Osman/8. pjevanje
<s></s>

<s>Osmo pjevanje</s>

<s>Ljepota je od naravi
dar čestiti, slavno blago,
gdi se sabra, skupi i stavi
sve što je ugodno, milo i drago.</s>

<s>Od svjetlosti višnje zraka,
cvijet od raja pun uresa,
dobro u kom su dobra svaka,
bistri izgled od nebesa.</s>

<s>Najizvrsnije Božje djelo
u kom svijetu raj se otvara,
gdi pram sunce, istok čelo,
zvijezde su oči, lice zora.</s>

<s>Od radosti i razbluda
skup izbrani, skladna mjera,
slatka od srca svih požuda,
mila od oči svih zamjera.</s>

<s>Med prislatki, ki tko kuša,
čemer mu se sladak čini,
blizu i dalek od svijeh duša
želja i pokoj drag jedini.</s>

<s>Nu moguća ova lipos
s svijetlom krvi kad se združi,
dvakrat veću kaže kripos
da ju dvori svak i služi;</s>

<s>u velikoj tere slavi
leti svuda glasovita
i neznane puke travi
u najdaljijeh stranah svita.</s>

<s>O česarska kćeri izbrana,
u porodu okrunjena,
ti sva vedra, sva sunčana
s ljepote si i s plemena.</s>

<s>Rajski ures lica tvoga,
ki moć izrit nije besjedom,
Vladislava prije slavnoga 
zanije glasom neg pogledom.</s>

<s>Tim on želeć da bi stekô
dragu milos prid tvim licom,
kraljicom te svôm narekô
i ljubljenom vjerenicom.</s>

<s>Ali dočim nî daleče
namijenjeni tvojoj sreći,
iz sjevera ter ti istječe
sunce bijeli dan noseći,</s>

<s>tva ljepota rajska prosti, 
mala ptica s tanke hvoje
ako istočnoj tvôj svjetlosti
iz dubrave pjesni poje.</s>

<s>Kraljeviću vjereniku
veće istočni car zavidi
pleme i lipos tvu veliku
neg svu dobit s ke još blidi:</s>

<s>steć bo može on na svitu
izgubljenu slavu u boju,
nu lipotu plemenitu
ne vik naći kako tvoju.</s>

<s>Pod zvjezdami tvoga uresa
nije bilo ni će biti:
jedno je sunce vrh nebesa,
jedna je lipos tva na sviti.</s>

<s>Otmanović tim zaludu
poslô je iskat svuda sebi
dad caricu naći budu,
o kraljice, sličnu tebi.</s>

<s>S tvojijem drazijem natjecati
u svem se ište; ali neće
u ljubovcah on imati
neg u oružju bolje sreće.</s>

<s>Sila mu je da izgubi,
i inako moći nije:
tako u lijepoj sada ljubi
kako u vrlom boju prije.</s>

<s>Jur je došô Kazlaraga
k Smederevu bijelu gradu
za iznaći kćer Ljubdraga, 
Sunčanicu lijepu i mladu.</s>

<s>Svijetla je ova djevojčica
od koljena despotskoga:
vid žuđeni i zenica
slijepa starca, ćaćka svoga;</s>

<s>ki se unukâ unuk zove
Đurđa despota i Jerine,
od kih ime i sad slove
niz slovinske pokrajine.</s>

<s>Zasveda su Turci hudi
gospostvo mu staro oteli,
gosposke se kaže ćudi,
plemenit se djelim veli.</s>

<s>Prut kraljevski, njekad ki je
u rukah mu djedim bio,
njemu je sada štap na ki je
tešku staros naslonio.</s>

<s>Države one gdje njekada
vlas despotska sterala se,
kratka mu je sad livada,
vrhu koje stado pase.</s>

<s>Straža mu su psi uzdani,
krotke ovce puk podložni,
a pastiri i gorani
prijatelji najuzmnožniji.</s>

<s>Priprosta mu je kućarica
mramornoga mješte krama,
a raskošna svim ložnica
trava uvehla, suha slama.</s>

<s>Šatori su izvezeni 
zelenoga dubja kitje;
jestojska mu je sat medeni,
voda i mlijeko slatko pitje;</s>

<s>a od zlata čaše izbrane,
slatke piće u kih stoje, 
ruke bijele i snježane
milostive kćerce svoje.</s>

<s>Dobri ovako starac traje
najpokonjih dana dio,
ki od dvanaes sinova je
čestit otac nekad bio.</s>

<s>Ali njemu smrt nemila
kroz namjeru hudu i priku
svih je ubrzo polomila,
da ne osuši lica vîku.</s>

<s>Tim je on sada ostô veće
jak opsječen dub u gori
komu vihar s plahe smeće
grane skrši i obori.</s>

<s>Vuk i Đurađ, kih slovijaše 
glas s istoka do zapada,
s puške ognjene mrtvi ostaše
u podstupu Praga grada.</s>

<s>Gojko i Uroš sred zasjeda
od turske su sablje pali, 
ki su ognju priko leda
za česara vojevali.</s>

<s>Mikleuša i Stjepana
more utopi na pučini,
a dopade smrtna rana
Vlatka od guse u planini.</s>

<s>Glavu izgubi Grgur svoju
s prijateljskih zlih privara,
a u rdeljskom stignu boju
smrt Miloša i Lazara.</s>

<s>Janko i Lauš od svih bijehu
samo ostali jošte živi
za razgovor i utjehu
ćaćku u teškoj suprotivi;</s>

<s>ki svu ljubav složi i stavi
od dvanaes u dva ova,
i kô oči dvije u glavi
i gleda ih i milova.</s>

<s>Ali huda nad sve ine
dobrzo mu sreća uzroči
da mu ujedno zrak pogine
i od dva sina i od dvije oči.</s>

<s>Janka ne može uzdržati
da se na boj ne uputi;
u bogdanskoj tim ga rati
pogubiše Turci ljuti.</s>

<s>A Lauša u isto vrime
srete prika smrt na domu,
ki ćaćkovo zovuć ime
umrije u rukah ćaćku istomu.</s>

<s>Tad toliko plakat uze
od dvanaes probjen strila
tužni starac, da ga suze
oslijepiše s grozna cvila;</s>

<s>i svršio još bi u plaču
dni kroz teške nepokoje,
razgovara da ne začu
od jedihne kćerce svoje.</s>

<s>Sunčanica mlada i lijepa,
od ke slovu svud kriposti,
svijetlo ufanje ćaćka slijepa
i štapak je u starosti.</s>

<s>Mile unuke on viditi
želi od drage kćerce ove
i u njih opet ponoviti
sebe i mrtve sve sinove.</s>

<s>Ali je zaman da itko sada
nje lipotu dvori mnogu,
zašto djevstvo ona mlada
zavjetova višnjem Bogu.</s>

<s>Mudri ćaćko s biljeg veće
pozna ovu nje odluku
i, što obljubit kćerca neće
vjerenika, ćuti muku.</s>

<s>Nu u sebi opet sudi
da od djetinjstva plaha ishodi
taj nje misô, s koje žudi
da dni tako sama vodi.</s>

<s>Tim neka u njoj od ljubavi
probudi se časna želja,
on razlike igre stavi
od radosti i veselja.</s>

<s>Od bugarskih mlados sela
na igre se kupi ove,
i ljuvena i vesela
sjediljkam ih milim zove.</s>

<s>Lijepe djevojke i gizdave,
i seljani mladi š njima
na nje idu, i vrh glave
svak od cvijetja vijenac ima.</s>

<s>U tanac se svi hitaju,
svi začinju slatke pjesni
i razlike igre igraju
u pokoju i u ljuvezni.</s>

<s>Vrh livade mlad uz mlada
sjedi u cvijetju razlikomu,
i riječ s riječim hitro sklada
na uho šaptom ovi onomu.</s>

<s>Natječu se svi pastiri,
i ukazat svaki uživa
da skladnije dipli sviri
i da u slađi glas popiva.</s>

<s>Zatjecat se još ne taže
pastirice najmilije,
ka začinja pjesni draže,
ka li vjenčac ljepše vije.</s>

<s>Sjediljke ove skupio bîše
starac Ljubdrag na svom stanu,
jeda srce tvrdo odviše
od sve kćerce one ganu:</s>

<s>ter od mladih, kih ustrili
slavna lipos nje velika,
kigodi joj tuj omili
i obere ga vjerenika.</s>

<s>Tad kon lijepe Sunčanice
na sjediljke sej ljuvene
odsvud mlaci i mladice
skupiše se nebrojene.</s>

<s>Ona mlada, zasveda je
mučna u srcu cića toga,
poslušna se kazat haje
zapovijedim ćaćka svoga.</s>

<s>Sve najlijepše gube ime
prid uresom nje uresa
jak prid suncem istočnime 
jasne zvijezde od nebesa.</s>

<s>Čisti zlatni pram od kosi
na vjetric je tih rasplela,
a od razlika cvića nosi
vjenčac vrhu vedra čela.</s>

<s>U pogledu ljuvenomu
razbludna joj sja danica,
a u rajskom licu svomu
capti trator i ružica.</s>

<s>Na ustijeh joj od veselja
rumena se rusa smije;
koprenica snijega bjelja
bjelje od snijega prsi krije.</s>

<s>Tako ona milo hodi
i toliku svjetlos ima 
da u jedno vrime izvodi
tančac stupom, dan očima.</s>

<s>Pače, cijeneć da je zora
što su oči nje ljuvene,
rumena se rusa otvora 
i razliko cvijetje zene.</s>

<s>Bijelim rukam po livadi
s drugam ga ona brat počinje;
seljani se dižu mladi:
kolo okolo njih začinje.</s>

<s>Usred kola od sviralî
i od diplî na glas mio,
da zabave sej pohvali,
zače ovako mlad Radmio:</s>

<s>„Družbo lijepa i vesela
od mlađahnijeh pastirica
kim sred oči zora bijela
a sunačce sja sred lica,</s>

<s>pridružite u ljuvezni
s našijem vaše skladne glase, 
da pojući slatke pjesni
biće ovo proslavja se!</s>

<s>Pojmo, pojmo, družbo, draga!</s><s>Bježi mlados, leti vrime;
od prolitja doba blaga
uživajmo prije zime!</s>

<s>Ne čekajte svijetla prama
zlato u srebro da se obrati,
a bez svitlosti i bez plama
lijepijeh se oči pogled skrati.</s>

<s>U mlađahna svoja lita
svaka od vas, lijepe moje,
grli rados, ljubav hita',
želje ispunjaj slatke svoje!</s>

<s>Čestitos je ovo živa,
blaženstva su ovo prava;
ovako se lijepa uživa
mlados i nje dika i slava.</s>

<s>Što se pita, da se ima;
što se žudi, da se stječe;
što je lijepo blizu očima,
da i od srca nî daleče;</s>

<s>da dva mlada jedno žele
u životu stravljenomu
i da vode dni vesele
živeć jedan u drugomu.“</s>

<s>Radmio prista, i tajčas se
š njim u tanac svi hitaju;
dva začinju, u sve glase
skladno ostali otpijevaju.</s>

<s>U šapte se igra obrati,
kô se u tancu dozačina,
pak uzeše popijevati
četr mlada seljanina.</s>

<s>Prvi poče kô njekada
od hercega od Stjepana
ugrabi se ljubi mlada,
ka mu sinu biješe dana;</s>

<s>i ki je ona jad i smeću
i ćutila i podnila,
čim na starcu svim mrzeću
draga je mlaca promijenila;</s>

<s>i kô paka cića toga
sin mu se je poturčio,
i iz gospostva herceg svoga
s djecom inom prognan bio.</s>

<s>Zapopijeva drugi opeta
kô Biogradu pomoć poda
prema silam Muhameta
Ugrin Janko vojevoda;</s>

<s>i kako se ispod mirâ
grada toga car oholi
ljuto ranjen tad istira
veće mrtav živ negoli.</s>

<s>Kô se iz grada Dubrovnika,
kliče tretji, k Zadru uputi
Đurađ despot za na prika
zeta Ugre podignuti;</s>

<s>i od Sibinja kô ban slavni
i ugarska sva gospoda 
tad ustaše na boj spravni,
neka mu se pomoć poda;</s>

<s>i kô s vojskom iz Budima
kralj Vladislav sam se otpravi,
ter Murata s neizmernima
silam razbi na Muravi.</s>

<s>A četvrti kliknuo biješe
kô ugarske skladne volje
Matijaša kralja uspeše
iz tamnice na pristolje;</s>

<s>i kô utruđen kralj hrabreni,
rvuć vojske od Turaka,
na kopju se često odmijeni
od despota Vuka paka.</s>

<s>Bugarkinje jur pristale
i pjevanja bijehu draga,
kad smete igre sve ostale
svojim došastjem Kazlaraga.</s>

<s>Pokli iska svud po gradu
Smederevu on zaludu
Sunčanicu lijepu i mladu
ukazati da mu budu,</s>

<s>brži nego brza strijela
otole se s družbom dijeli,
bivši čuo da se u sela
Ljubdrag otac š njom priseli.</s>

<s>Tu je nađe u zabavi
od veselih sjediljaka,
i u pogledu nje objavi
tajčas mu se sunčja zraka.</s>

<s>Pače bijelijem danom svanu
crnom agi noćno lice
na ljepotu rajsku izbranu
od sunčane Sunčanice.</s>

<s>Zapažene odsvud vidi
u nju jednu svačije oči
i cvijet sunce gdi ju slidi
pored suncem od istoči.</s>

<s>Ali crnac kô se ugleda,
ne zna od straha nitko gdi je:
sjemo tamo svak ureda
hoće bježat, a ne umije.</s>

<s>Sunčanica i š njom lipa
družba od straha i od srama
cvitje iz skuta na tli isipa
ko za zlatnih braše prama.</s>

<s>Poniknute lijepe vile
zamukle su mramorkome,
cijeneć da su tako skrile
same sebe sjenim svôme.</s>

<s>Odsvuda su vrhu lica
vlase od kosa raspustile,
ali između zlatnijeh žica
sjahu im većma oči mile.</s>

<s>Hitri hadum svijem objavi
veseo pogled, sliku dragu;
sprijed na prsi ruku stavi
i u besjedu kliče blagu:</s>

<s>„Družbo mila, dni čestite
ki trajete sred dubrave,
uživa'te i slidite
lijepe igre i zabave!</s>

<s>Nitko ne ima' strah ni čezni,
er došastje moje neće
razvrć vaše tance i pjesni
ni donijet vam gorke smeće.</s>

<s>Pače u družbu vašu, ka je
mnoge sreće, mnoge česti,
gdi u miru svak dni traje,
i ja ću, za nać mir, uljesti.</s>

<s>Tim, gizdava družbo mlada,
ovdje gdi ste vi skupljeni,
ne budi vam mučno sada
dat zamalo mjesto i meni!“</s>

<s>Kô izreče sej besjede, 
gdi sjen velik dub prostira,
sam bez družbe Turčin sjede
sred seljana i pastira.</s>

<s>Milostivo na staroga
Ljubdraga se pak obrati,
tere poče ovako ga
s tvrdim kletvam uprašati:</s>

<s>„Ah, tako ti Bog s visine
vratio očima vid žuđeni,
vrijedni i dobri domaćine,
pleme tvoje spovjeđ meni.</s>

<s>A po carsku slavnu glavu,
tako ne pô sabljom mojom,
kad istinu skažeš pravu,
neć me uvrijedit riječi tvojom.</s>

<s>Stari tvoji tko su bili?</s><s>Rec' slobodno bez ozira:
jesu li oni gospodili,
i iz gospostva ko ih istira?“</s>

<s>Na ovo, u srcu smućen svomu,
kliče starac pun žalosti:
„Spomenjivat nevoljnomu
mučno je prednje čestitosti:</s>

<s>er koljeno plemenito
od pomoći tomu nije
koga uboštvo vjekovito
pod teškijem ropstvom krije.</s>

<s>Nu gospodar taki kada
zapovijeda blago i milo,
pod zakletvu ter mi sada
od oči se toj stavilo,</s>

<s>od ničesa neću predat:
sve ću kazat, nu, jaoh, bolje
naricaću neg spovijedat
od starijeh mojih nevolje.</s>

<s>Diže se iskat u svom dvoru
Lazar, despot od Servije,
dva junaka po izboru,
da uda za njih kćeri dvije;</s>

<s>lijepu i mladu Vukosavu
da Milošu Kobiliću,
a ponosnu i gizdavu
Maru Vuku Brankoviću.</s>

<s>Od Mare se i od Vuka
slavni despot Đurađ rodi, 
vrh raškoga svega puka
nakon svekra ki gospodi.</s>

<s>Od Đurđa se i od Jerine
Mara opet kći rodila,
cić lipote nje jedine 
ku obljubi carska sila;</s>

<s>nu se od cara bijehu silna
obljubile većma tada
plodne strane, mjesta obilna
gdi s Jerinom despot vlada.</s>

<s>On na dvore kô njegove
za caricu im kćer odvede,
posla im konje po sinove
i primami ih da ga slijede.</s>

<s>Podiže se pak da stječe
pod oružjem njih države,
i jedva despot živ uteče
isprid sablje sve krvave;</s>

<s>a Jerina, iz bijeloga
Smedereva izagnana,
za nać Đurđa vojna svoga
put ugarskijeh pođe strana.</s>

<s>Ovake mu pak da glase,
u Budimu kad ga srete:
Trgaj, trgaj sijede vlase,
tužni starče, s hude štete!</s>

<s>Gospostvo ote i isposijeca
tvoje vojske car ognjeni;
Grgur, Stjepan, naša djeca,
robovi su oslijepljeni.</s>

<s>Čuj ke mi su sinci mili
po jednomu sad glasniku
plačnoj majci poručili
trudne glase, zgodu priku;</s>

<s>Srce će se tve napola
rascijepati, majko tužna:
tva dva sinka, dva sokola,
dva slijepca su i dva sužna.</s>

<s>Ti po svakoj svijeta strani
gledaj, majko, na dan bio:
nami se je zrak sunčani
mlađahnijem ugrabio.</s>

<s>Razlog biješe mi dvojica
da smo štapak ćaćku i tebi:
s ćaćkom starcom ti starica
da nas vodiš sad je trijebi.</s>

<s>Ali slišaj svu nezgodu
i naš teški jad nemili:
s očima smo i slobodu
slatku i dragu izgubili.</s>

<s>Carica nas, majko draga,
sestra naša, kćerca tvoja,
prid Muratom ne pomaga,
komu ljubi bit dostoja;</s>

<s>pače i ona, vajmeh, ista,
da nam kuću iskorijepi,
vrlom caru na svjet prista:
zajedno nas š njim oslijepi!</s>

<s>Ni joj ganu srce tada
tvrđe od stijene, vrlje od zviri, 
ljubav od dva braca mlada
hudu misô da ne tiri.</s>

<s>Zato, ako taj put slidiš
ti da, lijepe sve gospoje
u Budimu kad razvidiš,
dvije nevjeste nađeš tvoje;</s>

<s>kada budeš, majko, tamo
među ugarskijem gospojami,
tužna majko, smisli samo
ke ćeš hvale podat nami!</s>

<s>Jeda rićeš: „Imam živa
ja dva sina, dva junaka,
u kih stoji i pribiva
moga srca rados svaka?</s>

<s>Dva sina imam - moć ćeš rijeti -
nu dva slipca, nu dva roba:
oteše mi ih Turci kleti
i sada mi ih drže oba.“</s>

<s>S nesrećnoga segaj glasa
ki mu poda plačna ljubi
starac despot pun poraza
smrtno ublijeđe, riječ izgubi.</s>

<s>U žalosti i u bolesti
stanovit se omramori,
ali kô se pak rasvijesti, 
jedva ovako progovori:</s>

<s>„Otkada smo izgubili
sva ina dobra mi na sviti,
nastojmo se turskoj sili
sužni u staros ne učiniti!</s>

<s>Verna drugo, sa mnom hodi
put slavnoga Dubrovnika,
gdi se gostu u slobodi
drži vjera svim velika!“</s>

<s>Ali Murat buduć slišô
Đurađ despot sa svim blagom
u Dubrovnik da je otišô
slobodom se štiti dragom,</s>

<s>prešno otpravi poklisare
k Dubrovniku svijetlu gradu,
knezu i vijeću šljući dare,
da mu u ruke Đurđa dadu;</s>

<s>ili inako on zaprijeti
u krvavu ljutu boju
da će na njih grad podrijeti 
carsku ognjenu sablju svoju.</s>

<s>Nu Dubrovnik, sred pokoja
ki od slobode krunu steče,
s mita od zlata, s prijetnje od boja
od vjere se ne poreče;</s>

<s>tako da isti car oholi
čudeći se tada kliče:
„Cjeć tve vjere krepke toli
vik ćeš živjet, Dubrovniče!“</s>

<s>I tako se prem dogodi! 
još Dubrovnik s davnjom krunom
stoji cjeć vjere u slobodi
među Lavom i Drokunom.</s>

<s>Ah, da bi uvik jakno sade
živio miran i slobodan,
Dubrovniče bijeli grade,
slavan svijetu, nebu ugodan!</s>

<s>Krune ugarske veći dio,
svu bosansku kraljevinu
i, gdi je herceg gospodio,
vlas poda se turska ukinu;</s>

<s>još sred usta ljuta Zmaja
i nokata bijesna Lava
oko tebe s oba kraja
slovinska je sva država.</s>

<s>Robovi su tvoji susjedi,
teške sile svim gospode;
tve vladanje samo sjedi
na pristolju od slobode.</s>

<s>U slobodnu gradu ovomu 
od zetovih tako ruka
sačuva se despot, komu
ja sam unuk od unukâ;</s>

<s>i od našega svega traga
ne nahodi nitko se ini
razni ova kćerca draga,
ka je razgovor moj jedini“.</s>

<s>Kô ču ovo crnac, skide
zlatnu mahramu iza pasa,
Sunčanici ter otide
i u način ju blag prikaza,</s>

<s>veleć: „Tva je sreća sada
i velika i čestita:
istočnom si caru lada,
o djevojko plemenita!“</s>

<s>Sunčanica tada svrnu
oči od srama i poniknu,
a svu ostalu družbu crnu
crni hadum k sebi viknu.</s>

<s>Nu š njim ne hteć da se dili
djevojčica časna i lijepa,
ugrabi ju on po sili
isprid skuta ćaćka slijepa.</s>

<s>Otet bi se mlada uzela
strašnom crncu ki ju hvata
golubica jakno bijela
crnom orlu iz nokata.</s>

<s>Ali Ljubdrag, u sljepilu
tužni starac nad sve ine,
čuvši grabit kćercu milu
uhiti se za sjedine,</s>

<s>i ne ufajuć da ju obrani,
zaupi u glas pun žalosti:
„Na ovo li me, jaoh, dohrani,
teška i trudna mâ starosti?</s>

<s>Da li dosta, srećo huda,
djedinstvo otet me ne bi ti,
i od despota slavnih svuda
pastirim nas učiniti,</s>

<s>i ljubljenim sinovima, 
ki biše oči mojih zenice,
da moj život spravljat ima
i kolijepke i grobnice?</s>

<s>Ti me sada sasma ovako
slijepa starca još pokosi,
čim se moje dobro svako,
mâ jedihna kćerca odnosi.</s>

<s>O mâ kćerce! - Nije je, nije! -
Sunčanico, kćerce mlada,
tvoj sunčani ures gdi je?</s><s>Jaoh, tko mi te grabi sada?</s>

<s>Ozovi se, kćerce mila!</s><s>Viđ koja me boles cijepa!</s><s>Ah, komu si ostavila
ćaćka tvoga stara i slijepa?</s>

<s>Za ovo li, smrti prijeka,
gluha mi se vazda kaza,
mâ nesrećna staros neka
mre s huđega sveđ poraza?</s>

<s>Moja slijepa staros ova
ka mi u licu smrt svjedoči,
bez gospostva, bez sinova
i bez drazijeh, vajmeh, oči,</s>

<s>i bez tebe, slatko ufanje,
kćerce mila, u koj meni
i sinovi su i vladanje
i od oči vid žuđeni!“</s>

<s>Starac Ljubdrag tuži ovako:
ali što mu toj pomaga?</s><s>S kćercom mu se veće odmakô
podaleko crni aga.</s>

<s>Sunčanica sprva od straha
učini se mrazna stijena,
blijeda, nijema, bez uzdaha,
iščeznuta, zapanjena.</s>

<s>Pram razvezan u slobodi
lice plačno obletiva;
nosi se ona, a ne vodi,
veće mrtva nego živa.</s>

<s>Nu kô malo razabra se
ter pogleda, tere vidi
strašne i grde crnce uza se,
opet vene, čezne, blidi.</s>

<s>Gorka je boles opet smeta,
opet zavrć riječ ne može; 
priuze teški strah ju opeta
i opet se prinemože.</s>

<s>Ali kô se njoj zatime
pobjeguća duša vrati,
kliče glasom žalosnime
u ovi način naricati:</s>

<s>„Gdje sam, tužna?</s><s>Ah jaoh, koja
ugrabi me ovo sila?</s><s>O žalosna majko moja,
na što me si porodila?</s>

<s>Od koga sam, jaoh, vođena?</s><s>Robinjica gdi ću mlada,
nemilosno zaplijenjena
u ćaćkovu skutu sada?</s>

<s>Sinoćka sam omrknula
ja u ćaćka kći jedina,
a jutros sam osvanula
u crnoga Arapina.</s>

<s>Komu, ćaćko mili, komu
jedihna te kćerca ostavi
ka je životu trudnu tvomu
sveđ nosila pokoj pravi?</s>

<s>Ah, čijeme ćeš jade i smeće
teške tvoje samiriti?</s><s>Ko li ti će uzdan veće
slijepu u staros štapak biti?</s>

<s>Silnu caru od Istoka
mlađahna se vodim sužna
i, što je huđe, s toga uzroka
časti môm se bojim tužna,</s>

<s>dragom časti, ku odavna
ja prikazah Višnjem goru
i za ku sam podnijet spravna
svaku muku, smrt najgoru.</s>

<s>Ali ako me ti oteti
nijesi jaki, ćaćko mili,
ni imaš silâ za oprijeti
mogućoj se turskoj sili,</s>

<s>dođi, dođi, na smiljenje
jeda ganeš skup oholi,
tere tvoj plač i cviljenje
za mene se tužnu umoli.</s>

<s>Jeda za otkup me mladosti
mješte zlata u ke vrime
od nesrećne tve starosti
grozne suze Turci prime;</s>

<s>jeda kako oči slijepe,
jaoh, i stare tve sjedine
iz njih srca iskorijepe
nemilosti i vrline.</s>

<s>Ali nigdje nije nikoga
ko bi mene pomoć htio!</s><s>Ćaćko, ufanje srca moga,
i ti li me si ostavio?“</s>

<s>Htijaše slidit plač svoj ljuti 
Sunčanica još naprijeda,
kad se oštri crnac smuti
srčno na nju ter pogleda,</s>

<s>„O djevojko, vapeć, mlada,
dosta si se plakat čula;
ah, umukni veće sada,
kamenito zamuknula!“</s>

<s>Ali dočim pute slidi
k Carigradu on najpreče,
eto se ulak jedan vidi
gdi uprav njega tijekom teče.</s>

<s>Ovi, potom prida nj doje,
lis mu carski prikaživa;
on ga prima i vrh svoje
glave stavlja, pak celiva.</s>

<s>Mlad car, trpeć mučno odviše,
od istočnijeh sprava sknjenje,
agi u tom listu bîše
otkrio srca svoga htjenje.</s>

<s>Pisaše mu da put strane
carigradske naglo grede
i da veće izabrane
djevojčice sve dovede;</s>

<s>veljaše mu još da svudi
Sokolicu pošlje iskati
i da joj skaže kô car žudi
da ga u Istok i ona prati.</s>

<s>Biješe lijepe zatočnice
mladi se Osman uželio,
ke ga zani drago lice 
a ustrili pogled mio.</s>

<s>Uzô bi opet nagledati
rajskoga se nje uresa
i očî svijetlijeh u kih sjati
sunce vidi se od nebesa.</s>

<s>Pače on puta ne umije
naći u Istok kim će poći,
dokli Istočno Sunce prije
ne isteče svojoj noći.</s>

<s>Ali ova misô svoja 
neće druzim da se objavi,
krijuć željom ljuta boja
slatku želju od ljubavi.</s>

<s>Nu se hitri hadum stavlja,
i jednoga crnca uzdana
po bojnicu lijepu otpravlja
put poljačkih ravnih strana,</s>

<s>buduć imô glase tada
da još po toj kraljevini,
za osvetit cara mlada,
s drugami ona rasap čini.</s>

<s>Osman</s>

