Жена ми и аз се чувствахме, че е невъзможно да бъдем истински приятели с някой, чието име не искахме. "Колко грешно беше това, че бяхме седнали в автобуса. Годините на неделната сутрин, когато пътувахме с една и съща група от "безименни" хора, промениха мисленето ни. Преди автобусът да тръгне, всички се присъединяваме към разговор: къде е мълчаливата жена, която седи отпред и никога не отговаря на веселите ни поздрави? Ето я идва.
И двамата са инвалиди. И двамата имаха известни трудности в изразяването. И двамата обичаха да пътуват с автобус. И двамата предизвикаха интерес у пътниците.