Когато баща ми се готвеше за работа, къщата ни се ръководеше от почуквания и думи. Той идваше долу, за да закуси. "Сега вестникът лежеше до чинията му. Той винаги четеше "Смъртта" първо, а след това почука веднъж на масата. Една от сестрите ми донесе тоста си, вече намазана с масло за него. Обикновено той не каза нищо, но веднъж го чух да казва: "Обичам те много, Едит."
Започнал да чете сутрешния вестник. Той беше накаран да се чувства тъжен от новината за "Смъртта". Той щеше да започне да чете другите части на вестника. Закуската му трябва да започне.