Magareće godine / III glava
<s>Za vrijeme posljednjeg školskog raspusta odigrali su se krupni i za nas đake veoma uzbudljivi događaji: pohvatani su posljednji "hajduci" Bosanske krajine i zatvoreni u čuvenu bihaćku "Kulu".</s>

<s>Ti nadaleko poznati hajduci bili su, u stvari, okorjeli, smjeli i opasni drumski razbojnici.</s><s>Sačekivali su i pljačkali trgovce i ostale putnike po pustim drumovima u planinama Grmeču i Plješivici.</s><s>Upadali su obnoć i u kuće bogatijih seljaka naoružani karabinima i otimali novac i odjeću, a ponekad su se, preobučeni, uvlačili i u krajiške varošice i noću pljačkali bogatije ljude.</s>

<s>Nekoliko puta razbojnici su se sukobili sa žandarmerijskim potjerama i onda bi se zametnula čitava bitka.</s><s>S obje strane žestoko su praskali karabini i fijukala zrna.</s><s>Vođa razbojničke bande, Karanović, bio je poznat kao vrlo dobar strijelac, i često su, poslije takve borbe, stizala u Bihać pokrivena seljačka kola vozeći poginule žandare.</s>

<s>– Evo ih, voze ih! – začas bi odjeknulo našim internatom, i mi bismo glavačke istrčali na ulicu i u pobožnoj tišini pratili pogledom kola s ginjenicima.</s><s>Kako li su nam tada nedohvatni i strašni izgledali ti posljednji krajiški hajduci!</s><s>Po čitavu nedjelju ne bismo smjeli otići na izlet ni u najbližu šumicu u okolini Bihaća.</s>

<s>Najpoznatiji članovi bande bili su, pored vođe Karanovića, neki Tomljenović, Rodić i Bajin prvi komšija Mile Mutić.</s>

<s>Banda je na prevaru pohvatana u jednoj osamljenoj seoskoj kući pod samom planinom.</s><s>Priča se da su ih opili vinom u koje je bilo usuto neko uspavljujuće sredstvo.</s>

<s>Sada su svi, zajedno sa jatacima, dobro čuvani, ležali u Kuli.</s>

<s>Kula se nalazila u samom centru Bihaća, preko puta katoličke crkve.</s><s>To je visoka četvorouglasta građevina vrlo debelih zidova.</s><s>Kažu da je zidana po naređenju ugarskog kralja Matije Korvina.</s>

<s>Prvih dana, sve dok se nismo privikli, mi đaci sa strahom smo prolazili kraj te sive kamene Kule s debelim rešetkama na prozorima i s mrkim naoružanim stražarom pred kapijom.</s><s>To je za nas bilo najtajanstvenije mjesto u čitavom Bihaću.</s>

<s>A tek možete da zamislite kakva nam se Kula činila onda kad smo čuli da se u njoj nalaze Karanović i čitava njegova družina.</s>

<s>– Ih, da sad mene hoće tamo da pritvore! – priželjkivao je Baja Bajazit.</s>

<s>– Odmah bih prišao Mili Mutiću i kazao mu: zdravo komšija!</s>

<s>Naravno, svi smo Baji zavidjeli.</s>

<s>Nije šala imati komšiju hajduka.</s><s>U neku ruku to mu dođe kao da si i ti sam pomalo hajduk.</s><s>Nije prošlo dugo vremena od početka školske godine, a hajduke počeše sprovoditi iz Kule u sudsku zgradu na suđenje.</s>

<s>Eh, to je za đake bio jedinstven i dotada neviđen prizor.</s><s>Sjećam se, velike gužve i gungule bilo je kad je u Bihać dolazio pravoslavni patrijarh, ali ovo s razbojnicima bilo je deset puta uzbudljivije i ljepše, s više policije, pušaka i lanaca.</s>

<s>Razbojnici, njih desetak, bili su okovani i još uz to povezani lancima, sve dvojica po dvojica.</s><s>Išli su sredinom ulice, a oko njih je bio gust kordon od zatvorskih stražara, žandara i policajaca.</s><s>Sve se to presijavalo od pušaka, sabalja, lanaca, dugmadi i kokardi.</s><s>Prolazili su u mukloj tišini.</s><s>Čulo se samo zveckanje lanaca i trupkanje potkovanih cokula.</s>

<s>Naprijed, u crnoj šubari, mrk i visok, stupao je vođa bande Karanović, a pored njega, vezan ruku o ruku, široki Tomljenović s crvenom ličkom kapom na glavi.</s><s>Iza njih, u paru, Rodić i Mutić, a onda ostali.</s>

<s>Povorka je, na svom putu prema sudu, morala da prođe kraj gimnazije i čim se čulo zveckanje lanaca, neko bi u razredu povikao:</s>

<s>– Eto ih!</s>

<s>Svi bismo poskakali na noge, nastava se prekidala, a čitav razred, načetan na prozore, bez daha je pratio čudnu povorku.</s><s>Baja Bajazit samo je huktao i priželjkivao:</s>

<s>– Jadna majko, kad li ću ja jednom dočekati da me ovako sprovode pa da me čitav Bihać gleda!</s>

<s>– Braćo skauti, ja sam to već i sad zaradio! – tvrdio je svojeglavi De-De-Ha.</s>

<s>Jednom na času vjeronauke umalo ne nastradasmo zbog hajduka.</s>

<s>Sjećam se, vjeroučitelj je upravo pričao kako će Isus Hristos ponovo doći na zemlju i svi sveci zajedno s njim, kad Krsto Buva odjednom viknu:</s>

<s>– Evo ih!</s>

<s>Zanesen u pričanje, vjeroučitelj se trže i problijedi.</s>

<s>– Koga, dijete?</s><s>Je l' svetaca?</s>

<s>– Hajduka!</s><s>Evo ih, vode ih!</s>

<s>Pop se tako naljuti da brzopletom Krsti odalami zaušnicu, a ovaj, na odmoru, iskreno nam priznade:</s>

<s>– Zvijezde sam vidio kad me pop klepi, ali sveca baš nijednog.</s>

