Kraj Neretve
<s><poem>
Sa krša mrka ko pjesnička bô,
A zamišljena poput čela moga -
Ja gledam evo u duboki dô.</s><s>Ja gledam bijes burnog vala tvoga.</s>

<s>I slušam šumor monoton i dug
K'o da je pjesma dalekih vjekova -
Ah, slušam šumor i u njemu rug
Svoj ispraznosti ludih ljudskih snova.</s>

<s>Neretvo, reci: gdje je sada Rim?</s><s>Gdje čar i slava Hercegove krune,
Nad tobom štono sjaše poput Lune?...</s>

<s>Sve, sve je prošlo kao san, k'o dim,
Tek uspomena ostala mi evo:
Moj val je o njoj kroz stoljeća pjev'o...</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

