Mevlud (Safvet-beg Bašagić)
<s></s>

<s>Predgovor</s>

<s>Ma in medahtu Muhammeden bi maqaleti
Lakin medahtu meqaleti bi Muhammedi!</s>

<s>Moja pjesma Muhammedu
nije slave pribavila,
nego se je moja pjesma -
s Muhammedom proslavila!</s>

<s>"Hassan ibni Sabit"</s>

<s>Najprije Božije spomenimo ime - 
svako dobro djelo počima se s njime.</s><s>1°
Onda se sjetimo Božjeg poslanika
Muhammeda, zadnjeg vjerovjesnika,
koga dobar dio čovječanstva slavi
kao začetnika islamske ljubavi.</s><s>Ne zaboravimo njegovu rodbinu
s dobrim spomenuti kao i družinu,
koja je s njime nevolju i slavu
dijelila za islam, kô za vjeru pravu.</s>

<s>A po tome Safvet Ibrahimov evo:
predaje vam mevlud, koji je ispjev'o
u jeziku koji naš Mujo razumi,
jer mu kao Bosna u ušima šumi.</s>

<s>Koliko su mogle, umjele i znale -
sve su tu utkale moje sile male.</s><s>Ja toliko znadem, ne umijem više,
i to neka Bog mi u sevab upiše!</s>

<s>1° S istim hadisom i Brusali Sulejman počima svoj "Mevlud" u turskom jeziku.</s>

<s>Tevhid 
 
(Ovdje treba tekbir proučiti.)</s>

<s>Mi služimo Bogu, Koji nije postao,
i Kojega nikad nestanuti neće.</s><s>Mi služimo Bogu, Koji nam je dao
svijest da nas vječno do spoznaje kreće.</s>

<s>Mi služimo Bogu, Koji Svemir stvori -
i u njemu bezbroj svakakvih čudesa;
zar Mjesec ne sjaji - zar Sunce ne gori -
zar zv'jezde ne trepte - sred plavih nebesa?</s>

<s>Mi služimo Bogu, Koji na svijetu
svakome stvorenju život i smrt daje,
Koji surog orla u smjelom poletu -
i neobuzdane ljude - obuzdaje.</s>

<s>Mi služimo Bogu, Koji nas osnaži
vel'kim darovima: umom i pameti,
da raspoznajemo istinu od laži,
koju nam nameću bezbožnici kleti.</s>

<s>Mi služimo Bogu, kako nam poruči
preko Muhammeda, zadnjeg pejgambera.</s><s>Služimo Mu jer nas din-i-islam uči:
da nam je On prva i posljednja vjera.</s>

<s>Bože, Koji posto nije -
i Kog nestat neće!</s><s>S Tvojom voljom sve postaje,
rađa se i kreće.</s>

<s>Svako jutro ishod Sunca -
i zapad pred veče
o Tvojoj nam moći, Bože,
sto dokaza reče.</s>

<s>Ti nam spremi Muhammeda
da vjeru objavi,
koja naša srca spaja
islamskom ljubavi.</s>

<s>S kojom danas ponose se
milijuni ljudi,
jer u njima sveto čuvstvo
prama Tebi budi.</s>

<s>Kad se noći smrkavaju
i osviću dani
"Ja Rabbena nerdžu minke
Hudenfil imani!</s><s>"1°</s>

<s>Prama Tvojoj Svemilosti
naše duše cvile:
"Ja Rabbenâ nerdžu minke
El afvel džemile!</s><s>"2°</s>

<s></s>

<s>I'-tisamul-vera bi magfiretik
'adzezel vasifûne 'an sifatik
Tub alejna fe innena bešerun
Ma 'arefnake haqqa m'arifetik.</s>

<s>Prijevod</s>

<s>Tvoj je oprost - naše sveuzdanje;
nemamo se čemu nadat više,
i genija pero je nemoćno -
Tvoju Svemoć, Bože, da opiše.</s><s>Uslišaj nam, Bože, pokajanje!</s><s>Mi smo ljudi skučena mišljenja;
mi nijesmo u stanju proniknut' -
u istinu Tvojega Stvorenja.</s>

<s>"Ibni Sina"</s>

<s>1° O Bože!</s><s>Mi Te molimo da nam pokažeš pravi put u vjerovanju.</s><s>2° O Bože!</s><s>Mi Te lijepo molimo, da nam oprostiš grijehe.</s>

<s>Mevlud</s>

<s>Proljetno veče na zemlju pade 
po nebu zviježđa blistati stade, 
između zviježđa mjesec se šeće, 
i blijeskom svojim posipa cvijeće.</s><s>Nebesa trepte u moru sjaja, 
Zemlja izlaže sliku od raja.</s>

<s>Kô iza rosne proljetne kiše, 
sve nekim svježim životom diše, 
sve nešto tiho šapće i veli, 
sve nešto tajno traži i želi, 
sve nešto rado gleda i sluša, 
sve nešto novo saznati kuša.</s><s>Jer tako divne proljetne noći 
vidile nisu ničije oči.</s>

<s></s>

<s>To vam je bilo prvog rebi-a
dvan'este noći - kad Arabija 
najljepše dane u dnevnik piše - 
i svježeg cv'jeća mirisom diše.</s>

<s>U Arabiji, nasred Hidžaza, 
imade jedna mala oâza, 
koja se zove Batha-u-Meke; 
u toj oazi, u kući sreće, 
jedna lijepa i mlada žena 
lagahno hoda kô da je sjena.</s>

<s>Zastane časak, pa opet pođe, 
dok tajni glas joj do uha dođe: 
"Amina!</s><s>De se na šilte spusti - 
i ove r'ječi odmah izusti: 
Bože!</s><s>Moj porod predajem Tebi, 
da zloduh njemu škodio ne bi!"</s>

<s>Kada to reče, nasloni glavu 
da gleda mirno daljinu plavu, 
da se na čarim' prirode topi, 
dok sanak slatki oči joj sklopi.</s>

<s>Kad je zaspala, sanak je snila - 
i lijep prizor na snu vidila; 
snila je kako meleća jata 
na zemlju slaze - i oko vrata 
njezine kuće gledaju, vire - 
i tihim glasom uče tekbire.</s>

<s>(Ovdje treba tekbir proučiti.)</s>

<s>Uto od sobe zid se rastupi, 
iz koga kolo hurija hrupi, 
pa je sa sviju strana okruže - 
i pred nju počnu sipati ruže.</s>

<s>Lagahno kolo okolo kreću, 
pjevaju radost, pjevaju sreću: 
koja će tminu sa zemlje dići, 
pa čak i do nas u Bosnu stići.</s>

<s>(Zbor zapjeva:)</s>

<s>Bože Milosni!</s><s>I mi u Bosni - 
kô dan radosni - mevlud slavimo!</s>

<s>Dok se najednom otvore vrata, 
na ruci držeć čašu od zlata, 
hurija jedna dođe i stade 
i sretnoj majci čašu dodade.</s><s>To vam je čaša šerbeta bila 
sa rajskog vrela - sa Selsebila.</s>

<s>Kad popi čašu blažena mati, 
iz njene kuće započe sjati 
sv'jetlo, poput božanskog nura, 
kako'no sjaše sa Sina Tura.</s>

<s>U tome času hazret Amina 
rodi kô zlatnu jabuku sina.</s>

<s>(Ovdje svi prisutni ustanu na noge u počast 
rođenja, a zbor ili više prisutnih zapjeva:)</s>

<s>Dobro nam doš'o, najveći sine, 
arapskog roda i domovine!</s><s>Dobro nam doš'o, stari plemiću, 
Hašimoviću, Kurejševiću!</s><s>Koji će slabe dići na noge - 
i lišit ropstva narode mnoge!</s>

<s>Dobro nam doš'o, prosvjetitelju, 
zagovorniče i spasitelju!</s><s>Suri-Israfil kada zapuše, 
u te se naše uzdaće duše.</s><s>Ti nesretniku blažićeš muke, 
ti griješniku pružaćeš ruke!</s>

<s>(Kad zbor svrši, hatib ili kogod iz publike koji 
imade lijep glas sâm zauči:)</s>

<s>Lekel-qurbu min mevlake ja ešrefel-ver?.</s><s>Ve ente li kullil-enbijai imamu 
'alejke minallahil-kerimi tehijjetun 
Mubareketun maqbuletun ve selamu.</s>

<s>(Ti kod Boga ugleda imadeš, 
o najbolji od sviju smrtnika, 
ti si prvak Božjih poslanika!</s>

<s>Bog Predobri nek te blagoslovi, 
iz Njegova vječnoga obilja - 
blagoslovom božanskoga milja!)</s>

<s></s>

<s>Dostojni vjere kazuju ljudi, 
o kojim dobro predaja sudi, 
Amina da je zborila strini, 
Koja je vjerna bila istini: 
kô trudna žena cijelo vr'jeme, 
da nikad nije ćutila breme.</s><s>Poroda boli da čula nije, 
Da je sve bilo poput vizije.</s>

<s></s>

<s>Kada iz slatkog sanka se prenu, 
tamo i amo oči okrenu, 
što u snu vidje, gleda na javi: 
u sjaju trepti vas obzor plavi.</s>

<s>Još zadnje zvuke hurijske pjesme 
čuje kô žubor džennetske česme.</s>

<s>Jedan se spomen do drugog niže - 
i uvjerenju vodi je bliže.</s>

<s>A kada smotri dijete malo, 
da je pokraj nje na ruke palo, 
da usnam' miče kao da zbori, 
da Vječno Svjetlo s čela mu gori - 
uvidje da je blažena mati 
čovjeka, kom će Svemoćni dati 
zadnje poslanstvo, da ljude zove 
u krilo vjere Muhammedove.</s>

<s>O tome Tevrat izrično kaže, 
a sa Tevratom Indžil se slaže: 
Ahmed-Muhammed jednom će doći - 
i ljudskom rodu otvorit oči.</s><s>Pokazaće mu zablude krute, 
osv'jetliće mu istine pute - 
sv'jetlom koje odvazda gori, 
koje za njega Svevišnji stvori - 
i Ademu ga stavi na čelo, 
da s njime svoje okruni djelo.</s>

<s>To svijetlo s Adema prešlo je na Šita, 
od njega na oca naroda Semita, 
odatle na pleme Benu-Isrâila 
dok ne dođe preko Hazret-Ismâila 
u pleme Kinane.</s><s>I sad se pojavi 
u prvotnom sjaju na mubareć-glavi 
Mevla Muhammeda Ibni Abdullaha, 
nosioca krune od sure-i "Taha".</s>

<s>Od Ummi Selleme Nevevi predaje 
tradiciju kojoj vjernost se priznaje: 
"Amina veli da je više puta 
kazivala njojzi o toj noći čuda: 
za mevluda noć je tako sjajna bila, 
da je ona svojim očima vidila 
po cijelom Šamu palače i dvore, 
gdje svijetle kô da živim ognjem gore.</s>

<s>Mimo druge Bog je dao tu odliku 
Muhammedu, Svome zadnjem poslaniku, 
da osv'jetli s njime ljudsko dostojanstvo 
i staze, što vode u nebesko carstvo, 
kojim idu duše dobrije muslima 
do džennetskih bašča Adna i Naima, 
gdje izvire Kevser i Selsebil teče, 
gdje vječnog užitka nestanuti neće.</s>

<s>(Ovdje zbor ili više prisutnih zapjeva:)</s>

<s>Bože Milosni!</s><s>I mi u Bosni - 
ko dan radosni - mevlud slavimo!</s>

<s></s>

<s>Rujna zora sa istoka rudi, 
sva priroda iza sna se budi.</s><s>Zora nebo rumenilom šara, 
a cvijeće pupove otvara.</s>

<s>U bokoru mirisave ruže 
ni slavuji danas se ne tuže, 
već veselo pjesmice pjevaju 
velikome ovom događaju.</s>

<s>Još ne bješe dobro ni svanulo, 
a kamoli sunce ogranulo, 
kada Abdul-Muttalibu javi: 
da je biser njezine ljubavi, 
sin njegova sina Abdullaha, 
prije zore i ranog sabaha, 
od svoga se sadefa rastao 
i ko alem u mraku zasjao.</s>

<s>U tom času stari djed je bio 
pokraj Ćabe - i tavaf činio.</s><s>Kad radosna vijest njemu dođe, 
odmah kući Amininoj pođe - 
s c'jelom kitom odličnijeh ljudi, 
što se bjehu zadesili tudi.</s>

<s>Po arapskom starom običaju, 
majke svoju djecu sakrivaju; 
ni jedna ga nikom vidjet ne da, 
starješina dok ga ne pogleda.</s>

<s>Kad opazi na vratima djeda, 
ona otkri sina Muhammeda.</s>

<s>(Ovdje opet svi prisutni ustanu na noge, 
a zbor ili više glasova iz publike zapjeva:)</s>

<s>Dobro nam doš'o, o, Pejgambere, 
Božije r'ječi, Božije vjere!</s><s>Sve tebe voli, prirode diko, 
staro i mlado, malo, veliko!</s><s>Tebi za ljubav ljudi se druže, 
da čovječanstvu zajedno služe!</s>

<s>Dobro nam doš'o, najljepši stvore, 
na tvome licu geniji gore!</s><s>Nabiga, Hasan, u slavu Tvoju, 
pjevaju ode i himne poju: 
kuda se krećeš nek cvate cv'jeće 
i prosipa se obilje sreće!</s>

<s>(Zatim hatib ili ko od prisutnih, koji imade 
lijep glas, zapjeva:)</s>

<s>Ve ahsene minke lem tere qallu 'ajnî 
Ve edžmele minke lem telidin-nisau 
Huliqte muberren min kulli 'ajbin 
Ke enneke qad huliqte ke ma tešau.</s>

<s>(Nije moja ženica ljepšega vidila, 
nit je žena od tebe milijeg rodila!</s><s>Ti si stvoren onako, kako si ti htio; 
stvoren si bez mahane - i lijep i mio!)</s>

<s>Hassan ibn Sabit</s>

<s>(Opet zbor zapjeva:)</s>

<s>Bože Milosni!</s><s>I mi u Bosni - 
ko dan radosni - mevlud slavimo!</s>

<s>Svi prisutni u čudu gledahu 
i starome djedu čestitahu: 
što mu dade Bog unuka krasna, 
sv'jetla čela kô zvijezda jasna.</s>

<s>Oči su mu surmom podvučene - 
i obrvam' tankim obrubljene; 
lice mu je milije već Sunce, 
kada zlati izjutra vrhunce.</s><s>Vazda su mu usta nasmijana, 
blagoslov mu teče sa usana.</s><s>Uz ostala savršena uda, 
vrat mu bješe kao u labuda.</s>

<s>Tol'ko rekoh, ja ne mogu više; 
ko njegove čare da opiše?</s>

<s>Starom djedu potekoše suze, 
pa dijete u naramak uze - 
i s društvom ga do Ćabe odnese 
i okolo Ćabe ga obnese.</s>

<s>A kad stupi na ćabenska vrata, 
pade Hubal , a za njim Menata , 
pred pojavom mubareć-djeteta - 
trides' i dva kumira im sveta, 
licem nice na zemlju padoše - 
i na zemlji ležeć ostadoše.</s>

<s>To djed kao Bož'je čudo shvati, 
pa se s vrata ćabenskije' vrati.</s>

<s>Nikom ništa o tom ne spomenu, 
već pram kući Amininoj krenu, 
moleći se Bogu Svevišnjemu, 
da ko ne bi naudio njemu.</s>

<s>Kad predade sretnoj majci sina, 
prikriča joj i on i družina: 
da ga čuva od duhova hudi' - 
i od šerra opakije' ljudi, 
koji vazda drugom o zlu rade, 
a u Ćabi svecima se grade.</s>

<s>Mevlaje salli ve sellim daimen ebeden 
'ala habibike hajril halqi kullihimi 
Ja Rabbi bil-Mustafa bellig meqasidena, 
Vagfir lena ma meda ja vâsi'al-keremi.</s>

<s>Ibni el-Asakir bilježi nam ovu 
tradiciju, kao riječ Mahzumovu:</s>

<s>U času kada se Muhammed rodio, 
Noširevan Mudri čudan san je snio; 
taj mu san u duši nemir prouzroči, 
pa kô izvan sebe iz postelje skoči.</s>

<s>U slavnome Taku sve se tresti stalo, 
četrn'est šerefa na zemlju je palo.</s>

<s>U Ahura-Mazde , najstarijem hramu, 
koji danju-noću bijaše u plamu, 
utrnu se vatra, što deset vjekova 
goraše, kô simbol dîna Ormuzdova.</s>

<s>Safvet-beg Bašagić</s>

