Emina (Šantić)
<s>Sinoć, kad se vratih iz topla hamama,
Prođoh pokraj bašte staroga imama;
Kad tamo, u bašti, u hladu jasmina,
S ibrikom u ruci stajaše Emina.</s>

<s>Ja kakva je, pusta!</s><s>Tako mi imana,
Stid je ne bi bilo da je kod sultana!</s><s>Pa još kad se šeće i plećima kreće...
- Ni hodžin mi zapis više pomoć neće!...</s>

<s>Ja joj nazvah selam.</s><s>Al' moga mi dina,
Ne šće ni da čuje lijepa Emina,
No u srebren ibrik zahitila vode
Pa po bašti đule zalivati ode;</s>

<s>S grana vjetar duhnu pa niz pleći puste
Rasplete joj one pletenice guste,
Zamirisa kosa ko zumbuli plavi,
A meni se krenu bururet u glavi!</s>

<s>Malo ne posrnuh, mojega mi dina,
No meni ne dođe lijepa Emina.</s><s>Samo me je jednom pogledala mrko,
Niti haje, alčak, što za njome crko'!...</s>

<s>Izvor
Emina</s>

<s>Poezija
Aleksa Šantić</s>

