Proljetni soneti (Ćatić)/II
<s><poem>
Daj, dušo, ruku da te vodim sada
Kroz naše šume, livade i gaje:
U slici raja tu proljeće sjaje,
A proljeću si ti sestrica mlada!</s>

<s>Prašina gradska debela je mrena,
Što našem oku sve ljepote skriva...</s><s>A Priroda je slobodna i živa:
Slobodni budimo i mi, djeca njena.</s>

<s>Pođimo tamo na one vrhunce,
Što ravnice ih zasijane kruze;
Usnom i okom srkaćemo sunce.</s>

<s>Nek svojom krvlju mladu krv nam pali -
I tada će naše okrilatit' duše
U raju plovit k'o od svjetla vali.</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

