Osman/9. pjevanje
<s></s>

<s>Deveto pjevanje</s>

<s>Velika se, o Ljubavi,
vlas ognjenih tvojijeh strijela
u pogledu lijepom slavi
oka draga i vesela;</s>

<s>ali vele veća i jača
u kraljevskom srcu biva
čâs ka strijele tve potlača
i sve sile pridobiva.</s>

<s>Nije čudo cića toga
Sokolica svijetla i mila
cara Osmana ljubljenoga
da je slidit ostavila.</s>

<s>Trudno mladoj bi podnijeti,
i smetena tim se reče,
za kim željno srce leti,
da i stupaj hro ne teče.</s>

<s>Biješe nemir najžestočiji,
ki stravljena dikla oćuti,
dalek sunca drazijeh oči
tamnom noći zamrknuti.</s>

<s>Ali, ohola i moguća,
iz krvave mrzi ju rati
s Turcima se pobjeguća
prid Poljacima ukazati.</s>

<s>Tim otkada lanjsko lito
mlad kraljević razbi cara,
s drugami ona strelovito
preko leškijeh strana udara,</s>

<s>leteć mnokrat sred potjera
sjemo tamo po prostoru
od Odera do Nepera
i s Nestera k Nijemskom moru.</s>

<s>Čim bojnica tako izbrana
veće puta tijekom minu
plineć, paleć sa svijeh strana
svu poljačku kraljevinu,</s>

<s>u slobodi smiona odviše
doć se usudi najposlije
u dubravu gustu više
grada od tvrde Varšovije.</s>

<s>Biješe u svrsi kolovoza
jur počela jesen plodna,
kad zadaždje s groznijeh loza
rujna i zlatna pića ugodna.</s>

<s>Pram osvanu dan čestiti,
koga vječna biće slava,
dan veseli od dobiti
kraljevića Vladislava,</s>

<s>u ki bez broja i bez kraja
vojsku on razbi i zatjera 
Istočnoga ljuta Zmaja
lansko ljeto kraj Nestera.</s>

<s>K poljskom kralju na dan ovi
skupiše se sred Varšova
sve vojevode, svi knezovi 
i staroste od gradova.</s>

<s>Tere pokli tuj u mnogu
bogoljupstvu u sve glase
najprije hvalu višnjem Bogu
u prisvetoj crkvi daše,</s>

<s>u razlike svak načine
sa svom se opet moći stavi
da spomena nad sve ine
srećnoga se dana slavi.</s>

<s>Mlad kraljević i po izboru
š njim gospoda ina tada
podranili bijehu u zoru
lov loviti izvan grada.</s>

<s>On razlike tireć zvijeri
hoće ukazat svim očito
kako s vojskom cara tjeri
u dan isti prednje lito.</s>

<s>Pod bogatim odjećami
od crljena sja grimiza,
gdi se biser i drag kami
vrh pošvena zlata izniza;</s>

<s>na pasu mu je mač zlaćeni,
vrh glave mu trepti perje,
a pod njime konj ognjeni
lakši, brži neg sjever je.</s>

<s>Taki je vidjet bog sunčani
i u oružju i u obrazu,
kad zvijeri iskat i on podrani
po nebeskom svijetlom pasu.</s>

<s>Brat Kazimir, toprv komu
lice zlatni mah celiva,
i on na konju ognjenomu
zlatno odjeven uza nj siva.</s>

<s>U Istoku od mladosti
zora od slave još mu istječe, 
a od hrabrenstva i od liposti
stere zrake nadaleče.</s>

<s>Stjepan, mlađi brat, už njega
kaže istakmit djelim ime;
brži od plama, bjelji od snijega
igra urešen konj pod njime.</s>

<s>Jezde i svitla bratja ina
kon slavnoga Vladislava,
i od oružja i od haljina
zamjerna je svijem naprava.</s>

<s>Lijepi i mladi kraljevići
na njegovih zracih sjaju,
jakno sivi sokolići
kad se u sunce zagledaju.</s>

<s>Vojevode, knezi i pani 
prid njim redom jezde u dici,
odjeveni i oružani
plemenito svikolici.</s>

<s>Plemenita družba ova
s dobitnikom turskijeh sila
na odlučena mjesta od lova
ovako se uputila;</s>

<s>a varšovske lijepe i mlade
sve gospoje pune dike
izišle su vrh livade
pokraj bistre Visle rike.</s>

<s>Tih se tančac među njimi
tuj zameće u ljuvezni,
u kom glasim medenimi
kliknuše ove slatke pjesni:</s>

<s>„O čestiti, o hrabreni
kraljeviću Vladislave,
svak je veseo u spomeni
nedobitne tvoje slave!</s>

<s>Ti, o sivi naš sokole, 
u mlađahna tvoja ljeta
potlačio si Turke ohole
i dobio cara kleta.</s>

<s>S tebe obranu svu primila
kraljevina je naša svudi; 
s tebe opet se razgojila
u pokoju ki svak žudi.</s>

<s>Svud težaku zemlja blaga
s tebe obilne vraća plode;
s tebe optječe mjesta draga
med iz dubja, mlijeko iz vode.</s>

<s>S tebe veseo krotka stada
pod svirôku pastir pase;
s tebe putnik miran sada
grede pojuć u sve glase.</s>

<s>Konj - koji se bijesan jaha
s napuhanijem nozdram prije:
rža, pjeni, oganj paha,
vihar vidjet bi svudije -</s>

<s>blag i krotak zelen milu
na livadah sad uživa,
tere bojnu ljutu silu
na ljuvenoj promjeniva.</s>

<s>Skladni puci, mirna sela,
travna polja, doba ugodna,
rojne pčele, stada cijela,
žitne njive, dubja plodna.</s>

<s>Razvedren je svak u licu;
glasi ti ovo svi govore:
Veće lijepu vjerenicu 
na ćaćkove vodi dvore!</s>

<s>Kraljeviću, sve je spravno!</s><s>Ne skni veće pir veseli;
u unucijeh ime slavno
ponoviti naš kralj želi!</s>

<s>Novim zracim čin' da optječu
ova naša mjesta i dalje,
i rađaju se i istječu
sunci od sunac, kralji od kraljâ.“</s>

<s>Ušto na čâs dana blaga 
tanac vode sej gospoje
i ovako se pjesan draga
Vladislavu slavnom poje,</s>

<s>eto smiona Sokolica
iz dubrave guste izide
s dvanaes bojnijeh djevojčica
ke ju svudi slidom slide.</s>

<s>Jak lavica usred gora
kad pritisne glad ju ljuti,
na sve strane uši otvora
oslušujuć kud se puti;</s>

<s>ako iz dubrav gustijeh kada
pastirske ona dipli čuje,
sudeć da tu pasu stada,
veseli se i raduje,</s>

<s>i misleći da brzo ima
na volju se nasititi,
k onoj strani put uzima,
leteć u tijek strjeloviti;</s>

<s>zatočnica tako je ohola
na začinke slatke i mile
kim se bijehu posred kola
lijepe gospođe oglasile;</s>

<s>vapije: „Evo plemenite
sreće, evo lijepa plijena!</s><s>Tec'te o drage me, tecite
na bogatstva neizrečena!</s>

<s>Slijed' me svaka, svaka osveti
sebe, cara, tursku vjeru,
spomenujuć u pameti
lanjsku dobit i potjeru!“</s>

<s>Dobro ovoga ne doreče
Mogorkinja dikla vrla,
a tište se i zateče
na brzomu konju hrla.</s>

<s>Lete za njom, a ne teku,
i nje druge nagle i hitre,
i plijen željni da prije steku,
brzim konjim stižu vitre,</s>

<s>ter u način poplavice, 
ka s obilnijeh voda rijekom
plaho se oreć niz litice
sve što sreta nosi tijekom,</s>

<s>jedna jednu sprijed desnicom
za snježane prsi hvata;
druga drugu nica licom
stere konju priko vrata;</s>

<s>njeka za pram rudi od kosi
a za ruha njeka sviona,
za ruku onu ova nosi, 
za pas zlatni ovu ona.</s>

<s>Priko noćne tako tmine
sred divljači vuku prike
vukovi ovce u načine
nemilosne i razlike.</s>

<s>Bojne dikle brže od strijele
tekuć poljem u pospjehu
s drazijem plijenom sve vesele
odmakle se dalek bijehu,</s>

<s>kad gospođe ugrabljene,
budući se osvijestile,
svu u glase sjedinjene
tuže, ciče, plaču, cvile.</s>

<s>Njeka ćaćka draga svoga,
njeka bratju milu a nika
uzdišući ljubljenoga
zove u pomoć vjerenika.</s>

<s>Još slobode slatke cića
ne pristaju sa svom moći
vapit slavna kraljevića
da ih otet bude doći.</s>

<s>Ali se od njih svijeh zamani
ciči, plače i tuguje,
u zaklonoj ako strani
nije nikoga da ih čuje.</s>

<s>Grm ih spleten, dubje često
gustim gajom još opstrije,
pače kitnim hvojam mjesto
nebesom ih istim krije.</s>

<s>Ukraj gaja gusta toli
dubrava se jedna otkriva:
brza ju rijeka grli doli,
a tih vjetric zgar celiva.</s>

<s>Rudi jasen, brijes široki,
bor zeleni, joha bijela,
divja lijeska, drijen žestoki,
kitni javor, vita jela</s>

<s>i česvina od sto vijeka
i hras davnji tuj se ustara,
ni im je nigda sila prijeka
naudit mogla od vjetara.</s>

<s>Proz dubje ovo hrlo stado
od razlicijeh trka zvijeri,
a po granah leteć rado
jato od ptica sveđ žuberi.</s>

<s>Bistra rijeka s veće trakâ
u dubravu gustu ulazi,
od sunčanijeh ka ju zraka
čestim kitjem čuva i pazi.</s>

<s>Ali sve se vode staju
i jezero sred nje čine,
ljetne danke u kom traju
lijepe vile od planine.</s>

<s>Družba istočnijeh zatočnica
slidi smiona i slobodna
gdi ju glasom od vjetrica
dubrava ova zove ugodna.</s>

<s>S druga tijeka svaka trudna
znoj na svijetlom licu utira,
i od vrućine od poludna
jaše u dubje polak vira.</s>

<s>Sokolica prihrabrena
prid njima se nagla puti
i u dubja ih skut zelena
klikne ovako počinuti:</s>

<s>„Eto je pastir svratio stada
u podgorje na plandište;
svak pod dubjem sred livada
pri kladencih vjetric ište.</s>

<s>Zato i mi, druge mile, 
čim sunce odzgar pripeklo je,
hod'mo gdi sjen dubja dile
za trudima nać pokoje!</s>

<s>Uživajmo slatke hlade
gdje nas zove draga sjenca,
a konji nam vrh livade
neka pasu kod kladenca.</s>

<s>A ti, ki si toli svijetô
u junačtvu, Vladislave,
hodi otima' robje oteto:
čekamo te sred dubrave.</s>

<s>Ne straši nas tva desnica!</s><s>Cijele vojske s tobom vodi:
s dvanaes samijeh djevojčica
ja te čekam u slobodi.</s>

<s>Od prijekora i od sramote
po svijetu ti glas će otiti
ispod grada da ti se ote
cvijet gospojâ plemeniti,</s>

<s>i da iz ruka dvanaes žena
ne mož opet ti ga steći,
ti ki u slavi od imena
letiš junak sad najveći.</s>

<s>Ah, ne trpi da su vrijedne
na tvôj kući, u tvom mjesti
djevojčice mlade jedne
dan od tvojijeh slava smesti!</s>

<s>Ali u tebi srca nije
na polje izit nam protiva -
da vlas ženska ne dobije
tko prije care pridobiva.</s>

<s>Uto, druge moje izbrane,
ne bojte se od potjera.</s><s>Odsjedimo konje vrane,
počnimo kon jezera.“</s>

<s>Dikla ohola i smiona
u ovi način vika i prijeti,
veseleć se da sama ona
s drugam svojijem cara osveti.</s>

<s>Bojnice se sve poteže
i s robinjam s konjâ skaču;
svaka svoju nase veže,
sve ujedno one plaču.</s>

<s>Mlađahnijem, da ne uteku,
žestocijem uvitima
pri oštrijeh duba hreku
snježana se put prižima.</s>

<s>Ponosite i zlosrde
od Istoka vrle dikle
ovako se sprva tvrde
među sobom, pak su klikle:</s>

<s>„Pokli sumnjit nije sada
da nas ovdi tko sastane,
o viteška družbo mlada,
stav'mo oružje teško s strane,</s>

<s>ter po ovoj bistroj vodi,
čim sve praži sunčja zraka,
plovaj, plovaj u slobodi
igre mile tvoreć svaka!“</s>

<s>Rasladiti trude od boja
ušto ovako mlade žele,
od ljuvenijeh perivoja
otkrivaju lijere bijele.</s>

<s>Nije mjesta, strane nije
najmilije i najdraže, 
ku zavidno ruho krije,
da se naga sad ne kaže.</s>

<s>Sve bjeloće da prid oči
izberu se i sjedine:
drobni biser od Istoči,
jasno srebro, snijeg s planine,</s>

<s>kon bjeloće mile i drage
bojnijeh diklic tamne ostaju,
ke u bistrih vodah nage
jakno zvijezde trepte i sjaju.</s>

<s>Na zamjernu na jedinu
njih bjeloću svijetlu izbranu
bistri jezer ončas sinu,
živim ognjem voda planu;</s>

<s>ozelenje kraj u travi, 
trava u cvitju osta okoli,
bližnje dubje po dubravi
grane u vodu skloni doli.</s>

<s>Sa svijem vodam odsvud rijeka
zaletje se u tijek hrli,
s travom, s cvijetjem, s dubjem neka
celiva ih ona i grli.</s>

<s>Njeka je rudi pram vrh čela
u oblak zlatan pokupila,
njeka niz bio vrat rasplela
i vrh voda njim zdaždila.</s>

<s>Nu kći kralja od Mogora
ljepša i svjetlja svih se ukaza:
njoj iz bijelijeh prsi zora,
sunce istječe iz obraza.</s>

<s>Bjelja je vidjet ona vele
s drugam plovuć sred jezera
negli od mora vile bijele
i od spijevôca kufa pera.</s>

<s>Čim nje vlažni pram od kosi
tiho prši s hlatka blaga,
iz zlata joj biser rosi
po cvjeticu lica draga.</s>

<s>Ovaka se njegda objavi
i božica svijetla od lova
i po jezeru u dubravi
naga ovako s drugam plova.</s>

<s>Ovaka se i ljuvena
lijepa mati ukazala,
iz snježanijeh kada pjena 
sred morskijeh se rodi vala.</s>

<s>Ali ohole dikle lijepe
čas ne mogu stat bez rati,
i u zabavah slacijeh hlepe
bojnice se ukazati.</s>

<s>S jedne strane šes ustaju,
s druge opeta šes protiva:
sve se vodam oružaju;
zatjecat se svaka uživa.</s>

<s>Jedna suproć drugoj plove, 
jedna drugoj prijeti smeću;
sada one, sada ove
vodu uzimlju, biser meću.</s>

<s>Čim bojnice lijepe i nage
čine ovake igre u vodi,
tere svaka varke drage
i hitrine iznahodi,</s>

<s>eto od trublja i od vapajâ
zamnje okolo sva dubrava;
lovci ju kruže sa svijeh kraja
kraljevića Vladislava.</s>

<s>Njeki u ruci harbu nosi,
kopje vito njeki ima;
s ognjenim su puškam mnozi,
mnozi s lucim napetima.</s>

<s>Oni vode brze hrte,
lovne jastrebe ovi drže;
tražeć vižli svud se vrte,
psi ini laju, konji rže.</s>

<s>Mlad kraljević biješe otprije
opkružio polja cijela;
soko mu se sivi vije
vrh svijetloga vedra čela.</s>

<s>Ptica ohola sred visine
plemenita jata tjera, 
a na vrste manje ine
mrzi trudit brza pera.</s>

<s>Stiže tko se ne priklonja,
za priklonim letjet neće;
nu što udara, sve prid konja
Vladislavu slavnom meće,</s>

<s>kô tim veleć: „Toli mnoge
nije ni jake sile od svita
koja ovako prid tve noge
pasti neće pridobita.“</s>

<s>Razlicijeh stada zviri
odsvud skaču zatjerana;
od lovaca družba ih tiri
i u krug zbija sa svih strana.</s>

<s>Bježi bez traga i bez puta 
hitra kuna, zec pun straha,
vepar, kaplan, ris, košuta,
jeljen brzi, srna plaha.</s>

<s>Lovcim dubrava uokolo
i oružjem sva se optječe; 
krotko zvjerenje i oholo
zbjeno u jatu jednom teče.</s>

<s>Nu kraljević, kô zamjeri
što dubrava krijaše ova,
viknu: „O družbo pust'te zvijeri! 
srećnijega nam evo lova!“</s>

<s>Sokolica svrće oči
otkud buka strašna ishodi,
i kô pozna što ju uzroči,
i kô vidje što se zgodi,</s>

<s>vapije drugam: „Prešno svaka
na oružja, na obrane!
neprijateljska množ nas jaka
optekla je s svake strane.“</s>

<s>I uto iz voda hrlo iskače, 
i uzam ruha na se meće;
samom sabljom među mače
usrnuti spravna je veće.</s>

<s>Vremena bo ni čas nije
da oklopjem prsi opaše,
da kacigom čelo skrije,
da na brza konja uzjaše.</s>

<s>Nu nje druge brze toli
u izišastvu bit ne mogu
da ih vlas brža ne okoli
neprijateljskom u nalogu.</s>

<s>Što da učinit mogu nage?</s><s>Pridobita je svaka sama,
ne od protivne sile i snage
nu od istoga svoga srama.</s>

<s>Nijedna oružja ne popada
ni u drugo trati silâ
negli u odjeću jeda mlada
naga bi se zaštitila.</s>

<s>Tako lovice u lovu se
uloviše pri lovini;
pače gusa usred guse
inih plijeneć plijen se čini.</s>

<s>Tako i jato bijelo u vodi
od snježanijeh kufa plove 
i igre nove iznahodi
pod žubere slatke i nove;</s>

<s>nu ako upazi orla siva
gdi na nj leti iz visina,
sklapa krila, glavu skriva,
ne igra veće ni začina.</s>

<s>Kraljević se blag odveće
s uhićenijem diklam kaže:
kô one inih, on njih neće
vezat, samo im stavlja straže.</s>

<s>Sokolica nu viteška
ne gubi se, što sama osta:
u desnici sablja teška
za cijelu joj je vojsku dosta;</s>

<s>pače drúge nje videći
da su u ropstvo veće upale,
skače gdi je skup najveći
neprijateljske od navale.</s>

<s>Jakno tigre, zvijer srdita,
iz planinske kadno spile
lovac skupi i pohita
porode joj drage i mile,</s>

<s>pune bijesa i čemera
u plahom se krši tijeku,
i zlotvora dočim tjera,
reži u ognju strašnu i prijeku;</s>

<s>tako puna srčbe ognjene
i ohola bojnica je,
čim u plijenu zaplijenjene
oslobodit drúge haje.</s>

<s>Među oružja, među konje
ne teče ona nego leti,
tere smrtne i pokonje
raspe lovcem vika i prijeti.</s>

<s>Naprijed, nazad, zdesna, slijeva
grad udarâc smrtnijeh valja,
daž od leške krvi lijeva
topeć mjesta bližnja i dalja.</s>

<s>Lomi, krši, tre, potlača,
bije, siječe, pleše i meće;
sto desnica i sto mača
da ima, mogla ne bi veće.</s>

<s>Leha i Kraka ubi ujedno:
mačem prođe oba hrlo;
a nemilo i neredno
Vitoslavu prikla grlo.</s>

<s>Priko pasa Đurđa udara
i rasijeca u dva dijela,
a odnese u Gašpara
vrh od glave vas do čela.</s>

<s>Stuče Ostoji bôčom glavu
i moždani sve mu proli;
on vas streptje i u krvavu
blatu pade na tle doli.</s>

<s>Još Biserko, dijete mlado
ružom lice komu zene
a veselo sjaju i rado
oči lijepe i ljuvene,</s>

<s>u plahoći bez ozira
na bojnicu čim nasrće,
ispod sablje britka umira
ku ona plaho na nj obrće.</s>

<s>Ali jedna zatočnica
što da more proć tisući,
budi zmija krilatica 
i ognjeni zmaj gorući?</s>

<s>Oko nje su sjedinili
Poljaci se svi u buci
i sto mača izvadili
suproć jednoj samoj ruci.</s>

<s>Smiona dikla ne ima straha,
ali čijem ih bije i tuče,
iznenatke sred zamaha
viteška joj sablja puče.</s>

<s>Ne ustavlja se, bôčom lupa 
i u zlotvorskoj grezne krvi;
nu od leškoga svakčas skupa
odsvud mnoštvo veće vrvi.</s>

<s>Tada u smrtnoj čim pogubi
kraljević ju slavni gleda,
prije neg život mlada izgubi
skače s konjem sam naprijeda;</s>

<s>rastiskuje i uklanja
sve viteze svoje s strane
i da ju ničiji mač ne ranja,
njegovim joj čini obrane.</s>

<s>Nije hrabrenom Vladislavu
vik u srcu svom podnijeti
lijepu bojnicu i gizdavu
da neredno vidi umrijeti;</s>

<s>spomenuje nje jedina
i zamjerna bojna dila,
sred bogdanskih kad ravnina
u pomoć je caru bila.</s>

<s>A i toliko ona je lijepa
i u rasrdžbi i u gnjivu,
da pogledom stijenje cijepa
i u ognju zgara živu.</s>

<s>Ni kraljević vik bi uteći
od nje drazijeh oči mogô,
da ne ustruča ozir veći
sad željenje svoje mnogo.</s>

<s>Krepku on misô ima ovu,
da u nijedno viku doba
vitezu se Jezusovu
željet Turkînj ne podoba;</s>

<s>a i ures drag sunčani
od sve lijepe vjerenice,
ki u srcu gleda i hrani,
ne da mu ino željet lice.</s>

<s>Sokolica ali, veće
videć ino da ne more
i da iz one ima smeće
rasutje izit nje najgore,</s>

<s>za nikako ne upasti
u poljačke živa ruke,
smiona grdi bez pripasti
ognje, mače, strile i luke.</s>

<s>Pri slobodi smrt ne haje,
tiska i nazad lako uzmiče;
a i kraljević ne pristaje
vikat nitko da 'u ne tiče.</s>

<s>Nu nije puta već naprida:
vojska je prid njom, za njom rika.</s><s>Što će? gdi će?</s><s>Da se prida.</s><s>Vladislav joj slavni vika.</s>

<s>Bojnica se netrpeća
sva plam živi na ovo stvara;
riječ joj izrit ne da smeća,
rukom samo odgovara.</s>

<s>Ali se oprijet zaman sili;
na nju jednu svak se puti:
predat joj se trijebi ili
sasma ludo poginuti.</s>

<s>Tim stegnuta s tih nezgoda 
u rijeku se meće doli;
štraplje uzgori plaha voda,
kraj zamniva vas okoli.</s>

<s>Na vrh ona iz dna iskače,
i na izmjenu ruke od lira 
sve što može brže i jače
pruža dilje i prostira.</s>

<s>Plove jakno laka riba,
i, gdi s druge strane pazi
da se od rijeke kraj prigiba, 
slijedi i nadvor hrla izlazi.</s>

<s>Kraljević se slavni čudi
nedobitno pazeć sminje
i slobodu mnogu sudi
od hrabrene Mogorkinje.</s>

<s>Tim sred skupa svih junaka
sprva ju diči, hvali i slavi,
za podoban dar joj paka
uhićene druge otpravi.</s>

<s>Bojne konje, svijetla oklopja
i ostalo sve što ote;
štite, strile, luke, kopja
šlje joj na čâs nje lipote,</s>

<s>veleć: „Da znaš, mač sred moje
ki desnice vidje sjati,
jer se opasa za gospoje
slobodivat, ne hitati;</s>

<s>zašto, zasveda turački
strah je i rasap naša sila,
kraljević je svud poljački
štit i obrana lijepijeh vila.“</s>

<s>Nu kô bojna dikla uza se
opet mile dikle vidi,
s tolikoga dara sva se
panji, gubi, smeta i stidi.</s>

<s>U pameti misleć hodi
kô bi mogla zahvaliti;
nu načina ne nahodi,
tim ovako sta vapiti:</s>

<s>„Kraljeviću glasa mnoga,
dobita sam ja, dobita,
ne od oružja nu od tvoga
blagodarstva plemenita.“</s>

<s>Kô ovo reče, diže s vrata
lijep ogrljaj hitro zglobjen, 
vas biserom oko zlata
i kamenjem drazijem pobjen.</s>

<s>Slovima se on optječe
u kih pismo šti se odzgara:
„Svak odstupaj nadaleče!
mogorskoga kći sam cara.“</s>

<s>Za uzdarje posla ovo
Vladislavu hrabrenomu,
veleć da ime svud njegovo
u srcu će nosit svomu,</s>

<s>i da unaprijed nigda veće,
za harna se ukazati,
proć krstjanim ona neće
nigdje s drugam vojevati.</s>

<s>Pak oružja na se stavi
i na uresna konja skoči,
tere s družbom put upravi
k carstvu očinu put Istoči.</s>

<s>Nu k istočnim stranam svijeta
čim bojnica lijepa jaše,
crni ju hadum eto sreta,
Kazlaraga koga slaše.</s>

<s>Sprva joj se on poklanja,
kako običaj turska prosi,
paka ukratko bez krsmanja
kaže glase ke joj nosi.</s>

<s>Veli: „Od slavna cara Osmana
u Istok, gdje sad s vojskom ide,
o kraljice, ti si zvana
i ove druge ke te slide“.</s>

<s>Sokolica na glas ovi,
ki s veseljem sliša mlada,
konja obrće na put novi,
puti se uprav Carigrada.</s>

<s>Sred stravljena srca svoga 
čas ne može mira imati
da joj cara ljubljenoga
prije se željnoj nagledati;</s>

<s>koga ni dug put, ni brijeme,
ni ina nijedna stvar na svijeti
nije s prigodom razlicijeme
mogla izet joj iz pameti.</s>

<s>Osman</s>

