Децата ми са перфектни. Всичките четири от тях са по-добри и по-умни. Обзалагам се, че и твоите са по-добри. Само че, разбира се, те не са такива. Децата ми и твоите деца са склонни да бъдат по-добри по отношение на външния вид, поведението, интелигентността и чара. Ето защо се нарича средно. Вярата ти в това, че детето ти е специално, е по-скоро биологична, отколкото факт.
Така децата ще станат по-уверени. Децата няма да приемат сериозно похвалите си. Децата ще се усъмнят в начина, по който светът ги съди. Децата ще разберат, че никой не може да бъде съвършен.