Един ден, преди много години, когато работех като психолог в Англия, Дейвид беше доведен в кабинета ми. Лицето му беше бледо, а той гледаше в собствените си крака. "Той загуби баща си, когато беше на две години и оттогава живееше с майка си и дядо си. Но годината преди да навърши 13, дядо му умря, а майка му беше убита в автомобилна катастрофа. Учителят му ми каза, че отказва да говори с другите от тогава. "
Дейвид най-накрая си намери приятели в училище. След смъртта на баща си Давид отказва да говори с другите. Дейвид не каза нищо на Писателя в началото. Най-накрая писателят научил много от Дейвид.