Magareće godine (XXIII glava)
<s><Magareće godine</s>

<s>I tako, djevojčice se uzbunile, rastrčale, razgalamile, rastorokale, ciče, žale, plaču, vječito im na usnama Dule Dabić i njegovo stradanje.</s>

<s>– Jadni nesrećni Dule, Duško, Dulikan, Dulica, Duj-Dulence!</s><s>Slušamo mi, pa prosto ne vjerujemo svojim rođenim ušima.</s><s>Zar naš Dule Dabić Hajduk, prekaljeno spadalo,namazano svim šeretskim mastima, može da se nazove tim zaslađenim imenom: Duj- Dulence?!</s>

<s>Od naših djevojčica barjak bune preuzeše njihove babe, ko bi drugi prije.</s><s>Sluša tako baka svoju šiškavu unuku, pa se i sama rasplače nad tužnom Dabićevom sudbinom, uzima štap u šake i kreće nekoj drugoj babi da joj priča o prefektovom tvrdom srcu.</s><s>Od ove priča ode trećoj i eto ti – zapalio se Bihać kao da ga bombarduje Hasan-paša Predojević.</s>

<s>A i u samom našem konviktu, polako i neosjetno, počinje da raste potmulo nezadovoljstvo.</s>

<s>Prije svega, niko se ne miri s Dulinim izgnanstvom.</s><s>Čak se na našoj strani odnekud našao i Jovo Skandal.</s><s>Kad god uhvati zgodu, on pušta Dulu da uči u njegovoj sobi.</s><s>Ponekad uveče, kad je prefekt u kafani, oni čak i zajedno uče i propituju se istoriju, koju Skandal neobično voli.</s><s>Tek tako ujutro, dok se spremamo u školu, Jovo nas kočoperno obavještava:</s>

<s>– Sinoć upljeskasmo Turke pod Bečom.</s>

<s>E, jest bilo trke i makljaže, majka ti vesela!</s><s>Hrana nam je sve lošija.</s><s>Kroz konvikt oporno kruži priča da nas potkradaju i kuvarica i prefekt, naš vajni vaspitač, kako ga službeno nazivaju.</s>

<s>Sve češće, iako tiho, u napola usta, po ćoškovima konvikta pjevuši se rugalica:</s>

<s>Tešku borbu zametnuli</s>

<s>braća konviktaši,</s>

<s>loša im je kuvarica,</s>

<s>gori vaspitači.</s>

<s>Na žalost, na žalost!</s>

<s>Iako se to, onako spolja, ni po čemu ne vidi,ipak se osjeća da je borba već započela.</s><s>Ko je vodi i na koji način, još se ne zna, ali se po svemu vidi da se čitav konvikt pokrenuo i protiv loše hrane, i protiv kazni oduzimanjem hrane, protiv crne knjige i protiv prefektovih špijuna, koji su naročito omrznuti.</s>

<s>Ovaj naš uspjeli napad na crnu knjigu izgleda da je pokrenuo konvikt iz mrtvila.</s><s>Još se uvijek ne zna ko je došao glave omrznutoj knjizi, ali vidno raste poštovanje prema našoj osumnjičenoj grupi.</s><s>Moj stari zaštitnik, Mile Škorić, sve češće me u prolazu zaustavlja i ponešto pita.</s>

<s>– Kako ste, momci?...</s><s>Neka, neka, dobri ste vi, samo se složno držite.</s>

<s>Vidim, i on vjeruje da smo mi došli glave crnoj knjizi, ali ja se ničim ne odajem i skromno slušam pohvale našoj grupi.</s>

<s>Mile me jednom uhvati samog u učionici i poče da me ispituje.</s>

<s>– Je li, pišeš li ti pjesmice?</s>

<s>Pišem – priznadoh crveneći.</s>

<s>– Bi l' znao nešto onako, šaljivo, o crnoj knjizi, o Smrdonji, o lošoj hrani?</s><s>Znam ja, već si ti i o Sići pjevao.</s>

<s>– Pa probaću.</s>

<s>– Potrudi se, živ bio...</s><s>Znaš, to ću sad zasad samo tebi kazati: mi spremamo šaljivi konviktaški list, zvaće se "Kreketaljka".</s><s>Moraš nam i ti nešto napisati.</s>

<s>Kreketaljka!</s><s>Ta ko ne bi bio srećan da nešto napiše za tako silan list.</s><s>Dabome da ću napisati!</s>

<s>Polako, u tajnosti, sprema se "Kreketaljka".</s><s>To je prvi vjesnik bune, glas nezadovoljnih konviktaša, obijesna đačka rugalica.</s><s>Sva je okrenuta protiv prefekta, Smrdonje, loše hrane, špijuna, izdajica.</s>

<s>Mile Škorić ponekad mi donese nečiju rogobatnu pjesmicu i posavjetuje me:</s>

<s>– Deder, momče, dotjeraj ovo malo, oteši ga.</s><s>Marljivo "tešem" nevjeste đačke stihove.</s><s>To mi je pogotovu omililo kad sam od Škorića čuo da sam ja "jedan od urednika" "Kreketaljke".</s>

<s>Mile mi jednom donese pjesmu i o našem Jovi Skandalu i nekoj Mari, čuvarici muzeja.</s><s>Oba smo bili njome oduševljeni i ne nađosmo baš ništa što bi na njoj trebalo popraviti.</s><s>Pjesma je počinjala strofom:</s>

<s>Sunce zađe, pade tama,</s>

<s>u muzeju Mara sama, a tu dođe Jovo Skandal,</s>

<s>pa sa vrata skida mandal.</s>

<s>Vrhunac poetske vještine činile su mi se one dvije riječi "skandal-mandal".</s><s>Dao bih tri porcije knedli s teletinom samo da sam ja mogao nešto tako izmisliti.</s>

<s>Jednog dana Mile me obavijesti u povjerenju: – U subotu naveče čita se "Kreketaljka" ovdje u učionici.</s><s>Znaš, ona je pisana rukom,samo u jednom primjerku, pa mora tako.</s><s>Pozovi čitavu vašu grupu da dođe oko deset sati.</s><s>Od nižih razreda jedino ćemo njih pustiti da slušaju.</s>

<s>– Dobro, pozvaću ih. – Trebalo bi svakako da nađeš i Dulu Dabića.</s><s>Oko njega će se u ovom konviktu još sablje oštriti. – Naći ću ga već.</s>

<s>U subotu, iza deset sati, uzbuđeni i svečani, mi iz trećeg razreda, okruženi đacima viših razreda, nađosmo se u našoj učionici, koja nam se sada čini kao neko tajanstveno tuđe mjesto u koje prvi put ulazimo.</s><s>Prefekt je negdje u krčmi, znamo da će doći tek iza ponoći.</s>

<s>Nemamo, znači, čega da se plašimo.</s><s>Smrdonje, naravno, nema u sobi.</s><s>On uvijek iskoristi nedjelju da ode kod oca, u obližnju varoš.</s>

<s>Kad se sve smirilo, Mile izlazi za sto uvrh učionice, baš na Smrdonjino mjesto, i objavljuje:</s>

<s>– Čujte i počujte, čita se prvi broj "Kreketaljke", konviktaškog šaljivog lista.</s><s>Izlazi kad mu padne na um, uređuje se iza svinjca, plaća se kad te prefekt uhvati da ga čitaš.</s>

<s>– He-he-he-he! – krekeću slušaoci.</s>

<s>– Koga li će sad kazniti ako uhvati ovaj list? – gunđa De-De-Ha.</s>

<s>– Nema više Dabića</s>

<s>Hajduka u konviktu.</s>

<s>Poslije Mile predsjedničko mjesto zauzima Nikola Topolić, glavni urednik lista, živahan, sitan i crn sedmoškolac, najbolji đak u čitavoj gimnaziji.</s><s>Kad se već on prihvatio toga posla, to je sigurno znak da je naša "Kreketaljka" ipak nešto vrijedno.</s><s>S lijeve i desne strane urednika Topolića zauzeše mjesta njegovi "tjelohranitelji", čuvari: naš Baja Bajazit i neki Lazar "Maconja".</s><s>Oni su bili dužni da brane urednika ako se u toku samog čitanja lista neki goro-padan đak zatrči da ga bije uvrijeđen kakvom pjesmom na svoj račun.</s>

<s>– Gledaj našeg Baje! – ponosno smo šaputali mi videći ga na tako uzvišenoj dužnosti.</s>

<s>Činio nam se moćniji čak i od širokog crnog Maconje, koji je samo žmirkao, zadovoljan sam sobom, kao da ponavlja još uvijek svoju omiljenu izreku:</s>

<s>– Ja nisam lijep, al' sam zato glup!</s><s>Naslovna pjesma u "Kreketaljci" bila je o crnoj knjizi: Oj, Smrdonjo, kaži pravo, kom si crnu knjigu dao...</s>

<s>Tek što odjeknuše prvi stihovi, zaori se gromoglasan smijeh u sobi.</s><s>Čitač zastade, a kad minu prvi burni talas veselja, on glasno nastavi: Možda crno blago čuva tvoj ljubimac, Krsto-Buva, il' je Dule bio brži</s>

<s>pa pod ključem knjigu drži.</s>

<s>Možda u njoj kazne</s>

<s>broji</s>

<s>jedan Mandić, ali koji?</s>

<s>Naći ćeš je krajem maja,</s>

<s>kad rođendan slavi Baja.</s>

<s>– Aha-ha oho-ho! – prasnuše slušaoci, jer su Bajini rođendani odavno postali slavni među konviktašima.</s>

<s>A tek se može misliti kako li smo se ponositi osjećali mi iz trećeg razreda, ovako u pjesmi opjevani!</s><s>Svi se pogledi uperili u nas, a mi, junaci, sjedimo u grupi kao i obično i pravimo se skromni.</s><s>Slavna nezaboravna vremena!</s><s>Naš čitač prokašljava se i počinje novu pjesmu.</s>

<s>U bašti sjedi Zorica Kutić,</s>

<s>ka internatu gleda niz putić.</s>

<s>O, bože, bože, ja ti se molim,</s>

<s>od konviktaša koga li volim?</s>

<s>To samo babe vračare</s>

<s>znaju</s>

<s>volim li Dulu, Bobu ili Baju.</s>

<s>Opet naša grupa na rešetu!</s><s>Baja me strijelja očima, sumnja da sam ja ovo napisao.</s><s>De- De-Ha podnosi mi šaku pod nos i grozi se:</s>

<s>– Vidiš li ti ovo?!</s><s>To će tebe jedino izliječiti od poezije, da znaš.</s><s>Dalje se u "Kreketaljci" redaju pitanja i odgovori: šta ko voli, šta ko sanja, šta ko želi.</s><s>Kad pročitaše kako je Dule Dabić sanjao da je upao u kacu s kupusom, De-De-Ha nam šapnu:</s>

<s>– Upadam ja tamo gotovo svake noći.</s><s>Zašto da džabe nosim ključ od našeg podruma?</s>

<s>– Zato li ti mirišeš na kupus! – uzviknu Krsto Buva.</s>

<s>Kad čitač poče pjesmu o internatskoj hrani, svi slušaoci naćuliše uši.</s>

<s>Po tanjuru čamac plovi,</s>

<s>kupusovo lišće lovi.</s>

<s>Po kazanu đaci rone</s>

<s>i grahova zrna gone.</s>

<s>Pobratime, to da znaš,</s>

<s>mučenik je konviktaš.</s>

<s>– Bogami, hrana je zaista sve rjeđa, dok nam sasvim ne zagusti – glasno reče Škorić.</s>

<s>–Onda ćemo se drukčije razgovarati i s prefektom i s kuvaricom.</s>

<s>– I ja velim – izduboka se oglasi Lazar Maconja.</s>

<s>– Kradu, kradu, nisam ja slijep, iako sam glup.</s>

<s>Tako se, na kraju, čitanje "Kreketaljke" završi ogorčenim napadom na slabu hranu.</s><s>Mile Škorić bio je najoštriji.</s>

<s>–Čujete li, ništa mi nećemo postići molbama i kukanjem.</s><s>Treba nešto drugo preduzeti, ali samo složno.</s><s>Mi iz starijih razreda svi smo kao jedan, a što se tiče ovih mladih, evo, Bajinu grupu već imamo uza se.</s>

<s>– Tu smo! – graknu De-De-Ha.</s>

<s>– Da smo mi složniji bili, ne bi ni Dule izletio iz konvikta – reče čitač Topolić.</s>

<s>– Zato se moramo složiti da ga vratimo – javi se Škorić</s>

<s>– Zbog njega su sve bihaćke babe otvorile vatru na našeg prefekta, a mi – ćutimo kao strine.</s>

<s>– Kad nema boljih zaštitnika, dobra je i bablja armija – utješno zaključi De-De-Ha dok sam ga pratio preko mračna dvorišta u pravcu njegova skrovišta.</s>

<s>– Ma meni se čini da se ovo nešto sprema – zavrtih ja glavom.</s>

<s>– Pa dabome, konju jedan – drugarski potvrdi Dule.</s>

<s>–Nisu nas valjda zvali zbog same "Kreketaljke".</s><s>Biće tu i drukčijeg kreketanja.</s><s>Laku noć, pjesniče!</s>

