Na grobu ljubavi
<s>Ima jedna tica mala, koja mi svakog proljeća doleti na prozor, pa me svojim nježnim cvrkutanjem izmami u gustu šumicu i uz žubor bistrijeh potočića priča mi, šta je sve vidjela i doživila.</s><s>Ona je od vajkada i nema smrti.</s><s>Ja volim ovu malu besmrtnu ticu, pa evo da vam pričam, šta mi je ona ovog proljeća kazivala.</s><s>Slušajte!</s><s>Ili bolje, hajdemo onamo u gustu šumicu, potražimo bistri potok, sjednimo pokraj njega na travu, ona će nam sama pričati:</s>

<s>I</s>

<s>U pitomom primorju, a kod vedre Bistrice, gdje je Sveti Sava podigao visoke Dečane, bilo je jedno srpsko seoce.</s><s>Između vrbovijeh grana i cvjetajućih lipâ provirivahu kućice vrijednijeh ratara.</s><s>Ozgo, sa zelenog brežuljka, u svjetlucanju duginijeh bojâ stizao je potok i gubio se u dolinama.</s><s>Mimo sve ostale kućice, između lipovih i vrbovih grana, bijaše se uznio lijepi dvorac kneza Beluša.</s>

<s>Ja sam se često odmarala na granama jedne lipe, što se dizala pred kneževim dvorom, te sam mogla sve čuti i vidjeti, šta se u njemu zbiva.</s><s>To vam je bila sretna i zadovoljna porodica.</s><s>Mudri knez Beluš znao je biti domaćinom.</s><s>On je sve u skladu sa svojijema radio i s njima u ljubavi dane provodio.</s><s>Svi su ga slušali i poštovali, a bogme i sve selo ustajalo je ispred njega.</s><s>Žena mu je bila dobra i blaga.</s><s>Svako siroče znalo je za darežljivu ruku dobre Smiljane.</s>

<s>Pokraj dvije vesele i lijepe šćeri, Mare i Ljubice, imao je stari Beluš i jednog sina Đorđa.</s><s>On vam bijaše momak, da mu je trebalo para tražiti.</s><s>Odrastao, širok u plećima, a štrk na nogama.</s><s>Ispod orlovskog nosa pružala su se dva tanka crna pramena brkova.</s><s>Kad bi osvanula nedjelja ili koji drugi svečani dani, te bi se svi iskupili oko seoske crkve, a veseli momci zametnuli kamena s ramena, je li se samo Đorđe na biljegu stavio, svak je ustupio.</s><s>Đorđe jednom baci, pa svijem prebaci.</s><s>Djevojke su za njim ludile i u pjesmi ga pripjevale.</s><s>Otac ga je više puta nagonio:
- Dela sine, što se ne ženiš, vrijeme ti je!</s><s>Eto možeš birati koju hoćeš!</s><s>No on se od tog uvijek ustezao; on je više žudio za bojevima i megdanima, i njegova se želja ispuni.</s>

<s>Jednog dana baš u razdanak, kad sam se nad mirnim seocem sa pjesmom dizala, stiže jedan glasnik i javi starome Bjeluši, da sve odabrane momke na oružje skuplja, jer valja vojevati, neprijatelj je navalio i po okolnijem selima ruši crkve i oltare.</s><s>Na glas starine Beluša sve se odma iskupilo.</s><s>Više od stotinu hrabrijeh momaka, za jedan čas, bilo je pred njegovijem dvorcem.</s><s>I svog sina Đorđa starac je blagoslovio i pružio mu ubojno oružje.</s><s>Sve je bilo gotovo i naša vesela četa krenu.</s><s>Uz put su nam se i druge čete pridruživale, te nas je bilo dovoljno da neprijatelja dočekamo.</s><s>Vazdan smo išli i u veče dođosmo i zauzesmo najbolje klance, kuda će neprijatelj proći, kao što nas je glasnik izvijestio.</s><s>Sunce je već sjelo i spustila se proljetna noć.</s><s>Cvijeće je spavalo i odmaralo se pod blagotvornom rosom.</s><s>Nebo je bilo vedro, a mjesečina osvjetljavala je beskonačnost, samo jedan oblačak bludio je i remetio treptanje zvijezda.</s><s>Ali ovaj mali oblak kao da bijaše predstraža drugijeh.</s><s>Najedanput sa svake strane pojuriše njemu bezbrojni oblaci.</s><s>Od tihih vjetrića stvorio se orkan.</s><s>Drvlje se poče previjati i lomiti.</s><s>Zaspalo se cvijeće prenu i čiste kapljice rose prosuše se sa njegovijeh listića.</s><s>Podmukla tutnjavina prohuja i pljusak udari.</s>

<s>Svi se uznemirimo i svak je sebi zaklona tražio, no naša straža dođe i reče nam:
- Ne mičite se, neprijatelj je tu!</s><s>Sve bješe spremno, svak se lati oružja i pomno očekivasmo, kad će se u našijem klancima neprijatelj ukazati.</s><s>I straža se prevarila nije, za nekoliko pa čusmo topot dušmanskijeh konja.</s><s>Oni su bili u našem klancu.</s><s>Svi složno jurnemo i opkolimo ih.</s>

<s>Uz tutnjavu gromova gromko su se razlijegali junački krici.</s><s>Za jedan čas bila je gomila leševa.</s><s>Sa potokom burne kiše miješala se ljudska krv.</s><s>Pod konjskim kopitama ječali su ranjenici; za žrtvom padala je žrtva.</s><s>Mi smo bili sretni; neprijateljsko krilo pobjedismo i ono okrenu leđa i poraženo izgubi se daleko u gustoj pomrčini.</s>

<s>II</s>

<s>Svanulo je; sa vedrog neba padali su rumeni zraci na pokvašene šume.</s><s>Tanke, bjeličaste magle dizale su se u jasno nebo.</s><s>Zrak je mirisao svježinom i mladošću.</s><s>Sve je oko nas pjevalo, i mi smo pjevali i veselo se vraćali sa krvavijeh klanaca.</s><s>Pred nama na laganom konjicu jezdio je Đorđe.</s><s>On je bio svijetao i ponosan, jer se vraćao kao junak i borac.</s>

<s>No tek što smo se nekoliko sahati udaljili od klanaca, kad iz jedne guste šume dočusmo neki očajni isprekidani glas.</s><s>Svi se zaustavismo, a Đorđe sjaše sa konja i uputi se šumi.</s><s>Mi svi pođemo za njime.</s><s>Glas se više puta ponavljao i mi smo se sve dalje verali kroz gusto šipražje.</s><s>Najedanput Đorđe zavika:
- Ovamo braćo!</s><s>Spasavajmo žrtvu!</s><s>Svi se oko njega iskupismo i pred našijem očima ukaza se užasan prizor: jedan divlji neprijatelj obavio rukama struk lijepe djevojke i s gladnom požudom nasrtaše na nju.</s><s>Ona se očajnički branila i noktima raščupala mrko lice pohotljive zvijeri.</s><s>Ruke mu je zubima izglođala i njegova krv bijaše poškropila uprepašćeno lice djevojke.</s><s>No on je jednom za vazda svršio: čim ga spazi Đorđe, snažnom rukom prihvati za crni dugi vrat i sjuri mu nož u bezdušna prsa.</s>

<s>Blijedo djevojče kleče pred viteškog Đorđa; od radosti je plakala i ljubila mu noge.</s><s>No ovaj uzoriti junak uze je za bijelu ruku, podiže je i poljubi u ravno čelo.
- Ne boj se - reče joj - lijepa đevojko, niko te više ne smije dirnuti!</s><s>Pogani nasilnik svršio je.</s><s>Otsada, ovđe i svuda, ja ću biti tvoj zaštitnik, vjera je tvrda!</s><s>Dok je moja na ramenu glava, niko te više ne smije ni pogledati krivo.</s><s>Ona je ponovo plakala i kroz ružičasto sunce svete radosti gledala je spasitelja svog.
- No kaži nam, đevojko, reče joj Đorđe - kako dođe ovome zlikovcu u ruke?
- Eto tamo - odgovori Ljiljana, tako se zvala ona, - za onom gorom, čuvala sam bogato krdo moga oca.</s><s>Bili smo podaleko od sela, kad najedanput ugledam gusti dim, đe se u nebo diže.</s><s>Odmah sam rđavo slutila, te potrčim selu.</s><s>Al' kad tamo: đeca vrište a majke kukaju; naše male kuće, sve do jedne, gore u krvavome plamenu.</s><s>Čete divljijeh haramija robe i pustoše nam selo.</s><s>Što je bilo muške glave, sve je žrtva njihovijeh noževa, a majke i šćeri zarobiše i odvedoše ih sobom.</s><s>Ja sam bježala ni sama ne znajući kuda, a ova krvoločna zvijer, što mi šćaše obraz ocrniti, nagne za mnom i stigne me.</s><s>Otimala sam se i borila, no pod njegovom divljom snagom klonem i moradoh s njime kud on hoće.</s><s>Kad me jutros uvede u ovo šipražje, tu mi šćaše da bude i od smrti gore, da mi tebe Bog u pomoć ne posla.</s><s>Nek' te on obilno za to nagradi!</s>

<s>Ona je sve to tužno i bolno pričala, a mi je slušasmo sa sažaljenjem i suzama.</s><s>Od nje se Đorđe nikud odmicao nije.</s><s>Njegovi pogledi željno su počivali na ljepoti njezinog lica.</s><s>I ona se čisto preporodi.</s><s>Blijedo lice sinu u svježu djevojačku rumen, te divna Ljiljana izgledaše još divnija.</s><s>Svi smo se radovali, što smo u našoj četi pridobili krasno blago, jedan nevini cvijet, koji je demon prelomiti šćeo.</s><s>S veselom pjesmom krenemo dalje.</s><s>Junački Đorđe podiže Ljiljanu i baci je za konjicu u sedlo.</s><s>Veče se bližila i do našeg sela nije daleko bilo.</s><s>Ja se od svoje družine rastavim i brzo doletim pred dvorac starog Beluša i zapjevam.</s><s>Oni su moju pjesmu razumjeli, ona im je bila vjesnik dobra i sreće.</s>

<s>III</s>

<s>Sunce je sjedalo i gubilo se za gorama.</s><s>Po lisnatijem šumama treperila je blaga večernja rumen, te svaka grančica izgledaše kao koralj.</s><s>Sve je selo bilo u nekoj svečanoj radosti: pred malenijem kućicama skupili se starci, majke i šćeri, te svi željno iščekivahu, kad će se borci pojaviti.</s><s>I prva zlaćana zvijezda sinu na čistom ljubičastom nebu, a naša vesela četa stiže u svoje drago seoce sa pjesmom slave i pobjede.</s><s>Sinovi lete majkama, a sestrice grle brata i ljube ga.</s><s>Sve se veseli, sve se raduje.</s><s>No svak je hitao pred dvorac kneza Beluša i za čas bijaše se gotovo sve selo preda nj iskupilo.</s><s>Nježno lice, blage i dobre oči lijepe Ljiljane prisvajaše svačiji pogled.</s><s>Svak se proturivao, da bude bliže njojzi.</s><s>Ljiljanu su svi sa ushićenjem gledali, pa i stari Beluš gledaše je s ljubopitstvom, dok mu Đorđe ne pristupi i reče, cjelivajući mu ruku:
- Babo, za slobodu roda svoga i zemlje svoje borio sam se s kivnijem neprijateljima i svijetla lica stupam preda te.</s><s>Za junaštvo moje sami mi je Bog poslao najljepši lavor-vijenac i s njime me krunisao.</s><s>Evo, babo, toga lavor-vijenca; blagoslovi, babo, i njega i mene!</s>

<s>Tad uze Đorđe za ruku lijepu Ljiljanu i privede je starcu.</s><s>Ona se smjerno pokloni i poljubi ga u desnicu, a on nju u čelo. - Dobra Smiljana i vesela Mara i Ljubica svi je grljahu, a kad im Đorđe ispriča kako je Ljiljanu naš'o, svi su plakali i hvalili Boga, što se sad u njihovom krugu nalazi.
- Ne boje se više ničega, čedo moje - reče joj stari Beluš - ti ćeš u mome dvoru pokraj moje Mare i Ljubice biti moja treća šćerka a ljuba moga svijetlog Đorđa.</s><s>Djeco, neka ste sretni i blagosloveni bili!</s><s>Njih oboje pristupi i poljube starca u desnicu a on njih u čelo.</s><s>Na licu dobre Smiljane svijetle se suze majčine ljubavi, a svi koji su okolo stajali plakali su od radosti i čestitali junačkome Đorđu.</s>

<s>IV</s>

<s>Proteklo je nekoliko dana i osvanu dan svadbe.</s><s>Đorđa i Ljiljanu vjenčao je stari popa Aleksije u maloj seoskoj crkvi.</s><s>Veselje je bilo bujno, sve je selo taj dan provelo u pjesmi i veselju.</s><s>Momci su se bacali kamena s ramena i kušali snagu, a vesele djevojke igrale lako kolo te im žuborile sitne parice nanizane pod grocem.</s><s>U dvoru kneza Beluša razlijegali su se zvuci jasnijeh gusala, a od ruke do ruke išao je kondir i pilo se rumeno vino u zdravlje mladenaca.</s><s>Đorđe i Ljiljana bili su sretni i zadovoljni, nebeska ljubav spajala im je vjerna srca.</s>

<s>V</s>

<s>Kao čisti planinski cvijet u dvoru kneza Beluša mirisala je duša dobre Ljiljane i svojom čednosti usrećavala svoje ukućane.</s><s>Ni jedna rđava riječ nije se krala sa njezinijeh usta.</s><s>Svakog je njezin pogled obasjavao ljubavlju i mirom.</s><s>U osvit rane zore sa mojom pjesmom pjevala je i ona.</s><s>Prvi sunčevi zraci zaticali su je sa preslicom u ruci.</s><s>Kad se Mara i Ljubica udala ona je sama svršavala sve poslove u kući a dobra Smiljana molila se Bogu za njezino zdravlje.</s>

<s>I godina dana prođe a Đorđe steče sina.</s><s>Svi su se radovali, a najviše Ljiljana.</s><s>U osmjehu svoga čeda ona je gledala sreću i život svoj.</s><s>Ovaj nestašni mališa bio je Ljiljani anđelak, što joj je tako milo pjevao.</s><s>No ovo anđelče zaželi se raja i jednog dana izvi se iz majčinog zagrljaja i odleti nebu, da se više ne povrati.</s><s>U Ljiljaninom srcu ugasi se svaki pokoj i mir; ona je osjećala da joj se srce raskidalo i da nema jednog dijela koje bi ga u cjelini držalo.</s><s>Ona svoje čedo nije mogla prežaliti.</s><s>Ovaj lijepi Ljiljan-cvijet poče gubiti svoju svježu boju i gasiti se.</s><s>Koralne usne poblijediše, a na licu usahnu onaj vječni slatki osmijeh.</s><s>Mesto vedre pjesme iz njezinijeh grudi dizalo se teško disanje.</s><s>Ona je kašljucala.</s><s>Vidio je Đorđe, da mu ovi lijepi lavor-vijenac blijedi; teško ga je srce bolilo.</s><s>Njezin promukli glas i naprezno disanje paralo ga je do dna duše.</s><s>Dobra Smiljana nije popuštala; što god je bilo travarica i vidara sve je ona dozvala, da joj vide Ljiljaninu bolju.</s><s>Ali zaman, za ovaj lijepi cvijet ni u jednoj gorskoj biljci ne bijaše lijeka.</s>

<s>VI</s>

<s>Proljetni dani bijahu prošli; žetva se pobrala i svršila.</s><s>Po polju i dolinama sve je žutilo.</s><s>Duboka jesen zavladala i guste magle zaklonile sunčevu svjetlost.</s><s>Sve je izgledalo kao puki siromah na samrtničkom odru i sve se spremalo na počinak i mir.</s><s>I lijepa Ljiljana, kao da je odmora šćela.</s><s>Ona je legla, legla da se vječito odmara.</s><s>Jednog dana na maloj seoskoj crkvi tužno je zvono ječalo.</s><s>Ljiljanu su sahranili, a na njezinome grobu stajao je Đorđe srušen i oboren, kao prebijena grana bez svoga cvijeta.</s><s>U, nekad veselom, dvoru starog Beluša postade očaj i tuga, sve je oplakivalo Ljiljanu svoju.</s><s>Onaj gorostasni div Đorđe klonuo.</s><s>U njegovoj duši bila je pustoš i tama.</s><s>Na svakom koraku, na svakom mjestu, pred njim se javljala slika njegove Ljiljane.</s><s>U gluho doba noći, on je lutao na seosko groblje i na malenoj humci, koja je pokrivala njegovo blago, on je provodio do zore.</s><s>On je tu svoju Ljiljanu zvao a ona mu se ozgo iz zvjezdica odazivala.</s><s>Samo na njezinom grobu on je bio utješen i miran: osjećao je neki sveti miris i kao da ga Ljiljana miluje po licu.</s><s>Jest, to je bila njezina duša, koja je sa malijem rajskijem vjetrićem dolijećala i milovala svoga Đorđa.</s>

<s>VII</s>

<s>Prošla je zima.</s><s>Pod zlatom proljetnjeg sunca sve se budilo u novi život.</s><s>Na plavičastom nebu, baš kao sada, osmjehivala se svježina i mladost.</s><s>Na grančicama nizali se zaruđeli pupoljci i razvijali svoja svilena njedra bisernoj rosi.</s><s>Vjetrić je nosio miris od ljubičica.</s><s>I na grobu Ljiljaninom mirisao je stručak plave ljubičice; on je iz njezinih njedara nik'o.</s>

<s>Naše mirno seoce bilo je pravi raj.</s><s>Vrijedni ratar kopao je i orao.</s><s>Na njegovom poštenom licu počivala je vedra nada.</s><s>No ko je mogao misliti, da će moje drago seoce za čas ostati pusto i poharano?...</s><s>Što sreća jednom rukom daje, drugom oduzimlje.</s><s>Jednog dana, bila je nedjelja u maloj seoskoj crkvi orila se molitva sijedog pope Aleksije, a dobri seljani pobožno su stajali i slušali.</s><s>No tek što je stari popa dovršio polovinu službe božije, naše malo selo ispuni se jaukom žena i djece.</s><s>Svak prekide molitvu i poleti kući svojoj.</s><s>Oko sela i u njemu bijahu divlje čete varvarskog neprijatelja.</s><s>Žedne i gladne zvijeri jurile su, palile i ubijale.</s><s>Nevina krvca srpske djece tekla je potokom i rijekom.</s><s>Vrisak i jauk dopirao je do neba; no nebo je bilo vedro i mirno, možda je u tom času na visinama svojim pripremalo mjesto za nove anđelske duše srpske dječice.</s><s>Bila je borba i okršaj.</s><s>Svak se očajno branio.</s><s>Srpski očevi svojim prsima zaklanjali su žene i djecu i ginuli na pragu kućica svojih.</s><s>I najedanput maleno naše seoce zasvijetli se.</s><s>Krvavi plamen izbi na niskijem krovovima.</s><s>Što bijaše u životu ustupi da se zbjegom spase.</s><s>U naručju majke su nosile čeda svoja i bježale u goru i u šumu.</s><s>I za jedan čas naše je selo bilo pustoš i zgar.</s><s>Ni jedne srpske duše ne bješe u njemu.</s><s>No Đorđe nije bježao, on je sam ostao.</s><s>Na malenoj humci, koja je Ljiljanu pokrila, stajao je sa handžarom u ruci.</s><s>Ovo mu bijaše i od života i slobode milije.</s><s>On se nije mogao rastati s njime; on nije mogao pregoriti, da mu za života njegova varvarska noga gazi ovo sveto mjesto u kome počiva njegova sahranjena ljubav.</s><s>Al' zvjerskom oku varvara ni ove se mjesto sakrilo nije.</s><s>Oni jurnu na seosko groblje i opaze Đorđa, koji sav od borbe krvav bijaše.</s><s>Sa svake strane podignu na nj oštre nadžake i pod gomilom slijepog oružja složi se divni i umoreni junak i pade da se na grobu ljubavi svoje vječito odmori.</s><s>Plakala sam i u pjesmi svojoj žalila svoje drago selo i seljane, koji su me uvjek rado primali, a kad se spustila mirna noć i blijeda mjesečina obasjala pusto seoce, stajala sam na kamenom krstu Ljiljaninog groba i gledala kako vjetrić leluja vlasi mrtvog junaka i onaj stručak ljubičice plave, što je nikao iz mrtvih Ljiljaninih njedara...</s>

<s>Izvor</s>

<s>NA GROBU LJUBAVI</s>

<s>Proza
Aleksa Šantić</s>

