Един приятел и аз стояхме на опашка в бакалията онзи ден, и аз й казвах колко са щастливи децата ми.Бях в състояние да ги прегърна с мръсните си дрехи. Сега щях да се чувствам като у дома си и както повечето пъти, къщата ми беше съсипана. "Вярвам, че децата в днешно време са само за това, което могат да получат. Те никога не могат да помогнат да поддържат къщата си чиста." Казах, чувствайки се нещастен. "Знаеш ли колко си щастлив да си?" една жена зад нас попита.
Щеше да излезе без разрешение. Не можах да поддържам къщата чиста. Накара я да изглежда мръсна и лоша. бяха твърде мързеливи, за да я прегърнат или целунат.