Magareće godine (XXVII glava)
<s><Magareće godine</s>

<s>Već sjutradan popodne sazva nas na dogovor i profesor istorije, naš novi prefekt.</s>

<s>– Koga ćete za pazitelja? – obrati se on čitavoj učionici.</s>

<s>Svi se začudi smo.</s><s>Kako, zar da sami sebi biramo pazitelja?</s>

<s>– Milu Škorića! – viknu prvi De-De-Ha.</s>

<s>– Prima se! – zaori se iza svih stolova.</s>

<s>– Pristajem, ali uz vaše obećanje da ćete sami paziti na red za vrijeme učenja – reče Mile.</s>

<s>– Obećavamo, pazićerno! – prihvati učionica.</s>

<s>– Želite li ponovo crnu knjigu? – upita istoričar.</s>

<s>– Nećemo, nećemo!</s>

<s>– Dobro, djeco.</s><s>Od sada kažnjavajte sami onoga ko bude pravio nered i smetao vam u radu i učenju.</s><s>Postavite ga pred čitavu učionicu, pa nek mu njegovi drugovi sude.</s>

<s>– Bogami je to škakljiva stvar! – uozbilji se De-De-Ha.</s>

<s>– Ko bi od sramote na sud pred svoje drugove!</s><s>Odsada ću ja biti na času učenja mirniji od bubice.</s><s>Na prefektov prijedlog izabrana je i "kuhinjska komisija", koja će nadzirati kuhinju i pomagati pri sastavljanju jelovnika.</s><s>U nju su jednoglasno, pored Mile Škorića, izabrani Baja i De-De-Ha.</s><s>Zatim je sastavljena i "sanitarna kontrola" da vodi nadzor nad higijenom, da provjerava peru li se svako veče noge itd.</s><s>Nju istog časa prozvaše "nogata žandarmerija", a za šefa joj izvikaše mrkog Lazara Maconju.</s><s>Ded, sad, majčin sine, ne operi noge kad je tu Lazo Maconja!</s><s>Kad je sastavljan prvi jelovnik, pozvani su u pomoć svi konviktaši.</s><s>Nastade pljusak od prijedloga, želja i savjeta.</s>

<s>– Grah s mesom! – vikao je Baja.</s>

<s>– I s kožurom od slanine! – dodade De-De-Ha</s>

<s>– Pura s kajmakom! – navijali su Ličani.</s>

<s>– Pečena kokoš! – derao se neki mališan.</s>

<s>– Ja volim kolače! – javljao se neko iz ćoška.</s>

<s>– Pite, pite, brate slatki! – vikao je Hamid Rus i počinjao da nabraja.</s>

<s>– Pite kvrke, pite džilituše, pite zeljanice, pite misirpite, pite razljevuše, pite gužvare, pite savijuše, pite maslenice, pite drobare, burek-pite, pite sirnice, pite orašnjače, pite jufkare, pite s jabukama, pite gibanice, pite onako...</s>

<s>– Stoj, brate, zatrpa nas pitama! – prekide ga neko.</s>

<s>Zaglušena galamom, kuhinjska komisija morade pobjeći nekud iza svinjca da tamo sama sastavlja jelovnik, a mi ostadosmo da se i dalje prepiremo koje je jelo bolje.</s><s>Tu se umalo ne pobismo oko toga je li bolje pečeno prase, ili pečeno jagnje, a kad zovnusmo za sudiju Jovu Skandala, on odlučno izjavi:</s>

<s>– Najbolja je pečena kokoš s litrom crna vina i s vrućim somunom, ali da je jede samo jedan čovjek!</s><s>S tim njegovim mudrim zaključkom složi se i "praseća" i "jagnjeća" strana.</s><s>Smrdonja, naš bivši pazitelj, također je otperjao iz konvikta zajedno sa starim prefektom.</s><s>Otišao je da stanuje privatno, kod policajca Šice.</s><s>Tih dana dođe nam De-De-Ha s čudnim planom.</s>

<s>– Znate šta, hajde da spremamo Jovu Skandala za ispit.</s>

<s>– Kakav ispit? – čudimo se mi.</s>

<s>– Pa nek polaže privatno prvi razred gimnazije.</s><s>Eno njega, već je spremio istoriju učeći zajedno sa mnom.</s>

<s>Nema šta, dogovorismo se, podijelismo predmete i pođosmo Jovi s gotovim planom.</s><s>On to objeručke prihvati.</s><s>Jedne večeri, kad na mene dođe red da ga poučavam, Jovo me upita:</s>

<s>– A šta ćeš mi ti predavati?</s>

<s>– Srpski jezik.</s>

<s>– Bog s tobom, dijete, šta će mi to?</s><s>Ja srpski znam od malih nogu.</s>

<s>– Ali to treba znati pravilno, pa tu ima...</s>

<s>– Šta ima! – prekide me on.</s>

<s>– Znam ja svaku riječ: Evo: konj, vo, zec, vuk, miš... ovaj... vrana, kuća, zec... e, zec sam već kazao... vuk... i njega sam!...</s><s>Ih, znam ja toga još, samo se ne mogu sjetiti.</s>

<s>Nekako se ipak složismo da ga poučavam, ali već kod lekcije o narodnim pjesmama, Jovo se uzjoguni: – Kako se ne zna koje sastavio tolike narodne pjesme?</s><s>Skandal!</s><s>Pa šta su radili policija, žandarmerija?</s><s>Kamo ta istraga?</s>

<s>– Šta ja znam – branio sam se ja.</s>

<s>– Čuješ, da sam se ja pitao, ja bih toga guslara za vrat pa u kancelariju: je li, slijepac, od koga si čuo tu pjesmu o kralju Vukašinu?</s><s>Znaš li ti da se ne smije dirati u njegovo veličanstvo kralja?</s><s>Aha, bato!</s>

<s>Tu Jovo slavodobitno podiže prst i viknu: – Istrijebio bih ja te narodne pjesme za pola godine, ili mene ne bilo!</s><s>Nek narod ore, peče rakiju, bije se po mehanama, a nek se mane pjesama.</s><s>Počnem, opet, da mu čitam neku priču Janka Veselinovića, a on me prekine: –Šta će mi te gluposti?</s><s>"Počelo je proljeće, vrbe ulistale!" Znam i ja da vrbe listaju u proljeće, ne mora to mene učiti taj tvoj Janko Veseljaković.</s><s>Nek on meni kaže kad su Turci prvi put zauzeli Bihać, to je već nešto, a ne njegove šugave vrbe.</s><s>Ipak je posao kako-tako napredovao, a poslije dužeg vremena, kad smo već prešli i na gramatiku, Jovo mi jednog dana začuđeno reče:</s>

<s>– Kako to: učeći s tobom, ja zaboravio srpski jezik?!</s><s>Što god me upitaš, ja ne znam!</s><s>Da ga malo zagrijemo za jezik i pismenost, mi mu kupimo jedan spomenar i počesmo, redom, da zapisujemo u njega razne pjesme i mudre misli, Jovi za sjećanje.</s><s>Da ste samo vidjeli njegove sreće!</s><s>Po čitav dan obilazio je od đaka do đaka i molio:</s>

<s>– Hajde, napiši mi nešto za uspomenu.</s><s>Okini, brate, jednu pjesmu pa nek se sve praši!</s><s>Mi smo "okidali" kako je ko znao, a Jovo je uveče po čitav sat sjedio u svojoj sobi, listao spomenar i kod svake pjesme razgovarao kao da je pred njim živ čovjek:</s>

<s>– E, ovo ti je dobro, Hamide.</s>

<s>Skandal!</s><s>Ne bi bolje napisao ni žandar pod puškom.</s><s>Jednom sam i ja prelistao taj njegov toliko voljeni spomenar, šta li sve unutra nije bilo!</s><s>Jedna mnogo šarenija parada nego u Zorinom spomenaru.</s><s>Evo šta je, na primjer, zapisao Branko Mandić: Evo Jove, evo naše dike, u Kuli je čuvo razbojnike.</s>

<s>Razbojnici maglu pohvataše,</s>

<s>pa sad Jovo čuva konviktaše.</s>

<s>Ispod toga je stajao Dulin "pjesnički" zapis:</s>

<s>Pod mostom riba pliva trčeći.</s>

<s>Jovo se znoji srpski učeći.</s>

<s>Još niže, neko je dodao, bez potpisa: Dule pjeva kao krava,</s>

<s>neka mu je vječna slava!</s>

<s>Sasvim u dnu toga lista stajao je zagonetan natpis: Ešip njok, atič caragam! (čitaj obratno!) Baja je pokušao da bude mudrac, pa je na jednoj stranici krupnim slovima zapisao:</s>

<s>Vrijeme teče,</s>

<s>život je kratak!</s>

<s>A Krsto je ispod toga dodao: Guska se peče, meni će batak!</s><s>Još najiskrenija bila je nečija bilješka na posljednjoj strani spomenara:</s>

<s>Razmišljao sam, pjesmu spremao,</s>

<s>pa zadrijemao, zato ću, braćo, iskreno reći: idem prileći.</s>

<s>Od mene ti je dosta i ovo,</s>

<s>rođeni Jovo</s>

<s>Sviđali se kom ili ne sviđali ovi zapisi, Jovo ih je volio i čuvao kao da su zlatom pisani.</s>

