Lady Godiva (Ćatić)
<s><poem>
Na bijelom atu plemkinja je mlada
S prosutom kosom niz obla ramena
Jahala naga kroz ulice grada
K'o lijepa priča iz drevnih vremena.</s>

<s>Ljudi i žene u čudu gledahu
Tu nikad dosad neviđenu sliku;
Njen ženski stid je vuk'o se po prahu
Pod pločom bijelca kroz zaglušnu viku:</s>

<s>K'o kiša na nju sasule se kletve,
A svijet ne zna plodove te sjetve,
Sv'jet ne zna da je njena žrtva sveta -</s>

<s>Tek poslije čuše: plemkinja je htjela
Nagošću svoga jasminskoga t'jela
Zaodjet golog oguljenog kmeta...</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

