Чък беше на тринайсет, когато се прибираше от болницата. Той се прибираше вкъщи не защото се чувстваше по-добре, а защото искаше да бъде с хора, които познаваше и обичаше, когато умираше. Идвах до къщата, за да посещавам него и семейството му няколко пъти в седмицата по време на лечението му. Чък беше много слаб. Но последния път, когато го видях жив, той беше буден. "Имам нещо за теб."
Той бил излекуван от лекарите. Ставаше все по-добър. Липсваха му приятелите и учителите. Искал е да бъде с хора, които е познавал и обичал, когато е умрял.