Bez nade/XVI
<s>I Bajram je već prošao, veseo i ugodan – samo ne Alagi, koji se je tek mogao sjećati i spominjati kako je nekada Bajrame slavio.</s><s>Mjesto slatkih gutao je gorke – nu, pa Bože moj, tako ljudima i biva.</s><s>Nekom ovako, nekom onako.</s><s>Tko zna što će tko sutra dočekati?</s>

<s>Hanuma je sve jednako ležala u svojoj boljetici.</s><s>Nekad lakše, a nekad gore.</s><s>I čudna je u nje bolest bila.</s><s>Đah joj malko odahne, a đah da ne more ni dihnuti.</s><s>A od nekoliko nadošlo i novo stanje.</s><s>Prije je primala gotovo sve, što joj donesu – ili se je silila na to – a sad je sve birala.</s><s>Ne bi joj se dalo ni ovo ni ono okusiti, već bi sve odbijala, pa bi i gladovala.</s><s>Stoga joj je i sestra i Đulsa gledala ugađati što su više mogle.</s><s>Pitale su ju šta će, hoće li ovo, ono – sve, samo da joj ugode A bilo je vrijeme i voću i svemu – deseti dan po Bajramu – sad se je moglo sve nabaviti.</s>

<s>Jutro je bilo kad je i Alaga sjedio u sobi gdje je bolesnica ležala.</s><s>Đulsa je također tu bila da izmijeni tetku.</s><s>Sjedili su i više šutili nego se o čemu razgovarali.</s><s>Bolesnica ležala na strani i okrenula se prama prozoru i kretala očima kano da se je htjela što više nagledati lijepa vremena.</s><s>Dan lijep a još nije bila vrućina zažegla, već se tek sunce spustilo a zrakama titralo po zapuštenim sofama, kuda je Đulsa dok je djevojkom bila, gojila svoje cvijeće.</s><s>Alaga upitao bolesnicu kako joj je, i onda ušutio kao kamen.</s><s>Đulsa sjedila materi uz uzglavlje, te joj sveđ namještavala jastuke da joj bude ljepše i čuvala na njoj jorgan da joj ne spane.
 – Đulso! – prekine hanuma muk.
 – Šta je, mati slatka?
 – Vidiš, baš mi je palo na um! – govorila je hanuma slabim glasom. – Znaš – ja bih – i ne nastavi, jer joj je bilo teško, pa je morala malko odahnuti.
 – Šta ćeš?</s><s>Samo ti reci!
 – Ima li višnjaba?</s><s>Uželila sam ga se, a nisam ga odavna okusila.
 – Hoću, hoću! – skoči Đulsa.</s><s>Odmah će biti!</s>

<s>Baš je jučer hanumina sestra donijela višanja, veleć neka ih ima ako bolesnica uspita.</s><s>I baš kao da je pogađala.</s><s>Đulsa izleti na hajat, uhvati se rukom za direk od vrata, dok navuče nanule i ode u kuću.</s><s>Uze bakreni kotao nasu vodu pa s višnjama metnu na sadžak na vatru.</s><s>Još malo potaknu, jer je vatra od prije gorjela te ostane u kući, čekajući i čeprkajući.</s>

<s>Đulsa je još bila u kući kad odjednom netko zakuca na vratima.</s><s>Odmah ona ocu i poleti u sobu.
 – Bâbo – eno netko kuca na vrata, hajde vidi tko je!</s>

<s>Alaga ustade, nu on nije ni na hajat, kad opet netko potegne za halku.
 – Tko je?</s><s>Stani! – odazva se Alaga idući preko avlije.</s>

<s>Otvori vrata, a kako ih je otvarajući uhvatio rukom, ostavi ih onako upola otvorena, kad pogleda na ulicu, pa kao da se uprepasti.</s>

<s>Pred vratima je bio mahalski muhtar, stražar i još jedan čovjek, a za njima dva hamala.
 – Oprostit ćeš, Alaga – javi se muhtar – ama došli smo radi onoga što imaš sa...
 – Robačina – e pa neka, đanum!</s><s>Evo na – hajdete unutra, eno kuća, eno odaje! – pokaza Alaga rukom, a glas mu je izlazio suho.</s><s>Bujrum, bujrum!</s>

<s>On ih uvede sam i pusti gore.
 – Dete vi, mene ionako ne trebate! – reče im Alaga i ostade na avliji.
 – Što je to, babo? – iziđe Đulsa polagano na hajat.
 – Ništa – vidjet ćeš!</s><s>Hajde pripazi mater! – odmahnu Alaga rukom i sjede na sofu na sunce.</s>

<s>Oni koji su došli, prekretali su, prevrćali po odajama, izabirali, kupili, a kad im i to malo bilo, siđoše u kuću te se počeše po njoj ogledavati.</s><s>Pregledaše svaki kutić, omjeriše sudove i kano da dva odabraše.
 – Eno i ono ćemo – baš lijep kotao! – čuo se glas jednoga od njih.</s>

<s>Hamali snesoše sve što su ova trojica izabrala, natovariše na se, a da im bude lakše i manje posla, stražar iznese tri suda iz kuće i metnu ih na hajat.</s><s>Iz jednoga se je suda još pušila para, a u njemu ključala crvenkasta voda.</s>

<s>Hamali su jedva na sebi ponijeli sve što su snijeli na hajat.</s><s>I još im je ostala velika hrpa, al' jedva što su izišli na cestu, još su poslali drugu dvojicu da im pomognu.</s><s>I odnesoše sve.</s>

<s>Na hajatu se sve opet smirilo, poropčije otišle – a Alaga sjedio na sofi.
 – Jesu li otišli? – poviri Đulsa na sobna vrata, a kad vide da nema nikoga izađe sasma na dvor. – Što to babo, amaneta ti? – upita ga preneražena, zaplašena.
 – Ta vidjela si – već hajde sjedi uz mater! – pokaza joj on rukom u sobu, a sam se diže sa sofe. – Ja ću odmah doći! i ode preko avlije pa na ulična vrata, koja pritvori za sobom.</s>

<s>Ljudi su se lomili pod stvarima koje su sobom nosili.</s><s>Alaga ih je gledao sa dno ulice, pa tek mu umakoše ispred očiju, pođe i on sam za njima.</s>

<s>Nikud nije ni pogledao idući čaršijom.</s><s>Tek kad je bio na velikoj ćupriji, malo se osvrnu.</s><s>Na ćupriji se bilo okupilo dosta znatiželjna svijeta, a dolje po pećinama, kuda je sunce peklo, gazala i penjala se djeca, gola gocata, kô od majke rođena.</s><s>Ovdje-ondje pod spilama skinuli i ostavili haljine, pa lete, mašući rukama, poskakuju, penju se, zaletavaju, vrtoglovce skaču u virovitu Neretvu, plivaju preko nje, a drugi se opet mlađi usmjeljuju da ju preplivaju po prvi put.</s><s>Upravo jedan skočio, zaronio a onda opet isplivao te podalje od kraja čeka, gleda i zove jednoga, koji s pećine smjeruje da skoči, ali se još susteže.</s><s>I drugi ga bodre, pozivlju da se ne boji – a on sve jednako mjeri te stane bliže i dalje, više i niže.</s><s>I napokon se odvaži, sunovrati na glavu drugovi ga pohvališe, a onaj ga još čeka boreći se virovima.</s><s>Gledaju gdje će izići, po prilici kud bi morao izdušiti...</s>

<s>Alaga se samo osvrnu i pođe dalje, jer nikada nije mogao gledati te zabave.</s><s>Ni kao momče nije za nju baš puno mario.</s><s>Udario ravno ispod Kujundžiluka, na općinu, gdje će mu se prodavati stvari radi nekoga duga jednom trgovcu, od godinu, godinu i po.</s><s>Na općini se iskupilo svijeta, stvari se izvikivale.</s><s>Upravo se vikalo drugi put.</s>

<s>Kad ujedanput među svjetinu istupi i kroza nju prodr Avdaga, ne osvrćući se ni na jednu stranu, već ravno u vrh.</s><s>Primakne se stolu, gdje su sjedili oni od ureda, nagne se jednom i prišaptne mu nešto.</s><s>Ovaj na to kimnu glavom i javi da se neće ništa prodavati.</s><s>Avdaga se opet hitro okrenu i potraži Alagu.
 – Alaga, dina ti, što ovo učini?</s>

<s>Alaga slegnu ramenima.
 – Ja te pitam što ti meni o tomu ništa ne kaza?</s><s>Onda ne bi ništa od ovoga bilo...</s><s>Barem radi svijeta...</s><s>Ta ti znaš da se možeš u podne, u ponoći vazda na me obratiti – ionako ti dugujem za tvoju ljubav dok sam živ životom, a da ti nikada isplatiti ne mogu.
 – A prođi se, svejedno! – opet Alaga slegnu ramenima.
 – Dižite ovo i nosite doma otkuda ste i donijeli! – zapovjedi Avdaga hamalima pokazujući im stvari.</s>

<s>Alaga je bio jak a da ni najmanje ne oda, kao da se to sve njega ni najmanje ne tiče.</s><s>Kano da je bio baš o tomu uvjeren da je to tako moralo biti i da se nije tomu moglo nikako izbjeći...</s><s>Dugovao trgovcu, upravo onomu tomu je nekada prodao dosta zemlje na Buni, i to dug radi stvari što ih je nosio iz dućana.</s><s>A trgovac hoće da se podmiri.</s>

<s>I opet se vratio ispod Kujundžiluka pa na veliku ćupriju.</s><s>Sada se tu svijeta još više iskupilo, a osobito dolje blizu vode.</s><s>Svi se otimali, provirali da gledaju, napinjali se i turali.</s><s>Na malom pijesku četvorica petorica držali jedno dijete za noge da mu je glava visila dolje, a druga dvojica udarala šipkama po tabanima.
 – Aa – ništa, gotov je! – rekoše.
 – Mrtav je, kukavna mu mati! – drugi požališe, a u tren oka prosu se glas da se je nečije dijete udušilo.</s><s>Alaga nije ništa pazio – malo se ustavio, pogledao i opet pošao mirno.</s><s>Dolje ga na Đerizu susrete jedna hrpa. – Alaga, bolan, zar ne znaš da ti se je dijete udušilo?
 – Tvoj Meha!
 – Mrtav je – eno sad će ga nositi.</s>

<s>Alaga stade, oči mu se ukočiše kao da su od stakla i na licu zadrhta svaka bora.</s><s>Pritisnu rukom po prsima i kao sav izvan sebe naglo stupi natrag, a da nije onđe na ćošku onoga direka dućanskoga, koji nosi krov, bio bi pao.</s><s>Naslonio se onako leđima i zatiljkom o direk i nijemo, ukočeno gledao na onu hrpu preko nje ravno dolje na Neretvu.</s><s>Napokon mu se počeše kupiti nabori ispod očiju s krajeva, glava padati odmaknu se od direka, glava pade k prsima i diže obje ruke, da otare dvije, samo dvije vrele suze, koje mu kanuše.</s>

<s>Primaklo se njemu ljudi, te ga uzeše tješiti i razgovarati, a dotle su već i nosila bila donesena, da na njih metnu Mehu.</s><s>Kad ga iznesoše na Đeriz, htjedoše krenuti k bolnici.
 – Ne dam, već doma! – zakrči im Alaga put.</s><s>Ne dam ni za živu glavu!</s>

<s>Liječnik i izaslanik puštaše mu na volju i mrtvaca ponesoše doma.</s><s>Za njima pošlo i djece, koja su naokolo oblijetavala i pogledavala preplašeno i znatiželjno unosila.</s>

<s>Doma je sama Đulsa sjedila uz mater.
 – Kad će biti taj višnjab više gotov? – pitala je bolesnica potiho, slabo.
 – Sad će – već potmula mi se vatra kad je voda prekipjela, jer nisam gledala! – slagala je Đulsa.
 – A što nisi, kćerce, oči otvorila! – prikori ju blago mati.</s>

<s>Đulsa je bila u neprilici.</s><s>Materi nije htjela kazati svu istinu tko je ono bio u kući, al' se je bojala da nije može biti i sama pogodila.</s><s>Bolesnica nije dalje ni pitala.</s><s>Đulsa je htjela da zovne tetku, da joj dođe, al' nije imala koga da pošalje po nju; a opet nije bilo više ni cigle višnje.</s><s>I tako su obje šutile; hanuma čekala višnjab a Đulsa izlazila samo onako na dvor da ju kô zavara, a ujedno povirivala i na ulicu ne bi li tko ispao da ga pošalje po tetku.</s>

<s>Onaj muk, onu tišinu, prekinu razgovaranje ispod glasa, koje je dolazilo sa ulice.</s><s>Đulsa pristupi pendžeru i stade da sluša.
 – Evo ovdje, ovdje! – čulo se je s dvora glasno vikanje.</s>

<s>Napokon netko otvori vrata širom i u avliju unesoše nosila.</s><s>Stražar zakrči djeci put i poturi ih natrag niz ulicu, a nosioci metnuše utopljenika u nosilima na avliju.</s>

<s>Đulsa je blijedila i hladnila od straha i od svakih pomisli, sve jednako gledajući na prozor.
 – Šta je to opet! – jecaše bolesnica i glavom okrenu na stranu da bolje čuje.
 – Ništa, ništa – stani! – i siđe s prozora i poleti k vratima, kad vidje da je Alaga unišao.</s>

<s>Alaga pognuo glavom.</s><s>Hodao je čisto kao satrven.
 – Jao, babo mili, šta je? – na vas glas zavapi Đulsa kad vidje u oca orošene oči.
 – Ne pitaj me, vidiš – Meho!
 – Meho, brate moj!</s><s>Kukavna ti tvoja sestra! zakuka Đulsa, okrenuvši se k musanderi i spustivši glavu među ruke.
 – Šta, Meho moj? – dignu se bolesnica u dušeku, kao da joj se sile pomladiše, ojačaše, što plačeš?</s><s>Stani! – i pogleda na prozor s dušeka. – Što je s Mehom...</s><s>Nosila – sina mi ubiste! – suhim se rukama odupr, skoči, rukama zabode u kose i poleti niz sobu, poleti kao vjetar, a oko suhoga joj se tijela daleko za njom vijala duga do tala košulja.</s>

<s>I stade, koljena joj klecnuše, još se grčevitije uhvati za kose, još strasnije, očajnije zasinuše suhe, izkolačene oči.
 – Aoh! – podrža se malo – i tek se je Đulsa okrenula i uhvatila ju, već se je oborila na tle.</s>

<s>Alaga je kao okamenjen gledao to što se je dogodilo u tren oka, u jedan hip.</s><s>Zamahnu glavom i na jednu i drugu stranu, potrese njom te su i na tla odletjele krupne kapi.</s>

<s>Priđe i pomože Đulsi da se ispravi i sjedne i onesviješćenu bolesnicu nasloni glavom na njezino krilo.
 – Što ću – ja ne znam! – obori rukama niza se, očajno, beznadno, kao osuđenik komu više nema pomilovanja.
 – Leti po tetku, donesi sirćet! – snašla se Đulsa, milujući mater, hvatajući ju za ruke, zovući ju.</s>

<s>Ni plakati nije više mogla.</s><s>Bol joj je i odviše bila jaka, velika, a da bi joj mogla suzama odlanuti da bi ju plačem mogla ublažiti.</s>

<s>Brzo je tetka došla, a za njom još dvije žene.</s><s>Uzele onesviješćenicu, prenijele ju na dušek.</s><s>Stale ju natirati sirćetom, sirćet joj pod nos metati, a metale su joj i hladne obloge.</s>

<s>Kad se je opet osvijestila, kad je došla k sebi, već su Mehu okupali i pokopali.</s>

<s>Bolesnica nije kasnije ni riječi progovorila.</s><s>Samo je zurila očima ukočeno, nepomično.</s><s>Žene su ju pitale hoće li što, nudile joj svega, samo da rekne – al' ona je sve odbijala.</s>

<s>Pod mrak je Avdaga poslao mnogo i raznih stvari sve na izbor što treba za bolesnicu i za kuću, a došla je bila i njegova žena da što pomogne i da vidi kako je.</s>

<s>Rječnik</s>

