Аз седя тук в това кафене. Знаете ли, един там до Алън стрийт. Градът е изпълнен с хиляди от средната класа колежански деца, които живеят с парите на родителите си. Кафенето е мястото, където тези, които идват да играят ролята на изискани бохеми. Претенциите светят от безлинейните им лица, докато пият капучино и дъвчат ягодови бисквитки. Момчетата вдясно ми обсъждат Набоков.
Да си припомним приятните спомени. За да облекчи мъката и тревогите си. Да се знае какво е на мода в днешно време. Да намери нещо ново, което да вдъхнови самия него.