Един професор казал на учениците си да отидат в бедняшкия квартал, за да изучават живота на 200 момчета.Помолил ги да напишат доклади за живота и бъдещето на всяко момче.Всеки един от учениците написал: "Той няма никаква надежда." Двадесет и пет години по-късно друг професор прочел за по-ранното проучване.Той казал на учениците си да разберат какво се е случило с тези момчета.От 200 момчета, 20 били се преместили или умрели.Никой не знаел какво им се е случило.
Някои от момчетата станаха лекари. Вторият професор разговарял със 180-те души и техния учител. Учителят все още си спомняше за момчетата. Момчетата не искаха да говорят за учителя си.