Ljubavi (Ćatić)
<s><poem>
O, ljubavi, rajska kapljo bajna,
Čisto vrelo miline i čara,
O, ljubavi, tajanstvena slasti,
Vrela iskro besmrtnoga žara!</s>

<s>Dok još bijah bezazleno čedo,
U kol'jevci sanjajući sánke,
K'o kroz maglu gledao sam tebe,
A u slici moje mile majke.</s>

<s>Tihom pjesmom ljuljkala je mene,
Cjelovima draškala mi lice,
I na žarke stiskala me grudi,
Lijevajući suze radosnice.</s>

<s>Pod tvojijem uzvišenim dahom
Rasla su mi golušava krila, -
Hej, ljubavi, ti si prva meni
U životu hraniteljka bila!...</s>

<s>Kad sam bio nestašni dječarac,
Pun radosti i nevine šale,
Tvoja krila nosila su mene
Međ' dječicu - međ' drugove male.</s>

<s>Veselo smo smijali se tada,
A katkada i suzice lili;
Ali i plač i smijanje naše
To su samo tvoji zvuci bili!...</s>

<s>Ah, kad bijah vatreni momčuljak,
Što ga srce u ašikluk zove,
Po obzorju mladog mi života
Ti najljepše slikala si snove.</s>

<s>Prijestolje usred mojih grudi
Gradila si prvome sevdahu
I međ' jasne dizala me zv'jezde
Na svojemu toplome uzdahu.</s>

<s>Pa s tog visa sav sam svijet gled'o
Kao izvor sreće i miline;
Moja mladost - to tek odsjev b'jaše
Tvoga žara i tvoje topline...</s>

<s>Silni udes kad me čelik-rukom
Otrgnuo sa majčinih grudi,
Lutao sam po tuđemu svijetu,
Kao listak kad na vjetru bludi.</s>

<s>Viš' glave mi pucalo je nebo,
A pod nogom zemlja propadala;
Al' ti tad si kao anđ'o čuvar
Za svoje me krilo zaklanjala.</s>

<s>Ti i danas, o, ljubavi mila
Čisto vrelo miline i čara,
Ti i danas na srcu mi goriš
Kao iskra besmrtnoga žara.</s>

<s>Ti si sunce na obzorju mome
Ti si mehlem mojih rana ljuti'.</s><s>Tvojim cv'jećem, tvojim blagim sjajem
Svi su moji obasjani puti.</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

