Magareće godine (XIX glava)
<s><Magareće godine</s>

<s>Jutro je počelo s velikom trkom, uzbuđenjem i vrtoglavicom.</s><s>Još prije doručka pazitelj Smrdonja otkrio je pustoš u svojoj ladici i s vikom ispao u hodnik.</s>

<s>– Ovamo, ljudi, nestalo crne knjige!</s><s>Ukrali je, uništili!</s>

<s>Bobo Gica, koji je, kao i obično, ustao posljednji, istrča iz umivaonice onako nasapunjen i povika:</s>

<s>– Ej, šta se to dogodilo?</s><s>Zašto viču?</s>

<s>– Zar ne znaš, budalo, izgori Una! – viknu Ranko Mandić.</s>

<s>– Jutros se zapalila.</s>

<s>Bobo se glavački sjuri prema glavnoj kapiji jedva nazirući od sapunice kud ide, na izlazu ga zabljesnu rumen jutarnji sjaj na ogledalu Une i on od čuda samo sjede i uzviknu:</s>

<s>– Eno je, zaista gori!</s>

<s>Kroz hodnike i spavaonice munjevito je šibala radosna vijest:</s>

<s>– Nestalo crne knjige!</s>

<s>– Porobljen Smrdonja, ukrali mu kolonjsku vodu!</s><s>Redovne žrtve crne knjige skakale su od radosti.</s><s>Poneko je čak zaboravio i da se obuče pa je, onako u gaćama i košulji, ispadao pred internat i drao se:</s>

<s>– Ihaj, propala, izgorjela!</s>

<s>Prolaznici pomisliše da je izbio požar, pa digoše čitavu uzbunu.</s><s>Umalo i vatrogasci ne dojuriše.</s><s>Doručak u internatu zakasni, a u ovoj opštoj gužvi neko diže i sakri čitav kotur trapiskog sira, težak pet kila.</s><s>Baja uhvati Dulu Hajduka i povuče ga u stranu.</s>

<s>– Nemoj sam da pojedeš, sjeti se i drugova.</s>

<s>Videći da je otkriven, De-De-Ha nije ni pokušao da se brani.</s>

<s>– To sam digao za naše sjavlje.</s><s>Bude li istina da je nestalo crne knjige, svi ćete biti čašćeni.</s>

<s>– Kako ti to govoriš: "bude li istina"?</s><s>Zar se ne sjećaš svega što smo noćas radili?</s><s>De-De-Ha se lupi po čelu.</s>

<s>– Šta, zar ja ono noćas nisam samo sanjao?</s>

<s>– Popipaj čvorugu, pa ćeš se uvjeriti.</s>

<s>Dule pipnu kvrgav zatiljak i od radosti poskoči i raširi ruke.</s>

<s>– Ihej, istina je!</s>

<s>U velikom oduševljenju on lupi šakom po velikom crnom ormanu u ćošku, a toga istog trena odozgo se sruči nečija četka za cipele i lupi ga po glavi.</s><s>Dule dreknu:</s>

<s>– Dosta je čvoruga, sad vjerujem, već sam se probudio!</s><s>Smrdonja spazi razvikanog Dulu i jurnu put njega</s>

<s>– Čekaj ti samo, ne gine ti izgon iz internata!</s><s>De-De-Ha se naroguši.</s>

<s>– Hoćeš i ti da mi načiniš treću čvorugu?</s>

<s>Zar moja glava da plati čitavo jutrošnje veselje?</s><s>Mile Škorić, moj bivši zaštitnik iz prvih internatskih dana, prijateljski se smješkao na našu razdraganu grupu sluteći, vjerovatno, ko je "kumovao" pogibiji crne knjige.</s><s>Najzad priđe meni i drugarski me potapša po plećima.</s>

<s>– Dobri ste vi momci.</s><s>Sad mi nije žao što sam te nekad branio.</s><s>Najveća žalost i nevolja za revnosnog Smrdonju bilo je to što je prefekt bio na putu, pa sad nije bilo koga da povede istragu dok je stvar bila još vruća i svježa.</s>

<s>– Neka, neka, eto gospodina prefekta za dva dana, pa ćemo se onda pogledati brk u brk – grozio se on i obzirao se na Dulu Hajduka.</s><s>Bobo Gica udvorički je tetošio u krilu internatskog mačka Đoku i podozrivo rastezao:</s>

<s>– Znam ja ko je to uradio, znam.</s>

<s>Otprve ću pogoditi.</s><s>Odjednom Smrdonja omirisa vazduh, uozbilji se, sumnjičavo pogleda Bobu, primače mu se, omirisa i njega i zloslutno reče:</s>

<s>– Ti mirišeš na moju kolonjsku vodu.</s><s>Na onu što je noćas ukradena.</s><s>Bobo Gica poblijede i ušeprtlji se.</s>

<s>– Pa to mačak miriše.</s><s>Ja se baš čudim na šta to on jutros tako fino miriše.</s>

<s>– Pazi ovoga što laže, mačak mu miriše! – zagudi Baja i namignu na nas.</s>

<s>– Dabome da laže! – viknu Smrdonja.</s>

<s>– Bogme ćeš vidjeti kad prefekt stigne...</s><s>Gle, ko bi se to od njega nadao.</s>

<s>– Rđa je to – dodade Baja sjećajući se onoga doživljaja sa Zorom.</s>

<s>– Bogami, Đoka miriše! – branio se Bobo.</s>

<s>– Neka, neka, sad smo i mi nešto namirisali – poprijeti Smrdonja.</s>

<s>– Trag počinje od tebe.</s><s>Evo, nek i Baja provjeri mirišeš li na moju vodu.</s><s>Baja gadljivo miruhnu i namršteno puhnu.</s>

<s>– Da, da, na vodu i malčice na bihaćku Kulu.</s><s>Ja držim da mu za ovo ne gine robija, je l' tako, Jovo, ti si vještak za te stvari.</s><s>Jovo Skandal mudro zaklima glavom,</s>

<s>– Ovo noćas bila je provalna krađa.</s>

<s>Lopov je provalio u zaključane prostorije, obio bravu na ladici i pokrao predmete od vrijednosti s namjerom da se njima materijalno koristi.</s><s>To je zapravo teška provalna krađa, jer su obijena i vrata i ladica...</s><s>Da, da, za to je zakonom propisana, robija.</s>

<s>Slušajući ga, Bobo je samo gutao pljuvačku i prestrašeno buljio u govornika kao da već sjedi na sudu.</s>

<s>– Da ga pritvorimo? – pripita Jovo Skandal.</s>

<s>– Moramo čekati prefekta – kiselo priznade Smrdonja.</s>

<s>– Svinjac je još uvijek slobodan – reče Jovo.</s>

<s>– Taman dobar zatvor za ovoga maloga.</s><s>Krenusmo u školu s grajom, sve pocupkujući.</s><s>I tamo se proču za tili čas priča o noćnom podvigu sa crnom knjigom.</s><s>Radoznalci se sletješe oko konviktaša.</s><s>U našem razredu djevojčice počeše da nas gledaju s divljenjem.</s>

<s>– Jao, po mrkloj noći?</s><s>Strašno!</s><s>Baš ste lafovi.</s>

<s>– Sve smo se šunjali na prstima...</s><s>To jest, šunjali su se oni koji su to uradili – ušeprtlji Hamid Rus.</s><s>Zora Tanković priđe mi sasvim blizu i upitno, sa smiješkom, užiži u mene svojim krupnim očima.</s>

<s>– Pjesniče, i ti si tamo bio?</s>

<s>Da su me pekli na vatri, čini mi se da ništa ne bih priznao, ali pred ovim prekrasnim očima nije se mogla sakriti nikakva tajna.</s><s>Pa još me i pjesnikom naziva!</s>

<s>Potvrdno klimnuh glavom na njezino pitanje, a ona... povuče očima nekako zagonetno i vragolasto da se čitav razred oko mene okrenu, još zagonetnije se osmjehnu, a najzagonetnije dobaci, već polazeći:</s>

<s>– Možda te neko voli. – Voli me! – prosto kliknuti u sebi.</s>

<s>– Ko li me to voli?</s><s>Ona!</s><s>Ona sigurno!</s>

<s>Toga dana u našoj školi svakako nije bilo zanesenijeg i budalastijeg stvora od mene.</s><s>Nisam znao ni kad je koji čas, ni koliko ih toga dana ima, ni šta koji profesor predaje.</s><s>Na vjeronauci sam ispod klupe vadio botaniku, na velikom odmoru kretao kući misleći da je nastava završena, a vrhunac moje ludosti bilo je to kad sam francuski diktat počeo pisati – ćirilicom.</s>

<s>– Pazi, pa šta to radiš! – upozorio me preko ramena Hamid Rus, a De-De-Ha, koji je od mene počeo da prepisuje, također ćirilicom, tek tada se sjeti u čemu je greška i ljutilo mi dobaci:</s>

<s>– Konju jedan, Francuzi ne znaju ćirilice!</s>

<s>Toga dana Zora me ipak nijednom ne pogleda, što me je, priznajem, malo ohladilo i bacilo u brigu, ali na polasku kući ona mi tutnu u šaku dva kikirikija.</s><s>Ubacim ih u usta onako zajedno s ljuskom i počeh žvakati.</s><s>Žvakao sam i žvakao, mljackao i pljuckao, ali sam ipak ostao pobjednik.</s><s>Samo onaj ko voli može tako jesti kikirikije, ali ga ne treba goniti da smaže više od jedne pregršti, jer se čak i on može pokolebati!</s>

<s>Naša komšinica Zora Kutić i sama je bila zainteresovana našim noćnim pohodom protiv crne knjige i radoznalo se vrzmala oko naše bašte i dvorišta.</s><s>Uspjela je da ulovi Branka Mandića i on se, poslije dva sastanka, toliko zagrijao za nju da je svako popodne trkao put njezine bašte.</s><s>Njegov brat se zabrinu i reče mi u povjerenju:</s>

<s>– Bude li se previše zagledao u onu brbljivu Zoru, jednom ću ja mjesto njega otići tamo i sve pokvariti.</s>

<s>Ni ona neće razlikovati mene od Branka.</s><s>Četiri dana tako živjeli smo bez crne knjige, četiri dana neviđenih sloboda i radosti.</s><s>Pazitelj Smrdonja, duboko ogorčen, ćutao je na svome mjestu i ni u koga od nas nije ni pogledao.</s><s>A mi – mi smo po nekom prećutnom dogovoru bili mirni kao bube i marljivo radili svoje zadatke.</s><s>Ako bi se nekom i prohtio kakav nestašluk, ostali bi ga prijekorno pogledali i on bi se odmah primirio.</s>

<s>– Džabe im je sad mirnoća, platiće oni crnu knjigu! – grozio se Smrdonja.</s>

<s>– A nova crna knjiga opet će carevati.</s>

<s>Petog dana stiže prefekt s puta.</s>

