"Няма смисъл да се говори с вас: вие често не ме разбирате. Вие дори не ме познавате като тийнейджърски чувства." Тийнейджърът има нужда от тези думи на родител, който е наранен и раздразнен. Как може собственото му дете да каже тези неща? Тя работи усилено, за да го опознае, да се научи да чете чувствата му от гласа и жестовете му. Как може нейното собствено дете сега да й каже: "Ти не знаеш кой всъщност съм аз?"
Родителите мразят да говорят с децата си, защото не могат да ги разберат. Мозъците на тийнейджърите работят по-ефективно заради синапсите. Хормоните са истинските причини за безпокойство и настроение при тийнейджърите. Това, от което наистина се интересуват тийнейджърите, е да бъдат разпознати от родителите си.