Когато той растеше, аз все още бях смутен да се види с баща ми. Той беше зле засрамен, аз бях зле засрамен, а когато вървях в метрото, ръката му беше на ръката ми, хората дори щяха да се засрамят от нежеланото внимание. И поради това, ние не казахме много, докато вървяхме. Но тъй като ние започнахме, той винаги казваше: "Вие определяте темпото.
С метрото. С автобус. С инвалидна количка. С колело.