U proljeću
<s><poem>
Na sunčanoj toploj traci
sašla s neba proljet mila
i zamamnim behar-cvijećem,
do i brijeg okitila.</s>

<s>Mali slavulj - pjesnik sreće
na tananoj pjeva grani
i pjesmicom sevdalijskom
budi život uspavani.</s>

<s>A ja sjetno na brežuljku
na goloj sam stijeni sio,
na srdašce kao magla
tužan mi se spomen svio:</s>

<s>Hej, i moja mladost draga
čarna je i živa bila,
baš k'o ova Božja narav
baš k'o ova proljet mila!</s>

<s>I moje je srce bilo
k+o slavujak mali što je,
u divne je pjesme vilo
ružičaste sanke svoje.</s>

<s>Al+ te sanke davno su mi
silni vjetri rastrgali
i uz njih su moju proljet
u grob hladni pokopali.</s>

<s>Pa mi sada mjesto pjesme
samo mukli jecaj bruji;
ah, moj život danas sliči
zimskom vjetru i oluji. </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

