Беше студена нощ във Вашингтон, окръг Колумбия, и аз се запътих към градината на компанията. Освен това, когато един човек се приближи до мен. Много от тях му даваха безплатни пари, за да може да яде. Бях прочела знаците "Не давай пари на просяци." Така че си поклатих главата и продължих да ходя. Не бях подготвена за отговор, но той каза: "Наистина съм бездомна и наистина съм гладна!"
Посадете ред за гладните Как да помагаме на другите История на един колумнист Не за слава и богатство.