Bolnik
<s>U tiho, mirno doba, kad anđô sanka lijeta</s>

<s>I nečujno krilom šumi poviše grešna svijeta,</s>

<s>Kad glasa nema da se otkuda čuje,</s>

<s>U sobi bolnik sjedi samcat, u tihom miru,</s>

<s>I oslabljenom rukom on željno grli liru,</s>

<s>Lagano žice dira i žice skladno bruje</s>

<s>Kao anđelski hor.</s>

<s>Al' kakav šum prohuja? - Gle!</s><s>"Pod vijencem mirisni' ruža"</s>

<s>Pred bolnika blijeda sa neba anđô sleti</s>

<s>I blago zborit poče ta neba čista duša:</s>

<s>"Čuo sam tvoju liru; pjevô si pjesmu sreće,</s>

<s>Njom dizô narod sveti,</s>

<s>I tvoja duša nije nigda za tugu znala,</s>

<s>Al' sudba, eto, hoće da ti počupa cvijeće;</s>

<s>Ja sam anđeo tuge i žalim tebe mlada".</s>

<s>To reče, a suza čista mu s oka kanu.</s>

<s>Sad bliže bolniku stupi, u skladne žice dirnu,</s>

<s>I lira tužno zabruja kroz tihu ponoć mirnu.</s>

<s>Al' bolnik snagu skupi, pa živom riječi planu:</s>

<s>"Ta zašto zvuci tuge da teku s moje lire?</s>

<s>Srpske sam krvi ja!</s>

<s>Pa i oblaci nek se po mome nebu šire,</s>

<s>Viš' moje mlade glave; duša mi nema strave,</s>

<s>U njojzi nada sja.</s>

<s>Pjevaću pjesme one koje sa duše gone</s>

<s>Milog mi roda plač.</s>

<s>Ne, tužiti neću!</s><s>Kô tvrda, jaka stijena,</s>

<s>Zavičaja mi milog snosit ću bola jad, -</s>

<s>Ja nisam slaba žena!</s>

<s>Hladno ću, ako treba, dočekat smrti mač!"</s>

<s>I na te žive zbore vinu se anđô gore.</s>

<s>A s crkvice malo zvono navijesti početak danka,</s>

<s>I sunce zlatno granu.</s><s>Iz čudnog tog sanka</s>

<s>Trže se bolnik mlad.</s>

<s>U Dubrovniku, 29. decembra 1889.</s><s>Aleksa Šantić
Djela
Poezija</s>

