Biblija (Tomislav Dretar)/Jakub susreće Rahelu
<s></s>

<s>Jakub susreće Rahelu</s>

<s>29 1 Jakub se stavi na put i ode u zemlju sinova Kedemovih.</s><s>2 On pogleda, i evo kako bijaše jedan studenac u polju.</s><s>Bijahu ondje tri stada ovaca, poleglih okolo bunara, jer stada se tu napajahu.</s><s>Jedan je veliki kamen zatvarao otvor bunara.</s><s>3 Kad sva stada tu bijahu prikupljena, okotrljao bi se kamen s otvora bunara, napojila sitna stoka i vratio kamen  na svoje mjesto na otvoru studenca.</s><s>4 Jakub reče ljudima:»Braćo moja, odakle ste?«»Mi smo iz Harana«, odgovoriše oni.</s><s>5 On im reče: »Poznajete li vi Labana, sina Nahorova«  »Poznajemo ga«, odgovoriše oni.</s><s>6 On im reče: » Da li je dobro on? «  » Dobro je, odgovoriše oni, evo njegove kćeri Rahele koja upravo dolazi s ovcama. «
7 On preuze: » Gledajte!</s><s>Još je uveliko dan; nije ovo čas za prikupljanje ovaca.</s><s>Napojite ovce i idite ih još napasati. « 
8 Oni odgovoriše: » Mi to ne možemo dok ne budu sve ovce prikupljene; tad se okotrlja kamen s otvora studenca i mi napajamo ovce. «
9 On je još govorio s  njima kad stiže Rahela s ovcama koje pripadahu njenom ocu, jer on bijaše pastir.</s><s>10 Čim Jakub ugleda Rahel, kćer Labana, brata svoje majke, on se primaknu, okotrlja kamen s otvora studenca i napoji ovce Labanove, brata svoje majke.</s><s>11  Jakub zagrli Rahel, podiže glas i zaplaka.</s><s>12 Jakub obznani Raheli da je rođak njenog oca i sin Rebekin.</s><s>Ona otrča priopćiti to svojem ocu.</s><s>13 Čim Laban ču govoriti o Jakubu, sinu svoje sestre, on mu požuri u susret.</s><s>On ga zagrli, poljubi, odvede ga k sebi; Jakub mu ispriča sve što je bilo.</s><s>14  Laban mu reče: »Ti si zasigurno moje kosti i moje meso,« i Jakub ostade jedan mjesec s njim.</s>

<s>Jakub susreće Rahelu</s>

