В иск, предявен срещу Шофьор от законния представител на Уокър, единствените доказателства, че законният представител предлага отговорност, са, че: (1) Уокър, пешеходец, е убит незабавно, докато върви по рамото на магистралата; (2) Шофьорът е управлявал колата, която е ударила Уокър; и (3) няма живи свидетели на произшествието, различни от Шофьор, който отрича небрежност. Да предположим, че юрисдикцията е приела правило за чиста сравнителна небрежност. Ако в края на делото на ищеца
да уважи искането, тъй като законният представител не е представил конкретни доказателства, от които разумните съдебни заседатели могат да заключат, че Шофьорът е проявил небрежност. да уважи искането, защото е също толкова вероятно Уокър да е бил небрежен, колкото и шофьорът. Отрича предложението, освен ако Уокър не е вървял с гръб към трафика, в нарушение на щатския магистрален кодекс. Отхвърля искането, тъй като при дадените обстоятелства може да се направи извод за небрежност от страна на Шофьора.