Един приятел и аз стояхме на опашка в бакалията онзи ден, и аз й казвах колко са щастливи децата ми. Бях в състояние да ги прегърна. Сега щях да им кажа колко много обичам да ги цапам. И както повечето пъти, къщата ми беше съсипана. "Вярвам, че децата в днешно време са само за това, което могат да получат. Те никога не могат да помогнат да поддържат къщата ни чиста." Казах, чувствайки се нещастен. "Знаеш ли колко щастлив си сега?" една жена зад нас попита.
Децата не трябва да бъдат оставяни сами вкъщи. Майка е загубила децата си при инцидент. Хората трябва да са благодарни за това, което животът дава. Една майка се оплакала от бъркотията в къщата си.