"Обикновено" беше най-лошата дума, която майка ми можеше да намери за нещо. Всеки път, когато ме заведеше на пазар, открих, че не би се срамувала от това, което правят асистентите в магазина. "Но по-късно тя щеше да каже: "Не се интересуваме от това. Нямаш ли нещо малко необичайно?" И тогава асистентите щяха да извадят всички странни цветове, които никой друг не би искал. "
Чувствах се щастлив с него. Със сигурност не го харесваше. Казал й да го смени. Мислех, че е необичайно.