Имаше време в живота ми, когато красотата значеше нещо специално за мен. Предполагам, че това щеше да бъде, когато бях на около шест или седем години, само няколко седмици или може би месец преди сиропиталището да ме превърне в старец. Ставах всяка сутрин в сиропиталището, оправях леглото си точно като малкия войник, в който се бях превърнал и след това влизах в една от двете прави линии и марширувах да закусвам с другите двадесет или тридесет момчета.
толерантна незагрижен отвратен. обезкуражени