Sapho (Ćatić)
<s><poem>
S ružom na usni, sa suncem u kosi
Kroz gaj maslinov šetala je ona,
Što vječno miri po cvijeću i rosi...</s><s>I dvorila je lijepog Apolona:</s>

<s>Na struni lire drhtala joj pjesma,
Vječna i mlada k'o i duša njena:
Stih svaki bio biserna joj česma
Magičkih boja, svjetala i sjena.</s>

<s>Platonsku dušu punile joj težnje...</s><s>Al' jednog dana - ili jedne noći -
Pastira nekog smutiše je oči...</s>

<s>I od tad vazda kao kip od čežnje
S ružom na usni blijeda i bona
Međ' maslinama čekaše ga ona. -</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

