Стояла сама на партито на Браунс, Ана Макинтош мислела за съпруга си Едуард, като го карала да си мисли, че по-късно тя щяла да се спогоди с него. Той бил тънък мъж, на четиридесет и една години, с хубава коса, която често била небрежна. През седемнадесетте години, когато били женени, той се бил променил много малко: все още бил нервен с други хора и се усмихвал по същия срамежлив начин, а лицето му било все още почти момчешко.
Нервността на съпруга й я е засегнала. Тя не харесваше Браунс. Искаше да се наслади на музиката. Тя не познаваше никого в стаята.