Говорехме за годеж, когато приятелят ми Джак трябваше да отиде на война. Бях толкова убеден, че ще го загубя. Единственият начин, по който можех да остана нормален, беше да танцувам. Станах много добър и критиците ме похвалиха, но не знаех дали любовта на живота ми някога ще се върне. И тогава един ден дойде писмо от него: "Загубих крака си. "
Да видя Джак на бойното поле. Да напуснеш града, за да пътуваш. Да се откажеш от танците. Да се видя с репортер.