За първи път е използван от историка Жул Мишле в неговата История на Франция, след това са били възприети от историците на изкуството и в крайна сметка от музикалните историци, всички от които са го прилагали към европейската култура през 150-те години. Концепцията за прераждане е била подходяща за този период от европейската история, поради подновения интерес към древногръцката и римската култура, която е започнала в Италия и след това се е разпространила в цяла Европа.
Тя не съдържала достатъчно религиозни теми. Това имаше малко емоционално въздействие върху публиката. Не беше достатъчно сложно, за да се хареса на музикантите. Тя е твърде зависима от изкуството и литературата на своето време.