Когато бях на петнадесет месеца.Попаднах на стъклен заек, който поряза окото ми достатъчно зле, за да го заслепя.И когато пораснах, това незрящо око ме контролираше, че вървях с лицето си, гледайки към пода, така че хората да не видят грозното ми аз.И все пак мама щеше да ме държи в ръцете си и да ми погали косата и да каже: "Ако държиш главата си нагоре, ще бъде ОК.И хората ще видят красивата ми душа."
Беше горда с красотата си, която беше вътре. е била активна в участието си в социални дейности Беше изпълнена със съмнения и притеснения за незрящото си око. беше добра в учението си, но понякога й липсваше увереност.