Звукът от дъжда, който удряше по прозорците, ме събуждаше и ми звучеше точно както преди 15 години, което ми напомняше за моето момиче. "Това беше вторият ми ден в училище и валеше силно. Не можех да устоя на навика, който имах у дома, така че заспах точно на бюрото си. Събудих се, за да се озова не в класната стая, а на гърба на татко.
Тя откри, че баща й никога не я е носил. Баща никога не я е прегръщал, както другите бащи са правили с децата си. Тя се притесняваше много от мисълта, че баща никога не я е интересувал. Никога не е търсила утеха от баща си.