Čamdži Mujo i lijepa Uma
<s>Vino piju age Sarajlije, 
vino piju, Zasavicu biju, 
ranjenici mladi podvikuju.</s><s>Svaki veli: " Jallah1 , moja majko!" 
Čamdži Mujo: "Jallah, moja Umo!" 
Čamdži Mujo družini govori: 
"Ah, družino, moja braćo draga!</s><s>Kada meni suđen danak dođe, 
suđen danak i umrli sahat, 
ufat'te mi konja lastavicu, 
i na konju zelenu dolamu!</s><s>U dolami u džepu desnome, 
u njemu je prsten i jabuka, 
u zadžepku mrko ogledalo, 
podajte ga mojoj Umihani, 
nek s' ogleda, a mene ne gleda, 
nek s' udaje, a mene ne čeka,
a ja ću se junak oženiti, 
crnom zemljom i zelenom travom.</s><s>Ako bude roda gospodskoga, 
žaliće me tri godine dana.</s><s>Ako bude roda hojratskoga, 
neće žalit ni tri bijela dana." 
To izusti, pa dušicu pusti, 
i umrije, žalosna mu majka!</s><s>Ufatiše konja lastavicu 
i na konju zelenu dolamu.</s><s>Kad su došli šeher Sarajevu, 
uzimaju prsten i jabuku, 
dadoše je dilber Umihani.</s>

<s>Desila se roda gospodskoga, 
žalila ga tri godine dana: 
za godinu lice ne umila, 
a za drugu ne nasmijala se, 
a za treću kosu ne oplela.</s><s>Kad nastala četvrta godina, 
rusu kosu rukom odrezala, 
pa je šalje daji3 na kapiju.</s><s>Dajo joj je kosu pozlatio, 
dajinica biserom kitila, 
pa je meće gradu na kapiju, 
ko prohodi da joj kosu žali:
"Ova kosa u devletu rasla, 
u golemu jadu odrezana: 
il' je majka ukopala sina, 
il' sestrica brata jedinoga, 
il' djevojka svoga suđenika?</s><s>Nit' je majka ukopala sina, 
ni sestrica brata jedinoga, 
već djevojka svoga suđenika, 
što ga neće steći dovijeka."
Govori joj ostarjela majka:
"Što ti žališ tuđina junaka?</s><s>Nije ti ga majčica rodila".</s><s>"Luda ti si, moja mila majko!</s><s>Da si mi ga i triput rodila, 
ja ga ne bih ovliko žalila, 
ko što žalim tuđina junaka, 
ja ga neću steći dovijeka!"
</div>
Umihana Čuvidina</s>

