"Bang!" вратата винаги е предизвиквала реверберация. Може би просто е стоял там, с баща ми стоеше от едната страна, а аз от другата страна. "Бях и двамата с голям гняв. "Никога не съм бил в тази къща отново!" щурмува баща ми, аз се втурнах от апартамента и тичах по улицата. Уличните светлини блестяха, причинявайки по-скоро тъжно чувство. Аз се скитах безцелно.
Гледката на уличното осветление. Гледката на празната улица. Гледката на баща с дете в ръцете си. Гледката на светлината в собствената му къща.