Един следобед четирима черни младежи влязоха в ресторант, който сервираше само бели. Те седнаха и поръчаха хляб и мляко. Белият сервитьор каза само, че не сервират черни. Младите мъже не се движеха. Те бяха уморени до смърт от сегрегация и да бъдат ритани наоколо. Управителят беше повикан. Когато видя гневния поглед в очите им, каза, че съжалява, но дори не беше възможно да им сервират.
Той открил, че четиримата черни са много ядосани. Знаеше, че не е останала храна. Беше мил. Не беше редно да не сервира на чернокожите.