Не беше лошо семейството ни да е на улицата от входа на болницата Джон Хопкинс в Балтимор. Ние живеехме на долния етаж и наемахме стаите на горния етаж, когато той оправяше вечерята. Една вечер, когато той си тръгваше, той почукваше на вратата. Едва ли беше по-висок от осемгодишния ми син. "Добър вечер. Дойдох да видя дали имаш стая."
Често им носеше риба и зеленчуци от градината си. Платил им е пари за престоя си. Научил ги е как да приемат лошото без да се оплакват. Той остана само за една нощ със семейството на писателя.