S harfe moje
<s><poem>
U mirisnom parku sjeđah
na izdahu bijela dana,
kraj srca mi počivala
harfa moja uspavana.</s>

<s>Po cvijetnim alejama
šuljale se noćne sjene
k'o u dušu pjesnikovu
davne, mrske uspomene.</s>

<s>Ah, ja sam se tebe sjeć'o,
Šemso moja, moj ljiljane!</s><s>Sjeć'o sam se mrtve sreće
I ljubavi pokopane.</s>

<s>I niz moje blijedo lice
potekli su suza vali
i na mojoj lakoj harfi
tanke strune pokapali.</s>

<s>Pa k'o miris s tvoje kose,
kad ga vjetri poraznesu,
s harfe moje uzdah - pjesme
po cvijeću padale su. </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

