Bez nade/IV
<s>Svanuo zadnji petak mjeseca srpnja.</s><s>Tek se počelo razdanjivati, a u Alage doma sve na nogama, sve se sprema i vrti, zove, traži, izlazi i ulazi iz sobe u sobu, iz odaje u odaju.</s><s>Mlađi sin Alagin po sto puta pretrči preko avlije, otvori avlinska vrata i pogleda na njih, popostane na njima, te se opet vrati.</s><s>Lijepo ga obukli: na njemu čakširice, vezeni mali fermen, fini traboloz po pasu, a po rukama mu prozirni rukavi nove košulje od beza, svilom protkane.</s><s>Crveni mu fes na glavi a ispod njega viri iščešljana ocrna kosa, sprijeda ravno podrezana, a straga po zatiljku duga i pri kraju malo kovrčasta.</s><s>Kad se vrati s vrata, uleti u sobu, te se uhvati materi za dimije, koja se još sprema pred ogledalom i namještava i redi duge i crne solufe.
 – Hitro, Đulso, sad će oni trgnuti! – doviknu Alaginica kćeri.</s>

<s>Đulsa se je uređivala u drugoj sobi.</s><s>Kako se je netom umila hladnom vodom, koja je donesena s Neretve, puna joj i nježna lišća još rumenija negoli obično, te kano da će s punanih jagodica sad na kanuti kapi krvi.</s><s>Mati joj isplela pletenice, a onda ona na se navukla crvene dimije sa sitnim cvjetovima.</s><s>Oko struka joj se usko priljubila ječerma od kumaša, naokolo opšivena zlaćanim širitom.</s><s>Oko pasa se opasala kolanom, a ispod dugih dimija vire joj još gole bijele, male noge.</s><s>Na prsima, gdje je ječerma izrezana, napela se mala jedrina, znak da se gondže djevojče raspupava, pa da se rascvate kao rumena, mirisna ruža.</s><s>Ispod bjela vrata rastavili se krajevi košulje, te sastavljajući se malo iznad ječerme, gdje je sapeta, raskrivaju bijele djevojačke grudi.</s><s>Stala pred ogledalo pa namještala još sitni fesić, posut vas zlatnim rubijama, a kako je ruke digla nad glavu, onako joj se niza njih spustile narukvice od crvenih merdžana, te se ustavile na bijelim kao snijeg i punim napletima.
 – Evo me, mati, odmah ću! – odgovarala je Đulsa materi, ogledajući se još prpošno i na ovu i na onu stranu u ogledalu.
 – Danas ćemo u vinograd! – kričao je od veselja Meho, trčući preko avlije.</s>

<s>Opet otvori vrata, pogleda niz ulicu, al' sad mu to malo bijaše, te iziđe do na cestu i stade nasred nje.
 – Eto ih! – brzo se vrati i uleti tako hitro na vrata, te umalo nije pao.</s><s>Eto ih, idu!
 – I karuce?
 – Jest, i karuce, i tetka i svi, svi idu! – skakao je Meho po hajatu.
 – Mehmed Alija! – viknu Alaginica.</s><s>Evo dolaze, jesi li se digao?
 – Ja ću malo za vama! – odazva se on iz odaje.</s>

<s>Đulsa iziđe iz odaje i stade na hajatu.
 – Gdje su? – upita brata.
 – Sad će!</s>

<s>I njoj se na licu caklila radost, kako se nestašna djeca vesele i raduju nečemu.</s><s>Poduhvatila rukom dimije i malo ih sprijeda podigla, pa djevojče smiješeći se milo od radosti gledalo prama avlinskim vratima, bacivši katkada mio pogled modrim očima prama nebu, koje je bilo čisto i vedro kao i njezine oči.</s>

<s>Na cesti se očuše topoti konja i kotrljanje kola, koja se ustaviše, a malo za tim trgnuše na vrata četiri ženske u feredžama.</s><s>Jedna je bila žena, jer je preko feredže prebacila bijelu havliju a nad očima nosila peču, dok su druge tri djevojke bile zaogrnute samo u feredže, koje su mjesto peče nad glavom bile ušivene u kljun, kroz koji su gledale.</s><s>Na avliji ih iščekaju i Đulsa i mati joj i Meho.</s><s>Djevojke skidoše sa sebe feredže, dok žena samo podignu peču te se pozdraviše.
 – A gdje ti je Alaga? – upita žena Alaginicu.
 – Otišao je jučer na Brotnjo.</s><s>Danas će natrag!</s>

<s>Na cesti su čekale dvije kočije, a kočijaši sišli s boka te obilaze oko konja, udarajući ih dlanima po sapima.
 – Hajdemo, mati, hajdemo, eno čekaju karuce!</s><s>Teglio je Meho mater za dimije.
 – Odmah, dok Saja smota što ćemo sobom ponijeti.</s><s>Saja, jesi li gotova?</s>

<s>Saja iziđe iz kuhinje, noseći u ruci bošče.</s><s>U jednoj povezana tevsija, a u drugoj veliki lenđer, te ih spušća na sofu, da preko sebe prebaci svoju bošču, i da se tako omota.</s><s>Dotle je Alaginica otišla, da se zamota u feredžu, a Đulsa je svoju držala u rukama, te se razgovarala s djevojkama.
 – Brže, djeco! – opomenu Alaginica kad se je bila zavila.</s>

<s>Djevojke prebace preko sebe feredže – lako im, ta nije kô u žena – te iziđu na vrata, a pred njima Meho. 
 – Mehmed Alija, kad iziđeš, zaključaj vrata!
 – Ne brini se, hoću! – odzivao se je iz odaje Mehmed Alija, koji je još ležao.</s>

<s>Upravo se razdanilo, a čisti, svježi zrak udarao s Neretve.</s><s>Kočijaši sjeli na bokove i čekali da se žene popnu.</s><s>U prednju kočiju sjedoše Alaginica i ona druga žena, a prama njima Meho, dok u drugu djevojke i Saja.</s>

<s>Pucnuše bičem – kočije polete, lomeći i tutnjeći po cesti, posutoj pijeskom.</s><s>Žene su nešto među se potiho se razgovarale, a djevojke se pod glas smijale, gledajući na okolo, po kućama, pendžerima, okrenuvši samo glavom kad bi koji ranoranilac mimo njih prošao.</s><s>Kod džamije na Spilama iziđoše svi iz kočija, jer je velika strmen, a onda opet sjedoše, te kočije zakrenuše preko ćuprije, pa preko čaršije na Zahum.</s><s>Svijet je tek počeo pomalo izlaziti na ulice kad su oni prolazili Zahumom.</s>

<s>Sa strane, otkud sunce izlazi, počelo pomalo ruditi nebo, a oni oblaci, što su se ovili tanki i iscijepani u duge brazde, odsijevali raznim bojama, milim i lijepim, koje ti mame oči, da ih opiju prirodnim čarom, – a iz bašča, sa drveća i obraslih harema dižu se ugodni mirisi trava i bilina.</s><s>Hrleći kroz Zahum, hitro su iza njih ostajale zove, košćele, murve i smokve, a kad izbiše u Cigansku mahalu, otvori se pred njima divan pogled.</s><s>Dok je u tragu Radobolja ostala prolazeć između bujnih i zelenih bašča, krošnjatih oraha i vrba, ovamo pred njima otvorila put kroz zelenu ravan, okićenu visokim jablanima, natapajući plodnu zemlju.</s><s>S jedne i s druge strane puta dižu se humci s rodnim vinogradima, a nada sve se ističe jajasti Cim, grožđem blagosloven.</s><s>Odsvuda dolazi svježi zadah prirode, noćnom rosom rashlađene, pa djevojke raskrilile feredže, da se naužiju te krasote, da se napiju toga mirisa.</s><s>Samo bi se katkad kô malo prenule, kad bi koji konj jače popuzao nogom i digao prašinu, koja bi se za kočijama zavijnula zrakom, pa onda popada po gustim plotovima uz put.</s>

<s>Kočije se zastave u Hicima, a ženske iziđu iz njih, i krenu putem, koji vodi preko Radobolje.</s><s>Put je zasut velikim kamenjem, te su morale paziti gdje staju, a kat-kada bi koja djevojka zavrisnula, uvrijedivši se u nogu kroz lake papuče, ispred ono nekoliko kuća u Hicima, što su uz put, javljala se živad, razlijegalo se muklo mukanje krava, hrzanje konja, ili taptanje sitnoga blaga, ispremiješano s glasovima bronza.</s><s>Još je bilo rano, a svjet se istom spremao na rad.</s><s>Sve ih je to zanimalo, sve ih ustavljalo, da se osvrnu, da pogledaju.</s><s>Meho otrčao naprijed, te je već bio prešao i preko kamene ćuprije, pa zašao uz uzahan put, obrastao i s jedne i s druge strane.</s><s>U plotovima izrasle kupine i trnje i drače, a između njih proviruju svojim savijenim glavicama kuke i divlje ruže, a sve se obavilo cvijetom.</s><s>Plotovima se osuo cvat rujevine, velik kao šaka, a vlaknast i mehak kao pamuk, te se bio miješa s drugim ružičastim i modrim cvjetovima i crvenim bobama drenjine.</s><s>Odonuda od Smrčenjaka, s njihovih visokih i gustih hrastova, pa iz vinograda unaokolo, sa trešanja i oskoruša razlijegali se raznoliki glasovi ptica, koje prhnu s grane, da panu na grožđe, ili se dignu poplašene s plota, kad do njih dođu zavijene žene.
 – Ha, sad ćemo! – kliknu Meho.</s><s>Evo onamo!</s><s>Okrenu se i pokaza rukom na vinograd pri strani.</s>

<s>Djevojke poletješe da su se oko njih feredže širile, a ispod njih se pokazale crvene dimije i oblici tijela što su god jače letjele i rezale uzduh.</s><s>Unišavši u vinograd, pojagmile se koja će prije za grozd, jer su se bile kladile.</s><s>Sve tri uhvatile za jedan trs, pa kako pružiše ruke prema njemu, onako ih s lista poprska rosa.
 – Uh! potra se Đulsa rukama po obrazu.</s>

<s>Ciganka Saja iznijela je zahiru pod veliku, granatu smokvu tenicu, za kojom su se odozdo, odmah u blizu dizale trešnje i tunje, te prostrla bošču po rosnoj travi i razvezala lenđer i tevsiju.</s><s>Alaginica sa svojom jetrvom sjede, da malo založi, jer je to dobro prije grožđa, da se ne jede našte srce.</s><s>Nu djevojke nisu marile, već se razbjegle vinogradom i probirale grožđe, a kad su se njega nadovoljile, uzeše izbirati tenice, kojima je na vrh med probijao, a niz zelenu im se kožu cijedila po koja kap rose.</s><s>Smokve su ih ugodno hladile i sladile im usta, jer probirajući ih, nisu imale kada da se nadmeću riječima i razgovorom, te da se smiju.</s><s>Tek kasnije se hanume digoše ispod one široke smokve da probiraju po trsovima.</s>

<s>Već je sunce bilo odskočilo i obasjalo divni i zeleni kraj, koji se je oko njih i pod njima sterao.</s><s>Kako je nakoso još udaralo, onako se i po njima uhvatilo, kad su sjele donekle izmorene natrag.</s><s>Saja je još izbirala grožđe i brala smokve, da napuni četiri mala sepeta, što će ih sa sobom ponijeti.</s><s>Nju su još čekale da svrši pa da se onda vrate, jer će brzo pripeći sunce, a i mogao bi tko proći, pa da ih ne vidi onako raskrivene.</s>

<s>Kad je Saja bila gotova, sve se digoše i zamotaše u feredže.</s><s>Samo je bilo neprilično kako će se ponijeti ona četiri sepetića pa tevsija i lenđer.</s><s>Saja nije mogla sve, a one druge nisu mogle nikako radi feredža.</s><s>Stoga djevojke pohitaše naprijed, ne bi li našle koga god da pomogne.</s><s>Nađoše jednu seosku djevojku, te joj rekoše kuda da pođe i iznese grožđe i smokve do kočija gore pod brijegom, a one same lako polete, da na Radobolji operu ruke.</s><s>Gazajući s kamena na kamen nad ćuprijom ispod onoga gustoga i nadvijenoga zelenila, nadnesoše se nad bistru vodu.</s><s>Djevojke se nihale na kamenju, pa ih spopade hihot.</s><s>Miješajući rukama po vodi, da je klokotala, od obijesti se počeše prskati, te se počeše jedna od druge okrećati i sakrivati feredžom.</s><s>Đulsa se je od srca smijala i štrcala, ali je i ona bila sva sprijeda mokra tako da joj se je tanka košulja od mokrine priljubila uz bijelu put i izdala onu uvalinu na grudima.
 – Šta ste se pomamile? – ukori ih Đulsina tetka.</s>

<s>Djevojke prestaše i umiriše se, te se još smijući udaljiše od vode i pođoše naprijed.</s>

<s>Na putu su ih gore čekale kočije.</s>

<s>– Mati, hajdemo na Čatića česmu! – priđe Đulsa bliže svojoj materi, moleći ju nježnim, umilnim glasom.
 – Hoćemo, tako smo se i dogovorile ja i dainica ti.</s>

<s>Djevojke se obradovaše, jer nijedna nije bila na Čatića česmi.</s><s>Saja reče kočijašima kuda će, pa kad žene posjedoše, pucnuše po konjima, a konji polete.</s><s>Čatića česma nije daleko od Ilića, upravo na putu kud se ide na Blato.</s><s>Na lijepom mjestu u ukolici Ilica, nasred puta, pod velikom, starom, krošnjatom vrbom, gdje Mostarani izlaze na zelenje, gdje se ustavljaju na kahvu oni koji putuju s Blata ili iz Mostara.</s><s>Voda istječe is velikoga kamena u kameno korito, te je bistra i hladna.</s>

<s>Kočije se tu ustave, a žene sjedoše u hlad te narediše kahvu i hladne vode.</s><s>Na česmi nije bilo nikoga putnika, već samo što je uz plot pri kraju privezan othrzao pomamni zekan, a od njega malko podalje sjedio Hilmo.</s><s>Jako se vratio s Goranaca, gdje je jučer s poslom otišao, a sada se vraća, jer je danas petak.</s><s>Uza nj bio ibričić kahve.</s><s>On je vidio ženske, ali ih nije prepoznao, te je i dalje mirno pušio i pio kahvu.
 – Tko je ono? – upita jedna od djevojaka, koja ga je tek sa strane pogledala kroz feredžu.
 – Zar ga nisi vidjela?</s><s>Hm... – s čudnim izrazom odgovori druga.</s>

<s>Đulsa je šutila i idući zadnja, okrenula se dva-tri puta prema momku.
 – Tko je ono, Đulso?</s>

<s>Đulsa raskrili feredžu prama djevojci, kao da se je čudila.
 – Hilmo! – zacrveni se u licu.</s>

<s>Kad se je Đulsa okretala, Hilmo ju je prepoznao, te je za njom gledao kad je sa svojim rodicama izišla za salaš.</s><s>Djevojče se je češće puta još k njemu okrenulo, kao i nehote, a uvijek bi se u licu zacrvenilo.</s><s>Hilmi je bilo lijepo i zgodno, te se ne bi nikako ni cijeli dan dignuo s kamena, kad bi i ženske tu ostale, kad bi tu bila Đulsa.</s><s>Stoga je čekao dok one pođu, pa tek kad su one sjele u kočije i povezle se onom malom uzbrdicom, zajaše i on svoga zekana te za njima uzastopce.</s><s>Ispred Kljainih kuća projaha mimo njih, pa ošinu zekana i podbode ga, da je bijesno počeo poskakivati, zatežući i na jedan i na drugi kraj ceste.</s>

<s>Na onoj gredici ispod brijestova, što su se izvisili na podrezanoj uzvisini nad cestom, susretne ga Mehmed Alija.
 – O, ti, Mehmed Alija?</s><s>Kuda?
 – Naši su otišli u vinograd, pa sam im obrekao doći.
 – E beli će biti ono, – pokaza Hilmo rukom iza sebe. – što se u arabama voze s Čatića česme.
 – Jesu, dina mi! – pogleda Hilmo na kočije za kojima se je dizao prah.
 – Hoćeš li po podne u Činđe?
 – Hoću!
 – E pa vidjet ćemo se! – reče mu Hilmo, pogledav na kočije, te ošinu konja što je jače mogao.</s><s>Konj poleti u vas mah.</s>

<s>Hilmo je na konju daleko pred kočijama izmaknuo, da ih nije više mogao ni vidjeti.</s>

<s>Pred podne na jedno dva sahata su Alaginica i djeca joj, pa njezina jetrva sa dvije kćeri stigle u Dônju mahalu.</s><s>Čim su došle doma, Đulsa je preko bašča prešla u tetke svojim rodicama, jer ju je nešto tjeralo da bude s njima, a što, nije ni sama znala.</s><s>Djevojke su se među se razgovarale mnogo i dugo, Đulsa ih je slušala, al' nekako se sveđ rumenila, kad bi djevojke počele govoriti o ašikovanju.</s><s>Jedna joj rodica, Mejra, ona starija, bila lijepa, a mlađa Zlatija bila bi i još ljepša da joj nije nekoliko tragova od ospica kvarilo glačinu lica.</s><s>I k njima bi se često, kao i kod drugih djevojaka, sabrale jaranice, došli momci u avliju, te bi se tako mladost zabavljala.</s><s>A tako su one za danas odredile, da bude u njih sastanak.</s><s>I Đulsa je znala dolaziti, a napose kako je malo podrasla od godinu dana, te bi gledala i slušala šta druge njezine drugarice rade i govore.</s><s>A pred dva-tri mjeseca, kano da joj je mladoj o nekom momku oko zapelo, te nije nikada propustila petka a da ne bi došla, da ih i po drugi i po treći put upita hoće li se u njih skupiti, te koje će djevojke i momci doći.</s><s>Kad bi joj rodice po prilici nabrajale imena momaka, djevojče bi se čisto smelo i zbunilo, da bi to i slijep čovjek mogao pogoditi.</s><s>Mati ju je morala i po drugi put zvati po Saji, da joj dođe i pomogne ručak spremati; a upravo začudno, jer je Đulsa i odviše bila poslušna, te nije nikad trebalo da joj se šta dva puta rekne.</s><s>Drugi put je poslušala i otišla, ali je slabo što mogla pomoći; mati se je na nju morala ljutiti.</s>

<s>S ručkom su dugo čekale Alagu, ali ga nije nikako bilo.</s><s>Po ručku je Mehmed Alija odmah izišao a Đulsa i opet hitro izletjela, te preko bašča rodicama.</s><s>Nešto ju je tamo vuklo, pa se nije mogla brinuti za to hoće li ju mati pitati gdje je bila, šta li je radila.</s>

<s>U rodica joj se skupilo dosta djevojaka, odmah po ručku.</s><s>Hodaju po odajama i tavanu, pjevaju, vire na pendžere, na ulicu, šale se i smiju, a Đulsa među njima ni ne shvaćajući sasma njihovih šala ni njihova smijeha.</s><s>I ona bi uzela pjevati, a znala je lijepo izviti glasom, koji joj je bio sladak i mehak.</s><s>Da sunce ne pada na tavan, djevojke pripele zastore, koji su se spuštali niz direke pa ravno uz trabozane a otimale se koja će prije da poviri na pendžer.</s>

<s>Ujedanput – oču se pjevanje sa sokaka.</s><s>Miješali se glasovi krupni, obli, hrapavi, pa jaki i snažni.</s><s>Odaja se je tresla kad su djevojke preko nje letjele i jagmile se da vide s pendžera tko to pjeva.</s><s>A kad četa momaka nagrnu u avliju, one se povukoše i izletješe na tavan kao pomamne.</s><s>Jedina je Đulsa ostala još u odaji i stala na pendžeru, te pogledala na ulicu.</s><s>Za momcima su zadnji išli i malo popostali Hilmo i Ibro.
 – Hajde ulazi! – reče Ibro Hilmi, stavši obojica pred vrata.</s>

<s>Hilmo se izmakao prama sredini ulice i gledao u pendžere, iza kojih je virila Đulsa sa strane.</s><s>Nije se mogla nikako od njih odmaknuti.
 – Hajde ti, eto mene! – mahnu on rukom Ibri, koga nestade za vratima.</s>

<s>Hilmo se začudi, kad najednom nestade Đulse s pendžera.</s><s>Izdigivao se je na prste, da bolje vidi, pogledavao sad na ovaj, sad na onaj pendžer – nu nije ju mogao vidjeti.</s><s>Gdje je, šta joj je? pitao se on nestrpljivo, ne znajući u prvi mah šta da radi.</s>

<s>U avliji je vrelo od razgovora i podvikivanja, a s tavana šumilo, kao kad se na stablu sastane jato ptica, pa se javljaju i klepeću krilima.</s><s>Momci su molili da se djevojke pokažu, pa bi se od časa do časa digao zastor ovdje-ondje – te bi ovaj, onaj, svi uzdahnuli glasno, obijesno, pomamno.</s><s>I Hilmo uniđe u avliju, te je sve naokolo obilazio pomalo i zavirivao na odajne pendžere, što gledaju na avliju, i na one uz ulicu i na one uz bašču.</s><s>Obilazio je gotovo sve na prstima, kao da mu se nije htjelo druge smetati, i napokon gotovo da mu dosadi, te stade postrance uz duvar prama tavanu, okrećući onako glavom.
 – Ha! – kano da mu nešto sunu u glavu i pogleda na mala vratašca što vode u bašču.</s>

<s>Polagano pođe preko avlije, odškrinu kapidžik i upade u bašču.</s><s>Uza zid se je polagano libio i gledao na pendžer, što je ravno bio okrenut prama Humu.</s><s>Niz pendžer je virila tanka, zlatom vezena čevra, a kao da ju je netko u ruci držao.</s><s>Lako se izmaknu malo nastranu.
 – Ona je!</s>

<s>Bila je Đulsa.</s><s>Sjela u pendžer i naslonila se o jednu stranu leđima, okrenuta od kapidžika.</s><s>Desnom nogom stala na minder, lijevu onako spustila, a dimije se slegle oko punanih oblina.</s><s>Jednu ruku metnula u krilo, u lijevoj držala kraj čevre i oprla se njom ispod demira o dônji direk.</s><s>Sama je sjedila tu, gledajući nekako i stidno i zamišljeno, kao što se još djevojče znade milo zamisliti, bacajući pogled niza se, pa da ga onda upre nekuda preko bašča, kamo li.</s><s>Hilmo ju je mogao vidjeti onako sa strane, lijevo rame i ruku i lijevu stranu glave, koju je naslonila na demire.</s><s>Opet se primakne duvaru pa kako je bašča nad avlijom viša – pogledav gore ispod pendžera – mogao je lako uhvatiti čevru za drugi kraj.
 – Ah! – preplašeno se ogleda Đulsa i prenu, te pogleda pod pendžer.</s>

<s>Pusti čevru i u tren skoči s pendžera stavši nasred sobe.</s><s>To ju je tako iznenadilo da joj je u grudima tako počelo kucati, te je i sama rukom na prsima mogla osjetiti.</s><s>Sklonila malko glavu preda se a rukom se podnimila tako da je prst stavila na rumene ustnice, ne mogući se nigdje ustaviti pogledom.</s><s>Hilmo se je uhvatio za demire, te gledao u odaju, a ona je bila u takovoj smetnji da nije znala šta da radi, već je onako nepomično i zbunjeno stajala.
 – Zar si se preplašila od mene, Đulso? – upita ju Hilmo, sve više izdižući glavu.</s>

<s>Đulsa kano da tek tada dođe k sebi, jer odmah umaknu sa sred odaje i sakri se na stranu uz duvar, tako da ju Hilmo nije mogao vidjeti.
 – Ne boj me se, Đulso! – mirio ju je slatkim govorom Hilmo, sve kopajuć nogom uz duvar, gdje će da se bolje odupre.</s><s>Hodi, dina ti, malo bliže, da te samo jednom vidim!</s>

<s>Pa onda bi kušao glavom između demira da proviri, nu uzalud.</s><s>I fes mu je pao s glave u bašču, te ga sunce počelo peći.</s><s>Namjesti uho kao da bi htio bolje čuti što bi mu ona rekla.</s><s>Ali ne čuje ni riječi, već jedino što dopire do njega glasno disanje.
 – A zašto da me se tako kloniš?</s><s>Zar sam ja kriv što sam te davno, kad si još posve malena bila, motrio, što li sam te toliko puta vidio kad si poodrasla?</s><s>Eto, i jutros... ja sam mirno sjedio na Čatića česmi a kad sam tebe opazio u feredži, bilo mi je kao da me je sunce obasjalo.</s><s>Samo bliže dođi, jednom samo da te još danas vidim...</s>

<s>Ona nije znala šta da mu rekne, šta li da učini.</s><s>Da je mogla riječ prozboriti, kazala bi mu da se stidi, a da je bila kadra razmotriti kako joj je onaj čas u srcu bilo, rekla bi mu da se nečemu veseli, al' i da joj srce kuca kao djetetu koje su uhvatili da je u nestašnosti nešto počinilo...</s><s>I ona je nešto učinila, jer se nije mogla smiriti, ni misao sastaviti s mišlju, te je bila rastresena, da pravo nije mogla shvatiti ni Hilminih riječi, već je samo slušala njegov, Hilmin glas, koji joj je prodirao u dno duše.
 – Pa baš nećeš ništa da učiniš što ti velim?</s><s>Pa taman, sad vidim da me nećeš nikada voljeti – i učini kao da će se spustiti s demira.
 – A šta ću ti reći? – izusti polako ona, stisnuvši se još više uz duvar.
 – Kaži mi da nećeš od mene tako bježati.</s>

<s>Ona ga samo pogleda povirivši kriomice, a sladak joj smiješak preleti usnama.
 – Hoćeš li da ti reknem?</s><s>Ti si mi draga i ja te volim, pa se nemoj tuđiti; ta oči i voda svakoga gledaju, a ja te neću odnijeti na očima.
 – Hajde, dina ti, da ne vidi tko.</s><s>Zvat će me majka!
 – Ama da te još jednom vidim, pa ću odmah ići!</s>

<s>Ona se odmače od duvara, koraknu nasred odaje, pogleda na pendžer i kao plaha srna poleti k vratima.
 – Oh! – uzdahnu Hilmo, udariv prstima po vratu i mahnuv rukom za njom.</s>

<s>Još je malko zurio u vrata, koja su se za Đulsom priklopila, te pusti ruke od demira i diže fes sa suhe trave.</s><s>Taruć rukom znoj sa čela, jer ga je sunce dobro opalilo u golu glavu, brzo ispade na kapidžik, umiješav se među momke, da ga tko ne bi opazio gdje je bio.</s><s>Nije mu se više htjelo da i dalje s njima ide u ašikovanje, stoga odmah, ni ne javiv se nikomu, iziđe na ulicu.</s>

<s>On taman na ulicu, a preda nj Saja.
 – O, zar do ta doba, pa sam? – nasmija se vraški Saja. – Nemoj nam ti Đulse ugrabiti!</s>

<s>Hilmo ju pogleda, pa se nasmija.
 – Daj, bolan, da zamotam jedan.</s><s>More tebi Saja nekada i valjati.</s><s>Ali bogami, ne dolazi joj prazan – jer znaš da Saja mnogo kahve pije, a oko Đulse se mnogi vrzaju.</s>

<s>Momak joj pokuči kutiju, a kad Saja smota, i opet se na vas glas nasmija, vadeći iz kutije duhan u džep.
 – Ovo, bogami, mom Šabanu!
 – Nek te vrag nosi! – primi Hilmo kutiju i ode uz ulicu.</s>

<s>Već su se momci bili i razišli, a ićindija davno prošla, kad je Alaginica poslala po Đulsu da dođe doma.</s><s>Ona se omota u feredžu te preko sokaka odleti, samo što nije trčala.
 – A gdje si toliko?</s><s>Sad će i ahšam, a tebe nema.</s><s>Znaš li, jadi te ne znali, da valja večeru siguravati?</s><s>Sad će ti i babo doći! – korila ju je mati.</s>

<s>Đulsa ne reče ni riječi, već odmah ode u kuhinju i primi se posla.</s><s>Mati joj naredi šta ima učiniti, pa iziđe na hajat.</s><s>Mali Meho istrčao na ulicu te čekao kad će krave naljeći.</s><s>Sunce taman zapalo.</s><s>Mukanje iz daljega sve jače i jače bivalo, a po ulicama čekao svijet, da svaki utjera svoju kravu doma.</s><s>Krave nagrnule, jedna o drugu udara, prolazi, te se naganjaju.
 – Evo naše! – kliknu Meho te šipkom udari sa strane po jednoj kravi, a krava u naokolo pa u ulicu.</s><s>Meho je za njom trčao mašući šipkom.</s>

<s>Uto i Šaban donio travu, što ju je za kravu načupao, pa uhvatio bakrenu posudu i otišao po vodu.
 – Hajde, Saja, pusti tele iz bašče, pa ga podrži da kravu pomuzem! – reče Alaginica, držeći dižvu u rukama, na kojima je bila zasukala rukave.</s>

<s>Meho potrča kao pomaman za Sajom, pa kad je vodila tele, on je za njim uzastopce išao i okrećući šipkom udarao po njemu.</s><s>Tele se trgalo i motalo dok se napokon ne ote Saji iz ruku.</s><s>Odmah nađe kravu i stade poda nju.</s>

<s>Alaginica pođe preko avlije, a na vrata upade Mehmed Alija.
 – Gdje si, crn ti obraz, po vas dan? – prekori ga mati. – Hajde mi pridrži tele dok pomuzem!</s>

<s>Mehmed Alija šutke primače se kravi, obuhvati tele po trbusima i oko vrata, al' tele se jako držalo, te nije htjelo daleko od krave.</s><s>Alaginica čučnu uz kravu, držeći dižvu jednom rukom za uho, ogledajući se kako se tele otimlje Mehmed Aliji iz ruku.
 – Nećeš! – sapinjao je Mehmed Alija tele i od napora odahnuo.</s>

<s>Mati mu pusti dižvu iz ruke kad je oćutila njegov dah.</s><s>Samo ga pogleda, kao malo se smrknu i opet nastavi posao naglo, hitro.</s><s>Mehmed Alija je to opazio, pa nekako plašljivo okrenuo glavu na stranu.</s><s>Kad je Alaginica pomuzla, unese dižvu u kuću, izli mlijeko u kotao i nataknu na vatru.</s>

<s>Đulsa se je čudila kako je to mati pohitila, a nekako neobično šutila.
 – Kako to, mati moja, ta nisi mlijeko ni procijedila!
 – De prođi me se, ne znam, jadna, ni kud glavom udaram! mahnu joj mati srdito rukom.</s>

<s>Mehmed Alija iziđe na tavan, te se ušutio gore kao mrav.</s><s>Kad je bilo da se ahšam klanja, mati ga je zovnula da klanja.</s><s>Kad je došao i Alaga, te svi sjeli za večeru, Mehmed Alija se odmakao u dno, te hitro jeo i gledao preda se, kao da se je bojao da na njemu što ne opaze.</s><s>Ipak je vidio da ga mati češće pogleda oštrim pogledom.
 – Gdje si ti bio danas? – upita Alaginica čovjeka.
 – Gdje sam bio...</s><s>Hm – u Hasanage! – odbaci Alaga rukom.</s><s>Ta znaš, kakav je...
 – Znam, dina mi.</s><s>Pretrese i more i zemlju, a na srijedi ništa.</s><s>Prešnje bi mu bilo da se bavi poslom.</s><s>Žalostan, da je na Hasan-aginu, već bi Švabo davno otišao, a Švabi bogme ni ukraj uha!
 – Ne zanovijetaj, stara!
 – Kud se prija vrati s Brotnja?
 – A šta ću.</s><s>Eto tamo lijepo ponijelo.</s><s>Rekao sam im da duhan podberu i nanižu, pa onda ne znam šta bih tamo.</s><s>A, bogami, meni se tamo nekako i ne mili.
 – Šta ti se ne bi mililo?</s><s>Na svome si.
 – Alaga! – zovnu netko s vrata.
 – Ehe! – ozva se Alaga preko zalogaja.</s><s>Hajde, Mehmed Alija, izvedi ga gore, a ti Đulso, užezi čirak.</s>

<s>Bio je to komšija Mula-efendija, a Alaga ga je osobito volio, jer je čitao stambulske novine, te je uvijek znao nešto pripovijedati.</s>

<s>Alaga je još malo popojeo, pa otišao za Mula-efendijom u odaju, a i Mehmed Alija umaknu gore k njima, da ga ne bi mati što pitala.</s><s>Čim je ocu i Mula-efendiji unio kahvu, odmah je otišao da spava.</s><s>Kasnije im je još došao i Mujaga, te su se do dugo razgovarali, dok su u sobi sjedile same Alaginica i Đulsa.</s><s>Kasno je bilo kad su se sijeldžije razišle.</s>

<s>Alaga sio u gaćama i košulji, da još jednu zapali, a Alaginica, čitavu večer zabrinuta, izišla gore u odaju, gdje je Mehmed Alija spavao.</s><s>Stanuvši do njega, spotače se nogom o lješnjike, koji su se bili razasuli kako se je Mehmed Alija bio raspasavao.
 – A jest, on se okamenio! – zajada ona, pa onda u sebi nešto preuči, kao da je htjela molitvom oprati što je kletvu izrekla nad svojim sinom.</s>

<s>Mehmed Alija je nauznak tvrdo spavao i hrkao.</s><s>Mati mu se sagne nada nj, nad njegova usta i odjednom zalomi rukama.
 – A, sine moj! – bolnim izrazom na licu izusti nad njim.</s><s>Šta sam jadna doživjela!</s><s>Zar si se dao na piće, na rakiju?</s><s>Tužne mene, kud te na zlo navode!</s>

<s>Lijepa je bila noć, vedra i zvjezdana, a na pendžere mjesec veselo gukao u odaju.</s><s>Mati je zamišljeno i tužno gledala svoga sina, a duša joj se i srce cijepalo od boli, žalosti.</s><s>Mnogo bi još više tu stajala da ju ne prenu kucanje po vratima.</s><s>Alaga po običaju bio izišao da pregleda jesu li vrata dobro zaključana.</s><s>Tek se tada i ona digla i pošla da spava, al' tužne i neugodne misli nisu joj dale zaspati do kasno doba noći.</s>

<s>Rječnik</s>

