Всяка година на рождения ми ден, от момента, в който навърших 12, в къщата ми се доставяше бяла градина. Не ми се приискваше никаква мистерия. Повикването на цветето не беше толкова полезно. След известно време спрях да се опитвам да открия името на подателя и просто се наслаждавах на красивото бяло цвете в мека розова хартия. Но никога не спирах да си представям кой може да бъде дарителят. Някои от най-щастливите ми моменти бяха прекарани в мечтите за подателя.
Детска мечта. Майчина любов. Парти за завършването. Специален рожден ден.