Израснах в южната част на Испания в една малка общност, наречена Естепона. Бях на 16 години, когато разбрах, че баща ми ме е чакал, а баща ми ми беше казал, че не може да ме закара до едно отдалечено село, наречено Михас, на около 18 мили разстояние, при условие, че ще закарам колата до близкия гараж. След като току-що се научих да шофирам и почти никога нямах възможност да използвам колата.
Защото се е чувствал виновен, че е видял баща си да върви по целия път до вкъщи. Защото осъзнал, че протестите и извиненията му са безполезни. Защото го е боляло да види как баща му страда физически и емоционално. Защото баща му не е говорил с него дълго време.