Един ден, един влак се приближаваше до малкия град Чийквил. Във влака имаше един млад човек, който пееше с голям куфар. Той се наричаше Уилям Уорблър, но изглеждаше много често срещан. Това, което го правеше много необичаен, обаче, беше фактът, че всеки път, когато имаше нужда да комуникира, той го правеше чрез пеене на опера. Нямаше значение за Уилям дали просто отговаряше на кратък поздрав, като "добър ден".
Нямах представа дали той трябва да продължи да прави нещо лудо. Беше нервен и не знаеше как да пее, когато го интервюираха. Продаваше вестници, когато директорът на операта го чу да пее. Практикува пеене, когато е възможно, преди да стане известен.