Magareće godine (XXVI glava)
<s><Magareće godine</s>

<s>Toga istog dana, čim je stiglo vrijeme ručku, prefekt se nervozno ushodao po praznoj trpezariji, čekao je đake.</s>

<s>Na znak zvona u salu dođe jedini paziteIj Smrdonja.</s><s>Prefekt začuđeno izbulji oči.</s>

<s>– A gdje su ostali?</s>

<s>– Štrajkuju, gospodine prefekte!</s>

<s>– Šta kažeš?! – podviknu ovaj i sav pocrvenje.</s>

<s>– Kako štrajkuju, zašto?</s><s>Ko im je dozvolio.</s>

<s>–Šta ja znam – u neprilici slegnu ramenima Smrdonja.</s>

<s>– Kako ne znaš?! – naljuti se prefekt.</s>

<s>– Jesi li ti tu neki pazitelj, šta li si!</s><s>Gdje su ti đaci?</s>

<s>– Razišli se po gradu na ručak.</s><s>Pozvale ih školske kolege.</s>

<s>– A, tako! – ukoči se prefekt.</s>

<s>– Umiješao se grad u domske stvari.</s><s>Lijepo, lijepo!</s>

<s>Više od svega na svijetu, prefekt se bojao miješanja grada u život đačkog doma.</s><s>Iz toga su se uvijek mogle izleći neprijatne posljedice.</s><s>Po podne, s prvim đacima koji su se vraćali s ručka u gradu, stigoše u konvikt i članovi upravnog odbora doma.</s><s>Hladno se pozdraviše s prefektom i jedan od njih upita:</s>

<s>– Šta je ovo kod vas, gospodine prefekte?</s><s>Čitav se grad uzbunio.</s><s>Kakvo je to postupanje s djecom?</s>

<s>– Pa vidite, molim vas, pogledajte šta rade neki podbunjivači i propalice! – uzbuni se prefekt.</s>

<s>– Prave mi nered, navode đake na neposlušnost, ustali protiv hrane.</s>

<s>– Stanite malo, ne žurite! – upozori ga predsjednik odbora.</s>

<s>– Zar jedan vaspitač, kao vi, smije nazivati svoje đake propalicama?</s><s>Šta ste onda vi radili, molim vas?</s>

<s>– Ja tu danonoćno sjedim, pazim, pa opet ništa! – žalio se prefekt.</s>

<s>– Sve je to nezahvalno, svojeglavo, nepokorno.</s><s>Ne vrijedi tu ni lijepim ni ružnim.</s>

<s>– Priznajete, dakle, svoj potpun vaspitački neuspjeh? – priupita jedan član odbora.</s>

<s>– E, to smo htjeli da čujemo.</s>

<s>Pred veče nas pozvaše da se svi iskupimo u domsku učionicu.</s><s>Rekoše nam da potražimo i dovedemo Dulu Dabića.</s><s>Trkom pojurismo da ga obavijestimo.</s><s>On je upravo bi oprao svoju jedinu košulju i objesio je na visok suncokret da se suši.</s>

<s>– Ustaj, Dule, zove te upravni odbor!</s>

<s>– Ne mogu, suši mi se košulja – mirno reče on.</s>

<s>– Guraj bez košulje, važno je!</s>

<s>Glavačke upadosmo u salu zajedno s Dulom.</s>

<s>– Evo, molim, Dabića! – zadihano viknu Baja.</s>

<s>– A gdje je tebi, momče, košulja? – upita predsjednik odbora.</s>

<s>– Imam samo jednu, al' i ta je na pranju – odgovori De-De-Ha uz gromki smijeh čitave učionice.</s>

<s>Predsjednik se okrenu jednom članu odbora.</s>

<s>– Vidiš li šta se tu radi!</s><s>Mi dadosmo pare da se najsiromašnijim đacima kupi rublje, a ovaj prefekt...</s><s>Tu se on obrati čitavoj učionici:</s>

<s>– Đaci, kome je od vas ove školske godine kupljeno rublje?</s><s>Svi smo ćutali.</s><s>Predsjednik se opet okrenu onom do sebe.</s>

<s>– Vidiš li?</s><s>I mi se još čudimo što djeca štrajkuju i bruka puca po čitavom Bihaću.</s><s>Prefekt nije bio prisutan ovome sastanku da bi đaci slobodnije govorili o svim svojim nevoljama.</s><s>I mi se zaista raspričasmo.</s>

<s>– Pa gdje si spavao otkad si istjeran iz doma? – pitali su Dulu.</s><s>Lukavi De-De-Ha ne htjede ni ovom prilikom odati svoje tajno prebivalište, već izbaci kao iz puške:</s>

<s>– U svinjcu!</s>

<s>– Gospode bože! – uzviknu predsjednik.</s>

<s>– Dječak, siroče, spava u svinjcu, a gospodin prefekt valja se u dušecima!</s><s>Kad đaci počeše pričati o čestim kaznama oduzimanja hrane, predsjednik se namršti i okrenu ostalim članovima:</s>

<s>– Gospodo, ovo je sramota za sve nas!</s><s>Primismo na dušu toliku siromašnu djecu, a gledaj šta se sve radilo od njih.</s><s>Čujte, ja bih nagradio onoga ko je poveo ovaj štrajk.</s><s>Onako uz put, ispriča De-De-Ha predsjedniku kako ga je Jovo Skandal puštao da uči u njegovoj sobi.</s><s>Ovaj pozva poslužitelja unutra i pohvali ga pred svima nama.</s>

<s>– Hvala ti, Jovo, na pažnji koju si ukazao jednom sirotom učeniku.</s><s>Zauzećemo se kod tvojih bivših pretpostavljenih da te ponovo vrate u Kulu, za stražara.</s><s>To si i zaslužio svojim radom i ponašanjem u ovome domu.</s>

<s>– Gospodine predsjedniče, nemojte, molim vas! – povika Jovo molećivo.</s>

<s>– Meni je ovdje sasvim dobro.</s>

<s>– Kako, nećeš u Kulu, na staru dužnost?</s>

<s>– Nipošto, gospodine!</s><s>Toliko sam zavolio ove đake da mi se ne ide nikud od njih.</s><s>S njima je lakše neg s ikakvim zatvorenicima.</s><s>Bolji su i od hajduka, i od razbojnika, i od palikuća, i od džeparoša, i od seoskih kokošara i od pijanica...</s><s>Tu raspričanog Jovu prekide gromoglasan smijeh.</s><s>Smijali su se i đaci i odbor.</s><s>Skandal se u neprilici okrenu oko sebe i reče s dirljivom iskrenošću:</s>

<s>– Jesu bolji, ne lažem, ljudi, duše mi!</s>

<s>– Dobro, brate, dobro, idi s milim bogom! – grohotao je predsjednik.</s>

<s>– Kad već voliš da ostaneš, a ti ostani.</s><s>Šta vi, đaci, velite na to?</s>

<s>– Da ostane, da ostane, ura! – prolomi se učionicom.</s>

<s>– Kažem li ja, ništa su razbojnici prema njima! – presrećno je gunđao Jovo izlazeći napolje.</s>

<s>Razgovor đaka sa članovima odbora trajao je sve do pred samu večeru, a onda se čitav odbor povuče u prefektevu kancelariju, gdje predsjednik odlučno izjavi:</s>

<s>– Još večeras moramo učenicima saopštiti odluku upravnog odbora i štrajk završiti dok se čitav grad nije uzbunio i digao protiv nas.</s>

<s>– Tako je! – potvrdi naš profesor istorije.</s>

<s>– A vi, gospodine, – okrenu se on zatim prefektu</s>

<s>– vi ste se teško ogriješili o povjerenu vam djecu i zato ćete već sjutra napustiti ovaj dom i poslove predati ovome ovdje starom gospodinu – i tu predsjednik po-kaza rukom na profesora istorije.</s>

<s>– Star sam ja za to – branio se istoričar.</s>

<s>– Ali zato su đaci mladi, pa nek ti oni pomognu.</s>

<s>– Dobro, tako već ide – složi se starac.</s><s>Sjedili smo u učionici i strpljivo čekali kao što nam je bilo rečeno.</s><s>Najzad, evo odbora.</s><s>Vraćaju se vidno raspoloženi.</s>

<s>– Djeco, svi su vaši zahtjevi bili na mjestu – objavi nam predsjednik.</s>

<s>– Zato ih mi iz odbora i prihvaćamo.</s><s>Hrana će biti poboljšana, prefekt smijenjen, kuvarica otpuštena, a vaš drug Dule Dabić vraćen u konvikt.</s>

<s>– Uraa!</s><s>Živio predsjednik! – zaori se po sali.</s>

<s>– Živio štrajk! – prodera se De-De-Ha.</s>

<s>– Dužnost prefekta privremeno će vršiti vaš stari profesor istorije – obavijesti nas predsjednik.</s>

<s>– Živio novi prefekt! – opet povikasmo mi.</s>

<s>– Živjela istorija! – zagalami De-De-Ha</s>

<s>– A sad se nadamo, poslije svega ovoga, da će i vaš sadašnji štrajk biti završen – reče predsjednik.</s>

<s>– Večera je već na stolu, izvolite u trpezariju, draga djeco!</s>

<s>Tu, bogme, nikom nije bilo do kolebanja.</s><s>Jurnusmo u gomili i prosto se zaglavismo u vratima.</s><s>Jedini Krsto Buva vješto stuče između naših nogu i prvi se stvori u trpezariji.</s><s>Poslije večere Baja Bajazit ustade, izvadi svoj "tefter" od članarine i svečano objavi:</s>

<s>– Od večeras ukidam članarinu za šale i ruganje.</s><s>Džab-džabe odsada svak može tjerati komediju na moj račun, neću ga ni dirnuti! – i tu Baja pred svima nama podera na komadiće svoj čuveni tefter.</s>

<s>– I givikt baci! – dočeka neko.</s>

<s>– Dobro, evo i da se razoružam! – pristade Baja vadeći iz džepa svoj givikt.</s>

<s>– Ovo poklanjam za domsku vagu,</s>

<s>– Živio Baja! – prvi povikaše najmlađi đaci.</s>

<s>– Živjela kvočka koju je Baja pojeo! – osmjeli se jedan mališan videći Bajazita bezoružja.</s><s>Poslije Baje diže se De-De-Ha.</s>

<s>– Drugovi, u ime naše grupe iz trećeg razreda objavljujem da je Bobo Gica skinut s ušljivog spiska i ponovo primljen u naše društvo.</s>

<s>On se dobro pokazao u štrajku i zato je opet naš drug.</s>

<s>– Živio Bobo! – dočeka čitava naša grupa.</s>

<s>Tako nam čitavo to veče prođe u šali i smijehu, a kad pođosmo na spavanje, još se jednom nasmijasmo, jer naš De-De-Ha, zaboravljajući da je vraćen u dom, krenu ponovo u svoju šupu i tek na pola puta sjeti se u čemu je stvar, pa se trkom vrati i povika:</s>

<s>– Ihaj, živio moj stari krevet!</s>

<s>Još s vrata skočio je u svoju voljenu postelju, ali se krevet, potajno razapet, samo skljoka pod njim.</s>

<s>– Krsto, konju jedan! – dreknu on ustajući, ali Krste već nigdje nije bilo u blizini.</s>

<s>– Kad li razape, kad li prije ispari, brate slatki? – začudi se Hamid sjedajući na krevet, ali se postelja i pod njim raskoka i zgrominja na patos.</s>

<s>– Eto ti ga, vraže, i kod mene zemljotres!</s>

