Kad sretneš Hanku
<s>Kad sretneš Hanku, sijedu baku,
u mahali, u sokaku,
selami je, pozdravi je,
jer znaj da je vila bila.</s>

<s>Zbog nje je Zijo danima pio, 
zbog nje je Salko u vodu skak'o, 
zbog nje je Ibro hapsane rib'o, 
zbog nje je Bego u mezar leg'o.</s><s>Zbog nje su noži parali srca, 
zbog nje se lila momačka krvca.</s>

<s>Hvališe ljudi ljepotu njenu
i pjesnici za nju znaše,
tu, nekada, divnu ženu,
i sazlije opjevaše.</s>

<s>Nigdje još ne bi takvoga stasa,
Nit ljepših usta, umilnog glasa,
od pjesme njene, slavuj umukne,
od puste želje, srce da pukne.</s><s>Takva je bila zanosna Hanka,
najljepša djeva iz mog sokaka.</s>

<s>Godine burne odniješe mladost,
k'o vjetrovi list sa gore,
u očima gasnu radost,
divno lice skriše bore.</s>

<s>Leđa se svila, drhtave ruke,
u stare Hanke, sirote, puke,
protkani tugom prolaze dani, 
sjećaju srce na sevdah rani.</s><s>Sjećanja draga tiho se gase,
a pusta mladost ne vraća se.</s><s>Sjećanja draga tiho se gase, 
a pusta mladost ne vraća se.</s>

<s>Sevdalinke</s>

