Osman/6. pjevanje
<s></s>

<s>Šesto pjevanje 
  Krunoslava, pokli upazi
sred guste se svim dubrave,
gdi kladenac tih izlazi
vrh cvjetica i vrh trave,</s>

<s>s viteškoga konja skoči
i, ušto uze da se boli,
iz kladenca svijetlijeh oči
rijeke od groznijeh suza proli;</s>

<s>ter svakako neka otkrije
tešku muku ka ju mori,
iz srca uzdah vruć podrije
i žalosno progovori:</s>

<s>„Prem se htjelo mrtvoj meni
mjesto ovako gluho i pusto,
da me tmine združe sjeni
ke prostira dubje gusto.</s>

<s>Gdi si, o sunce mojijeh dana,
vjereniče gdi si mili?
o mâ željo uzdisana,
u životu, jaoh, jesi li!</s>

<s>O životu moj jedini,
ja bez tebe nijesam živa,
ako u mrkloj s tobom tmini
srce i dušâ mâ pribiva.</s>

<s>Nu se od mene smrt ne plače -
mrem bez duše po razlogu -
neg što tebe, slatki brače,
sloboditi još ne mogu.</s>

<s>Ali jaoh, što ću da sve drago
kamenje se moje broji,
ako, vajmeh, pravo blago
u tuđijeh mi rukah stoji?</s>

<s>Što mi valja zlato ino
i bogastvo neizrečeno,
ako zlato moje istino
pod zemljom je zatvoreno?</s>

<s>Čemu je da sam ja gospoja
podunavskim nad narodi,
ako je u ropstvu duša moja
ka životu mom gospodi?</s>

<s>Što mi sunce od istoči
s bijelijem danom mladoj siva,
ako sunce mojijeh oči
vječne noći tmina skriva?</s>

<s>Ali, vajmeh, mâ svijes gdi je? 
što besjeda moja pravi?</s><s>Kako vječni dan tu nije
svijetlo sunce gdi boravi?</s>

<s>Dan je, ali iza oblaka
od kamenja ledenoga
proć goruća nadvor zraka
vik ne može sunca moga.</s>

<s>O kamenje svijem čestito,
miri srećni i blaženi
sred kijeh sunce sja skrovito 
kim dan svanut može meni!</s>

<s>Ah, da mi je željnoj moći,
pticom bih se satvorila
za ubrzo leteć doći
sred vašega mrazna krila!</s>

<s>Nu kada mi toj se brani,
a vi mi ste nadaleče,
miri visoko obzidani
sred kijeh sunce me istječe,</s>

<s>daj primite, svijetli miri,
druzijem puni tmine i straha,
dušu ku mi želja tiri
na krilijeh od uzdaha!</s>

<s>Ali, tužna, gdi se bolim?
što govorim? s kijem besidim?</s><s>Kamenju se gluhom molim,
ni daleče ke ne vidim.“</s>

<s>Zatrvljena zatočnica
svoje ovako tužbe svrši
i čuvene od vjetrica
ki oko nje tiho prši.</s>

<s>Čim u smeći i u plaču
tako tuži dikla mlada,
glas iz luga jedan začu
gdi se u gorske dipli sklada,</s>

<s>kojijem pastijer u dubravi,
budeć slavja da š njim začne,
zvaše vilu, ka ga stravi,
iz pojate sve divjačne.</s>

<s>Biješe ovako on poklikô:
„O Rumenko mâ ljubljena,
sad na dubju gdi je lis nikô
i dubrava sva je zelena,</s>

<s>čemu sama ti u svrsi
huda i prika mom životu
od kamena kažeš prsi,
kriješ rajsku tvu lipotu?</s>

<s>Uz ovčicu milu svoju
mlad jaganjčić travu pase;
golub, na ku letne hvoju, 
golubicu gleda uza se;</s>

<s>a ti sama od pastira
verna tvoga dalek hodiš,
ni ćeš da š njim pokraj vira
vjenčac viješ, tančac vodiš.</s>

<s>Ah, tva mlados sama utječe
od Miljenka tvoga verna,
a životu mom daleče
sama je lipos tva zamerna.</s>

<s>Jeda ti je mc gorjenje
skrovno i moji tešci trudi,
ter ti ne znaš što zna stijenje,
dubje, zvijeri, ptice i ljudi?</s>

<s>Nut jaganjčić gdi moj veči
igrajući od veselja,
veleć: 'Ostav' tužne riječi:
blizu je tebe tvoja želja!'</s>

<s>Ah, obrati na me, brače,
slatki pogled tvoj veseli,
ter viđ kô me srce plače,
čim svu dušu tebe želi.</s>

<s>O Rumenko, rumenija
od rumene zore meni,
čuj slavice pjevat, gdi ja
zovem ures tvoj ljubljeni!</s>

<s>Vidjeli su, mnim, vidjeli
tvu lipotu izdaleče,
tere scijene danak bijeli
da im iz tvoga lica istječe.</s>

<s>Vrh mene ovo listje pita', 
razbirajuć svaku granu,
s moga ognja vjekovita
kako mnokrat zgorje i planu.</s>

<s>Jak uzdrži pticu veska,
kom tanahan prut se oblijepi, 
tako svjetlost tva nebeska
mene kroz svoj pogled lijepi.</s>

<s>Tim se mlados tva ne srči
da ju pastir gorom slidi:
viđ gdi stado sve me trči
da tvoj ures rajski vidi.“</s>

<s>Prista pastir, a bojnica,
obilnije roneć suze
niz rumena svoja lica,
ovako opet tužit uze:</s>

<s>„Drag ti je život i pun sreće,
jaoh, ovoga sad pastira,
ako svoje kratke smeće
sreta ufanjem duga mira.</s>

<s>Žalosne ti me su tuge 
i dni puni, vaj, skončanja,
ako donijet tužbe duge
ne mogu mi kratka ufanja.</s>

<s>Blizu je njega željna vila,
s ke mu stravljen život vene, 
a jedina ljubav mila
nadaleče stoji od mene.</s>

<s>Njega iz dubja lipos draga
sliša sve što moli i prosi;
meni u sjenah dubja blaga 
plahi vjetar riječi nosi.</s>

<s>On svanutjem zornim bilim,
noćnijem tminam ja se opstiram;
on ufanjem žive milim,
bez ufanja ja umiram;</s>

<s>on će brzo najčestitiji
u ljubavi rijet se moći,
a nesreće me na sviti
vik na svrhu neće doći.“</s>

<s>Slidila bi tužbe ove
i još lijepa Krunoslava,
nu joj donese misli nove
časna ljubav, bojna slava.</s>

<s>Na oružje da gane se
Podunavka dikla mlada,
bojna slava njoj donese
misô u pamet ovu tada:</s>

<s>„Ti li u tužbi i u plaču,
o hrabrena zatočnice,
pitaš pomoć, a ne u maču
ki sred tvoje stoji desnice?</s>

<s>Ti, ka za čâs bojne slave
ustručala vik se ne bi
među zmije, među lave
usrnuti pri potrebi?</s>

<s>Tvoj vjerenik sužan osta
i uza mu se na vrat stavi,
a ti cviliš jak priprosta
pastirica u dubravi?</s>

<s>Na ku išteš bolju zgodu
da tvoj život igda odrediš,
ako sad ga za slobodu
vjerenika tvoga štediš?</s>

<s>Probudi se tim, probudi!</s><s>Nedobitna gdi je tva sila?</s><s>Ona ista drug ti budi
ka si druzim vazda bila!</s>

<s>Platit rijekom turske krvi
svaku suzu tijem poteži:
tjeraj, stiži, meći, rvi, 
sijeci, plijeni, pali i žeži!</s>

<s>Koji miri, straža koja
desnici se tvôj će opriti?</s><s>S bojnom slavom sila tvoja
jaka je pakô pridobiti.“</s>

<s>Ali ljubav časna opeta
s mislim drugom tad ustaje,
i od pogube boja kleta
obratit ju ne pristaje:</s>

<s>„Djevojčice, veleć, mlada, 
pod oružjem da li spravi
sred turskoga Carigrada
slobodu iskat tvôj ljubavi?</s>

<s>Kud te vodi plaha želja?</s><s>Da si od ognja sva goruća,
nijesi mnoštvu neprijatelja
jedna odolit ti moguća.</s>

<s>A ne možeš bit dovika
nečuvena ni vidjena,
ako oteti vjerenika
s oružjem si pripravjena.</s>

<s>Tvrde mire kim se jama
tve svitlosti obgradila
oboriti ne mož sama,
priletit ih ne imaš krila.</s>

<s>Čuvaj, ušto hoć pod silu
sloboditi tkoga ljubiš
da slobodu tvoju milu
i života ne izgubiš!</s>

<s>Ah, ne truni dni nezrele!</s><s>Znaš vjerenik tvoj ljubljeni
da tvoj život veće vele
neg svoj isti ljubi i scijeni.</s>

<s>Kada smrt bi tvu začuo,
ako ne sâm od sve ruke,
oni čas bi poginuo
od žalosti i od muke.</s>

<s>Tim tvoj slavni život hrani
na vremena svjetlja i bolja,
s tobom vitez tvoj izbrani
kad sred rodnijeh bude polja.</s>

<s>A uputi se mirna veće,
mješte krvi zlato trati;
kad slobodi mož bez smeće
vjerenika, ne išti rati!</s>

<s>Znaš da turska ćud za zlatom
po naravi hlepi i gine,
a gospojom svim bogatom
tebe kažu nad sve ine.</s>

<s>Zlato i blago zato skupi
i u Carigrad pođi s time,
vjerenika ter otkupi,
dokli imaš zgodno vrime!“</s>

<s>Posljednja ova misô dobra
mladici se mudroj vidi;
tim na konja skoči i obra
da put miran mirna slidi.</s>

<s>Za slobodit svoga draga
ona u malo skupi danâ
vele zlata, vele blaga
i kamenja izabrana.</s>

<s>S ugaršticom zaruđenom,
u ugarskoj u haljini,
ugarskim se zove imenom
i Ugričić mlad se čini;</s>

<s>tere tako priobučena
iz rodnijeh se strana dijeli,
i do malo prem vremena
u Carigrad dođe bijeli.</s>

<s>Gdi došavši u dvor hodi
česarova poklisara,
s mnogom željom da oslobodi
ljubljenoga gospodara.</s>

<s>Skrovno ište, hitro pita
za njegovo bitje svudi;
ili s varke, ili s mita,
što je začela, steći žudi.</s>

<s>Uto i Osman car mogući
svim veliku želju ćuti,
glas od mira čekajući 
s poljačkijem kraljom čuti.</s>

<s>S mnogom mislim cića toga,
što je plahos svâ zaliha,
cijeni i sudi da je od svoga
poklisara lijenos tiha.</s>

<s>Vas dan, pače još pokoje
sebi i druzim noćne smeta
pitajući: „Gdje je? što je?
čeka li se brzo opeta?“</s>

<s>Ali u njemu bez uzroka 
pohlepa ova prešna nije;
sveđ bo misli put Istoka
da se dijelit bude prije.</s>

<s>Dilje od vijeka čase zove,
sprave od puta sveđ poteži,
i u pameti misli nove
sveđ od većijeh želja vriježi.</s>

<s>Nije mu dosta što nareče,
kad u Istok budi otiti,
da će izbliza i izdaleče
vernih vitez množ skupiti,</s>

<s>tere š njima bez krsmanja
spahoglane, janjičare
od turskog vojevanja
na zakone vratit stare;</s>

<s>nu od plahosti steruć krila
vas svijet veće priletiva,
s namišljenih tere sila
sve podlaga i dobiva.</s>

<s>Jur po moru i po suhu</s>

<s>nedobitan s mislim hodi,
i za sobom u posluhu
Zapad i Istok združen vodi.</s>

<s>Od Persije silna kralja
najprije dobit odlučuje
i kraljevstva sva ostala
ka po glasu slavit čuje.</s>

<s>Slavnoj španjskoj kruni opeta
on se uzda vrha doći
i česarstvo od sva svijeta
pod silu joj otet moći.</s>

<s>Na česara njemačkoga
još oružje mnogo spravlja
i pod sablju carstva svoga
s podložnim ga pucim stavlja.</s>

<s>Ni s franačkijem kraljom pazi
vjeru davno uhićenu;
i na njega sabljom slazi
u krstjanskom raspu općenu.</s>

<s>Pak s izborom od junakâ
ka uzmnoži bojne sprave,
misli udrit na Poljaka
i dignut mu krunu s glave.</s>

<s>Ah, saviše pršeć mlače,
dobrzo ti zaboravi
boj poljački, gdi najjače
tve viteze mrtve ostavi!</s>

<s>Jeda ne znaš ti po dilu,
što spovida svudi slava,
nedobitnu vlas i silu 
kraljevića Vladislava?</s>

<s>Spomeni se i svjedoči -
sram ostavi pri istini -
kolik rasap na tve oči
od vojske ti on učini.</s>

<s>Koliko li kraj Nestera,
mimo ljustvo sve ostalo,
paša ti je i vezijerâ
od njegove ruke palo;</s>

<s>isprid mača kad njegova,
gdi krv rijekom odsvud teče,
priko ubjenijeh vitezova
jedva s glavom živ uteče.</s>

<s>Vito kopje, štit pereni,
britka sablja, desna ruka 
kraljević je prihrabreni
krstjanskoga svega puka.</s>

<s>Nu što velim, care Osmane?</s><s>I ti poznaš isti opeta
da Vladislav zdrži obrane 
od krstjanstva svega svijeta.</s>

<s>Samoga se njega bojiš,
od samoga njega predaš;
bez pokoja zato stojiš,
poklisara čim izgledaš, -</s>

<s>poklisara koga odavna
s mnozim darim ti poslô si,
da u njegova ćaćka slavna
žuđeni ti mir isprosi.</s>

<s>Ali čim car ne pristaje
smione misli umnažati,
želja u njemu sveđ vruća je
poklisar mu da se vrati.</s>

<s>On u sebi sumnji veće
od njegova duga hoda
da uzrok drugo biti neće
negli koja huda zgoda.</s>

<s>Tim vapije: „Gdi se dio?</s><s>Poljak toli nije daleko!</s><s>Ili se je utopio, 
ili ga je tko posjekô.“</s>

<s>I tako ga toj pristraša,
da misleći u dne i u noći
ne čini ino neg upraša:
„Gde bit može? kad će doći?“</s>

<s>Nu još želju kažuć istu,
dokli čuje, ne ima mira,
Kazlaraga u kom mistu
gospođe mu lijepe izbira.</s>

<s>Ki od poludna i od istoči 
jur budući prošô kraje,
kupeć lipos, od svijeh oči
ka žuđena najdraža je,</s>

<s>iz razlicijeh mjesta ote
množ svijetlijeh djevojčica,
od kih svaka cjeć lipote
dostojna je bit carica;</s>

<s>ter s mlađahnijem njima doje
na kraj mora najposlije
gdi bi njegda grad od Troje - 
bi, zašto ga sada nije.</s>

<s>Osman</s>

