Ašiklije (Ćatić)/III
<s><poem>
Nek se majska ruža stidi
Pred ljepotom đula Tvoga,
Kad si od nje rumenija,
Slatka ružo srca moga!</s>

<s>Tvoj je miris meni draži
Od mirisa svakog cv'jeta,
Jer k'o majski nektar diže
Tvog pjesnika iznad sv'jeta.</s>

<s>Neka žarko sunce s neba
Za oblake lice skrije,
Kad sa čela vedrog Tvoga,
Lejlo, ljepša svjetlost sije;</s>

<s>Svjetlost koja iz mrtvila
Klonulu mi dušu budi,
I u noći, usred tmine,
Nad životom mojim rudi! </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

