Opomena (Ćatić)
<s><poem>
Kad nevinost u očima sjaje,
Kad se srce u milosti daje,
Kad u stidu ljubav se otkriva,
Kad iz oka sija duša živa.</s>

<s>Ne odbij je, ti poštena dušo,
Koji nijesi još života kuš'o:
Jer u svijetu rijetko se nađe,
Da ti čovjek u susret izađe.</s>

<s>Otvoreno svojim osjećajem
I iskreno sa svojim značajem,
Da ti reče, što na srcu leži,
Za čim duša častohlepna teži.</s>

<s>Već laskavo za spomen ti priča
Lažnu kitu od umjetnih ruža.</s><s>Pa kad želiš da je pomirišeš,
Opariš se - s nevjere uzdišeš. </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

