U gladnoj noći
<s><poem>
(S jezika jednog siromašnog đaka-pjesnika)</s>

<s>Za svojim stolom, evo, ja sjedim - kostur gô,
Snagu mi i zdravlje ispi študentska glad i bô.</s>

<s>Preda mnom prašna knjiga k'o gladna avet zja
I u nju poput teleta besvjesno buljim ja.</s>

<s>U vatri mozak mi gori, a mora stišće mi duh,
Gle, k'o u magli vidim sad mjesto knjige - kruh!</s>

<s>Ah, ja sam gladan, gladan!... a sit je gospodski pas,
Crijeva mi zuče i buče k'o dobro varjantan bas.</s>

<s>Kroz prozor na me viri garave noći pram,
I s njim se prepliće tiho drhtave svijeće plam,</s>

<s>To gori na mom stolu k'o zadnji mrtvački dah,
Šarajuć po zidu svuda tamne konture i strah.</s>

<s>Ja sjedim sam u sobi.</s><s>Daleko od doma mog
Ljudi su prezreli mene i zaboravio me - Bog.</s>

<s>Tri dana krušne mrve nijesam okusio ja.</s><s>U mome želucu evo tek pusta praznina zja,</s>

<s>K'o ponor, gdje se ruše pjesnički snovi mi svi,
O, zašto, zlobno nebo, u svijet me baci ti!?</s>

<s>Ja bijah nekad sretan, jerbo sam bio sit;
Od sreće i zadovoljstva nebu sam htio vit'.</s>

<s>I birat sunčane trake i srkat mjesečev sjaj
I na svijet kroz zoru gledati kao na čaroban raj.</s>

<s>Moj život tad je tek'o k'o potok bistar i tih,
Moj život tad je bio - rumeni mirisni stih.</s>

<s>Ali to je bilo i prošlo, k'o vjetra što mine dah:
Sve moje pjesničke sanje padoše u kal i prah,</s>

<s>U svojoj ciničkoj šali Fatum je htio klet,
Da sretni sanjar pođe u neznani daleki svijet.</s>

<s>Da traži okrepe umu, trošeći krv i znoj -
Oh, majko, mila majko, bijedan je život moj!</s>

<s>A svijet je ovaj, majko, bez srca, slijep i gluh,
Kad bratska očajno usna moli pomoć i kruh.</s>

<s>Gle, s vjetrom ne mogu živjeti, jer i ja božiji sam rob
U srcu sopstvenom evo glad mi iskapa grob,</s>

<s>U njem mi počinje pjesma da mrtvim sankom spi -
O, zašto, majko, zašto život mi dade ti!? </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

