Notturno (Ćatić)
<s><poem>
O, kako lagano nebom
Bijeli oblačci plove.</s><s>Trepavke sklopila narav
Pa rujne sniva snove.</s>

<s>U mraku jasminske noći
Mirisna dršće lipa,
Luna joj ljiljane sv'jetle
Po kruni smaragdnoj sipa.</s>

<s>A tamo za bujnim gajem
To Sava ravnicom teče
Do dragih rodnih mi žala,</s>

<s>Gdje moja Đulizara
Vječiti sanak snije,
A mjesec po grobu njenu
Cvjetne trakove lije.</poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

