"Хеанг!" вратата беше предизвикала отзвук. Това беше просто стоях там, с баща си стоеше на една страна, а аз на другата. И двамата бяхме в голям гняв. "Никога не бях стъпвал в тази къща, защото се чувствах като баща, аз се втурнах от апартамента и тичах по улицата. Уличните светлини блестяха, причинявайки по-скоро тъжно чувство. Ходех наоколо безцелно.
Гледката на уличното осветление. Гледката на празната улица. Гледката на баща с дете в ръцете си. Гледката на светлината в собствената му къща.