Преди да говоря с неговия автор, Мат ме чакаше. Той седеше в инвалидната си количка едва успяваше да се помръдне. Щом ме видя, Ан започна да се усмихва. Той не можеше да позволи на акулите да ядат зърнената му закуска, а смехът му разтопяваше сърцата на всички, които минаваха. Един от учителите ми каза, че всъщност е много умен, просто не можеше да контролира мускулите си поради детска болест.
Писател. Учител. Лекар. Адвокат.