San usnila Osmanbegovica
<s><poem>
San usnila Osmanbegovica,
mlada ljuba bega Osman-bega,
kapetana od Gradačca grada,
da joj raste na srcu jabuka,
na jabuci zrno biserovo,
na biseru ljuti zmaju spava.</s><s>A kada se zmaju probudio,
preko Bosne krila raširio,
do Stambola glava dopirala.</s><s>Od straha se trgla begovica,
probudi se begu u naručju,
pa će sanak begu kazivati,
a beg joj je sanak tabirio:
"Što ti raste na srcu jabuka,
to je, dušo, naše milovanje.</s><s>Što je u njoj zrno biserovo,
to je tebi čedo pod srdašcem.</s><s>Što na njemu ljuti zmaju spava,
to će čedo muška biti glava.</s><s>Što je Bosnom krila raširio,
to će biti Bosni zaštitnikom.</s><s>Što Stambolu glava dopirala,
i samom će caru dodijati."</poem></s>

<s>Sevdalinke</s>

