Biblija (Tomislav Dretar)/Uvod
<s></s>

<s>UVOD</s>

<s>Biblija se izvanjski predstavlja kao jedna zbirka knjiga   vrlo različitih epoha  i   a u Tevrat: od redakcije najstarijih odlomaka  do onih najsvježijih najmanje je deset vijeka proteklo.</s><s>Grčko ime zbirke (ta biblia = knjiga - je u podrijetlu imena  koje joj danas dajemo, Biblija.</s>

<s>Kršćanske Crkve svrstavaju biblijske knjige u dva velika sklopa, Tevrat i Indžil.</s><s>Riječ zavjet korištena ovdje dolazi od latinske riječi testamentum, korištenoj u staroj latinskoj verziji Biblije za označiti savez Allaha s ljudima.</s><s>Moglo bi se također reći : knjige "Starog Saveza" i "Novog Saveza".</s>

<s>Knjige Starog Saveza, ili Tevrat, obuhvaćaju odnose Allaha i naroda Izrailovog.</s><s>Ovom posljednjem, u stvari, Allah se najprije objavio, spašavajući ga iz ropstva, privezujući mu se jednim savezom na brdu Sinai, otkrivajući mu svoju volju, dajući mu Obećanu Zemlju i prateći ga iz pokoljenja u pokoljenje tokom sve njegove historije.</s>

<s>Kroz tu dugu i tešku historiju, narod Izrailov  bio je vođen Očekivanjem od svojeg jednog Izbavitelja, Mesiha.</s><s>U početku naše ere izvjesni Židovi, potom ne-Židovi u narastajućem broju, prepoznali su u osobi Isusa iz Nazareta  očekivanog Mesiha.</s><s>Dali su mu naslov Krist, grčki ekvivalent hebrejskom naslovu Mesiha.</s><s>Oni su jednako prepoznali da, putem Isinog djelovanja, posebno putem njegove smrti i njegovog uskrsnuća, Allah bijaše proširio svoj savez na ljudsku zajednicu cijelog čovječanstva.</s><s>Zbog toga su pisana svjedočenja koja se tiču Isusa, Krista, bila razvrstana u pod naslovom knjiga  "Novi Savez “ ili "Indžil".</s>

<s>Allah kojeg otkriva čitatelj Biblije pojavljuje se, od prve stranice Starog Zavjeta , kao jedan Allah  koji  djeluje putem riječi.</s><s>Po njegovoj riječi ljudi se pokreću, drugi stupaju u akciju, novi događaji se zbivaju.</s><s>Allah se tako daje spoznati  Ibrahimu, Musi, Sudijema, prorocima, čak i strancima kao što je perzijski kralj Cyrus (Iz 45.1).</s><s>Njegova riječ uzima formu u ljudskim riječima, koje prenose ljudi koje je on izabrao kao vjesnike .</s><s>Izvjesne stranice Novog Zavjeta  (Indžil po Jahijau, poslanica Hebrejima ) idu sve do predstavljanja Isusa  kao "Riječi Božje" par exellence: na stanovit način, sve što je Allah htio priopćiti  ljudima nalazi se kondenzirano u osobi Isusa iz Nazareta.</s><s>Biblijski autori, kako Starog tako i Novog Zavjeta, pojavljuju se dakle kao svjedoci Riječi Božje.</s><s>Kroz njihovo svjedočenje, često anonimna za nas, ta Riječ, uvijek živa, može stići današnjim ljudima za pozvati ih, objasniti im i predložiti njihovom životu jedan novi smisao.</s>

<s>Tevrat je dakle prva i najstarija zbirka svjedočenja koja obuhvaća Riječ Allahovu.</s><s>Ali ona predstavlja samo jedan izbor između svih knjiga pisanih u starom Izrailu ( vidjeti Br 21.14 ; Još 10.13 ; 1Kr 29.29) .</s>

<s>Čini se u vrijeme Ezdrasa (druga polovica petog vijeka prije Isusa Krista ) da se pojavljuje prvi KANON Starog Zavjeta, to jest prva lista službeno priznatih knjiga kao priznati autoritet za vjerski i praktični život: Zakon  (vidjeti Ne 8), naslov koji otkriva prvih pet knjiga  Biblije.</s><s>Kasnije će se dodati svezak Proroci, smatran jednom vrstom komentara i produženja Zakona; otud i izraz Zakon i Proroci korišten u Isino vrijeme za označiti ansamble Svetih Pisama (Mt 5.17 ; 7.12 , etc.).</s><s>Kanon se kasnije obogaćuje Psalmima (Lk 24.44) , dajući im službenu upotrebu u Hramu i u sinagogama.</s><s>Ali autoritet jednog određenog broja knjiga ostaje još uvijek diskutiran.</s><s>Otprilike 90. godine naše ere Učitelji Zakona (vidjeti u Glosaru pod LEGISTI), okupljeni u Jamniai u Palestini, ustanovljuju službenu listu knjiga koje konstituiraju Sveta Pisma palestinskog Judaizma.</s><s>Ta lista podrazumijHava tri skupine : Zakon , Pegambere i Druge Spise, ti zadnji obuhvaćaju Psalme .</s><s>Sve te knjige bile su pisane hebrejski, izuzev nekoliko pasusa na aramejskom, jeziku susjednom hebrejskom .</s>

<s>Ali brojni Židovi živjeli su u to vrijeme izvan Palestine.</s><s>Od trećeg vijeka prije Isusa Krista oni koji su se smjestili u Aleksandriji u Egiptu bijahu osjetili potrebu prevesti knjige Zakona, potom Pegambera i Psalama, i najzad neke druge na jezik koji su praktično govorili, kao svi stanovnici bazena istačnog Mediterana, na grčki.</s><s>Tako je sastavljena grčka verzija Septanta.</s><s>Ona podrazumijHava knjige koje nisu bile zadržane kao kanonske u Jamniai, na primjer knjige Tobita i Siracidea.</s><s>Ta grčka Biblija će kasnije postati Sveto Pismo prvih kršćanskih pokoljenja  grčke kulture.</s><s>U Judaizmu   konačno kanon  hebraičke Biblije ustanovljen u Jamniai  bi onaj koji je prevladao.</s><s>To je onaj koji će prihvatiti Protestanti u šesnaestom vijeku.</s><s>S katoličke strane, kanon, službeno utvrđen od četvrtog vijeka  (Rimski Sinod, 382. ) bi potvrđen od Koncila u Trenteu (1456.).</s><s>On uključuje stanovit broj knjiga pripadajućih grčkoj Bibliji, uobičajeno grupiranih pod imenom deuterokanoničke knjige .</s><s>One figuriraju uostalom u protestantskim izdanjima  Biblije sve do devetnaestog stolmjeća, pod oznakom apokrifa, iako Crkve istekle iz Reforme nisu im priznale normativnu vrijednost.</s><s>O tome  ispovjedanje  vjere nazvano La Rochelle (kalvinističko uporište, nap.prev.) izjavljuje u stvari:» da su još korisni, ne može se na njima temeljiti nikakav članak vjere.« Ortodoksne Crkve, što se tiče njih, nisu nikad zauzele službeni stav o njima.</s>

<s>Suglasno dogovoru ustanovljenom 1968. l'Alliance Biblique Universelle i le Secrétariat romain pour l'Unité des chrétiens, deuterokoanoničke knjige su bile ubrojane u Tevrat TOB-a, ali svrstane iza Drugih Spisa.</s><s>Slučaj Esterine knjige   izaziva posebne  teškoće: deuterokanonički dijelovi, pripadajući grčkoj formi knjige, bijahu suviše izmiješni s izvorno hebrejskim tekstovima da bi imali smisla u sebi samima.</s><s>Izdavači su ipak dovedeni do prijedloga jednog dvostrukog prijevoda Esterine knjige, jedan prema hebrejskom, drugi prema grčkom, drugi bijaše smješten među deuterokanoničke knjige .</s>

<s>Za knjige Starog Zavjeta smatrane kanoničkim od svih kršćanskih  crkava , redoslijed ostvaren Ekumenskim Prijevodom je onaj aktuelne hebraičke Biblije: Petoknjižje, Proročke Knjige, Drugi Spisi.</s><s>Ovaj raspored rizikira dekoncentrirati čitatelje srođene s tradicionalnim izdanjima Biblije, naviklim na jednu  klasifikaciju posuđenu od starih grčkih i latinskih verzija: Petoknjižje, Historijske knjige, Pjesničke knjige, Proročke knjige.</s><s>Osim što se tako ima korist sačuvati redoslijed u jeziku originala, okoristiće se također i jednom klasifikacijom koja, u stanovitom smislu, bolje respektira genre različitih biblijskih knjiga .</s>

<s>Pet prvih knjiga Biblije  formiraju jednu cjelinu , koje židovska tradicija naziva ZAKON, i koje se katkad naziva jednim znanstvenim terminom PENTATEUQUE  (PETOKNJIŽJE), to jest pet futrola, koje su oklopljavale odgovarajuće  {rukopisne} svitke.</s><s>Imena tih knjiga, pozajmljena za izvjesnu između njih u grčkom , signaliziraju jednu od dominantnih tema svake od njih: STVARANJE  (La GENESE;početak) okupira se podrijetlom svijeta i čovječanstva, potom naroda Izrailovog od njegovih predaka Ibrahima, Ishaka, Jakuba i Jusufa. - IZLAZAK (L'EXODE;izlaz) posvećen je izlasku Izraila van iz Egipta pod vodstvom Musu .</s><s>LEVITIK detaljizira religiozne (obrede žrtvovanja, pravila čistoće, slavljenje praznika, etc.) i društvene zakone, kojima  svećenici, Levijevi potomci, bijahu  čuvarima.</s><s>Knjiga BROJHAVA ( Les NOMBRES ) vuče svoj naziv od dvaju nabrajanja plemena Izrailovih ostvarenih od njihovog boravka u pustinji. - Najzad DEUTERONOME (drugi zakon ili kopija Zakona ) predstavlja se jedna serija nagovora upućenih narodu Izrailovom  da bi ga se podsjetilo na smisao iskustava koje je doživio u pustinji i na Allahov Zakon  koji treba primijenjivati kad se jedanput smjesti u Palestini.</s><s>Počev od Izlaska  knjige Petoknjižja dopuštaju slijediti kretanje naroda Izrailovog  od Izlaska iz Egipta sve do vrata "Obećane Zemlje".</s>

<s>PROROČKE KNJIGE čine drugi veliki sklop sastavaka Starog Zavjeta.</s><s>One su podijeljene u dva niza: prethodeći proroci (Jošua, Sudije, Samuel , i Kraljevi) i kasniji proroci (Izaija, Jeremija, Zulkifl i svezak dvanaestorice "malih" Pegambera1).</s><s>Knjiga JOŠUE predstavlja osvajanje Palestine pod vodstvom Jošue, nasljednikom Musinim, i podjelu teritorija između dvanaest Izrailovih plemena. - Ovo smještanje praćeno jednim teškim razdobljem za Izrail, idolatrija, tlačenje od lokalnog  i susjednog stanovništva.</s><s>Tokom tog razdoblja Allah je izbavio svoj narod više puta podižući osloboditelje, SUDCE.</s><s>Otud i naslov knjizi koja priopćava te izmjene nesreće i oslobađanja. - Dvije SAMUELOVE knjige čine izvorno jedno djelo, naknadno podijeljeno  radi prikladnosti.</s><s>One iznose početak Izrailitskog kraljevstva, najprije sa Saulom, pa zatim sa Davudom. - Kao i knjige o Samuelu, dvije knjige KRALJEVI čine jednu cjelinu.</s><s>Sudeći kraljeve prema mjeri njihove vjernosti Zakonu Allaha, one analiziraju vladavinu Sulejmana, sina i nasljednika Davudovog, potom, poslije šizme koja slijedi po smrti Sulejmanovoj, kraljevi Izrailovi na sjeveru  (sve do ruiniranja Samarije 722-721 prije Krista) i Jude na jugu  (sve do ruiniranja Jerusalema 587 prije Krista ).</s><s>One unose priče koje su mogle sabrati obuhvaćajući  proročku službu kao Ilijinu u Elisejevu.</s>

<s>Knjige poznih Pegambera  su jednog različitog genrea: one priopćavaju poruke ljudi koji su djelovali u Izrailu kao glasnogovornici Allaha . - Pegamber Izaija  bi glasnogovornik Allaha u Jeruzalemu u vrijeme asirske supremacije  (druga polovica osmog vijeka prije Krista ).</s><s>On bi jedan nepopustljivi pobornik Allaha  svetog i suverenog , pozivajući kralja i narod Jeruzalema da pokoni povjerenje Allahu i ostane mu pokorno u svim ok,olnostima .</s><s>Drugi dio knjige  (pogl 40-55) je katkad nazJahijao "knjigom utjehe Izrailove"; poruke koje ona sadržava obuhvaćaju Izrailite deportirane u Babilon . - JEREMIJA bi također Pegamber u Jeruzalemu , ali na kraju sedmog vijeka i u početku šestog .</s>

<s>Nadahnut jednom dubokom ljubavlju za svoj narod, on ostade jedan usamljen čovjek, nevoljen i progonjen.</s><s>On protiv svoje volje bi glasnikom jedne Božje Riječi koja najavljuje katastrofu jednom duboko pobunjenom narodu.</s><s>On bi svjedokom pada Jeruzalema  i kraja Judinog kraljevstva. - ZULKIFL bijaše jedan svećenik Hrama u Jeruzalemu.</s><s>On obavljaše svoju proročku službu u početku šestog vijeka u Babilonu  kod deportiranih Izrailita.</s><s>Njegova poruka, najprije stroga  za ove, ocijenjenim krivcima za nesreću Jeruzalema, mijenja se iznenadno u vijest o propasti grada i postaje poruka spasa i uskrsnuća .</s>

<s>AMOS, jedan Judejac, bi Pegamberom u Sjevernom Kraljevstvu oko srtedine osmog vijeka prije Krista.</s><s>Intervenirajući sa strane Allaha u jednom razdoblju velikog prosperiteta, on deZun-Nuncira lažni i formalistički kult i nepravdu koju trpe siromašni. - OZIJA slijedi Amosu malo iza.</s><s>U srcu jedne  situacije, iznutra i izvana duboko degradirane, on je Pegamber  razočarane i povrijeđene ljubavi spram Allaha za svoj narod. - Teško je smjestiti u vrijeme JOELOVU knjigu, koja najavljuje dolazak Dana ALLAHnjeg i poziva svoje slušateljstvo na *post i pokajanje . -  Knjiga ABDIJASOVA najvljuje kažnjavanje Edomita poslije njihove intervencije protiv Jeruzalema 587. prije Krista. - JUNUZOVA knjiga je jedan posve različit genre: ona priča zlosretnost jednog nepokornog Pegambera, kojeg je Allah zadužio ići u Ninivu, stolni grad asirski, da bi pozvao narod na pokajanje. - MIŠEJ  je jedan Pegamber suvremenik Izaijin .</s><s>Kao i taj, on se obraća Judejcima, pledirajući proces koji Allah započinje svojem narodu, i najavljujući vladavinu jednog novog Davuda. - Knjiga NAHUMOVA sadržava više poema koje unaprijed hvale kraj asirskog tlačenja i pad Ninive. - Teška HABAKUKOVA knjiga se predstavlja kao jedan dijalog između Pegambera i Allaha, u prilog tlačenja vođenog od strane Kaldejaca.</s><s>Može se smjestiti na kraj sedmog ili u početak šestog vijeka prije Krista. - SOFONIJE bi Pegamberom u Judeji malo prije Jeremije ( i možda u isto vrijeme kad i ovaj ) u jednoj posebno dramatičnoj epohi.</s><s>On odgovara onima koji se pitaju da li, u tim uvjetima, Allah se uistinu interesira za ljude i da li vodi Historiju. - AGEJA i ZEKERIJE su proroci suvremenici poslije egzila.</s><s>Prvi je ohrabrivao rekonstrukciju Hrama u Jeruzalemu.</s><s>Drugi, više okrenut prema budućnosti, pozva narod Božje na vjernost. - Što se tiče MALLAHIJE, jednako Pegamber  poslije egzila, on intervenira sredinom petog vijeka prije Krista, malo prije povratka NEHEMIJE, u borbi protiv obeshrabrJahijaja i nezainteresiranosti koji su bili zahvatili Židove povratnike iz egzila .</s><s>Zatim slijede druge knjige Tevrata/Starog Zavjeta i Indžil/Evanđelja.</s>

<s>Uvod</s>

