На 21 юли 2007 г. се чувствахме много зле, когато идвахме на гости. Въпреки че се радвахме на 24 часа. Както обикновено, липсваше ми домът ни, когато се прибирахме по обяд. Нищо вече не се случваше. Когато си тръгвах от работа в 5 вечерта, обаче, пътят към селото ни беше наводнен. Нашата къща никога не беше била наводнена, но когато отворих входната врата, вълна от вода ме посрещна. Слава богу!
Тя осъзна, че не се нуждае от повече притежание. Тя ценеше човешките чувства повече от преди. Тя намери коледни подаръци, които вече не са много необходими. Тя мислеше, че собственият й дом е най-важният от всички.