Едно училище беше от другата страна на улицата, а аз често гледах децата от моя прозорец, докато те играеха баскетбол. Един ден, сред децата, едно момиче ме привлече. Тя изглеждаше толкова малка, колкото си проправяше път през тълпата от момчета, тя успяваше да прави скокове точно над главите им и в мрежата, без да има кой да я спре. Понякога я виждах да играе сама.
Понякога играеше сама, защото беше твърде къса. Тя играеше баскетбол толкова добре, че можеше да се състезава с някои момчета. Тя вярваше, че момичетата трябва да плащат повече от момчетата, за да успеят. Тя се натъжи, когато треньорът й не й позволи да играе за колежански отбор.