Hipatija (Ćatić)
<s><poem>
S pendžera Uranijina hrama
Promatrala je nebo noći svake
Sa zvjezdicama - povučena, sama
Ašikujući.</s><s>Skidala je trake</s>

<s>Dalekih sunca, da osvijetli tamu
Viš' rodne zemlje i viš' Svete r'jeke...</s><s>Al' kad je jednom radila u hramu,
Na papir mećuć čudne slovke neke,</s>

<s>U lance sape opskurna ju klika
I dovede u svete crkve mire...</s><s>Tu ispod blijedog Isusova lika</s>

<s>Djevičansko joj rastrgaše t'jelo
A Nazarencu mrštilo se čelo:
- Zar tako ovdje moju ljubav šire?!...</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

