"Щеше да има едно по-малко момче в стаята!" Думите, които ми се изтърсиха в ушите, когато престъпникът беше насочил пистолета си към главата ми. След това вратите се отвориха и сълзите се стичаха по лицето ми. Никой в съдебната зала не се чувстваше мълчалив от страх. Няколко секунди минаха и престъпникът остави пистолета си, обърна гръб на мен. "Cut!" режисьорът извика с радост. Един отнесе!
Беше твърде уплашен, за да седне до престъпника. Не желаеше да говори с другите. Смееше се до сълзи от шегите на престъпника. беше удобно да общувам с другите