Teubei-Nesuh
<s><poem>
(Pokajanje jednog griješnog pjesnika)</s>

<s>Mom pobri S. Bakamoviću</s>

<s>Gospode, evo na sedždu ti padam,
Pred vječnom tvojom klanjam se dobrotom
I molitvu ti u stihove skladam,
Proseć, "Oh, daj mi smisao za ljepotom!"
Gospode, evo, na sedždu ti padam.</s>

<s>Ti znaš da bijah nevin poput rose
I poput lijera u proljeću ranom;
Al' ljudi, med što pod jezikom nose,
Otrov mi dadoše u bokalu pjanom,
Mada sam bio nevin poput rose.</s>

<s>I tada s tvoga skrenuo sam puta
I zatrtao kroz pustoš i tamu
Ah, strast mi razum u okove sputa,
Da ropski dvori njenu crnom plamu -
I s tvoga ja sam zabasao puta.</s>

<s>Vjeru i nadu iz srca izgubih,
I moju ljubav pomrč'o je grijeh -
Postadoh sarhoš oholi i grubi,
Sav ideal mu što je vinski mijeh...</s><s>Ah, svoju vjeru i nadu izgubih!...</s>

<s>I slavih Bakha kao sveto biće,
Veneri pete jezikom sam liz'o -
Vlastitim zubom ja sam svoje žiće
Komad po komad kao zvijer griz'o,
Slaveći Bakha kao sveto biće.</s>

<s>Svačiji prezir pratio je mene,
Od sjene moje druzi mi bježahu
I sve me čiste klonile se žene...</s><s>Vaj!</s><s>Teško mi je bilo siromahu,
Jer ljudski prezir pratio je mene.</s>

<s>Ja sada bježim pod okrilje tvoje
I tvog Kur'ana, tvoje vječne riječi,
Gospode, grijehe odriješi moje
I bolesnu mi dušu izliječi -
Ta ja se sklanjam pod okrilje tvoje.</s>

<s>Gospode, razum prosvijetli mi sada
I daj mi snage, daj mi volju jaku
Demone sve što može da savlada...</s><s>Nek tvoja milost svijetli mi u mraku
Gospode, razum prosvijetli mi sada!</s>

<s>Raspiri moje stare vjere plamen,
Vrati mi ljubav i sve stare dare,
Da tresnem čašom o ledeni kamen
I noktom zgrebem Venerine čare -
O, raspiri mi stare vjere plamen!...</s>

<s>Gospode, evo na sedždu ti padam,
I kajem grijehe pred tvojom dobrotom -
I molitvu ti u stihove skladam,
Proseć: "Ah, daj mi smisao za ljepotom!" -
Gospode, evo na sedždu ti padam!... </poem></s>

<s>Musa Ćazim Ćatić</s>

