Един лек дъжд беше паднал, когато сестра ми Джил и аз изтичахме от Методистката църква, нетърпеливи да се приберат и да си играят с подаръците, които Дядо беше оставил за нас и малката ни сестра, Шарън. От другата страна на улицата от църквата беше бензиностанцията на "Грейхаунд", където автобусът спря. Беше затворен за Коледа, но забелязах семейство, което стоеше пред заключената врата, сгушено под тесния надвес.
Смятали го за най-ценното преживяване в живота си. Те бяха малко раздразнени, защото им бяха отнети подаръците. Те ценяха преживяването, което им доставяше удоволствие. Те се възхищавали на баща си за неговата щедрост и доброта.