Nostalgija (Ćatić)
<s><poem>
Daleko... daleko iza devet gora
Kraj jedan spava, pun sviju ljepota;
Daleko... daleko preko sinjeg mora
Počiva zemlja sreće i života.</s>

<s>U njoj se cvijeće svjetlobojno smije
I slavuj vječno u sevdahu ludi -
To cvijeće rosu moju čežnje pije;
Oj, da je s njim mi zakititi grudi!...</s>

<s>Večer.</s><s>U svojoj izbi čujem sada,
Gdje me iz mraka zove tajni glas
Tamo daleko preko sinjeg mora.</s>

<s>Nostalgično Lunin drhturi talas,
Po njemu moja sjetna duša pada
I plovi...</s><s>Plovi preko devet gora,
Do jednih safirnih vilinskijeh dvora. </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

