Веднъж имаше една мравка, която беше много жадна. Тя тичаше насам-натам да търси вода, но не можеше да намери. "Тогава изведнъж, когато мравката беше почти готова да умре от жажда, върху нея падна голяма капка вода, която спаси живота й. Водата всъщност беше сълза от младо момиче, което плачеше. Поради тъгата си, сълзата имаше магически качества и изведнъж мравката можеше да говори езика на човешките същества.
Щеше да я изяде. Щеше да я пусне. Той щеше да я отведе. Щеше да я изпрати в затвора.