Казано е, че Линкълн винаги е бил готов да се присъедини в смях на себе си. Има една конкретна история, която винаги е бил по-забавен. Той винаги е бил по-забавен. В ранните си години като адвокат Линкълн е отишъл от град на град, за да чуе и съди правни случаи. По време на едно от тези пътувания, той седеше във влак, когато непознат човек дойде при него. Непознатият погледна високия тромав адвокат и каза, че има нещо, което вярваше, че принадлежи на Линкълн.
Линкълн, макар и велик, не бил горд. Линкълн беше велик и горд човек. На Линкълн му липсваше самоуважение. Линкълн имаше добро чувство за хумор.