Osman/3. pjevanje
<s></s>

<s>Treće pjavanje 
  Mraznoj zimi dođe svrha
s primaljetna jur dohoda;
snijeg s planinskih kopneć vrha,
što uze goram, rijekam poda.</s>

<s>Na glas tihi od vjetrica
biješe ranit zora obikla
s vijencom koji svî ružica
u rajskijeh poljijeh nikla;</s>

<s>kad sunčana zraka plaha
po nebu se pruži vedru,
a poklisar carski uzjaha
zlatnom sabljom reseć bedru.</s>

<s>S lijepom družbom on se otpravi
s otmanskoga Carigrada
put država kijem u slavi
kralj poljački Šišman vlada.</s>

<s>Car mu prida u pohodu
s tvrdom stražom od bojnikâ
bogdanskoga vojevodu,
Gašparova namjesnika;</s>

<s>dim Gašpara Milostića,
ki u hrvatskom rođen kraju,
bî li znanje ili srića,
jur stolova na Dunaju.</s>

<s>Ne poteži nu ga tjera
misô da prije sklad se uzroči
među Suncem od Sjevera
I Mjesecom od Istoči.</s>

<s>Sada jedne, a sad druge
konje jaše na promjenu,
probijući strane i luge
po ravnini, po kamenu.</s>

<s>U rumelska jezdi polja,
opet srpska naprijed slidi,
gdi su od grada Drenopolja
vrh Marice rijeke zidi;</s>

<s>vrh Marice rijeke koja
mnokrat brzi tijek ustavi,
kad Orfeo kraj nje poja
drage pjesni od ljubavi.</s>

<s>Kažu Srblji i Bugari
bistre vode sedam vrela,
koja probi i udari
na spijevanja svâ vesela;</s>

<s>spovijedaju vihri plasi
da uspregoše vrle sile,
slavni pjesnik gdi se oglasi
pod začinke svoje mile.</s>

<s>Još govore: jato od ptica
slijedeć dubja gnijezda prini 
za od razlicijeh čuti žica
i od glasa sklad jedini.</s>

<s>Na skladanje vele medno
kon spijevôca ljubovnika
od razlicijeh zvijeri ujedno
kupljaše se množ velika.</s>

<s>Od Orfea ovdi prvo,
neka se uvijek pak začinje,
ču zvijer, ptica, kami i drvo
skladne i slatke bugarkinje.</s>

<s>Bugarin ih slavni ostavi
slovinskomu svom jeziku,
djela od slave da u slavi
bugare se u njih viku.</s>

<s>Tim u njih se još začina
što se u pjesan stavi odavna
od Lehsandra Srbljanina
vrh svijeh carâ cara slavna.</s>

<s>U njih svud se vitez hvali
koga krunom kopje obdari:
Stjepan Uroš i ostali
od Nemanjîć kuće cari.</s>

<s>U njih žive slava obilna
ku Kobilić steče mudri,
kad handžarom cara silna
na Kosovu smrtno udri.</s>

<s>Prosvijetlit se u njih hajô,
ne zavideć sunce žarko,
Svilojević još Mihajô
i Kraljević junak Marko.</s>

<s>U njih jošte vas svijet puni
glas i bojna djela slovu
od Lauša ki se kruni
u Budimu i Krakovu.</s>

<s>Glas se u njih sred narodâ 
od istoka do zapada
vjera, gospostvo i sloboda
Dubrovnika mirna grada.</s>

<s>U njih Janko vojevoda
visoko se uzvisio,
da je obrana i sloboda
od ugarske krune bio.</s>

<s>Svaka strana ka je najdalja,
svako doba, svako vrime
Matijaša sliša kralja
nedobitno u njih ime.</s>

<s>U njih Đurđa Skenderbega,
satritelja turskijeh sila,
priko svijeta lete svega
još viteška bojna dila.</s>

<s>Na veliku u njih glasu
Šišman Bator jošte stoji
da otmanske vojske rasu,
kih nebrojni bijehu broji.</s>

<s>U njih svakčas rastu u slavi
svi poljački kralji izbrani:
Jadželoni, Vladislavi,
Kažimiri i Šišmani.</s>

<s>O Šišmane, vedra krvi,
ki od Leha i od Kraka
tretji imenom, slavom prvi,
u kraljevstvu si od Poljakâ,</s>

<s>u njih i ti, o mogući
poljski kralju, slavan jesi
da sjevernoj carskoj kući
ote krunu ka te resi;</s>

<s>da otmanska teška sablja
pod tvim britkim mačom puče;
da svud tvoj konj, tva korablja
zemlji i moru posluh uče.</s>

<s>Nedobitan s toga uzroka
carevat si svijetu sio,
ako od Zapada i od Istoka
dva cara si pridobio.</s>

<s>Jedan, s čudom neizmerne
tve kriposti čim zamjeri,
za ljubovce da ti verne
dvije kraljice, carske kćeri;</s>

<s>drugi, oholo ki pod nebi
vrh carâ se svijeh ponosi,
samomu se klanja tebi,
s poklisarim mir ti prosi.</s>

<s>Nu je najveća tvoja slava,
kruno vedra i čestita,
što imaš sina Vladislava, 
ki na carstvo sviće od svita.</s>

<s>O prislavni kraljeviću,
nedobitna tvoja dila
ja bugareć slavan biću -
ta je imena tvoga sila.</s>

<s>Ah, srećnijeh mojijeh dana!</s><s>Ki ću pokoj nać u trudu,
ako u smrti cara Osmana
sred tve slave živjet budu!</s>

<s>Ja po sebi ne imam vlasti, 
ako milos' tva me ostavi;
ti uzdrži, za ne pasti,
pod tve krilo tko se stavi!</s>

<s>Sivi Sokole od Sjevera
koji letiš sunca više,
trebuju mu tvoja pera
tko ište djela tva da piše.</s>

<s>Zašto ne ja, danu Orfeo,
kad bi od tebe spijevat htio,
vele bi se prije smeo 
neg bi izrekô stoti dio.</s>

<s>Na kraljevstvo od koljena
od sto kralja kralj te rodi
ki sjeverna nebrojena
mjesta vlada i gospodi.</s>

<s>Kraljica je majka tvoja,
česarova sestra slavna,
od sjeverne kuće koja
česaruje svijet odavna.</s>

<s>Česarova kćeri obdari
i tvu mlados Višnji zgare;
rodiše te kralji i cari,
i ti rađa' kralje i care!</s>

<s>Kruna od krstjan ka je najdalja
u rodu te blizu gleda;
franačkoga imaš kralja
i španjskoga bratučeda,</s>

<s>koga carstvu Indije sada
nove svijete more plodi,
komu sunce sred zapada
ni u noći ne zahodi.</s>

<s>Moškovsko je kneštvo glavu
pod tve noge priklonilo,
kad se u boju u krvavu
od tve ruke pridobilo.</s>

<s>Ti od sjevera sjever brži
sred Nestera i Dunaja
rva, tište, slomi i skrši
ognjenoga ljuta zmaja.</s>

<s>Svijetlo Sunce, sini, sini 
u vedrinah od istoka,
tjeraj Mjesec k noćnoj tmini,
dan da svane s tvoga oka!</s>

<s>Kraljeviću, živi, živi
nedobitan dovik vika; 
u pravednoj suprotivi
dobij Sveda odmetnika!</s>

<s>Rasti, rasti, Vladislave!</s><s>Svi narodi tvoj glas čuju
i za jedne tvoje glave
sto kruna ti odsad kuju.</s>

<s>Slijedi, slijedi tva vlas mnoga -
tijesan joj je jur kraj ovi -
preko mora Ledenoga
novoj zemlji bit car novi.</s>

<s>Svemogućstvu tvomu, vidim,
svijet bit jedan neće dosta! -
Ali je vrijeme da put slidim
gdi poklisar carski osta.</s>

<s>Jaše vizijer i najbliže
goru od sedam vrjela gleda;
k južnom kraju Vitoš diže
vrh u dubju niklu iz leda.</s>

<s>Kunovica, grlo od svijeta
ka verigom dugom veže,
i Planina Stara opeta
prostire mu se i proteže.</s>

<s>Dno vječnoga leda i mraza,
gdi su pukle ove gore,
starijeh doba čeljad kaza 
od oružja boga dvore.</s>

<s>Da se gvozden stan nahodi
Martov ovdi bi na glasu:
gvozdje miri, gvozdje podi,
stupi i vrata od gvozdja su.</s>

<s>Tim još i sad, gdi se reče
da je od boja bog stanovô,
gvozdena se ruda siječe,
mjesto je zvano Samokovo.</s>

<s>Provadijom jaše paka
i na žalijeh mora Crna,
otkud sviće danja zraka,
bijeli mu se grad od Varna.</s>

<s>Pazi Varno nadaleče,
gdi vojujuć jur junački
smrt Vladislav slavni steče,
kralj ugarski i poljački.</s>

<s>Ali vele s boljom kobi
sad Vladislav novi u slavi
blizu Varna cara dobi 
i u potjeru s vojskom stavi,</s>

<s>čim s junacim, kim je bio
knez Kotković Ivan glava,
svôm je rukom osvetio
čâs staroga Vladislava;</s>

<s>a Kozaci, srnuć hrli
starijeh šteta u zamjenu,
požegli su i potrli,
pače smakli Varno u plijenu.</s>

<s>Nove raspe stara grada
mimohodeć paša žali
i proć volji svojoj tada
bojnijeh Kozâk vojske hvali.</s>

<s>Bugarska mu sela ostaju
s lijeve strane: k desnoj kuča,
gdi se k morskom stere kraju
plodna i pitna svim Dobruča.</s>

<s>U njoj težak mukom dugom
od truda izdan vik ne osta,
er što uzore za dan plugom
s općinom mu 'e hrane dosta.</s>

<s>Prostrana je zemlja toli
da, tko gleda sjemo tamo,
stalo mu se svudi okoli
s poljem nebo vidi samo.</s>

<s>Dvakrat ovdje zlatne pčele
u ljeto se jedno roje,
i tolikrat ovce bijele
jagančiće kote svoje.</s>

<s>Iz Dobruče uz Zagorje 
k Podunavju paša slidi;
lijepa mjesta, drag prostor je,
sve se puno selâ vidi.</s>

<s>Kite zlatne i rumene
vise o dubju voća zrela,
pod kim traje dni ljuvene
čeljad mirna i vesela.</s>

<s>Rojna ulišta, mliječna stada,
žitne njive svak uživa;
Nikopolje od zapada,
Drstero, otkud sunce siva -</s>

<s>Nikopolje, komu nije
od sto oka mos daleče,
rimski česar ki prostrije
gdi najširi Dunav teče.</s>

<s>Vrijeme mrakom od zabiti
cara i carska krije imena:
samo je svijetla vik na sviti
djela uzmnožnijeh uspomena.</s>

<s>Čas poklisar ne puštava,
nu pospješno naprijed hodi
uprav rijeke od Dunava,
na Ćelijah da ju brodi.</s>

<s>Ćelije su grad njekada
glasovita bile imena: 
obilježja jedva sada
naziru se iz kupjena.</s>

<s>Bogdanski u njih vojevoda
Stjepan caru odrva se;
gdi visocih krov bi podâ
sad na suncu stado pase.</s>

<s>Mru gradovi ogrnuti
od kamenja stanovita,
a od umrle čovjek puti
žali er ne ima vječnijeh lita.</s>

<s>Ah, ponosna naša čudi!</s><s>I jes jošte ki se vara,
i u životu tvrd se sudi,
videć kami da se obara!</s>

<s>Poharana grada ziđe
s desna ostavi Turčin kraja,
i upriječi put da priđe
priko rijeke od Dunaja:</s>

<s>gdi zlamenja mjesto hrani
još i ostatke male njeke
od mostova koje lani
car prostrije priko rijeke.</s>

<s>Mos bo oholi Dunav ne da
vrh sve rijeke držat brze,
neg samo oni ki mu od leda
stavi sjever ki ga mrze.</s>

<s>Tim poklisar cara Osmana,
kô u bogdanska polja ujaha,
vidjenje mu kobnih strana
stupit ne da bez uzdaha;</s>

<s>pače, sve što naprijed jaše,
huđa žalos sveđ ga trudi,
kosti gole čim plesaše
od pobjenijeh turskijeh ljudi.</s>

<s>Srcu odoljet moći ne ima,
da od bolesti vas ne trne,
pazeć silom prid očima
carski rasap kud se obrne.</s>

<s>Vidje polje svim široko
ko car prikri s vojskom prije -
sokolovo sivo oko
prigledat ga moćno nije -</s>

<s>da na svaku diže stranu
turskijeh kosti gore gori,
gdi iz pô svijeta množ sagnanu
mač poljački na tli obori.</s>

<s>Slijedi teški put u jadu,
i ostaju mu naširoku
Ugrovlasi u zapadu,
crni vali u istoku.</s>

<s>Ne ustavlja se čas po putu
Turčin, paleć zemlju uzdasi,
paček za otkrit žalos ljutu
u ovake se tužbe oglasi:</s>

<s>„Ah, davori, družbo mila!</s><s>Poznaste li mjesta kleta,
gdi neizmjerna naša sila
minutoga pade ljeta?“</s>

<s>Beg bogdanski uza nj hode
molit mu se ovdje stavi
broj junakâ, mjesta i zgode
da mu od turske vojske objavi,</s>

<s>veleć: „Kaž' mi - biće utjeha
druga naći sred nevolje -
sve što od cara bi do Leha
i kô caru Leh odolje.“</s>

<s>Osman</s>

