Mystika
<s><poem>
Ponoć.</s><s>Olovna tmina k'o tjeskoba
Geji djevičanskoj pala je na grudi;
U njoj se - regbi - stere grob do groba
I strašnim mirom drhtaj srca budi.</s>

<s>Zamišljen mjesec tek katkada sine
I s blijede usne prospe biser-priče,
Po kadifnoj rijeci.</s><s>Sred sjetne tišine
Međ' lišćem lipe ćuk se, plačuć, miče.</s>

<s>K+o duh kakova griješna mrtvaca,
Misterij kroz mrak lagan korak baca,
Svileni skut mu k+o talas šumori.</s>

<s>Usna je neba ukočena, tupa -
Misterij krajem osamljenim stupa,
I Geji nešto nijemom riječi zbori...</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

