Когато тя се събуди с последните дни от живота на майка ми, аз исках да разбера какво чувства и вижда. В деня, преди да си поеме дъхът, аз реших да я попитам. Първо исках да се уверя, че тя може да разбере това, което казвам. Казах й, че я обичам и тя вдигна вежди в знак на признание. Тогава споделих забавна история за разговор, който сестра ми и аз имахме. Ъглите на устата й се обърнаха в усмивка.
Тя нямаше никакво чувство за слух. Не можеше да помръдне, освен очите си. Все още можеше да говори с неясен глас. Можела да общува с езика на тялото си.