Бях скрил дългата черна чанта в гаража през последните два дни. Тази вечер, в тъмното, най-накрая щях да го забравя. Ако всичко беше наред, щеше да е свършило до сутринта. Но трябваше да съм сигурен, че никой, дори жена ми, не ме е видяла. Беше по-трудно да се измъкна от партито, отколкото очаквах. Казах, че децата са уморени и трябва да си легнат. Това беше отчасти вярно.
Сънливко. Ядосан. Уморен. Развълнуван.