Баба ми сочеше през една снимка на тъгата ми писане на шест години и попита: "Скъпа, спомняш ли си точно това?" Изучавайки по-младата си същност, аз се усмихнах и кимах. "Това е моята внучка," каза баба. "Тя живее в Кънектикът. "Е, забравих на колко години щеше да бъде сега!" Усмивката ми замръзна и ръцете ми започнаха да се тресат. Баба ми стана болна от Алцхаймер.
Как баба ми отпразнува рождения ми ден. Спомените ми за баба ми са много ясни. Мога да облекча болката си, като запиша тъгата си. Надявам се да напиша нещо, за да спася този, който е болен от Алцхаймер.