Скъпи редакторе, преди няколко дни чух, че една моя скъпа приятелка се е самоубила. Бях дълбоко в скръбта си от внезапната новина. Тя не може да запази спокойствие, защото винаги мисли за живота и смъртта. Животът е толкова ценен. Ако можем да се промъкнем в смъртта в импулсивен момент, каква полза от всичките ни усилия и надежди? Нашите семейства, нашите амбиции, всичко е хвърлено в пълна тъмнина. И смъртта не позволява време за съжаление.
Тя е подложена на твърде голям обществен натиск. Тя не е доволна от работата си. Разочарована е от любовта. Тя не се разбира добре с другите.