Всеки път, когато виждах балон, умът ми се връщаше към спомен, когато бях на шест години. Молех се на едно момиче, което беше на три години. Беше дъждовна неделя и баща ми беше починал наскоро. Попитах майка ми дали е отишла в рая. "Да, скъпа. Разбира се." Тя попита: "Може ли да му напишем писмо?" Тя спря, най-дългата пауза в краткия ми живот, и отговори: "Да." Сърцето ми скочи.
Нелечимо заболяване. Незабравим спомен. Тежкото време, което баща й имаше. Неуспехите, които баща е преживял.