Osman/7. pjevanje
<s></s>

<s>Sedmo pjevanje 
  Pri moru uprav srpskih strana,
u pržinah pusta žala
leži Troja ukopana,
od grčkoga ognja pala;</s>

<s>slavna Troja, ka je svime
njegda Istokom gospodila,
a sad ino nije neg ime
nakon sebe ostavila.</s>

<s>Gdi su miri, gdi su dvori?</s><s>Nije zlamenja od ničesa:
što ognju osta, vrijeme obori
i pohara i poplesa.</s>

<s>Samo jošte nedaleče
Simeonte rijeka sama
s malo vode jedva teče
i ona usahla s davnijeg plama;</s>

<s>a polak nje gora Ida
u vidjenju svome zdrži
uspomenu od Parida,
koga oganj Troju sprži.</s>

<s>Ah, kud, plahi mlače, poje,
na ki li se put poteži,
kroz gorjenje neka tvoje
u pepelu Troja leži?</s>

<s>O mladosti, bez razloga
i razbora, viđ, tko hodi,
na što plahos tvoja mnoga
dovodi ga i navodi!</s>

<s>Biješe danica objavila
jur svanutje dana bijela, 
i istekla zora mila
s vijencem rusa oko čela,</s>

<s>kad za brodit sinje more
s djevojčicam ke ga slide
Kazlaraga u istok zore
na korablju zlatnu uzide.</s>

<s>Šlje otole na sve strane,
da se otok svaki ophodi,
s druzijem plavim crnce uzdane,
a on uprav more brodi.</s>

<s>Gleda k stranam sjevernime
tijesna mora val nablizu
komu Ele poda ime,
kad na očiju zginu Frizu,</s>

<s>i kojemu još njekada
posluh uči Kserse smioni,
vrhu njega bjena kada
môs veliki on nasloni.</s>

<s>Ah, nesvijesna oholasti,
kud se nijesi ti prostrla!</s><s>Da li scijeniš tvojom vlasti
srdžbe ukrotit mora vrla?</s>

<s>Vrla mora ki gradove
i kraljevstva cijela ždere,
kada skoči na valove
i izide iz sve mjere.</s>

<s>Leandro mladac zatravljeni,
gizdav mimo sve ostale,
slideć sve vil zrak ljubljeni
njegda plova ove vale;</s>

<s>nu srditi val zaklopi
njegove oči plahom silom,
usred puta kad ga utopi
prikom vlasti i nemilom.</s>

<s>On se molit za slobodu 
vjetru i moru tad ne krati,
da prinese u pohodu
a utopi ga u zavrati.</s>

<s>Ali ušto molit uze
gnjevno more, vjetre plahe
prolijevajuć grozne suze,
podirajuć česte uzdahe,</s>

<s>uzdasi mu vjetar veći
a suzami more uzrasti;
tim on, ištuć smrti uteći,
sam ju srete svojom vlasti.</s>

<s>Iza otoka od Teneda
crni se aga uto izvaža,
ki skri grčke plavi i ne da
da ih trojanska vidi straža.</s>

<s>Leno i Lezbo mimohodi
i upravlja put na Šio,
ki doskora u slobodi
sam je sebi gospodio.</s>

<s>Šlje po otocih na sve strane
djevojčice da izbiraju
s druzim plavim crnce uzdane,
a on brodi željnom kraju.</s>

<s>Na otok slazi, u grad ide;
plaču matere, oci blijede,
ušto način nać ne vide
da im djece ne odvede.</s>

<s>Ter slobodu izgubljenu
naricati svak počinje,
veleć: „Da li carskom plijenu 
rađaćemo mi robinje?</s>

<s>Ah, sve imanje nije li dosta,
ke se od nas za inih stjeca,
teža sila da ne posta
od ke nam se grabe djeca?</s>

<s>O žalosti plačna svima!</s><s>Vaj, nevolje gdi su ove:
svoju istu, jaoh, druzima
djecu rađat za robove;</s>

<s>i pun vaja i pun smeće 
bit usiljen s teške službe
u porodu im činit veće
negli u smrti plače i tužbe!</s>

<s>Može li se s huđe zgode
ginut gorom smrti kojom,
neg živeći bez slobode
ne bit voljan dušom svojom?</s>

<s>O slobodo slatka i draga,
izvrsno te vik ne ljubi,
ni poznava tvoga blaga
tko te ovako ne izgubi!“</s>

<s>Vodi iz plijena turska sila
djevojčicâ množ izbranu
od kih svaka lijepa i mila
u svijetlu se rodi stanu.</s>

<s>Rodjaci ih i rodice,
pune tužbe, plača i vaja,
skubuć vlase, grdeć lice,
do samoga slijede kraja.</s>

<s>Udaraju s teške muke
pokraj žala odsvudije,
put korablje, steruć ruke
ka im porode slatke krije.</s>

<s>Srce od smeće i od jada
razabrati njih ne more
imaju li im željet sada
blage vjetre, mirno more.</s>

<s>Gnjev i milos sveđ u sebi
pamet vrte, svijes im viju;
što bi htjeli, što li ne bi,
da odlučit ne umiju.</s>

<s>Ne ljubovce neg robinje
scijene da će caru biti;
huda misô tim počinje
u srcih se njih buditi.</s>

<s>Žele s misli hude ove
da plah vjetar dme s planina,
da more udre na valove
i da proždre svih pučina.</s>

<s>Ali od želje hude ovako
bježi opeta srce ureda,
i, ako razlog hoće tako,
milos brani, ljubav ne da.</s>

<s>Crni se aga diže iz Šija,
i nalijevo čim se vozi,
Samo, Andro, Ikarija
i otoci mu stoje mnozi -</s>

<s>slavni otoci, od kih hvalâ
čte se puna pisma stara,
sad neznana mjesta ostala
s malo stada odizgara.</s>

<s>Delo svijetli, otkli svitu
danja i noćna svjetlos usta;
tamni diku glasovitu
prazan otok, zemlja pusta.</s>

<s>Vrhu mjesta suha i gola
obilježja crkve nije,
na zavjete boga Apola
gdje iđaše vas svijet prije;</s>

<s>neg što na glas prazne jame
iz pustoši k svakom kraju
zamnivaju, i one same
odgovore mukle daju.</s>

<s>Među otocim k lijevoj strani,
od kih aga množ zamijera, 
udalek su raspršani
Naso, Paro i Čitera -</s>

<s>Naso, gdi svu crkvu imaše
njegda Bako bog veseli;
Paro, otkle resijaše
carske dvore mramor bijeli;</s>

<s>Pafo i Gnido jur božici
od ljeposti posvećeni,
a u otočnoj jedva slici
sad neplodni svim kameni;</s>

<s>Čitera, ka od ljubavi
lijepoj majci ime poda,
sad sve u grmu i u travi
stijenje obraslo usred voda.</s>

<s>Gdje stan pucim bi vrijednime, 
tuj sad pastir ovce svraća;
ah, koliko može vrime
ke s godištim sve privraća!</s>

<s>Slidi i obraća crnac veće
mimo Širo jedra bila,
gdi man kriše ženske odeće
domišljatom Grku Akila -</s>

<s>silna Akila, kom svi puci
ime u slavnu čuše glasu,
a njegovi sad unuci
zemlju težu, stada pasu.</s>

<s>Tako sreća svim puziva
u promjeni vječnijeh doba
promjenivat sveđ uživa
roba u kralja, kralj u roba.</s>

<s>Jedri hadum i ostaje
na desnu mu Gora Sveta,
od starijeh Etos ka je
bila u davna zvana ljeta.</s>

<s>Kon Olimpa jošte gleda
Peleo i Osa gdi se izmiče,
od kojih se pripovijeda
da u nebo vrh im tiče.</s>

<s>Brda priklona i nizoci
brijezi su ovo svekoliko, 
glasovitu nu pisôci
uspeše ih na toliko.</s>

<s>U pismijeh uzrastiše
male ovako stvari u sebi;
a velike se izgubiše, 
er ko će od njih pisat ne bi.</s>

<s>Riječ je kô se bijehu ljudi
gorostasni jur propeli
pod oružjem, u požudi
da bi nebo Jovu oteli.</s>

<s>Oni od ovih postaviše
jednu vrhu druge goru,
neka uzidu na najviše
od nebesa strane goru.</s>

<s>Ali Jove, za strt njima
svim nesvijesno ovu misô,
ognjevitijem treskovima
oni čas je satarisô.</s>

<s>Na veliko svačije smjenje
osta u temu izgled tada:
tko visoko prem se penje
da nizoko sasma pada.</s>

<s>Nu dočime sinje vale
crnac brodi mora ovega,
od njegove družbe ostale
sve korablje sretoše ga,</s>

<s>ke otoke nebrojene
mora Edžea prošle bijehu
i jur k njemu put Atene
vraćahu se u pospjehu.</s>

<s>U staroga luku grada,
koga davnje slave rese,
š njima svijem združen tada
Kazlaraga uveze se.</s>

<s>S djevojčicam na kraj side,
i u malo opet danâ
sve države on obide
od razlicijeh grčkijeh strana,</s>

<s>pazeć mjesta oko sebe
gdi u stara bi vremena
Atene, Argo, Sparta i Tebe
i Korinto i Mičena.</s>

<s>Sedam slavnih razumnika
države ove porodiše,
od kih ufat nije dovika
dohititi znanjem više.</s>

<s>Svako mjesto ovo poda
još za vječnu diku svoju
množ hrabrenijeh vojevoda,
nedobitnijeh sveđ u boju.</s>

<s>Od kriposti stare ostalo
ni imena sad tu nije:
s gradovima je znanje palo
i sva slava ka bi prije.</s>

<s>O bjeguće sasma vrime! 
o nekrepka srećo odveće!</s><s>Koja stvar se pod vašime
promijeniti silam neće?</s>

<s>Ah, jesi li ti, o slavna
grčka zemljo, ona mati
plod čestiti ka odavna
od razuma dat ne krati?</s>

<s>Porodi li njegda one
ti mudrace glasovite
ki nauke i zakone 
ostaviše plemenite?</s>

<s>Sinovi li tvi se glase
vitezi oni i junaci
ki Istok stavit vas poda se
s malijem vojskam biše jaci?</s>

<s>Ti li si ona puna hvale
koja cića znanja tvoga
zvaše puke sve ostale
bez razbora i razloga?</s>

<s>Ah, obrati sad se na te
i nevoljno bitje pazi:
nevjerstvu su starom plate
sadanji ovi tvi porazi.</s>

<s>Eto veće nigdje u tebi
osobita nije vladanja;
sama ostaješ ti pod nebi
bez oružja i bez znanja.</s>

<s>Porušena u crnilu
veći dio ležiš pusta,
izgubila buduć silu
i od ruka i od usta.</s>

<s>Sloboda se tva ponizi,
dobro ti je svako oteto;
za vrat drži te u verizi
samosilje tursko kleto.</s>

<s>Ali sva zla ova huda
koja trpiš sužna tako
od višnje su pravde osuda
na živjenje tve opako.</s>

<s>Nevjerstvom se tvojijem boli
i nariči š njega jade,
jer pedepsa s neba, koli
lakše ide, teže páde!</s>

<s>Jezdit crnac ne pristaje
priko ravne Livadije,
i slijeva mu more ostaje
od Korinta zvano prije,</s>

<s>koga kraju nadaleče
od Priveze vali stoje,
Zapad i Istok gdje doteče 
na pomorske dvakrat boje.</s>

<s>Tuj u doba starijeh ljeta
Markantonija razbi Agusto,
čim za dobit carstvo od svijeta
svaki od njih biješe ustô -</s>

<s>Markantonija, ki se obrati
svôm korabljom i pobježe,
kad s ognjene odsvud rati
najvećma se more užeže.</s>

<s>O istočni vojevoda,
ti ne bježa tad neg slidi
tvoj plam slatki priko voda
ki nadalek letjet vidi.</s>

<s>Rimskijeh plavi množ moguća
nije tebe pridobila
nego tvoja pobjeguća
Kleopatra lijepa i mila.</s>

<s>Pri carici srca tvoga
svega svijeta carstvo ostavi,
ter ljubovnik bolji stoga 
neg vojevoda ti se objavi.</s>

<s>Na istom mjesti s mnogom vlasti
skoro vitez španski izbrani
turskom krvi more omasti
i krstjanstvo sve obrani;</s>

<s>on na moru Turke pobi
i ima dobit vječne slave,
a na kopnu ti ih pridobi,
o prislavni Vladislave.</s>

<s>Nu glas više s bojne zgode 
od imena leti tvoga,
jer on carske vojevode
a ti razbi cara istoga.</s>

<s>Ali crnac, kô sve prođe
grčke strane bliže i dalje,
uputi se prešno i dođe
na ravnine od Farsalje,</s>

<s>gdi u vremena njegda stara
boj veliki oni posta
od Pompea do Čezara,
svemu svijetu štetan dosta.</s>

<s>Velikoga ovdi Rima
vijeće i Istok vas ujedno
carstvu od svijeta među njima
učiniše grlo jedno,</s>

<s>da slobodi rodna grada
silni Čezar glavu odsiječe,
ki tu s pucim od Zapada
na domaći boj isteče.</s>

<s>Ovdi pobjeni i dobiti
Rimljani oni slavni biše
ki narode sve na sviti
i pobiše i dobiše.</s>

<s>Njih sloboda š njih poginu;
i to nesklad hudi uzroči, 
kad zet svekru, otac sinu
a brat bratu protiv skoči.</s>

<s>Njima nijedna vlas pod nebi
vik ne može doći vrha:
oni od raspa sami sebi
početak su bili i svrha.</s>

<s>Tako davnji dub, ki žile
utvrdi odvik sred planina,
krepak stoji na sve sile
plasih vjetâr, zlih godina;</s>

<s>usred njega ali kade
malahan se crv zavrže,
podgrize ga i, da pade,
tegota ista svâ ga vrže.</s>

<s>Ah, da je proklet tko zameće
u rodnomu nemir gradu
i domaće vriježi smeće
u zavadi i neskladu.</s>

<s>Ali ovako Kazlaraga
jezdeć začu glas pun slave
od uresa lijepa i draga
Sunčanice prigizdave;</s>

<s>i kako se biješe ova
djevojčica svijetla i mila
sred bijeloga Smederova
plemenito porodila.</s>

<s>Tim čas ne hteć od umora
duga puta počinuti,
priko poljâ, priko gora
k raškoj zemlji on se uputi,</s>

<s>a poć mnozim crncim čini,
da iznahode ljepos novu,
po bosanskoj kraljevini
i gospostvu hercegovu,</s>

<s>veleći im da otprije
put država tih ne idu,
dokli od bližnje Arbanije
mjesto svako ne obidu.</s>

<s>A on s družbom svoga dvora
diže se uprav put Dunava, 
priko polja, priko gora
kud najpreči put poznava.</s>

<s>Priko mjestâ, priko selâ
mačedonskih uprečiva;
zdesna ostaje grad mu Pela,
Filipova polja sliva -</s>

<s>Filipa, ki jaram stavi
najprije grčkoj jur slobodi,
ali većma se on proslavi,
što Lesandra sina rodi,</s>

<s>koga oružje i desnica
prostriješe se dokraj svita
priko grčkijeh svih granica
i Istoka pridobita.</s>

<s>Aga i ostala družba svoja
na Kosovo dođe paka,
glasovito polje od boja
gdi ubi Miloš cara opaka.</s>

<s>Ne ustavlja se na Kosovu
negli uprav kroz Toplicu 
svrće k bijelom Smederovu
za nać slavnu Sunčanicu,</s>

<s>od ke, igdje put obrati,
ču zamjerne i velike
od liposti spovijedati
jednim glasom sve jezike.</s>

<s>Osman</s>

