Просто дъщеря ми Али си тръгваше за колежа след седмица. Стаята й беше затрупана с пазарски чанти, пълни с одеяла, с дънки, с пуловери. Тя щеше да говори веднъж за това, че ще ми липсваш. Тя ми даде един от нейните погледи и напусна стаята. Друг път казвам, с глас, толкова приятелски настроен, че ме изненадва дори: "Мислиш ли, че ще си взема плакатите и снимките с теб?"
Защото Али е нетърпелива да говори за напускане. Защото Али е уморена от внушението на автора. Защото авторът е ядосан от грубостта на Али. защото между тях има пропаст между поколенията.