Magareće godine /VIII glava
<s>Zbog Bobe Gice i onoga oglasa opet smo nastradali čim se prefekt vratio s puta: čitavu grupu kaznili su da u nedjelju ostane bez ručka.</s>

<s>Propade nam, dakle, slavni nedjeljni ručak s pečenjem i kolačima.</s><s>I to zbog koga?</s><s>Zbog one rđe nalickane, one uštve, onoga Bobe Gice!</s><s>Ah, što kod nas ne žive tigrovi, nosorozi i udavi da jedne noći smrse konce ovome preispoljnom arhinevaljalcu!</s>

<s>Poslije toga događaja s oglasom i svinjcem Bobo postade prefektov miljenik i povjerljivo lice.</s>

<s>Začuje se, recimo, u hodniku ili spavaonici neka lupa i dreka, upada prefekt i još s vrata pita:</s>

<s>– Bobo, ko je pravio nered?</s>

<s>A on, ulizica, skače spremno kao kuče i referiše:</s>

<s>– Dule Dabić, molim, rvao se s Milanom i oborili stolicu.</s>

<s>Razumije se, odmah na licu mjesta pada kazna i za Dulu i za Milana "Snašicu", a naša mržnja protiv Gice poraste još za jedan stepen.</s><s>Jednog jutra Krsto Buva tajanstveno mišapnu:</s>

<s>– Možda će danas naš slovenski bog Perun prosuti svoj gnjev na grešnu glavu Bobe Gice.</s>

<s>– Otkud znaš?</s>

<s>– Sanjao sam nešto tako.</s>

<s>Kad Krsto "sanja" nešto slično, to je onda najbolji znak da je on, lično, već skovao neku podvalu.</s><s>Zbog toga sam s nestrpljenjem očekivao čas našeg profesora matematike Perića, zvanog Perun Gromovnik.</s>

<s>Pred sam početak njegovog časa Krsto se nešto mnogo vrzmao oko Bobe i njegove klupe.</s>

<s>Najzad, evo ga, ulazi Perun i još s vrat a grmi:</s>

<s>– Sveske na klupu da vidimo domaći zadatak!</s>

<s>Potegosmo svoje torbe, uze i Gica svoj uredni kožni torbak, otvori ga, a istog trena – frrr! – iz torbaka sunu vrabac i poletje prema zatvorenom prozoru.</s>

<s>– Aha, drž' ga! – povika prvo Krsto Buva i za tren oka u razredu nastade takva gungula, cika i krkljanac kao da je zemljotres.</s><s>Ustrča se čak i strogi Perun s lenjirom u ruci.</s>

<s>– Aha, raspalite ga! – dovikivao mu je Baja.</s><s>Vrabac je konačno bio uhvaćen i po Perunovom naređenju svečano izbačen kroz prozor.</s><s>Tek tada Perun priđe prestrašenom Bobi i grmnu:</s>

<s>– Zadaću na sunce, hrabri lovče!</s>

<s>Još prije početka časa Bobina sveska ležala je otvorena i spremna za pregled, ali sada – pazi ti užasa! – pokaza se da je u onoj trci preko klupa neko stao širokim gumenim đonom baš na onu stranicu sa zada-cima i na njoj ostavio crn otisak sličan kakvoj križaljci za ukrštene riječi.</s>

<s>– Aha, ovako mi se sveska drži u redu! – orio se Perunov glas. – Stao si, znači na nju kad si se pentrao za vrapcem, je li?</s>

<s>Gica, sav preneražen, poče da se pravda i da zamuckuje, ali se pokazalo da baš i on ima cipele s gumenim đonom i to je profesoru bilo dosta.</s>

<s>– Ako laže koza, ne laže rog!</s><s>Vidiš da su đonovi tvoji.</s>

<s>Kad je zazvonilo za odmor, Krsto Buva povuče me u ćošak i podiže nogu.</s>

<s>– Kao što vidiš, imam i ja gumeni đon – namignu on šeretski – a kad ga još malčice podmažeš crnom mašću, odlično štampa.</s>

<s>– A, ti si, dakle, taj? – zinuh ja.</s>

<s>– Samo ćuti! – opomenu me on.</s><s>Priđe nam i De-De-Ha i reče zabrinuto:</s>

<s>– Čim Perun javi našem prefektu ovo za vrapca meni ne gine kazna.</s><s>Nikako neću moći dokazati da ja u to nisam umiješan.</s>

<s>Međutim, toga istog dana, na času vjeronauke, De-De-Ha je također iznenada nastradao.</s>

<s>Nekoliko dana ranije katiheta nam je tumačio kako je Bog "triličan", to jest, da ima tri lica: Bog otac, Bog sin i Bog duh sveti.</s><s>Sad je, pak, uzeo da propituje prošlu lekciju i prvog je prozvao Dulu.</s>

<s>– Dabiću, kaži ti nama kakav je Bog.</s>

<s>De-De-Ha se sporo diže, jer pojma nema o tome kakav je Bog zato što je za vrijeme minulog časa vjeronauke igrao "mice" s Bajom.</s><s>Zato se u neprilici okreće nama i šišti:</s>

<s>– Šapćite!</s>

<s>Jest vraga, šapći ti Duli kad je on gluv!</s><s>Ipak se naginjemo naprijed i razvlačimo:</s>

<s>– Tri-li-čan!</s><s>Tri-li-čan!</s>

<s>De-De-Ha se prokašlja i glasno blekne:</s>

<s>– Gospodin-katiheta, Bog je priličan!</s>

<s>– Šta?! – prijeteći zaori s katedre.</s>

<s>– Bog je priličan! – još jasnije vikne Dule.</s>

<s>– Priličan si ti magarac i još veća neznalica! – dreknu katiheta. – Zar je svemogući Bog za te samo priličan, a?</s>

<s>– Pa tako piše – poče da vrda Dule.</s>

<s>– Aha, piše! – razgalami se katiheta. – Valjda u nekakvim jeretičkim ili turskim knjigama!</s><s>Gdje si samo to našao?</s>

<s>Ovaj Dulin odgovor da je Bog priličan do noći je postao poznat po čitavom našem internatu i zbog njega se De-De-Ha do večere potukao jedno šest puta.</s><s>Videći ga tako bjesomučnog, Jovo Skandal prijekorno mu reče:</s>

<s>– Šta je to s tobom danas?</s><s>Dosad si bio priličan dječak.</s><s>Prgavi Dule frknu kao mačak:</s>

<s>– Šta reče, ko je priličan?</s>

<s>– Bog, bog!</s><s>Bog je priličan! – prodera se neko kroz poluotvorena dvorišna vrata.</s>

<s>– E, sad ćeš i ti boga vidjeti! – prosikta De-De-Ha i jurnu napolje, u mrak.</s><s>Ubrzo se začu kako lomi suncokrete u konviktskoj bašti, jurio je nekoga.</s>

<s>– Skandal, što se ovo dogodi s Dabićem! – začuđeno reče Jovo. – A zaista je bio priličan dječak.</s>

<s>Kao što smo i očekivali, prefekt je samo opomenuo Gicu zbog onoga događaja s vrapcem, a De-De-Ha je opet kažnjen uz sljedeće obrazloženje:</s>

<s>– Pa naravno, dok je tu vrabac, i ti si upleten u tu magareštinu.</s><s>Nemoj ni pokušavati da se pravdaš.</s><s>Znam ja tebe, ti si priličan advokat.</s><s>Kad ču "priličan", De-De-Ha se vrcnu kao da ga ubodoše šilom.</s>

<s>Od toga dana niko pred našim Dulom nije smio da izgovori riječ "priličan", a opasno je bilo čak i boga pomenuti.</s><s>Jednom sam bio neoprezan, pa na Dulino pitanje, kako sam naučio lekciju, ja odgovorih:</s>

<s>– Prilično.</s>

<s>Istog trenutka zveknu me po glavi Dulin stari torbak tako da mi se učini da je posred Bihaća tresnuo meteor, a tek potom čuh De-De-Haov zlurad glas:</s>

<s>– Evo ti prilične ocjene za tvoje prilično učenje.</s>

