Имало едно време един цар, който предлагал награда на художника, който щял да нарисува най-добрата картина на мира. Много художници се опитвали. Царят гледал всички картини, но имало само две, които той наистина харесвал и трябвало да избира между тях. Едната картина била на спокойно езеро. Езерото било перфектно огледало, защото мирните извисяващи се планини били навсякъде. Над главата имало синьо небе с бели облаци. Всички, които видели тази картина, мислели, че това е една истинска картина на мира.
Защото имаше естествени движения в картината. Защото така се случи, че това беше картината, която кралят харесваше най-много. Защото художникът е създал спокойно място, поставено в грубата ситуация. Защото на снимката имаше прекрасна птица, която направи картината по-привлекателна.