Когато бях дете, майка ми обичаше да прави закуска за вечеря от време на време. И си спомням, че една вечер, особено когато тя направи закуската на един дълъг, тежък ден в болницата. Каква вечер толкова отдавна, майка ми сложи чиния с яйца, наденица и изключително изгорена препечена филийка пред баща ми. Спомням си, че чаках да видя дали някой е забелязал. Но всичко, което баща ми правеше, беше да му се усмихвам.
Не беше добра в готвенето. Почти нямаше време да готви вкъщи. Съжаляваше за изгорялата храна. Тя прекарваше повече време на закуска, отколкото на вечеря.