По време на свободното си време, аз се скитах по един самотен път в гората и седях срещу едно дърво. Тогава видях един от лагера да се приближава. "О, страхотно," той каза, че винаги се опитва да те развесели или да те накара да се смееш. "Хей," каза той, "имам предвид, че имам място?" Аз свих. Нямаше да го насърчавам, но не можех да го спра.
Щеше да й помогне да се почувства по-добре. Тя щеше да го поздрави. Щеше да говори за живота си. Тя ще му каже да си върви.