Judita (Ćatić)
<s><poem>
Mnogi je pjesnik u stihove svio
Vrline njenog djevičanskog srca,
Iz kojeg nekad žar zanosa kvrca,
U tmini kada Izrael je bio.</s>

<s>Jahveh je silni zborio joj s usta,
Jahveh je dušu prosvijetlio njenu -
I r'ječ joj iz sna Svetu Zemlju prenu.</s><s>Drhtnuše polja i sva brda pusta.</s>

<s>I kao zvijezda, što u Kanan vodi,
Ona je tako svoj narod povela
Žuđenoj meti: spasu i slobodi.</s>

<s>I haljina joj lepršala bijela
K'o stijeg na čelu pobožnije' četa -
Judita žena je velika i sveta. </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

