Бях скрил дългата черна чанта в гаража през последните два дни. Тази вечер, в тъмното, най-накрая щях да го забравя. След като всичко вървеше добре, щеше да е свършило до сутринта. Тогава трябваше да съм сигурен, че никой, дори жена ми, не ме е видяла. Беше по-трудно да се измъкна от партито, отколкото очаквах. Казах, че децата са уморени и трябва да си легнат. Това беше отчасти вярно.
Три часа. 4 часа. Пет часа. Шест часа.