Zmaj od Bosne
<s>ZMAJ OD BOSNE</s>

<s><poem>
Sa Gradačca b'jele kule Zmaja od Bosne
sokolovi zakliktali kajde žalosne.</s><s>Umrla je vjerna ljuba Husein-begova
jer izgubi gospodara srca svojega.</s>

<s>Osedl'o je vranca svoga Husein-kapetan,
odjezdio Romaniji, pod'jelit mejdan.</s><s>Na čardaku vjerna ljuba, Allah-illallah,
klanjala je, plakala je, haber čekala.</s>

<s>Pod pendžere glasnik stiže srca žalosnog:
"Udaji se, vjerna ljubo, nema bega tvog!"
Od sevdaha i žalosti, kraj pendžera svog,
prepuče joj bolno srce, neće za drugog.</s>

<s>Sa džamije Husejnije uči mujezin,
sa čardaka i bedema plaču sokoli.</s><s>Do Stambola odjekuju kajde žalosne,
pusta osta b'jela kula Zmaja od Bosne.</s>

<s>(tekst: Husein Šehić; muzika: Hašim Muharemović)</poem></s>

<s>Sevdalinke</s>

