Преди шестнадесет години съпругът на Айлийн Дойл, инженер, пренебрегваше четирите си деца за една ранна утринна чаша чай, опаковаше един малък случай и никога не беше чувал за тях. Айлийн беше удивена и в състояние на отчаяние. Те бяха щастливо семейство и, доколкото тя знаеше, нямаше нищо лошо в брака им. Всеки ден от годината малка група мъже и жени тихомълком опаковаха няколко принадлежности.
признава своята отговорност за ситуацията Чувства се засрамен и безполезен Няма да има законен брачен живот в продължение на седем години. Иска ми се човекът, който си е тръгнал, да е мъртъв.