Наказах класа, когато кикотенето й привлече вниманието ми. Разхождайки се до младия размирник, аз поисках от него да ми даде една хубава снимка, която бях нарисувал. Когато бях начертал, зъбите ми почернели, ноздрите нагоре и думите "Аз съм глупав" излизаха от устата ми. Може би успях да сгъна картината спокойно и да продължа класа. Умът ми, обаче, работеше гневно.
Защото не искаха да спрат по средата на часа. Защото не е знаела точно кой го е нарисувал. Защото не мислеше, че ще помогне. Защото извинението на учениците премахнало гнева й.