Лестър, собственикът на такса проста на малка ферма, състояща се от 30 акра земя, подобрена с къща и няколко стопански постройки, нае същото да Tanner за срок от 10 години. След две години е изтекъл, правителството осъди 20 акра от имота и разпределени обезщетението награда на Лестър и Tanner според съответните им интереси така взети. Това се случи, обаче, че 20 акра, взети прегърна всички на фермата е достойна земя, оставяйки
губи, защото е имало неудовлетвореност от целта, която оправдава Танър от по-нататъшното изпълнение на договора му да плаща наем. загуби, защото е налице нарушение на подразбиращия се завет за тихо наслаждение от неспособността на Лестър да предостави на Танер владението на цялата собственост за целия срок. печели, поради подразбиращата се гаранция от страна на наемателя да върне отпадналите помещения в същото състояние в края на срока, както са били в началото. печели, защото връзката на наемодателя и наемателя не е засегната от осъждането, като по този начин Танер все още е задължен да плаща наем.