За няколко дни не видях нищо от г-н Рочестър. На сутринта ми се струваше, че съм много заета с работата, а следобеда господата от квартала ме викаха, а понякога оставаха да вечерям с него. Когато кракът му беше достатъчно добър, той излизаше много, а цялото ми познание за него се ограничаваше до случайни срещи за къщата, когато понякога ме подминаваше студено, а понякога се прекланяшеше и се усмихваше.
Защото Джейн е искала да го убие с нож. Защото Джейн е искала да бъде по-критична. Защото Джейн беше съжалила, че е говорила с него. Защото Джейн беше казала нещо друго, за да се поправи.