Gazeli (Ćatić)/I
<s><poem>
Kad filistri Lejlu vide, u njima se strasti bune
I prazninu mozga njima bjesomučnim šumom pune.</s>

<s>Pa nasrnu u pomami da zamahom blatne ruke
Sa latica mirisavih zlaćeni joj pelud trune...</s>

<s>Al' u carstvu djevičanstva sto bijelih herubina
S mačevima štiti svetost netaknute njene krune.</s>

<s>Lejlo moja, tvoje oči ljubice su iz edena,
A pogled im plava ambra, što opija sve Medžnune.</s>

<s>O, kada bi Musa mog'o srknut kaplju od te ambre,
Vječnim miljem drhtale bi na duši mu meke strune! </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

