Синът ми наистина страдаше от полиомиелит и страдаше много. Когато беше млад, жена ми и аз го карахме да гледа толкова много доктори и получавахме различни видове лечения. Но все пак, той не можеше да ходи като нормално дете. Така че той се присмиваше на връстниците си за неговия стил на ходене. Сълзите му изгаряха очите ни като сярна киселина. След това, той се страхуваше да ходи на училище.
Момчето било смело да се изправи пред всякакви трудности, след като било насърчено от майка си. Момчето постига успех и е прието в известен университет. Момчето най-накрая можеше да ходи като нормално дете след някои лечения. Момчето дължало успеха си на родителите си и им било благодарно.