Когато 24-годишната му Хана Бренчър се премести в Ню Йорк след колежа, тя се нуждаеше от позитивни писма. Един ден тя се чувстваше толкова самотна, че искаше да се свърже отново с някого. Така че тя постави писалка на хартия и започна да пише писма на напълно непознати. Но това не бяха тъжни писма за това как тя се чувстваше. Те бяха щастливи писма, всичко за другия човек, а не тя. Тя щеше да пише съобщения за хората, за да имат "добър ден".
Мъжът оставя любовни писма на жена си, молейки я да го потърси. Жената се разбира добре със съпруга си след завръщането му от Афганистан. Животът на мъжа от втората история е спасен от вдъхновяващите любовни писма. Мъжът от втората история е написал много любовни писма и ги е сложил под възглавницата си.