Аз работя в Център за грижи, където повечето от хората са възрастни. Преди около година и половина една гневна дама дойде при нас, която имаше рак. Тя трябваше да бъде по-добре да ампутирана с десния си крак и да няма семейство, което да се грижи за нея след операцията. Тази дама беше тиха дама, която най-вече остана сама. Но в следобедите, когато се чувстваше добре, тя щеше да отиде да посети другите хора в Центъра за грижи.
Макар и стара, тя се оказа по-обичана. Изгубен в скръбта, отминаващ в любовта. По-известен с добротата си. Дълбоко в беда, но много в помощ.