kraj Huma na Sutli (Tkal"ec, 2007, 162). Nažalost, nedostaju mu trolisni
izljev, trakasta ru"ka i dno kako bi kompletna rekonstrukcija bila mogu!a. I ovdje je
središnji medaljon okružen plavim motivom ljestava kojeg s unutrašnje strane ovaj
put dodiruje naran"asta linija. Središnji motiv flankira kružnica ispunjena šahovskim
poljem sa sa"uvanih 17 žuto-plavih kvadrati"nih polja (vjerojatno ih je ukupno bilo
30). S obje strane medaljona pojavljuje se plavo slikani motiv vodoravnog niza
okomitih usporednih linija lu"no povezanih na donjem kraju preko niza okomitih
višebojnih širih linija. Prostor iza ru"ke neobojan je te je jedino na ovom mjestu
vidljiva vrlo kvalitetna i skupa bijela caklina. Rubnu traku ispod oboda flankiraju
dvije horizontalne sme#e linije, ispod oboda i na vratu, a me#uprostor je obojan
žutom bojom. Pojavljuje se pravilan niz kvadrati"no postavljenih to"aka izme#u
kojih dolazi po jedan plavi spiralni motiv. Upravo motiv i na"in slikanja rubne trake,
kao i spomenuti geometrijski motiv oko medaljona, vrbove"ki vr" veže uz istog
majstora, slikara ili radionicu kao i jednog od najljepših slovenskih majoli"kih

18 Budu!i da se vr" nalazi u stalnom postavu MUO nisam bio u mogu!nosti nacrtati ga, te stoga u
ovom radu donosim njegove dvije fotografije.

33
vr"eva prona#en u Celju uz srednjovjekovne gradske zidine. Tamošnji vr" datira
izme#u zadnje "etvrtine 15. i po"etka 16.st. Razlika je tek u odabiru boja, budu!i da
je rubna traka celjskog vr"a naran"aste boje, ali i središnjeg motiva jer se na
celjskom vr"u nalazi portret žene (Stopar, 1999, 160, tav. XXI, 1; Cunja, 2001, 110-
111, kat.št. 9). Portreti žena na ovim vr"evima nisu rijetkost što pokazuje i jedan
primjerak iz Faenze (Ravanelli Guidotti, 1998, 210) i još mnogi drugi širom
Apeninskog poluotoka.
Posebnost ovih vr"eva jest "injenica da se na svim primjercima pojavljuju tek
minimalne razlike koje se o"ituju u odabiru ili interpretaciji pojedinih motiva, ali je
izvjesno kako su ovi izrazito kvalitetni i skupi vr"evi izra#ivani u najpoznatijim
talijanskim radionicama poput Romagne ili Faenze u vremenu od zadnje "etvrtine
15. do 1. polovine 16.st. U tom se razdoblju zapravo pojavljuju samo u imu!nijem
sloju stanovništva te bi mogli re!i da "ine tipi"ni repertoar bogatijih utvrda u
unutrašnjosti i frekventnijih pomorskih trgova"kih luka na Jadranskom moru. Tako
za njih zanimanje pokazuju stanovnici kraljevske pala"e u Budimu (Gerevich, 1971,
T.CXXXIV), Bajcsa-Varu (Kramer, 2005, 256), Celju (Stopar, 1999, tav. XXI, 1;
Cunja, 2001, kat.št. 9), Vrbovcu (Tkal"ec, 2007, 162) i Susedgradu (Prister, 1998,
Kat.br. 22), ali u isto vrijeme i stanovnici Starog grada Rijeke ( imin, 2008b, T.2-
4,9, T.VIII-6,10) i Starog Bara u Crnoj Gori (Zagar"anin, 2004, Kat. 98-99).
Po rasporedu gusto nanešenih intenzivnih boja i "itave oslikane površine,
renesansnoj bi majolici mogli pripisati i jedan manji ulomak trbuha vr"a (T.VI-22)
prona#en na palasu Velikog Tabora. Slikanje geometrijskog motiva izvedeno je
plavom, zelenom, žutom i naran"astom bojom.

4.1.5. Kasna majolika

Krajem 16. i po"etkom 17.st. na podru"ju sjeveroisto"ne Italije (Romagna,
Marche) dolazi do sve ve!e upotrebe raznih tonova žute i jarko naran"aste boje pri
oslikavanju vr"eva, a u kombinaciji s njima nerijetko se javlja i plava boja. Površina
više nije "itava oslikana, ve! ponovno dolazi do degradacije motiva i uporabe boja.
Karakteristi"ni primjeri višebojnih vr"eva tog vremena mogu se vidjeti na dva
primjerka iz Velikog  Kalnika kod Križevaca (T.VI-24,26), ukrašenih vegetabilnim

34
motivima vrlo sli"no kao na jednom ulomku vr"a iz Celja (Cunja, 2001, 100, 114,
kat.št. 14). Iz Velikog Kalnika potje"e još jedan ulomak (T.IV-26) zaobljenog oboda
trolisnog izljeva trbušastog višebojnog majoli"kog vr"a kojeg bi po svemu trebalo
datirati isto kao prethodna dva. Sli"no su slikani obodi vr"eva u Montelupu
(Ravanelli Guidotti, 1987, 240, Kat. 119, Tav.XXVI; Brešnik, 1999, 161, Tav. XXI-
3).
Drugi na"in višebojnog slikanja vr"eva iz vremena od 1600. do 1620.g. nešto
je druga"iji, ali se zato redovito ponavlja ista shema. Radi se o vegetabilnim
ukrasima kod kojih je list redovito slikan žutom bojom, a uokviren je i razdijeljen
tamnijom linijom naran"aste boje. Od drugih se boja ponovno javlja mekana plava i
sme#a boja, a  primjere nalazimo u  anjevu (T.VI-5) i Varaždinu (T.VI-7-17). Sli"ni
se vr"evi pojavljuju u Castelliju, ali i nekim drugim talijanskim radionicama (Di
Vincenzo, 1989, 139, N 628-629; Zglav-Martinac, 2001, 41; Tognocehi, 2002, Tav.
XXVI-25, IX-103). Slikanje ovih karakteristika postoji na još nekoliko ulomaka
(T.VI-1,2) na utvrdi  anjevo ( imin, 2008a, T.17-10,12,16), ali i Velikom Kalniku
(T.VI-25), Varaždinu (T.VI-21,25) i Barilovi!u (T.VI-18-20).
U razdoblju 17.st. osobito je popularno bilo oslikavanje posuda u
compendiario stilu koji karakterizira dominacija bijele cakline nad središnjim
slikanim motivom koji je sveden na tek nekoliko osnovnih boja i jednostavan
brzopotezan crtež. Primjer ovako ukrašenog vr"a nalazimo u Varaždinu, gdje se na
ve!em ulomku trbuha nalazi slikani prikaz nepoznatog sveca u dugoj haljini ili Sv.
Marije s malim Isusom u lijevoj ruci. U desnoj ruci ve!a figura drži krunicu, a istu
drži i Isus u lijevoj ruci. Slikanje je izvedeno višebojno brzim i preciznim potezima,
a dojam trodimenzionalnosti pruža sjen"anje obiju figura. Mogu!e je da još jedan
ulomak iz  anjeva (T.VI-3) pripada ovom stilu.
Dva plavo slikana ulomka vr"eva prona#eni u podrumu pala"e Herzer u
Varaždinu (T.XI-11,13) vjerojatno pripadaju razdoblju 17.st. Naime, prilikom
arheoloških istraživanja podrumskog dijela spomenute pala"e prona#en je i novac
Matijaša II. iz 1609.g. kovan u slova"koj Kremnici (Šimek, 2002, Kat. 17).
Spomenuto vrijeme odlikuje i ovdje jasno vidljiva degradacija renesansnih
vegetabilnih i geometrijskih motiva.

35
Pregled kasnomajoli"kih vr"eva završavamo u 18.st. Naime, primjerak vr"a iz
 anjeva (T.VI-4) prona#en je u zatvorenoj cjelini iz razdoblja od kraja 17. do
po"etka 18.st. ( imin, 2008a, T.17-21). Vidljivo je da, za razliku od ranijih vr"eva,
pokazuje neke druga svojstva i karakteristike novijeg razdoblja. To se odnosi na
na"in nanošenja i odabira boja (plava i crveno-naran"asta) i geometrijskih motiva.
Mogu!e je da je lokalne izrade ili da potje"e s podru"ja južne Ugarske.

4.1.6. Ostali vr"evi

Posebna vrsta majolike jest ona koja umjesto bijele cakline ima onu sivo-
plave boje, koja se javlja kao odgovor na stereotipnu bijelu smalto podlogu.
Dosadašnjoj bijeloj caklini dodaje se nešto više kobalta, zavisno o nijansi, a slikanje
se izvodi tamnijom plavom ili bijelom bojom, a naziva se berettina. Uzor za ovakav
na"in ukrašavanja dolazi iz Stare Perzije. Naj"eš!e su to posude otvorenog oblika,
zdjelice ili plitki tanjuri. Tipi"na je za podru"je Faenze i šire podru"je Veneta
tijekom 16.st. Me#utim, venecijanska berettina proizvodi i vr"eve oslikane
karakteristi"nom  bijelom ili žutom bojom na izrazito tamno plavoj podlozi
(berettina lumeggiata; Bradara, 2006, 50). Procvat se doga#a tijekom prve "etvrtine
16.st., kako bi mogli datirati i ulomak vr"a iz  anjeva (T.IV-21) na kojem je vidljiv
prikaz bijelo slikane polupalmete.

Osim majoli"kih vr"eva postojali su i gravirani, ali u prili"no manjem broju.
Vrlo lijepe primjerke nalazimo u Splitu i Istri (Zglav-Martinac, 2004, Kat. 201,218;
Bradara, 2006, 24).  ini se da bi jedan ulomak iz  anjeva (T.VIII-6) jedini mogao
"initi dio sli"nog vr"a. Rije" je o gotovo istom obliku, tj. trolisnom trbušastom vr"u s
jednom trakastom ru"kom.  anjeva"ki ulomak "inio bi dio vrata, oslikan žutom,
zelenom, plavom i sme#om bojom. Budu!i da potje"e iz sloja 4 sonde J najbolje bi
ga bilo datirati u 1. polovinu 16.st. ( imin, 2008a, T.17-9). Pored njega graviranom
bi vr"u mogli pripisati primjerak iz Plemi!kog grada Vrbovca na Sutli. Pripada
arhajskoj grafiti (graffita arcaica) koji je s vanjske strane premazan bijelom
engobom, a geometrijski ukras izveden alatkom srednje debljine.  ini se da potje"e s
venetskog podru"ja (Padova) s kraja 15.st. (Munarini, Banzato, 1993, 163-164, Kat.
74-75; Conte, 1996, 86-89).

36
Na ovom je podru"ju prona#eno i nekoliko ulomaka manjih posuda koje bi
trebalo pripisati kasnoj majolici, mogu!e da se radi o manjim vr"evima ili
albarelima. Primjerci potje"u iz  anjeva (T.XI-2,3,9,10) i Varaždina (T.XI-12).

4.2. Zdjele, zdjelice i tanjuri

Ve! je ranije spomenuto kako je posu#e otvorenog tipa na podru"ju
sjeverozapadne Hrvatske zastupljeno u mnogo manjem broju negoli ono zatvorenog
tipa, koje poglavito zastupaju vr"evi. Druk"ija je situacija na jadranskom podru"ju
budu!i da se posude otvorenog tipa uglavnom vežu uz graviranu i engobiranu
keramiku. Naj"eš!e se pojavljuju zdjelice i tanjuri, a nešto rje#e zdjele.

4.2.1. Španjolska keramika

Rano majoli"ko posu#e sa španjolskog podru"ja vrlo je "esto otvorenog tipa.
Poznata hispano-maurska keramika prili"no se "esto pronalazi na jadranskoj obali,
što nam pokazuju primjeri iz Istre i Dalmacije (Delonga, 1987, Kat. 282; Bradara,
2006, 53). Naime, u Španjolskoj se razvija slikana keramika kobaltno-plavom bojom,
koja se iz pojedinih tranzitnih centara poput Mallorce širi morskim putem
Sredozemljem i Jadranom do najve!ih luka, odakle svoj put nastavlja kopnom.
Španjolska cakljena keramika razvija se nakon stroge zabrane Kurana u vezi
svakodnevnog korištenja posu#a od plemenitih metala (zlato, srebro). Zbog tog
vjerskog dekreta relevantna zamjena postala je neophodna što dovodi do izuma lustra
koji svojom caklinom pokušava imitirati metalni sjaj.
Naj"eš!i su oblici poluloptaste zdjelice blago uvu"enog dna, kakve se
pronalaze i na slovenskom podru"ju (Gelichi, Guštin, 2001, 127-129). U
unutrašnjosti Hrvatske poznata mi je samo jedna takva zdjelica prona#ena na
gradištu u Tomašici u Moslavini (T.X-4). Na unutrašnjoj se strani pojavljuje naj"eš!i
motiv južnošpanjolske andaluzijske proizvodnje u vidu šesterolati"nih cvijetova
povezanih spletom tankih vitica. Po motivu se razlikuju od slovenskih zdjelica, iz
razloga što tamošnje ve!inom potje"u sa sjevera Španjolske (Santiago de

37
Compostela) gdje se pojavljuju posve drugi motivi (geometrijski motivi, razni križevi
i zvijezde), a i prevozila se kopnenim putem preko Italije (Gelichi, Guštin, 2001,
135). Obzirom na sli"nosti s istarskim i dalmatinskim primjercima zdjelica iz
Tomašice potje"e iz neke od radionica oko Valencije (Paterna ili Manises) iz
razdoblja oko 1. polovine 15.st. (lustro valenzano maturo). Upravo u to vrijeme
radionice spomenutog podru"ja doživaljavaju svoj puni procvat i trgova"ki zamah
(Delonga, 1987, 87, Kat. 282; Gelichi, 1987, 51, Fig. 17-1; Tomadin, 1988, 80,
Kat.br. 59; Munarini, 1992, 115; Tomadin, 2000, 80, Fig. 47; Bradara, 2003, 92, Sl.
2; Bradara, 2005, 131; Bradara, 2006, 51). U opširnijoj kataloškoj obradi španjolske
keramike na podru"ju Istre T. Bradara koristila je podjelu oblika prema Lermi19
izra#ene 1992.g. Prema njoj bi zdjelica iz Tomašice pripadala obitelji zdjelica Lerma
B1 (Bradara, 2005, Kat.br. 14,16,40,48).
Sl.11: Ve!i gravirani tanjur iz Varaždina (T.VII-2).

Crtež: Robert  imin
4.2.2. Gravirana keramika

Gravirana keramika tipi"ni je venetski proizvod koji se svakodnevno nalazio
na tržnicama svih ve!ih jadranskih luka. Me#utim, u kontinentalnom dijelu Hrvatske
zastupljen je u mnogo manjem omjeru. Izrada je naizgled jednostavna, a proizvod
prili"no efektnog izgleda. Kerami"ka posuda uma"e se u sloj engobe, na koju se
potom urezuje crtež oštrom i/ili zatupljenom alatkom. Nakon prvog pe"enja, slikalo
se raznim bojama na bazi metalnih oksida, pa se potom peklo još jednom.
U gradskoj jezgri grada Varaždina u dvorištu ku!e Mrazovi! prona#eni su
ulomci dva istovremena gravirana tanjura prstenastog dna. Na prvom tanjuru (Sl.11,
T.VII-2) kao središnji motiv nalazi se vrlo stiliziran portret muškarca okrenute glave

19 Lerma, J. V. i sur. (1992): La loza gotico-mudejar en la ciudad de Valencia. Monografias del Museo
Nacional de Ceramica y de las Artes Suntuarias „Gonzalez Marti“ 1, Valencia.

38
u lijevu stranu. Prema tome, a pogotovo po na"inu izrade frizure i odabira zelene i
žute boje, mogli bi ga usporediti s dva primjerka iz Aquileje (Bertachi, 1977, 69, 81,
Kat. 177, 216). Tamošnji tanjuri datiraju u sredinu 15.st., a porijeklo traže na
venetskom podru"ju. Rubnu traku "ini niz dijagonalnih traka ispunjenih motivom
slomljenog meandra ili spleta dviju valovnica. Na nekoliko ulomaka (T.VIII-1)
drugog tanjura nalaze se vrlo sli"ne boje, a isto je i s fakturom i na"inom izrade.
Rubnu traku "ini preplet slomljenog širokog meandra.
Na cijelom ovom podru"ju prona#ena je tek jedna gravirana zdjela, i to u
Vrbovcu kraj Huma na Sutli. Zdjela ima ravan obod lagano proširen na vrhu, a dno je
prstenasto. Unutrašnjost je oslikana žutom, crnom, sme#om i zelenom bojom, a kao
središnji motiv pojavljuju se dvije stilizirane ribe, jedna prema drugoj nasuprot
okrenute. Rubnu traku "ini geometrijski motiv povezanih razlomljenih rombova
oslikan sme#om bojom. Budu!i da je prona#ena u istom sloju kao ranije spomenuti
renesansni vr" (T.I-5) i vr" premazan bijelom engobom (T.VIII-7) najbolje bi ga bilo
isto tako datirati u kraj 15.st., a najvjerojatnije potje"e s venetskog podru"ja.

Nasuprot zdjelama, više su zastupljene manje poluloptaste zdjelice. Ve!i
ulomak plitke zjelice (T.VIII-2) iz Varaždina slikan je zelenom, žutom i sme#om
bojom, a rubnu traku "ini motiv slomljenog meandra. S vanjske strane tako#er se
ponavlja rubna traka s istim motivom, kakovi su vrlo "esti na venetskom podru"ju
tijekom 2. polovine 16.st. (Bertachi, 1977, 56, Kat. 125-126; Ravnik Toman, 1999,
152, Tav. XIX-7). U samostanu Klarisa prona#ena je fragmentirana dublja zdjelica
(Sl.12, T.VIII-3) prstenastog dna renesansne grafite koja je rekonstruirana i danas se
nalazi u stalnom postavu Muzeja grada Zagreba, pod inv.br. MGZ-A-478. Slikanje je
Sl.12: Dublja gravirana zdjelica iz Muzeja grada Zagreba (T.VIII-3).

Crtež: Robert  imin

39
izvedeno zelenom, žuto-naran"astom i sme#om bojom. Rubnu traku "ini motiv
slomljenog meandra, isti i s vanjske strane, a središnji se prikaz sastoji od dva
urezana bubrežasta motiva. Sli"an se motiv pojavljuje na zdjelici u Aquileji, te bi
mogli re!i da potje"e s venetskog podru"ja tijekom  2. polovine 15.st. (Bertachi,
1977, 50, Kat.104). Još jedan ulomak zdjelice (T.VIII-4) prona#en je u Kamenskom,
ali ga je vrlo teško odrediti obzirom na malu o"uvanost.
U istom servisu s gore spomenutom zdjelicom iz Zagreba, dolazi manji
gravirani pehar ("aša) na šupljoj nozi (T.VIII-5; tako#er se danas nalazi u stalnom
postavu Muzeja grada Zagreba). Obod je stanjen i lagano zaobljen, na taj na"in
prilago#en ispijanju. Slikanje je izvedeno zelenom, žuto-naran"astom i sme#om
bojom na vanjskoj strani, a u gornjem je dijelu urezani vegetabilni motiv stabla na
cvjetnom polju (prato fiorito puntinato a rotella). Sli"an motiv nalazimo u Splitu
koji se, doduše na zdjelici, pripisuje kanonskoj renesansnoj grafiti s kraja 15.st., a
proizvodno podru"je nalazi u nekoj od venetskih ili emilijanskih radionica poput
Ferare (Zglav-Martinac, 2004, Kat. 149). Me#utim, budu!i da ovakav oblik nije
poznat na talijanskom podru"ju pitanje je odakle stvarno potje"e.

4.2.3. Kasna majolika

U samostanskim se zajednicama vrlo "esto upotrebljavala jeftinija keramika s
engobom i prozirnom caklinom. Širi se s  podru"ja Emilije Romagne, Veneta i
Friulija, a karakterizira je brzina i jednostavnost izrade. Ve!inom su zastupljeni
tanjuri i zdjele (Bradara, 2006, 34-35). Vrlo dobar primjer takove keramike jest
rekonstruirana duboka zdjela (Sl.13, T.IX-3) prstenastog dna iz samostana Klarisa, tj.
Muzeja grada Zagreba. Na unutrašnjosti se nalazi jednostavno slikanje crnom bojom,
tj. vidljiv je po"etak godine proizvodnje 16.. i oznaka radionice ili Kristov
monogram.
Kasnoj majolici treba pripisati i ve!i ulomak zdjele iz  anjeva (T.IX-2) s
motivom lisnate (maslinove) gran"ice oslikan plavom, zelenom i sme#om bojom.
Engoba je mat rumenkasto-sme#a. To je lokalna keramika nazvana maiolica a foglia
d’ulivo s kraja 16., odnosno po"etka 17.st. Ime dolazi od isklju"ivo jedinog motiva,
tj. maslina i maslinovih gran"ica. Ukrašavani su pretežito tanjuri, ali i zdjele.

40
Proizvodnja se odvija na venetskom podru"ju, ali i u pokrajini Marche. Sli"nu
keramiku pronalazimo u Splitu i Rijeci (Bertacchi, 1977, 39, Kat. 57; Zglav-
Martinac, 2004, 85, Kat. 346-347;  imin, 2008a, T.17-22;  imin, 2008b, T.3-8,9,
T.9-9,10).
Rekonstruirana duboka zdjelica (T.X-3) prstenastog dna i stanjenog
zaobljenog oboda, slikana u sažetom stilu (compendiario), nalazi se u stalnom
postavu Muzeja grada Zagreba. Rije" je o prikazu raspetog Krista, "ija je figura
anatomski dobro izra#ena, a dodatni je efekt trodimenzionalnosti stvoren sjen"anjem
sivo-plavom bojom. Vrlo sli"ni primjerci ovako predstavljenog Krista postoje u Ninu
(položaj Kraljevac), Zadru i Deruti, odakle najvjerojatnije i dolazi ova zdjelica
po"etkom 17.st. (Petricioli, 1966, 53-54; Vitali, 1987, 63, Fig. 15; Gusar, 2006, 87,
Kat. 116).
Sl.13: Duboka engobirana zdjela iz Muzeja grada Zagreba (T.IX-3).

Crtež: Robert  imin
Zanimljiv primjerak kasne compendiario majolike prona#en je na Velikom
Taboru, a rije" je o rekonstruiranoj zdjeli za vo!e (T.IX-1). Ra#ena je na proboj, a
posjeduje šuplju stožastu nogu. Na unutrašnjem središnjem dijelu nalazi se slikana
oznaka radionice plavom bojom, kao i godina proizvodnje (1608). Ovakve su zdjele
karakteristi"ni proizvod Faenze tijekom 2. polovine 16.st., pa sve do po"etka 17.st.
Visoke su 6-8 cm, a u promjeru široke 20-28 cm. Središnji prostor može biti
neoslikan, ali isto tako može imati i prikaz raznih grbova ili ljudskih likova poput
an#ela ili Svete mu"enice (Bojani, Ravanelli Guidotti, Fanfani, 1985, 62-63, 327,
Kat. 124-128, 847; Radojkovi!, 1986, 21, Kat.35; Ravanelli Guidotti, 2001, 30,
Sl.31-33).
Nadalje, u compendiario stilu popularni su bili i tanjuri s prikazom
obiteljskog ili gradskog grba u središnjem dijelu ili na rubnoj traci. Proizvodilo ih je

41
više radioni"kih centara, poput Faenze ili Derute, od 2. polovine 16. pa kroz cijelo
17.st. (Bojani, Ravanelli Guidotti, Fanfani, 1985, 294, Kat. 754-755; Fumi Cambi
Gado, 2001, 162, Sl.8; Ravanelli Guidotti, 2001, 31, Sl.36). Šest ulomaka tanjura iz
 akovca (T.XI-4) nudi mogu!nost rekonstrukcije, ali nažalost nisam prepoznao o
"ijem se grbu radi budu!i da nedostaje upravo središnji slikani dio. Vidljiv je
nepoznati utvr#eni lu"ki grad s kružnom kulom ili se možda radi o prikazu Starog
grada  akovca okružen vodenim opkopom.
Ve! je ranije u pregledu vr"eva spomenuto kako je berettina tipi"an proizvod
venecijanskih radionica 16.st. Dva ulomka tanjura iz Barilovi!a (T.XI-6,7) pripadaju
u tzv. porodicu plavih ukrasa na sivo-plavoj osnovi. Ovakvi geometrijski i/ili
vegetabilni motivi naju"estaliji su krajem 16. i po"etkom 17.st. (Bradara, 2006, 49).
Više otvorenih posuda prona#enih na Velikom Kalniku kod Križevaca
vjerojatno pripadaju razdoblju 16-17.st., tj. samom kraju života na utvrdi. Rije" je
majoli"kom posu#u ukrašenom intenzivnom plavom bojom na kvalitetnom bijelom
smaltu, u vidu razli"itih geometrijskih i vegetabilnih motiva. Nekoliko ulomaka "ini
dijelove dviju zdjela za vo!e valovitih nabranih (increspata) stjenki (T.X-5,8). Sli"na
zdjela prona#ena je u splitskoj Dioklecijanovoj pala"i (Zglav-Martinac, 2004, 182,
Kat. 298). Zbog sli"nosti nanošenja i korištenja boja istom bi vremenu mogli
pripisati i fragmentirani tanjur (T.X-7)  i malu ru"kicu vr"a (vr"i!a) kružnog presjeka
(T.XI-5).
Vrlo je zanimljiv ulomak prstenastog dna male majoli"ke zdjelice (T.X-9) iz
gradske jezgre Varaždina. Na unutrašnjoj se strani nalazi slikani kobaltno-plavi
motiv ptice (golub). Vjerojatno se radi o primjerku kasne majolike iz šireg razdoblja
2. polovine 16.st. (Šimek, 2002, Kat.br.22; Šimek, 2004, Abb. 6).
Iz poznatog i vrlo bogatog lepoglavskog samostana potje"e tek jedan manji
ulomak oboda majoli"ke "aše ili pehara (T.XI-1). Slikanje je izvedeno modrom i
plavom bojom, tako da ispod dvije horizontalne tanje linije pod obodom dolazi
prikaz "etverolati"ne djeteline. Taj motiv karakteristi"an je za radionicu talijanskih
Esta tijekom cijelog 17.st. (Siviero, 1975, 122; Ericani, Marini, 1990, 226).

42
4.2.4. Lokalna proizvodnja

Gotovo sve do sada predo"ene posude uvezene su sa sjeveroisto"nog
talijanskog podru"ja, izuzev jedne španjolske zdjelice iz Tomašice. No, stvarni
onodobni odnos vjerojatno je bio druga"iji tako da je dio sli"nog posu#a mogao biti
lokalne produkcije. Upravo su nam zbog toga zanimljive dvije rekonstruirane dublje
zdjelice (T.X-1,2) prstenastog dna iz Zagreba. Prona#ene su prilikom arheoloških
iskopavanja u klaustru samostana Klarisa, tj. unutar današnjih prostora Muzeja grada
Zagreba, gdje se i "uvaju. Ovakve zdjelice vrlo su rijetke, te se od 16.st. i nadalje
pojavljuju na podru"ju sjevernih Marcha, poput Catelduranta ili Pesara (Bojani,
Ravanelli Guidotti, Fanfani, 1985, 135, Kat. 322). Slikane su debelim nanosom
jarkih boja (zelena, plava, ljubi"asta, žuta, crna). Me#utim, zagreba"ki primjerci
imaju nepravilan obod lagano zadebljan u gornjem dijelu, dok je biskvit svijetlo
naran"aste boje, što bi moglo ukazivati na lokalnu (ugarsku) produkciju po uzoru na
talijanske. Tome u prilogu ide i cjelokupan dojam nezgrapne izrade, što se o"ituje i u
slikanju jednostavnih središnjih vegetabilnih motiva, kao i nanosa loše i tanke
cakline, koja u potpunosti nedostaje s vanjske strane.
Lokalnoj bi proizvodnji trebalo pribrojiti i neke proizvode bližih ugarskih
radionica, iz razloga što ne sadržavaju pravu majoli"ku caklinu. Tako na primjer u
Velikom Taboru imamo ulomak oboda majoli"ke zdjele ili tanjura (T.IX-4) kojeg bi
po svim karakteristikama mogli usporediti s nalazima iz Ótemploma kod
Hódmez%vásárhelya. Naime, rije" je o ma#arskoj lokalnoj produkciji tanjura i
zdjelica oslikanih vegetabilnim slikanim motivima prvenstveno zelenom, tamno
plavom i naran"astom bojom, po uzoru na osmanlijsku finu keramiku iz Iznika. Ovi
proizvodi postaju karakteristi"ni za kasno Osmanlijsko razdoblje u Ma#arskoj,
odnosno pojavljuju se od kraja 16.st. (Lajkó, 2003, 326, Fig.III.5). U Varaždinu su
prona#ena dva ulomka zdjelice vrlo zanimljiva oblika i mekane brašnaste fakture
(T.X-6). Obod je lagano zaobljen i okomito se spušta na trbuh gdje se pod pravim
kutom lomi prema središnjem nešto nižem dijelu posude. Na sivkasto-plavoj caklini
s vanjske strane slikane su plavom i modrom bojom vise!e polukružnice. Taj motiv
tako#er se pojavljuje u Ma#arskoj lokalnoj proizvodnji tijekom 16-17.st. (Lajkó,
2003, Fig.III.5).

43
5. ZAKLJU AK

U ovom je radu obuhva!eno luksuzno stolno kerami"ko posu#e s 19
arheoloških nalazišta "ime je zaokružena cjelina sjeverozapadne Hrvatske. Neka od
ovih nalazišta intenzivno se arheološki istražuju tek posljednjih nekoliko godina, dok
jedan dio nalaza potje"e i iz starijih istraživanja. Prikupljena i predstavljena
kerami"ka gra#a broji oko 130 ulomaka razli"itih vrsta posuda, zbog "ega se
pristupilo tipološkoj podjeli "ijom je analizom utvr#eno kako najve!i broj ulomaka
pripada trbušastim majoli"kim vr"evima (oko 75%), dok preostali dio podjednako
"ine zdjele, zdjelice, tanjuri i ostali oblici posu#a.
Vr" se kao najdominantniji i naj"eš!i oblik definirao ve! na samom po"etku
svog razvoja u 14. stolje!u, u vrijeme arhajske majolike. Pored kerami"kih vr"eva, u
to se vrijeme vrlo "esto koriste drvene i staklene "aše, a usporedno s arhajskim
majoli"kim vr"evima pojavljaju se kerami"ke gravirane zdjele, zdjelice i tanjuri. Iz
ovog je vidljivo kako se svo posu#e nije izra#ivalo od keramike, ve! se na
onodobnim stolovima nalazilo posu#e izra#eno od razli"itih materijala, što prilikom
analiza treba uzeti u obzir. Vr" svoju broj"anu premo! nastavlja i tijekom narednih
razdoblja, poglavito u 15. i 16.st., tako da na gotovo svim nalazištima pronalazimo
barem po neki ulomak majoli"kog vr"a. Neki od njih sa"uvani su u boljem stanju te
su zapravo prava mala remek-djela onodobnog slikarstva i umjetnosti. Najbolji
primjerci vr"eva potje"u iz utvr#enih gradova poput Vrbovca, Velikog Tabora,
Medvedgrada, zagreba"kog Kaptola i Susedgrada, ali i samostanskih zajednica poput
Streze ili Petrovca.  ini se da najve!i dio vr"eva dolazi iz talijanskih Marcha ili
Emilije Romagne, ali u isto bi vrijeme poneki primjerak mogao biti iz glasovite
Faenze, te manje poznatih Montelupa, Veneta ili Castellija.

Od tzv. otvorenog posu#a najbrojnije su poluloptaste zdjelice razli"ite
tehnološke izvedbe i podrijetla. Tako se pojavljuju kasnomajoli"ke zdjelice, kao i
one u compendiario stilu, te španjolske majoli"ke i talijanske gravirane zdjelice.
Sli"no je i s ve!im posudama, tj. zdjelama i tanjurima. Zanimljiv nam je primjer
Velikog Tabora gdje možemo vidjeti da se po"etkom 17.st. pored jeftinije lokalne
južnougarske keramike, iz talijanske Faenze još uvijek naru"uje vrlo skupa

44
kerami"ka roba (primjer compendiario zdjele za vo!e).  injenica je da se od 2.
polovine 16. pa kroz cijelo 17.st. po"inje i s lokalnom proizvodnjom pojedinih oblika
posu#a, što nam pokazuju i dvije manje zagreba"ke zdjelice.

Osim ovih ”standardnih” kerami"kih proizvoda mjestimi"no se pojavljuje i
poneki izuzetak, odnosno posebno vrijedan nalaz. Spomenuo bih samo dva primjera.
Prvi je set posu#a iz samostana Klarisa u Zagrebu, sastavljen od jedne manje
gravirane zdjelice i pehara, a drugi je vr" tipa berettina lumeggiata, odnosno bijelo
slikani vr" na tamno plavoj caklini. Oba primjera vjerojatno potje"u s venetskog
podru"ja tijekom 16. stolje!a.

Nadam se da !e ovaj pionirski rad ubudu!e biti od koristi kolegama
arheolozima, posebice onima u kontinentalnoj Hrvatskoj gdje do danas problematika
ove teme nije dostojno dotaknuta. Sigurno da !e nova istraživanja iznjedriti sve više
kerami"kih ulomaka sli"nih karakteristika, a na nama je da ju ne zaobilazimo, ve!
objavljujemo kao što to ovo skupocjeno i luksuzno posu#e uistinu i zaslužuje.

45
Sl.14: Karta Italije s ozna"enim pokrajinama odakle se u sjeverozapadnu Hrvatsku
uvoze kerami"ki proizvodi.

Izvor: http://www.passionatepalatetours.com/tuscanytour.html (2008-02).

46
Sl.15: Karta sjeverozapadne Hrvatske s ozna"enim nalazištima stolnog posu#a.

Izradio: Robert  imin

47
Sl.16,17: Grafi"ki prikaz brojnosti tipološki i tehnološki razli"itih posuda.

0
10
20
30
40
50
60
70
80
90
Vr evi
Zdjele
Zdjelice
Tanjuri
Ostalo
0
10
20
30
40
50
60
Arhajska majolika
Majolika strogog stila
Renesansna majolika
Kasna majolika
Gravirana keramika
Keramika s engobom
Majolika berettina
Majolika compendiario
Španjolska keramika
Lokalna proizvodnja

Izradio: Robert  imin

48
6. POPIS FOTOGRAFIJA I ILUSTRACIJA

Sl.1: Karta širenja Osmanlijskog Carstva (1481-1683).

– Str. 5
Izvor: http://history.wisc.edu/sommerville/351/ottomans.htm (2008-01).
Sl.2: Prikaz bitke kod Siska (1593) autora J.V. Valvasora iz 1689.g.
– Str. 7
Izvor: http://commons.wikimedia.org/wiki/Image:Bitka_pri_Sisku_1593-
Valvasor.jpg (2008-01).
Sl.3: Bitka kod Be"a 1683.g.

– Str. 8
Izvor: http://www.iatselocal80.org/terrorist%20_issues/vienna_september_11.htm
(2008-01).
Sl.4: Angelinijeva srednjovjekovna karta utvrda SZ Hrvatske.

– Str. 11
Izvor: Krmpoti!, 1997, 205.
Sl.5: Veliki Tabor.

– Str. 15
Izvor: http://image24.webshots.com (2008-01).
Sl.6: Medvedgrad.

– Str. 18
Izvor: http://www.htz.hr/English/Destinacije (2008-01).
Sl.7: Zagreba"ki Gradec i Kaptol oko 1689.g. na Valvasorovu bakrorezu. – Str. 20
Izvor: http://www.daz.hr/pictures.html (2008-01).
Sl.8: Stari grad Barilovi!.

– Str. 23
Izvor: http://www.destinacije.com (2008-01).
Sl.9: Majoli"ki vr" sa zagreba"kog Kaptola (T.II-2).

– Str. 27
Crtež: Robert  imin
Sl.10: Majoli"ki trbušasti vr" sa Susedgrada (T.III-V).

– Str. 32
Foto: Lada Prister, Hrvatski povijesni muzej.
Sl.11: Ve!i gravirani tanjur iz Varaždina (T.VII-2).

– Str. 38
Crtež: Robert  imin
Sl.12: Dublja gravirana zdjelica iz Muzeja grada Zagreba (T.VIII-3).
– Str. 39
Crtež: Robert  imin
Sl.13: Duboka engobirana zdjela iz Muzeja grada Zagreba (T.IX-3).
– Str. 41
Crtež: Robert  imin

49
Sl.14: Karta Italije s ozna"enim pokrajinama odakle se u sjeverozapadnu Hrvatsku
uvoze kerami"ki proizvodi.

– Str. 47
Izvor: http://www.passionatepalatetours.com/tuscanytour.html (2008-02).
Sl.15: Karta SZ Hrvatske s ozna"enim nalazištima stolnog posu#a.
– Str. 48
Crtež: Robert  imin
Sl.16,17: Grafi"ki prikaz brojnosti tipološki i tehnološki razli"itih posuda. – Str. 49
Crtež: Robert  imin

50
7. POPIS LITERATURE

Azinovi!, A. (2003): Stari grad Barilovi!. Obavijesti HAD-a, XXXV, 1, Zagreb,
187-192.
Azinovi!-Bebek, A. (2006): Kamensko – pavlinski samostan. Hrvatski arheološki
godišnjak, 2/2005, Zagreb, 183-184.
Azinovi!-Bebek, A., Pleše, T. (2004): Stari grad Barilovi!. Obavijesti HAD-a,
XXXVI, 2, Zagreb, 133-142.
Azinovi!-Bebek, A., Pleše, T. (2006):  akovec – Stari grad. Hrvatski arheološki
godišnjak, 2/2005, Zagreb, 119-122.
Balog, Z. (1996): Arheološka istraživanja u Lepoglavi 1990/1991 (1993).
Lepoglavski zbornik, 1995/1996, Lepoglava, 21-46.
Beki!, L. (2005): Arheološki pogled na utvrdu  anjevo i crkvu Sv. Trojstva u
Visokom. U: Kuzmi!, G. i sur.: Visoko. Oaza stare hrvatske krijeposti "estitosti.
Varaždinske toplice, 242-251.
Beki!, L., Sekula, J. (2004): Prilog istraživanju posjeda i utvrde  anjevo. Cris, 2004,
1, Križevci, 73-83.
Bertachi, L. (1977): Ceramiche dal XIV al XIX secolo. Dagli scavi archeologici di
Aquileia. Aquileia.
Bobovec, A. (2003): Muzej Moslavine Kutina: arheološka zbirka, izložbeni postav.
Muzejski vodi", Kutina.
Bojani, G.C. (1997): Per una storia della ceramica di Faenza. Instituzione Museo
Internazionale delle Ceramiche in Faenza Vol.II (10), Faenza.
Bojani, G.C., Ravanelli Guidotti, C., Fanfani, A. ur. (1985): La donazione Galeazzo
Cora: ceramiche dal medioevo al XIX secolo. Museo Internazionale delle ceramiche
in Faenza, 1 volume, Milano.
Bradara, T. (2003): Nalazi kasnosrednjovjekovne i renesansne glazirane keramike u
Istri (od 14. do 16. st.). Histria archaeologica, 32/2001, Pula, 31-53.
Bradara, T. (2005): Španjolska keramika na podru"ju Istre (kataloška obrada). Histria
archaeologica, 34/2003, Pula, 131-185.

51
Bradara, T. (2006): Kasnosrednjovjekovna i renesansna keramika s podru"ja Istre:
stolno posu#e od 14. do 16. st. Katalog izložbe, Arheološki muzej Istre, Katalog 69,
Pula.
Brešnik, D. (1999): Il castello di Šalek presso Velenje. U: Buora, M. ur: Ceramica
dal bassomediovo al rinascimento in Italia nororientale a nelle aree transalpine.
Archeologia di frontiera 2, Udine - Nova Gorica, 161-162.
Budak, N., Raukar, T. (2006): Hrvatska povijest srednjeg vijeka. Školska knjiga,
Zagreb.
Conte, T. ur. (1996): La ceramica a Feltre dal XIV al XVII secolo. Katalog izložbe,
Museo Civico, Feltre.
Cozza, F., Munarini, M. (1989): I materiali rinascimentali. U: Croce da Villa, P. ur.:
La citta' nella citta. Veneto, 55-176.
Cunja, R. (2001): Italijanska majolika iz Celja. U: Guštin, M. ur.: Srednjeveško
Celje. Archaeologia Hitorica Slovenica, 3, Ljubljana, 97-123.
 imin, R. (2006): Utvrda  anjevo. Analiza arheološkog materijala: istraživanja
2003.-2005.g. Diplomski rad, Zagreb.
 imin, R. (2008a): Kerami"ki nalazi. U: Beki!, L. ur.: Utvrda  anjevo: arheološka
istraživanja 2003.-2007.g. Zagreb, u pripremi.
 imin, R. (2008b): Kasnosrednjovjekovni i novovjekovni kerami"ki nalazi. U:
Beki!, L. ur.: Rijeka – Principija. Rijeka, u pripremi.
Delonga, V. (1987): Keramika. U: Buri!, T., Delonga, V., Dragi"evi!, M., Jelovina,
D., Zekan, M.: Bribir u srednjem vijeku. MHAS, Split, 69-89.
Di Vincenzo, R. ur. (1989): Le maioliche cinquecentische di Castelli. Katalog
izložbe, Pescara.
Do"kal, K. (1953): Povijest pavlinskog samostana Blažene Djevice Marije u
Lepoglavi. U: HAZU arhiv, rukopis, svezak 1-A i B, Zagreb, 156-184.
$uri!, T. (1981): Stanje srednjovjekovnih gradina u sjeverozapadnoj Hrvatskoj.
Muzejski vjesnik, 4, Bjelovar, 49-56.
$uri!, T., Feletar, D. (1992): Stari gradovi, dvorci i crkve sjeverozapadne Hrvatske.
Koprivnica.
Ericani, G., Marini, P. ur. (1990): La ceramica nel Veneto. La Terraferma del XIII al
XVIII secolo. Verona.

52
Fumi Cambi Gado, F. (2001): Spurviti di arcaica da aleune opere della collezione
Strozzi Sacrati. U: Bojani, G.C. ur.: La maolica italiana del Cinquecento. Firenze,
157-167.
Gelichi, S. (1987): Gli atri rinvenimenti nel castello. U: Gelichi, S. ur.: Ricerche
archeologiche nel castello delle Rocchi di Finale Emilia. Finale Emilia, 51-56.
Gelichi, S. (1988): Maiolica italiana in Emilia-Romagna e cronologia. Archeologia
medievale, 15, Firenze, 65-104.
Gelichi, S., Guštin, M. (2001): Keramika španske proizvodnje v Sloveniji. U: Guštin,
M. ur.: Srednjeveško Celje. Archaeologia Hitorica Slovenica, 3, Ljubljana, 125-138.
Gerevich, L. (1971): The Art of Buda and Pest in the Middle Ages. Akadémiai
Kiadó, Budapest.
Horvat, Z. (1980/1981): Goti"ka kula varaždinskog Starog grada. Godišnjak zaštite
spomenika kulture Hrvatske, 6/7, Zagreb, 75-82.
Horvat, Z. (1989): Srednjovjekovna arhitektura pavlinskih samostana u Hrvatskoj. U:
Kruhek, M. ur: Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244-1786. Zagreb, 95-109.
Horvat, Z., Kruhek, M. (1979): Stari gradovi i utvr#enja u obrani Karlovca u XVI i
XVII stolje!u. U: Majeti!, T. ur.: Karlovac 1579-1979. Karlovac, 59-79.
Ivekovi!, D. (1968): Rezultati sondažnih arheoloških istraživanja na podru"ju
Moslavine. U: Degoricija, S. ur: Zbornik Moslavine, 1, Kutina, 349-420.
Klai!, N. (1987): Medvedgrad i njegovi gospodari. Zagreb.
Klai!, N. (1990): Povijest Hrvata u srednjem vijeku. Globus, Zagreb.
Kolar-Dimitrijevi!, M. (2003): Urbar palvlinskog samostana u Strezi 1477. godine.
Podravina, Vol.2, 3, Koprivnica, 103-123.
Kova"i!, B. (2006):  akovec – Stari grad. U: Durman, A. ur.: Stotinu hrvatskih
arheoloških nalazišta. Zagreb, 110-111.
Kramer, D. ur. (2005): Auf Sand gebaut Bajcsa Vár. Eine steirische Festung in
Ungarn. Graz.
Krmpoti!,  Lj. (1997): Izvještaj o utvr#ivanju granica velikohrvatskog kraljevstva od
16. do 18. stolje!a.  akovec.
Kruhek, M. (1989): Povijesno-topografski pregled pavlinskih samostana u Hrvatskoj.
U:  Kruhek, M. ur: Kultura pavlina u Hrvatskoj 1244-1786. Zagreb, 67-95.

53
Kruhek, M. (1998): Samostan Sv. Petra na Slatskoj, danas Petrovoj gori – povijest i
arheološka istraživanja. Lepoglavski zbornik, 1996, Lepoglava, 113-132.
Kruhek, M., Horvat, Z. (1982/1983): Barilovi!-grad. Godišnjak zaštite spomenika
kulture Hrvatske, 1982/1983, 8/9, Zagreb, 121-138.
Lajkó, O. (2003): Post-medieval Pottery Finds from Hódmez%vásárhely-Ótemplom.
U: Gerelyes, I., Kovács, G. ur.: Archaeology of the Ottoman Period in Hungary.
Papers of the conference held at the Hungarian National Musem, 24-26 May 2000,
Budapest, 321-328.
Laszowski, E. (1902): Hrvatske povijesne gra#evine. Zagreb.
Laszowszki, E. (1994): Stari i novi Zagreb. Zagreb.
Liverani, F., Bosi, R. (1974): Maioliche a Faenza. Imola.
Lopaši!, R. (1895): Oko Kupe i Korane. Zagreb.
Lovren"evi!, Z. (1977): Gotika u Bilogori. Vijesti muzealaca i konzervatora
Hrvatske, XXVI, 2, Zagreb, 44-60.
Maši!, B. (2006): Zagreb – Muzej grada Zagreba – samostan klarisa. U: Durman, A.
ur.: Stotinu hrvatskih arheoloških nalazišta. Zagreb, 310-311.
Munarini, M. ur. (1992): Ceramiche medievali dei Musei Civici di Padova. Padova.
Munarini, M., Banzato, D. ur. (1993): Ceramiche Rinascimenti dei Musei Civici di
Padova. Milano.
Nadilo, B. (2003): Medvedgrad i druge zagreba"ke utvrde. Gra#evinar, 8/55, Zagreb,
479-485.
Nadilo, B. (2004a): Dojmljive i neosvojive kalni"ke utvrde. Gra#evinar, 6/56,
Zagreb, 379-385.
Nadilo, B. (2004b): Ostaci obrambenih gra#evina na podru"ju Moslavine.
Gra#evinar, 10/56, Zagreb, 649-656.
Nepoti, S., Guarnieri, C. (2006): Le ceramiche. U: Guarnieri, C. ur.: S. Antonio in
Polesine. Quaderni di Archeologia dell' Emilia Romagna, 12, Ferrara, 117-134.
Obad-Š!itaroci, M. (1991): Dvorci i perivoji hrvatskog Zagorja. Zagreb.
Okroša-Roži!, L. (2006): Veliki Kalnik (stari grad). Hrvatski arheološki godišnjak,
2/2005, Zagreb, 115-117.
Peri!, I. (1997): Povijest Hrvata. Zagreb.

54
Petricioli, S. (1966): Nekoliko primjeraka figuralne majolike iz Zadra. Peristil, 8-
9/1965-1966, Zagreb, 47-55.
Pleše, T. (2004): Klaustar palvlinskog samostana u Lepoglavi. Obavijesti HAD-a,
XXXVI, 1, Zagreb, 163-171.
Pleše, T. (2005): Arheološka istraživanja u dvorištu bivšeg pavlinskog samostana u
Lepoglavi. VAMZ, 3.s., XXXVIII, Zagreb, 63-91.
Premerl, T. (1985): Veliki tabor – odnos prema vlastitom identitetu. Kaj, XVIII, 2-3,
Zagreb, 209-214.
Prister, L. (1998): Susedgrad ili nedovršena pri"a o jednom gradu. Katalog izložbe,
Hrvatski povijesni muzej, Zagreb.
Radojkovi!, B. (1986): Keramika iz Faenze od srednjeg veka do danas. Ljubljana.
Ravanelli Guidotti, C. (1987): Donazione Paolo Mereghi. Instituzione Museo
Internazionale delle Ceramiche in Faenza, Vol.IV, Faenza.
Ravanelli Guidotti, C. (1998): Thesaurus. Di opere della tradizione di Faenza.
Faenza.
Ravanelli Guidotti, C. (2001): Maioliche faentine del XVI-XVII secolo. U: Bojani,
G.C. ur.: La maolica italiana del Cinquecento. Firenze, 9-38.
Ravnik Toman, B. (1999): Gli scavi acheologici a Pusti grad – Waldenberg sopra
Zgornja Lipnica. U: Buora, M. ur: Ceramica dal bassomediovo al rinascimento in
Italia nororientale a nelle aree transalpine. Archeologia di frontiera, 2, Udine - Nova
Gorica, 151-152.
Razum, S. ur. (2006): Život i djela Ivana Krstitelja Tkal"i!a. Zagreb.
Sekula, J. (2000):  anjevo u povijesnim izvorima. U: Beki!, L. ur.: Utvrda  anjevo
– novi po"etak. Varaždin, 4-13.
Sekuli!, A. (2006): Prinosi Ivana Krstitelja Tkal"i!a povijesti pavlina. U: Razum, S.
ur.: Život i djela Ivana Krstitelja Tkal"i!a. Zagreb, 229 – 257.
Siviero, G.B. (1975): Ceramica dal XIII al XVII secolo. Da Collezioni pubbliche e
private in Este. Este.
Stopar, A. (1999): Gli scavi archeologici a Stari grad sopra Celje negli anni 1972-
1974. U: Buora, M. ur: Ceramica dal bassomediovo al rinascimento in Italia
nororientale a nelle aree transalpine. Archeologia di frontiera, 2, Udine - Nova
Gorica, 159-160.

55
Szabo, G. (1920): Sredovje"ni gradovi u Hrvatskoj i Slavoniji. Zagreb (reprint 2006).
Šimek, M. (2002): Ispod varaždinskih plo"nika. Katalog izložbe, Varaždin.
Šimek, M. (2004): Ausbauen – Ausgraben: Stadtarchäologie in Varaždin. Kleine
Schriften, 20, Graz, 28-87.
Tkal"ec, T. (2002): Stari grad  anjevo. Cris, 2002, 1, Križevci, 18-25.
Tkal"ec, T. (2006): Plemi!ki grad Vrbovec. Hrvatski arheološki godišnjak, 2/2005,
Zagreb, 142-143.
Tkal"ec, T. (2007): Plemi!ki grad Vrbovec. Hrvatski arheološki godišnjak, 3/2006,
Zagreb, 162-164.
Tognocehi, L. (2002): Novita degli scavi di S. Maria del monte di Paganica Erocca
Calassio. U: De Pompeis, V. ur.: Atti della i giornata di studi sulla maiolica
abruzzese. Quaderno 36/36, Abruzzo, 85-103.
Tomadin, V. (2000): Colloredo duemila. Edizioni della Laguna, Monfalcone.
Tomadin, V. ur. (1988): Le ceramiche quattrocentesche reciperate nei restauri del
Palazzo de Nordis a Cividale. Pordenone/Fiume Veneto.
Tomi"i!, Ž. (1986/1987): Novija ranosrednjovjekovna istraživanja Odjela za
arheologiju. Prilozi Instituta za arheologiju u Zagrebu, 3-4, Zagreb, 141-173.
Tomi"i!, Ž., Tkal"ec, T. (2004): Plemi!ki grad Vrbovec kraj Huma na Sutli 2004.
Obavijesti HAD-a, XXXVI, 3, Zagreb, 137-140.
Tomi"i!, Ž., Tkal"ec, T. (2005): Plemi!ki grad Vrbovec. Hrvatski arheološki
godišnjak, 1/2004, Zagreb, 98-99.
Tomi"i!, Ž., Tkal"ec, T., Dizdar, M., Ložnjak, D. (2001): Veliki Gradiš: plemi!ki
grad Vrbovec kraj Huma na Sutli. Prilozi Instituta za arheologiju u Zagrebu, 18,
Zagreb, 253-274.
Tomi"i!, Ž., Tkal"ec, T., Dizdar, M., Ložnjak, D. (2003): Plemi!ki grad Vrbovec
kraj Huma na Sutli (Istraživanje godine 2002.). Obavijesti HAD-a, XXXV, 1,
Zagreb, 171-174.
Vitali, M. (1987): Ceramiche alla Scuola di San Rocco a Venezia. Faenza.
Zagar"anin, M. (2004): Stari Bar: keramika venecijanskog doba. Annales
Mediterranea, Koper.

56
Zglav-Martinac, H. (2001): Antiche ceramiche italiane tra le due sponde
dell'Adriatico. Dal palazzo di Diocleziano a Spalato alla fortezza di Pescara. Katalog
izložbe, Museum Genti D'Abruzzo, Pescara.
Zglav-Martinac, H. (2004): Ulomak do ulomka… Prilog prou"avanju keramike
XIII.-XVIII. stolje!a iz Dioklecijanove pala"e u Splitu. Književni krug, Split.

57
8. KATALOG NALAZA

Tabla 1

1-  etiri ulomka trolisnog izljeva, zaobljenog oboda, gornjeg dijela trbuha  i dio
trakaste ru"ke majoli"kog vr"a. Biskvit tamno oker boje, a caklina prljavo bijela.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava i lepezastih polupalmeta. Veliki
Tabor ’98, prostorija E, & E-H/1-3, SJ 187, stalni postav. Neobjavljeno.
2- Ve!i dio trakaste ru"ke istog majoli"kog vr"a. Biskvit tamno oker boje, a caklina
prljavo bijela. Po sredini te"e širi, ali plitki žlijeb. Veliki Tabor ’98, prostorija E, &
E-H/1-3, SJ 187. Neobjavljeno.
3- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava i stru"ka cvije!a. Sv.
Petar Ludbreški ’03, Gradište od Vinskog, površinski slu"ajni nalaz (prikupila T.
Tkal"ec). Neobjavljeno.
4- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit bijelo-oker boje, a
caklina bijela i sjajna. Slikanje tamno plavom bojom, motiv dviju paralelnih linija.
Veliki Tabor ’06, SC, & 1, SJ 002. Neobjavljeno.
5- Pet ulomka zaobljenog oboda, gornjeg dijela trbuha i dio trakaste ru"ke
majoli"kog vr"a. Biskvit žu!kasto-oker boje, a caklina sjajna i bijela. Tragovi prstiju
lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje kobaltno-plavom, modrom, žutom,
naran"astom, zelenom i sme#om bojom. Motiv središnjeg medaljona okružen je
ljestvama unutar kojeg je opet kružnica ispunjena šahovskim poljem žute i plave
boje. S obje strane medaljona pojavljuje se plavo slikani motiv vodoravnog niza
okomitih usporednih linija lu"no povezanih na donjem kraju preko niza višebojnih
širih linija. Prostor iza ru"ke neobojan je. Rubnu traku ispod oboda flankiraju dvije
horizontalne sme#e linije, a me#uprostor je žuto obojan. Oslikan je plavom bojom u
pravilnom nizu na na"in da izme#u kvadrati"no postavljene "etiri pune to"ke dolazi
po jedan spiralni motiv. Plemi!ki grad Vrbovec ’06, & A6, SJ 087, PN 351.
Literatura: Tkal"ec, 2007, 162.

58
6- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit žu!kasto-oker boje, a caklina sjajna i
bijela. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava i pune linije. Možda pripada
istom vr"u kao prethodni ulomak. Plemi!ki grad Vrbovec ’06, & A6, SJ 087.
Neobjavljeno.
7- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina prljavo bijela.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv dviju paralelnih punih linija. Medvedgrad,
površinski slu"ajni nalaz (prikupio L. Beki!). Neobjavljeno.
8- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina sjajna i bijela.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv dviju punih linija (polupalmeta?).
Medvedgrad, površinski slu"ajni nalaz (prikupio L. Beki!). Neobjavljeno.
9- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina plavkasto-
bijela i dosta ošte!ena. Slikanje svijetlo plavom bojom. Medvedgrad, površinski
slu"ajni nalaz (prikupio L. Beki!). Neobjavljeno.
10- Više ulomaka donjeg dijela trbuha i dno majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a
caklina sjajna i bijela. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv središnjeg medaljona
okruženog ljestvama i palmetom. Medvedgrad, Muzej grada Zagreba. Neobjavljeno.
11- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina bijela i
sjajna. Slikanje svijetlo plavom bojom, motiv ljestava. Mala Trešnjevica ’01, S I, &
2b, SJ 091, PN 314. Neobjavljeno.
12- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina prljavo
bijela i sjajna. Slikanje plavom bojom, nekoliko punih linija (polupalmeta). Tragovi
prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Mala Trešnjevica ’01, S I, & 2b, SJ 091, PN 314.
Neobjavljeno.

Tabla 2

1- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a
caklina bijela i sjajna. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje plavom,
žutom, naran"astom, zelenkastom i sme#om bojom. Višebojni geometrijski uzorak
unutar središnjeg medaljona. Plovdin-grad ’63, Muzej Moslavine Kutina, inv.br.
A/267. Stalni izložbeni postav arheološke zbirke. Literatura: Bobovec, 2003, 54.

59
2- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker-sme#e boje, a
caklina bijela i sjajna. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikani motiv
ljestava plavom bojom, a unutar medaljona geometrijski uzorak izveden
naran"astom, zelenom i plavom bojom. Plovdin-grad ’63, Muzej Moslavine Kutina,
inv.br. A/264. Stalni izložbeni postav arheološke zbirke. Literatura: Bobovec, 2003,
54.
3- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i postojana. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje plavom
bojom, motiv ljestava i djelomi"no medaljona. Plovdin-grad ’63, Muzej Moslavine
Kutina, inv.br. A/268. Stalni izložbeni postav arheološke zbirke. Literatura:
Bobovec, 2003, 54.
4- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
sivkasto-bijela i sjajna. Slikanje plavom bojom, motiv ljestava. Kamensko ’05, SJ 03.
Neobjavljeno.
5- Ulomak središnjeg i gornjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a
caklina prljavo bijela i sjajna. Slikanje plavom bojom, motiv ljestava i polupalmeta.
Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
6- Rekonstruirani majoli"ki vr" trolisnog izljeva, trakaste ru"ke i ravnog dna. Biskvit
oker boje, a caklina žu!kasto-bijela. Slikanje kobaltno-plavom bojom. Medaljon je
uokviren dvjema paralelnim linijama koje tvore kružnice te nizom kratkih paralelnih
linija. Središnji vegetabilni motiv "ini devet polupalmeta. Zagreb - Kaptol 8, Muzej
grada Zagreba, inv.br. MGZ-A-800. Restauracija: Marina Gregl. Neobjavljeno.

Tabla 3

1- Više ulomaka majoli"kog vr"a trolisnog izljeva i ravnog dna. Biskvit jarko
naran"aste boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv
ljestava koji okružuje medaljon i tri polupalmete. Streza ’06, sonda 1, zasip.
Neobjavljeno.
2- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina prljavo
bijela i nepostojana, prozirna. Slikanje tamno plavom bojom, motiv polupalmete.
Kamensko ’05, SJ 3. Neobjavljeno.

60
3- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje kobaltno-
plavom bojom, motiv ljestava. Kamensko ’06, SJ 5. Neobjavljeno.
4- Ulomak dna majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje
kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava. Barilovi! ’06, sonda 2, SJ 8. Neobjavljeno.
5- Rekonstruirani majoli"ki vr" trolisnog izljeva, trakaste ru"ke i ravnog dna. Biskvit
oker boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje kobaltno-plavom, modrom, žutom,
naran"astom i zelenom bojom. Motiv središnjeg medaljona okružen je plavo
slikanim motivom ljestava i punom žutom linijom unutar kojeg se nalazi pravilno
raspore#eno sedam kružnica ispunjenih geometrijskim uzorkom, od kojih je središnja
nešto ve!a. S obje strane medaljona pojavljuje se plavo slikani motiv okomitog niza
vodoravno usporednih linija lu"no povezanih na donjem kraju preko niza višebojnih
širih okomitih linija. Na isti je na"in oslikana i ru"ka. Ispod oboda nalazi se zelena i
plava linija, a rubnu traku "ini ponavljani listoliki motiv postavljen dijagonalno,
izme#u kojih dolazi po jedna puna naran"asta to"ka. Susedgrad ’44/’45, unutrašnji
dio grada. Muzej za umjetnost i obrt Zagreb, stalni postav, inv.br. MUO 21209.
Restauracija: Maja Valicogna-Novoselac i Nada Novosel. Literatura: Prister, 1998,
Kat. 22.

Tabla 4

1- Ulomak zaobljenog i zadebljanog oboda majoli"kog vr"a. Biskvit naran"aste boje,
a caklina bijela, tanka i prili"no loše kvalitete. Slikanje vodenasto plavom bojom,
motiv polupalmete. Plemi!ki grad Vrbovec ’04, & B4, SJ 076, PN 297.
Neobjavljeno.
2- Tri ulomka ve!eg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Dio iste posude kao prethodni
ulomak. Biskvit naran"aste boje, a caklina bijela, tanka i prili"no loše kvalitete.
Slikanje vodenasto plavom bojom, motiv ljestava oko središnjeg medaljona i
polupalmete. Plemi!ki grad Vrbovec ’04, & B4, SJ 076, PN 297. Neobjavljeno.
3- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo naran"aste boje, a caklina sme#e-
bijela, tanka i prili"no loše kvalitete. Slikanje plavom nepostojanom bojom, motiv
triju punih linija. Plemi!ki grad Vrbovec ’04, & B4, SJ 076, PN 323. Neobjavljeno.

61
4- Ulomak lagano zaobljenog oboda majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
prljavo bijela. Slikanje sme#om i naran"astom bojom, motiv polupalmete. Gradski
muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
5- Dva ulomka trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina prljavo bijela.
Slikanje zelenom, sme#om i naran"astom bojom, mogu!i motiv ljestava i medaljona.
Varaždin, Ku!a Mrazovi! '03, dvorište – isto"ni dio. Gradski muzej Varaždin,
Arheološki odjel – kutija 349. Neobjavljeno.
6- Ulomak dna i donjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit naran"aste boje, a
caklina bijela, loše kvalitete. Slikanje plave horizontalne linije modrom bojom na
prijelazu trbuha u nogu posude. Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska
arheologija. Neobjavljeno.
7- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit sme#e boje, a caklina žu!kasto-oker, loše
kvalitete. Slikanje sme#om i zelenom bojom, geometrijski motiv. Varaždin, Ku!a
Mrazovi! '03, dvorište – isto"ni dio. Gradski muzej Varaždin, Arheološki odjel –
kutija 349. Neobjavljeno.
8- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo žu!kaste boje. Tragovi prstiju
lon"ara s unutrašnje strane. Bijela caklina, slikanje mrežastog motiva kobaltno-
plavom bojom.  anjevo '05/2, sonda J, sloj 5. Literatura:  imin, 2006, Kat. 162;
 imin, 2008a, T.17-20.
9- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker, blijedo sivkaste boje. Bijela caklina,
slikanje kobaltno-plavom bojom. Prikaz donjeg dijela "ovjeka u trku ili plesu.
 anjevo '05, slu"ajni nalaz pri vrhu. Literatura:  imin, 2006, Kat. 152;  imin,
2008a, T.17-7.
10- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo žu!kaste boje, a caklina oker do
prljavo bijela. Slikanje plavom bojom, motiv polupalmete (vrhovi latica).  anjevo
'05/2, sonda J, sloj 3. Literatura:  imin, 2006, Kat. 159;  imin, 2008a, T.17-2.
11- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit tamno žu!kaste boje, a caklina žu!kasta.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava i polupalmete.  anjevo '06, sektor
C, izme#u Z19 i 21b, sloj 3. Literatura:  imin, 2008a, T.17-4.
12- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit tamno žu!kaste boje, a caklina žu!kasta.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava.  anjevo '06, sektor C, I od Z7, sloj
3. Literatura:  imin, 2008a, T.17-3.

62
13- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit tamno žu!kaste boje, a caklina žu!kasta.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv jedne pune linije i vitice.  anjevo '06, sektor
C, I od Z7, sloj 3. Literatura:  imin, 2008a, T.17-6.
14- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo oker boje, a caklina žu!kasta.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava.  anjevo '05/2, sektor C, I od Z7,
sloj 3. Literatura:  imin, 2008a, T.17-23.
15- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, caklina žu!kasta i vrlo loše
kvalitete. Slikani motiv plavom i zelenom bojom unutar medaljona.  anjevo '05/2,
sektor C, I od Z7, sloj 3. Neobjavljeno.
16- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Ista posuda kao prethodni ulomak. Biskvit oker
boje, caklina žu!kasta i vrlo loše kvalitete. Slikani motiv plavom i zelenom bojom
unutar medaljona.  anjevo '05/2, sektor C, I od Z7, sloj 3. Neobjavljeno.
17- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom bojom, motiv dviju paralelnih punih linija.  anjevo '05, slu"ajni
nalaz pod sjevernom liticom. Literatura:  imin, 2006, Kat. 151.
18- Ulomak gornjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo žu!kaste boje, a
caklina prljavo bijela. Slikanje plavom bojom, motiv polupalmete.  anjevo '06,
sektor C, sloj 3. Literatura:  imin, 2008a, T.17-1.
19- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo žu!kaste boje, a caklina sjajna
bijela. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv polupalmete.  anjevo '05/2, sonda J,
sloj 5. Literatura:  imin, 2006, Kat. 161;  imin, 2008a, T.17-5.
20- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo sme#e boje, a caklina prozirno
bijela. Slikanje žuto-zelenom, plavom i naran"astom bojom, motiv paralelnih punih
linija i valovnice.  anjevo '06, sektor C, S od Z8, sloj 2. Neobjavljeno.
21- Ulomak donjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit sme#e boje, a caklina
tamno plave boje. Slikanje bijelom bojom, motiv stru"ka cvije!a.  anjevo '07, sonda
JJJ, S od Z13-14, sloj 4. Literatura:  imin, 2008a, T.17-14.
22- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker, blijedo žu!kaste
boje, a caklina sjajna bijela. Slikanje plavom, naran"astom i crvenom bojom. U
središnjem medaljonu prikaz zraka sunca.  anjevo '05/2, sonda J, sloj 5. Literatura:
 imin, 2006, Kat. 160;  imin, 2008a, T.17-8.

63
23- Ulomak ve!eg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina sjajna
bijela. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv polupalmete (jedan list).  anjevo
'05/2, sonda J, S od Z14, sloj 2. Literatura:  imin, 2008a, T.17-18.
24- Ulomak zaobljenog trolisnog oboda majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv polupalmete. Kamensko '06,
SJ 5. Neobjavljeno.
25- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv dviju punih linija. Kamensko '06, sonda C,
SJ 2. Neobjavljeno.
26- Ulomak zaobljenog trolisnog oboda majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Slikanje žutom, naran"astom, sme#om i plavom bojom, nekoliko
paralelnih i jedna okomita puna linija ispod oboda. Veliki Kalnik. Gradski muzej
Križevci, inv.br. 2810. Neobjavljeno.
27- Ulomak zaobljenog trolisnog oboda majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
sivkasto-plava i sjajna. Slikanje plavom bojom, nekoliko paralelnih kra!ih
dijagonalnih punih linija ispod oboda. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.

Tabla 5

1- Dva ulomka zaobljenog oboda, gornjeg dijela trbuha i trakaste ru"ke majoli"kog
vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje plavom bojom, vegetabilni
središnji motiv bez medaljona. Ru"ka po sredini ima široki, ali relativno plitki žlijeb.
Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
2- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, caklina bijela i sjajna. Tragovi
prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje plavom bojom, motiv ljestava i dio
središnjeg motiva u medaljonu. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
3- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, caklina bijela i sjajna. Slikanje
plavom i naran"astom bojom, motiv ljestava i dio središnjeg motiva u medaljonu.
Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
4- Ulomak središnjeg dijela trbuha i donjeg dijela trakaste ru"ke majoli"kog vr"a.
Vjerojatno dio iste posude kao T.V-1. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.

64
Ru"ka po sredini ima široki, ali relativno plitki žlijeb, a završena je stiskom prstiju.
Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
5- Trakasta ru"ka majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom bojom, dvije dijagonalno postavljene pune linije. Ru"ka po sredini
ima široki, ali relativno plitki žlijeb, a završena je stiskom prstiju. Petrovac '06, P5.
Neobjavljeno.
6- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje plavom bojom. Petrovac '06,
P5. Neobjavljeno.
7- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Slikanje geometrijskih motiva plavom bojom. Tragovi prstiju lon"ara
na unutrašnjoj strani. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
8- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Slikanje geometrijskih motiva plavom i žutom bojom. Tragovi prstiju
lon"ara na unutrašnjoj strani. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
9- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje plavom bojom. Petrovac '06,
P5. Neobjavljeno.
10- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
prljavo bijela i sjajna. Slikanje plavom i naran"astom bojom, motiv ljestava i
djelomi"an prikaz središnjeg geometrijskog motiva. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
11- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje geometrijskih motiva plavom bojom. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj
strani. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
12- Ulomak središnjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit bijelo-oker boje, a
caklina bijela i sjajna. Slikanje kobaltno-plavom bojom, motiv ljestava. Petrovac '06,
P5. Neobjavljeno.
13- Ulomak majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Tragovi
prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje vodenasto plavom bojom, motiv
ljestava. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
14- Ulomak majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje
vodenasto plavom bojom, motiv ljestava. Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.

65
15- Ulomak ravnog dna i donjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a
caklina prljavo bijela i sjajna. Slikanje plavom bojom, motiv dviju punih paralelnih
linija (motiv ljestava, kružnice?). Petrovac '06, P5. Neobjavljeno.
16- Ulomak majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Tragovi
prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje kobaltno-plavom bojom. Petrovac '06,
P5. Neobjavljeno.

Tabla 6

1- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit bijelo-oker boje, a caklina sjajna bijela.
Slikanje svijetlo plavom, žutom i crvenom bojom.  anjevo '06, "iš!enje kule, J od
Z13. Literatura:  imin, 2008a, T.17-10.
2- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit blijedo žute boje, a caklina sjajna bijela.
Slikanje žutom, naran"astom i svijetlo plavom bojom, motiv liš!a.  anjevo '05,
sektor G, sloj 1. Literatura:  imin, 2006, Kat. 149;  imin, 2008a, T.17-12.
3- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit žu!kaste boje, caklina bijela i sjajna.
Slikanje svjetlo plavom, žutom, naran"astom i sme#om bojom.  anjevo '05/2, J od
Z12, sloj 1. Literatura:  imin, 2006, Kat. 153;  imin, 2008a, T.17-16.
4- Ulomak trbuha i vrata majoli"kog vr"a ili boce. Biskvit blijedo žu!kaste boje, a
caklina prljavo žuta. Tragovi prstiju lon"ara s unutrašnje strane. Slikanje plavom i
crvenkastom bojom, geometrijski motivi.  anjevo '07, sektor C, SZ od Z8, sloj 4-
jama. Literatura:  imin, 2008a, T.17-21.
5- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit bijelo-oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje svijetlo plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv.  anjevo
'06, "iš!enje kule, J od Z13. Literatura:  imin, 2008a, T.17-11.
6- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Tragovi prstiju lon"ara s unutrašnje strane. Slikanje modrom, crnom, zelenom i
naran"astom bojom. Kamensko '05, SJ 3. Neobjavljeno.
7- Ulomak zaobljenog oboda trolisnog izljeva majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a
caklina bijela i sjajna. Slikanje žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv.
Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.

66
8- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
9- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
10- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
11- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
12- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
13- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel -
gradska arheologija. Neobjavljeno.
14- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej Varaždin,
Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
15- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
16- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
17- Ulomak trbuha istog majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Gradski muzej
Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.

67
18- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela. Slikanje
žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Barilovi! '03, sonda 1A, SJ 1.
Neobjavljeno.
19- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela. Slikanje
plavom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Barilovi! '06, sonda 1, SJ 1.
Neobjavljeno.
20- Ulomak trolisnog izljeva majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela.
Slikanje plavom, sme#om, žutom i naran"astom bojom, geometrijski motiv.
Barilovi! '03, sonda 1A, SJ 1. Neobjavljeno.
21- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, žutom i naran"astom bojom, geometrijski (vegetabilni motiv).
Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
22- Ulomak trbuha majoli"ke posude (vr"?). Biskvit oker boje, a caklina bijela i
sjajna. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Slikanje plavom, zelenom,
žutom i naran"astom bojom, geometrijski motiv usporednih punih linija. Veliki
Tabor '06, palas. Neobjavljeno.
23- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina bijela i
sjajna. Slikanje žutom i plavom bojom (vegetabilni motiv?). Jedno izraženo
profilirano rebro na vanjskoj strani. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani.
Veliki Kalnik. Gradski muzej Križevci, inv.br. 2808. Neobjavljeno.
24- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina bijela i
sjajna. Slikanje plavom i sme#om, vegetabilni motiv.  akovec '05, Stari grad/Novi
dvor, sonda 2, zasip. Neobjavljeno.
25- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, sme#om i naran"astom bojom, geometrijski (vegetabilni motiv).
Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
26- Ve!i ulomak donjeg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Slikanje žutom, sme#om, naran"astom i plavom bojom, vegetabilni
motiv. Tragovi prstiju lon"ara na unutrašnjoj strani. Veliki Kalnik, Gradski muzej
Križevci, inv.br. 2807. Neobjavljeno.

68
Tabla 7

1- Šest ulomaka duboke gravirane zdjele prstenastog dna. Biskvit oker-sme#e boje, a
caklina žu!kasto-sme#a i prozirna. Obod je ravan, na krajevima lagano proširen. Na
vanjskoj strani trbuha dva šira žlijeba. Srednja grafita na unutrašnjoj strani. Slikanje
žutom, crnom, sme#om i zelenom bojom. Rubnu traku "ini geometrijski motiv od
povezanih razlomljenih rombova oslikan sme#om bojom. Kao središnji motiv prikaz
dviju stiliziranih riba, jedna prema drugoj nasuprot okrenute. Plemi!ki grad Vrbovec
’06, & A6, SJ 087, PN 361. Neobjavljeno.
2- Tri ulomka plitkog graviranog tanjura prstenastog dna. Biskvit naran"asto-sme#e
boje, a caklina žu!kasto-oker i prozirna. Obod je zadebljan i zaobljen. Na vanjskoj
strani trbuha nalazi se širi i dublji žlijeb. Srednja grafita na unutrašnjoj strani.
Slikanje žutom, plavom, sme#om i zelenom bojom. Rubnu traku "ini niz
dijagonalnih traka ispunjenih geometrijskim motivom slomljenog meandra ili spleta
dviju valovnica izme#u dviju slikanih zeleno-plavih horizontalnih linija. Kao
središnji motiv nalazi se vrlo pojednostavljen portret muškarca okrenute glave u
lijevu stranu. Mogu!a rekonstrukcija. Varaždin, Ku!a Mrazovi! '03, dvorište –
isto"ni dio. Gradski muzej Varaždin, Arheološki odjel – kutija 349. Neobjavljeno.

Tabla 8

1- Tri ulomka plitkog graviranog tanjura prstenastog dna. Biskvit naran"asto-sme#e
boje, a caklina žu!kasto-oker i prozirna. Obod je zadebljan i zaobljen. Na vanjskoj
strani trbuha nalazi se širi i dublji žlijeb. Srednja grafita na unutrašnjoj strani.
Slikanje žutom, plavom, sme#om i zelenom bojom. Rubnu traku "ini preplet
slomljenog meandra izme#u dvije slikane horizontalne pune zelenkaste i sme#e
linije. Kao središnji motiv javlja se geometrijski (neprepoznatljiv) motiv višebojno
oslikan. Varaždin, Ku!a Mrazovi! '03, dvorište – isto"ni dio. Mogu!a rekonstrukcija.
Gradski muzej Varaždin, Arheološki odjel – kutija 349. Neobjavljeno.
2- Ulomak oboda i ve!eg dijela trbuha manje gravirane zdjelice. Biskvit sme#e boje,
a caklina bijelo-žuta i prozirna. Srednja grafita. Slikanje zelenom, žutom i sme#om
bojom. Rubnu traku "ini motiv slomljenog meandra, a središnji je motiv

69
geometrijski. S vanjske strane tako#er postoji rubna traka s motivom slomljenog
meandra. Mogu!a rekonstrukcija. Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska
arheologija. Neobjavljeno.
3- Rekonstruirana manja gravirana zdjelica prstenastog dna. Biskvit oker boje, a
caklina oker-žuta i prozirna. Srednja grafita. Slikanje zelenom, žuto-naran"astom i
sme#om bojom. Rubnu traku "ini motiv slomljenog meandra, a središnji prikaz "ine
dva bubrežasta motiva. S vanjske strane tako#er postoji rubna traka s istim motivom
slomljenog meandra. Samostan Klarisa '91, S 5, & 29/C. Muzej grada Zagreba, stalni
postav, inv.br. MGZ-A-478. Restauracija: Maša Vukovi!-Biruš. Neobjavljeno.
4- Ulomak dna gravirane zdjelice. Biskvit naran"aste boje, a caklina bijela i prozirna.
Široka grafita na unutrašnjoj strani. Slikanje zelenom i žuto-naran"astom bojom.
Kamensko '06, SJ 11/12. Neobjavljeno.
5- Rekonstruirani manji gravirani pehar ("aša) na šupljoj nozi. Biskvit oker boje, a
caklina oker-žuta i prozirna. Obod je stanjen i lagano zaobljen, prilago#en ispijanju.
S vanjske strane nekoliko urezanih pli!ih horizontalnih žljebova. Ima dva
zadebljanja, jedno na dnu recipijenta, a drugo po sredini tijela noge. Oko samog dna
radijalno urezane linije. Slikanje zelenom, žuto-naran"astom i sme#om bojom na
vanjskoj strani. U gornjem dijelu vegetabilni motiv. Samostan Klarisa '91, S 5, &
29/C. Muzej grada Zagreba, stalni postav, inv.br. MGZ-A-477. Restauracija: Maša
Vukovi!-Biruš. Literatura: Maši!, 2006, 310.
6- Ulomak vrata graviranog vr"a ili boce. Biskvit tamno naran"aste boje, a caklina
bijela i prozirna. Srednja grafita. Slikanje žutom, sme#om i zelenom bojom.  anjevo
'05/2, sonda J, sloj 4. Literatura:  imin, 2006, Kat. 158;  imin, 2008a, T.17-9.
7- Tri ulomka dna i donjeg dijela trbuha engobiranog vr"a. Biskvit tamno naran"aste
boje, a na unutrašnjoj strani tanki premaz crvenom bojom, dok se na vanjskoj nalazi
bijela engoba. Srednja grafita, geometrijski motiv na vanjskoj strani. Plemi!ki grad
Vrbovec ’06, & A5, SJ 087, PN 366. Neobjavljeno.

Tabla 9

1- Rekonstruirana zdjela za vo!e ra#ena na proboj sa šupljom stožastom nogom.
Biskvit svijetlo oker boje, a caklina bijela i sjajna. U središnjem dijelu na

70
unutrašnjosti slikanje plavom bojom, unutar koncentri"ne kružnice oznaka radionice
(nepoznata, Faenza?) i godina proizvodnje 1608. Veliki Tabor, stalni postav, inv.br.
87. Restauracija: Marina Gregl. Neobjavljeno.
2- Dno i trbuh majoli"ke zdjele. Biskvit svijetlo sme#e boje, a caklina žuto-sme#a.
Slikanje zelenkastom i plavkastom bojom, motiv maslina i maslinovih gran"ica.
 anjevo '06, "iš!enje kule, J od Z12 i 13. Literatura:  imin, 2008a, T.17-22.
3- Rekonstruirana duboka zdjela s prstenastim dnom. Biskvit svijetlo naran"aste
boje, a caklina samo na unutrašnjoj strani, oker-bijela. U središnjem dijelu na
unutrašnjosti slikanje crnom bojom, djelomi"na godina proizvodnje 16.. i oznaka
radionice (nepoznata, Faenza?). Samostan Klarisa '95, klaustar – „bunar“. Muzej
grada
Zagreba,
inv.br.
MGZ-A-484.
Restauracija:
Maša
Vukovi!-Biruš.
Neobjavljeno.
4- Ulomak zadebljanog i zaobljenog oboda ve!e majoli"ke zdjele. Biskvit oker boje,
a caklina prljavo-bijela lošije kvalitete. Na unutrašnjoj strani rubne trake slikanje
zelenkastom, tamno plavom  i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Veliki Tabor
'06, palas. Neobjavljeno.

Tabla 10

1- Rekonstruirana duboka zdjelica s prstenastim dnom. Obod nepravilan, a u gornjem
dijelu zadebljan. Biskvit svijetlo naran"aste boje, a caklina samo na unutrašnjoj
strani, bijela i vrlo loše kvalitete. U središnjem dijelu na unutrašnjosti slikanje crnom,
zelenom, žutom i naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Samostan Klarisa '95,
klaustar – „bunar“. Muzej grada Zagreba, inv.br. MGZ-A-485. Restauracija: Maša
Vukovi!-Biruš. Neobjavljeno.
2- Rekonstruirana duboka zdjelica s prstenastim dnom. Obod ravan, a u gornjem
dijelu lagano zadebljan. Biskvit svijetlo naran"aste boje, a caklina samo na
unutrašnjoj strani, bijela i vrlo loše kvalitete. U središnjem dijelu na unutrašnjosti
slikanje crnom, zelenom i tamno naran"astom bojom, vegetabilni motiv. Samostan
Klarisa '95, klaustar – „bunar“. Muzej grada Zagreba, inv.br. MGZ-A-486.
Restauracija: Maša Vukovi!-Biruš. Neobjavljeno.

71
3- Rekonstruirana duboka zdjelica prstenastog dna i stanjenog zaobljenog oboda.
Biskvit svijetlo naran"aste boje, a caklina bijela i sjajna. U središnjem dijelu na
unutrašnjosti slikanje modrom, žutom i naran"astom bojom, prikaz raspetog Krista
na križu. Samostan Klarisa '94, klaustar – zapad, jama 1. Muzej grada Zagreba,
inv.br. MGZ-A-522. Restauracija: Maša Vukovi!-Biruš. Neobjavljeno.
4- Ulomak male majoli"ke zdjelice. Biskvit oker-sme#e boje, a caklina bijela, sjajna i
postojana. Slikanje plavom bojom na unutrašnjoj strani, vegetabilni motiv cvije!a i
vitica. Tomašica ’66, Muzej Moslavine Kutina, stalni izložbeni postav arheološke
zbirke, inv.br. A/262. Literatura: Bobovec, 2003, 54.
5- Dva ulomka majoli"ke zdjelice izvijenog oboda prema van. Biskvit oker boje, a
caklina bijela i sjajna.  itava je površina dijagonalno rebrasta. Slikanje geometrijskih
motiva na unutrašnjoj strani plavom i modrom bojom, isto i na vanjskoj. Veliki
Kalnik, Gradski muzej Križevci, inv.br. 2804. Neobjavljeno.
6- Dva ulomka plitke majoli"ke zdjelice. Obod je lagano zaobljen i okomito se
spušta na trbuh gdje se pod pravim kutom lomi prema središnjem nižem dijelu
posude. Biskvit naran"aste boje, a caklina sivkasto-plava. Na vanjskoj strani slikanje
plavom i modrom bojom, motiv niza vise!ih polukružnica i ostali geometrijski
motivi. Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska arheologija. Neobjavljeno.
7- Pet ulomaka plitkog ve!eg majoli"kog tanjura prstenastog dna. Biskvit svijetlo
sme#e boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje vegetabilnih motiva na unutrašnjoj
strani plavom i modrom bojom. Veliki Kalnik, Gradski muzej Križevci, inv.br.
2811A-E. Neobjavljeno.
8- Ulomak majoli"ke zdjele/zdjelice horizontalno rebraste povšine na unutrašnjoj
strani. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje geometrijskih i
vegetabilnih motiva na unutrašnjoj strani tamno plavom bojom, a na vanjskoj motiv
lista izveden modrom i plavom bojom. Veliki Kalnik, Gradski muzej Križevci,
inv.br. 2805. Neobjavljeno.
9- Ulomak prstenastog dna male majoli"ke zdjelice. Biskvit oker boje, a caklina
bijela i sjajna. Na unutrašnjoj strani slikanje plavom i sme#om bojom, prikaz ptice
(golub) i punih plavih linija. Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska
arheologija. Literatura: Šimek, 2002, Kat.br.22; Šimek, 2004, Abb. 6.

72
Tabla 11

1- Ulomak zaobljenog oboda majoli"ke "aše ili pehara. Biskvit oker-sme#e boje, a
caklina bijela i sjajna. Slikanje modrom i plavom bojom. Ispod dvije horizontalne
linije podno oboda dolazi motiv "etverolati"ne djeteline. Lepoglava – pavlinski
samostan '04, A 1-5, a-f, zasip. Neobjavljeno.
2- Ulomak trbuha i vrata majoli"kog vr"a ili boce. Biskvit blijedo žute boje, a caklina
bijelo-siva. Slikanje plavom bojom na vanjskoj strani.  anjevo '06, "iš!enje kule, J
od Z13. Literatura:  imin, 2008a, T.17-15.
3- Ulomak zaobljenog oboda "aše. Biskvit blijedo oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje tamno plavom bojom, horizontalne linije.  anjevo '06, sektor C, Z od Z7,
sloj 3. Literatura:  imin, 2008a, T.17-13.
4- Šest ulomaka dubljeg ve!eg majoli"kog tanjura. Biskvit oker-sme!kaste boje, a
caklina bijela i sjajna. Slikanje modrom, plavom, žutom, naran"astom i sme#om
bojom na unutrašnjoj strani. Kao središnji motiv prikaz gradskog grba (nepoznat).
Mogu!a rekonstrukcija.  akovec '05, Stari grad/Novi dvor, S 5, zasip. Neobjavljeno.
5- Ulomak male ru"kice majoli"kog vr"a (?) kružnog presjeka. Biskvit sme#e boje, a
caklina bijela i sjajna. U donjem dijelu znatno zadebljanje. Slikanje kobaltno-plavom
bojom, po jedna okomita puna nepravilna linija na bo"nim stranama ru"ke. Veliki
Kalnik, Gradski muzej Križevci, inv.br. 2809. Neobjavljeno.
6- Ulomak trbuha majoli"kog tanjura. Biskvit oker-sme#e boje, a caklina svijetlo
plava. Slikanje tamno plavom i crnom bojom, geometrijski uzorak. Barilovi!, '03, S
1A. Neobjavljeno.
7- Ulomak zašiljenog oboda istog majoli"kog tanjura. Biskvit oker-sme#e boje, a
caklina svijetlo plava. Slikanje tamno plavom i crnom bojom, geometrijski uzorak.
Barilovi!, '03, S 1A. Neobjavljeno.
8- Ulomak ve!eg dijela trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i
sjajna. Slikanje modrom, plavom, sme#om, crnom i naran"astom bojom na vanjskoj
strani. Prikaz sveca u dugoj halji ili Sv. Marije s malim Isusom u lijevoj ruci. Oba
lika drže po jednu krunicu. Gradski muzej Varaždin, Povijesni odjel - gradska
arheologija. Neobjavljeno.

73
9- Ulomak dna manje "aše. Biskvit tamno žute boje, a caklina bijelo-sivkasta.
Slikanje svijetlo plavom bojom.  anjevo '06, "iš!enje kule, izme#u Z13. Literatura:
 imin, 2008a, T.17-19.
10- Ulomak dna "aše. Biskvit blijedo oker boje, a caklina bijela i postojana. Slikanje
svijetlo plavom bojom, motiv horizontalnih linija.  anjevo '07, Sektor C, Z od Z7,
sloj 4-jama. Literatura:  imin, 2008a, T.17-17.
11- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom i modrom bojom, geometrijski motiv. Varaždin, Pala"a Herzer '04,
gospodarski objekt. Gradski muzej Varaždin, Arheološki odjel – kutija 363.
Neobjavljeno.
12- Tri ulomka donjeg dijela trbuha i dno manjeg majoli"kog vr"a ili "aše/pehara.
Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna. Slikanje plavom i modrom bojom,
geometrijski motiv. Varaždin, Pala"a Herzer '04, gospodarski objekt. Gradski muzej
Varaždin, Arheološki odjel – kutija 363. Neobjavljeno.
13- Ulomak trbuha majoli"kog vr"a. Biskvit oker boje, a caklina bijela i sjajna.
Slikanje plavom, vegetabilni motiv. Varaždin, Pala"a Herzer '05, E sonda. Gradski
muzej Varaždin, Arheološki odjel – kutija 377. Neobjavljeno.

74
9. POVZETEK

Na ozemlju severozahodne Hrvaške se majolika med arheološkimi najdbami
pojavlja relativno redko. Za to obstoja ve  razlogov. Najbolj pomemben je sam
prostor obravnave, ker je bil v preteklosti precej dale  od glavnih proizvodnih
centrov ob Jadranu, predvsem italijanskih, ki so svoje proizvode razvažali po morski
poti.  Zato se takšno posodje pogosto in v ve jih koli inah pojavlja ob jadranski obali
in tovrstni odlomki so najdeni skoraj na vseh najdiš ih v Istri, Primorju in Dalmaciji.
Na obmo ju kontinentalne Hrvaške so razmere popolnoma druga ne. Na obmo ju
severne Hrvaške je bila najdena ve ja koli ina tovrstne keramike a ji ni bila
posve ena pozornost. Ob izkopavanjih razli nih gradov, samostanov in podobnih
zgradb so arheologi omenjali "nenavadne" loš ene odlomke in verjeli, da so takšno
keramiko izdelovale "njihove babice" v  19. in v za etku 20. stoletja. Enostavno niso
bili seznanjeni, da se je zelo kakovostno posodje iz majolike izdelovalo že v 14.
stoletju.

Pojav tovrstne keramike so potrdila številna izkopavanja, posebej pa tista na
trdnjavi !anjevo. Skoraj nemogo e je, da je bilo v manjši trdnjavi najdeno ve  kot 50
odlomkov majolike iz  asa od 15. do 17. stoletja, medtem ko v velikem kraljevskem
mestu Samoboru ni bil dosedaj odkrit niti eden tovrstni odlomek. Tudi v drugih
velikih utrdbah, kot so Medvedgrad, Susedgrad in Sisak ni ve je koli ine tovrstnega
gradiva. Nedvomno so bili lastniki teh utrdb bolj premožni kot tisti iz !anjeva. Zato
se avtor sprašuje ali se morda ve  odlomkov skriva še v številnih škatlah po depojih
muzejev in sorodnih inštitucij. Tema tega dela ni iskanje odgovora na to vprašanje,
temve  podati strnjeni pregled zbranega in dostopnega materiala.

Prihodnost tovrstnih raziskav keramike ni znana,  eprav se meje
zgodovinopisja  z arheološko metodo premikajo tudi do današnjih dni, zato
pri akujemo, da bo v prihodnosti raziskano veliko novoveških najdiš . V tem smislu
je pri ujo e delo pionirsko ker prinaša pregled majolike na dolo enem prostoru.
Vklju uje prostor srednje in severozahodne Hrvaške, ki je na severu in zahodu

86
zamejeno z današnjo državno mejo Republike Hrvaške s Slovenijo in Madžarsko, na
jugu pa sega do širšega obmo ja Karlovca, na vzhodu pa do linije Bjelovar-Daruvar-
Kutina. Kronološko delo obsega  as od 15. do 18. stoletja. Ve ina omenjenih najdiš ,
razen nekaterih na vzhodu, iz za etka 17. stoletja sodi v tako imenovane "ostanke
ostankov", ko je bilo hrvaško ozemlje omejeno na najmanjšo površino. Ve ina
obravnavanih najdiš  je preživela to težko obdobje, nekaj jih je v funkciji do danes.

Prostor srednje in severozahodne Hrvaške je v  asu od 15. do 17. stoletja
ozko povezan z vpadom Osmanov ter z njihovo prisotnostjo. Po razpadu velike
seldžuške države, na podro ju jugozahodne Azije ob koncu 13. stoletja se ustanavlja
ve  manjših t.im. bejlukov (emiratov). Vodja enega izmed teh je bil znani Osman, po
katerem so Osmani dobili ime. Do sredine 14. stoletja so pod Orhanom (Osmanov
sin) prišli do evropskega teritorija, prestavijo prestolnico v Burso in osvojijo
Galipoljski polotok. Leta 1453 osvojijo Carigrad, ki je od takrat prestolnica
cesarstva. Osmanska širitev se usmerja proti obmo jem današnje Bosne, Hrvaške in
Avstrije.

Prve boje proti Osmanom je vodil hrvaško-ogrski kralj  Sigismund
Luksemburški v dveh fazah, 1396 pri Nikopolju in 1415 pri Doboju. Zaradi porazov
vzpostavlja nov vojaško-obrambni sistem, sestavljen iz treh delov: osorskega,
slavonskega in hrvaškega. Sigismund umre leta 1437 in takrat nastane 20 letno
nestabilno obdobje vladanja. Vrstijo se avstrijski vojvoda Albrecht II. in njegova
žena Elizabeta, poljski kralj Vladislav I. Jagelovi  ter mladoletni Ladislav V., v
 igavem imenu vlada Janos Hunyadi, erdeljski vojvoda. Po smrti Ladislava V.
(1457) se pojavita dve liniji v zvezi z izbiro novega kralja: na koncu je bil izbran
Hunyadijev sin Matijas, imenovan Korvin (Vrana). Po zavzetju Bosne, Korvin leta
1463 osvobodi Jajce in ustanovi banovino, iz Senja naredi kapitanijo. To so prve
stalne vojaške organizacije na tem prostoru in zaš ita pred osmanskimi vpadi.

Po Korvinovi smrti leta 1490 ponovno prihaja do problemov z vladanjem in
kmalu po tem pride do enega najve jih porazov hrvaško-ogrske vojske na
Krbavskem polju (1493) pod vodstvom bana Deren ina. Takrat kralj za bana razglasi

87
Ivaniša Korvina. On in njegov naslednik Petar Berislavi" sodelujeta v številnih
bitkah proti Osmanom in vzpostavljata nekaj obrambnih linij ob Savi, Uni in Kolpi.
Po smrti kralja Vladislava II. Jagelovi a (1516) se ustanavlja Kraljevski svet
namestnikov zaradi organiziranja boljše obrambe. Leta 1521 Ludovik II. prevzame
oblast, isto asno se Sulejman II. Veli anstveni odlo i, da bo osvojil Ogrsko. Leta
1526 se pri Moha u spopadeta osmanska i hrvaško-ogrska vojska, ki je mo no
poražena. V bitki je sodeloval tudi kralj Ludovik II., ki se je pri tem utopil v potoku.

Jeseni istega leta je za kralja izbran Ivan Zapolja v Stolnom Biogradu (ma#.
Szekesfehervar), v Požunu pa so izbrali Ferdinanda I. Habsburškega. Po kratkih
politi nih bojih je leta 1527 Hrvaški sabor v Cetin-gradu izbral Ferdinanda I. za
kralja (1527-1564). Ferdinand je z vojsko osvojil Budim, nova državna skupnost se
od takrat imenuje Habsburška monarhija. Leta 1536 so Osmani osvojili Slavonijo do
Požege, naslednje leto Klis, kjer so ustanovili nove sandžake. Kmalu po tem osvojijo
Budim (1541) v upanju, da bodo v kratkem prišli do Dunaja. Pri tem jih je
onemogo alo nekaj še neosvojenih utrdb: predvsem to velja za Köszeg (Kiseg) in
Szigetvar (Siget). Najmo nejše obleganje Sigeta je bilo leta 1566, ko je Osmansko
cesarstvo na višku mo i, kar je bilo pomembno za boljšo organizacijo obrambe.

Urejena obmejna obmo ja so poimenovana Vojna krajina. Po Ferdinandu I.,
za obrambo skrbijo njegovi nasledniki Maksimilijan II. (1564-1576) in Rudolf II.
(1576-1608). V tem  asu so bile številne obmejne utrdbe pod vodstvom hrvaških
plemi ev, ki so v njih imeli vojaško posadko. Vojna krajina se je razprostirala od
Drave do morja. Da bi lažje upravljali z njo je v Graz-u osnovan Vojaški svet. Zaradi
tega je že naslednje leto osnovano mesto Karlovac s pripadajo im generalatom (do
morja), ter Banska (od Karlovca do Ivani"a) in Slavonska krajina (od Ivani"a do
Drave). Kljub temu je Hrvaška država ob koncu 16. stoletja še vedno prostorsko zelo
omejena. Do spremembe je prišlo leta 1593 po bitki pri Sisku. Kon no združeni
Hrvati so porazili Hasan-paša Predojevi"a. Da bi oslabili osmansko mo  v Vojni
krajini gradijo številne utrdbe, lesene utrdbe in  ardake, v obmejnem prostoru jih
gradilo na novo priseljeni Vlahi. Leta 1629 dobijo po „Vlaškem zakonu“ pravice z
obveznostjo vojaške službe, ki je stražila mejo.

88

Za  asa Kandijske vojne (1645-1669) med Osmani in Bene ani so bile
organizirane osvobodilne akcije na hrvaškem prostoru. Pri tem so imeli veliko vlogo
nezadovoljni plemi i pod vodstvom družin Zrinjski in Frankopan, katerih posestva so
bila še vedno pod osmansko oblastjo. Nikola Zrinjski zida ve  utrdb in med leti
1663-1664 se uspešno bori proti Osmanom. Po njegove tragi ni smrti v lovu na divje
svinje, postane hrvaški ban njegov brat Petar, ki skupaj s Fran Krsto Frankopanom
nadaljuje proti habsburško politiko in organizira upor. Dunaj jih ozna i kot
veleizdajalce in obsodi na smrt 30. aprila leta 1671 v Wiener Neustadt-u.

Ta dogodek dodatno pove a nezadovoljstvo plemstva, tako da ne naredijo
nobenih ve jih potez, ko se Osmani leta 1683  preko Hrvaške odpravijo proti Dunaju.
Dunaj reši vojska poljskega kralja Jana Sobieskog. Neuspešno obleganje ima
daljnosežne posledice za Osmane. Obramba Vojne krajine je postala mo nejša, prišlo
je do številnih uporov v Krbavi, Liki in Slavoniji, katere ve ji deli so bili osvobojeni
do konca 17. stoletja. 26. januarja leta 1699 je podpisan Karlovški mir med Sveto
ligo (Avstrija, Poljska in Benetke) in Osmanskim cesarstvom v Sremskih Karlovcih.
Njihovi napadi se sicer zmanjšujejo, se pa se v manjši meri vrstijo v prvi polovici 18.
stoletja.

V tem magistrskem delu je obdelano luksuzno namizno kerami no posodje iz
19 arheoloških najdiš , kar zaokroži celotno obmo je severozahodne Hrvaške. Od
severa proti jugu so to: !akovec, Varaždin, Sveti Petar Ludbreški, Vrbovec,
Lepoglava, Veliki Tabor, Veliki Kalnik, !anjevo, Streza, Mala Trešnjevica,
Medvedgrad, Susedgrad, Muzej grada Zagreba, Zagreb-Kaptol 8, Tomašica, Plovdin-
Grad, Kamensko, Barilovi" i Petrovac. Nekatera od teh najdiš  se intenzivno
raziskujejo v zadnjih letih, del najdb je tudi iz starejših raziskav. Ve inoma gre za
poznosrednjeveške trdnjave, del najdiš  so pavlinski samostani, ki omogo ajo
zanimivo primerjavo med pojavom dolo enih tipov posodja.

Zbrano in predstavljeno kerami no gradivo vklju uje ok. 130 odlomkov
razli nih vrst posodja. Zato je bila izdelana tipologija, iz katere je razvidno, da

89
najve je število posod sodi med trebušaste vr e iz majolike (ok. 75%), ostalo so
skledice, sklede, krožniki in ostale oblike posodja.

Vr  se kot najbolj dominantna in najbolj pogosta oblika definira že v za etku
razvoja v 14. stoletju, v  asu arhai ne majolike. Poleg kerami nih vr ev so v tem
 asu v uporabi leseni in stekleni kozarci, isto asno z vr i arhai ne majolike se
pojavljajo gravirane kerami ne sklede, skledice in krožniki. Iz tega je razvidno, da se
posodje ni izdelovalo samo iz keramike in se je na mizah uporabljalo posodje iz
razli nih materialov, kar je treba upoštevati pri analizah. Vr  je najbolj pogosta
oblika tudi v naslednjih obdobjih, posebej 15. in 16. stoletja, tako da je na skoraj
vseh najdiš ih najden vsaj eden odlomek vr a. Nekateri so boljše ohranjeni in
predstavljajo male mojstrovine so asnega slikarstva in umetnosti. Najboljši primerki
izvirajo iz utrjenih gradov kot so: Vrbovac, Veliki Tabor, Medvedgrad, zagreba ki
Kaptol in Susedgrad, pa tudi iz samostanskih skupnosti kot so Streza ali Petrovac.
Zdi se da najve ji del vr ev izvira iz italijanskih regij Marche ali Emilia Romagna,
nekateri bi lahko bili iz Faenze, ter manj znanih Montelupa, Veneta ali Castellija.

Od t.im. odprtega posodja so najbolj številne polkrožne skledice v razli nih
tehnikah in razli nega izvora. Tako se pojavljajo kasnomajoli ne skledice, skledice v
compendiario stilu, ter španske majoli ne in italijanske gravirane skledice. Podobno
je tudi z velikimi posodami tj. skledami in krožniki: Zanimiv je primer iz Velikega
Tabora, kjer se v za etku 17. stoletja ob cenejši južnoogrski proizvodnji keramike še
vedno uvaža zelo draga keramika iz Faenze (npr. compendiario - skleda za sadje).
Dejstvo je, da se od 2. polovice 16. stoletja do 17. stoletja za ne tudi lokalna
proizvodnja posameznih oblik tovrstnega posodja, kar dokazujejo dve manjše
skledice iz Zagreba.

Ob teh ”standardnih” kerami nih proizvodnih ponekod se pojavljajo izjeme,
tj. najdbe posebnega pomena. Prvi je set posodja iz samostana Klaris v Zagrebu,
sestavljen iz ene manjše gravirane skledice i vr a, drugi je vr  tipa berettina
lumeggiata, tj. belo slikani vr  na temno modri glazuri. Oba primera izvirata iz
beneškega obmo ja iz 16. stoletja.

90