Една нощ по-долу миналия февруари, седемнадесет-годишният Дъфи караше вкъщи по криволичещ път, той видя странна светлина, хвърлена срещу дървото. "Знаехме, че не е луната", каза той. "Аз карам този път през цялото време и забелязвам малки неща от мястото." Дъфи спря колата си и излезе да разгледа. Под него далеч в дълбоката долина лежеше счупена кола с фаровете си на. Тридесет минути по-рано един човек се беше отпуснал.
Две. Три. четири. пет.