Boje i mirisi (Ćatić)/IV
<s><poem>
Ti želiš sada znati kakve voli
Tvoj pjesnik zvuke: s harfe il' s klavira,
I da li glazba moju dušu dira
Zvukom veselja il' akordom boli?...</s>

<s>Slušaj, o, Niđar!</s><s>Od djetinjstva moga
Udes je meni zao očuh bio
I ja sam vazda, vazda tužan bio:
Pjesnik-sirota bez ikoga svoga.</s>

<s>A ti si rasla u kraljevstvu sreće,
Sudba ti stazom sadila je cv'jeće:
Smijeh i radost - dari su ti njeni...</s>

<s>Stog, eto, glazba najdraža je meni:
Kristalni akord dragog sm'jeha tvoga
I rastrgani zvuk uzdaha moga. </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

