Когато бях на десет, майка ми работеше по цял ден, така че трябваше да се грижа за по-малкия си брат. По това време брат ми беше на около четири години, а на него му липсваше мама през цялото време. Един ден, след като му бях дал вечерята, той започна да плаче за мама. Беше толкова млад и наистина се нуждаеше от мама. Така че го облякох, обух обувките му, изнесох го на гърба си. Скоро заспах.
Хората са по-важни от нещата. Нещата са по-важни от хората. И обувката, и брат ти са важни. Обувката е по-важна от брат ти.