Utjeha kose
<s>Antun Gustav Matoš</s>

<s>UTJEHA KOSE</s>

<s><poem>
Gledo sam te sinoć.</s><s>U snu.</s><s>Tužan.</s><s>Mrtvu.</s><s>U dvorani kobnoj, u idili cvijeća,
Na visokom odru, u agoniji svijeća,
Gotov da ti predam život kao žrtvu.</s>

<s>Nisam plako.</s><s>Nisam.</s><s>Zapanjen sam stao
U dvorani kobnoj, punoj smrti krasne,
Sumnjajući da su tamne oči jasne
Odakle mi nekad bolji život sjao.</s>

<s>Sve baš, sve je mrtvo: oči dah i ruke,
Sve što očajanjem htjedoh da oživim
U slijepoj stravi i u strasti muke,</s>

<s>U dvorani kobnoj, mislima u sivim.</s><s>Samo kosa tvoja još je bila živa,
Pa mi reče: — Miruj!</s><s>U smrti se sniva.</poem></s>

<s>Antun Gustav Matoš</s>

<s>hr:Utjeha kose</s>

