Баща ми наистина беше в армията през Първата световна война, така че до петгодишна възраст, аз никога не се събудих много от него, и това, което видях, не ме притесняваше. Понякога всеки се събуждаше и имаше голяма фигура, която гледаше надолу към мен. Понякога в ранната сутрин чувах затварянето на входната врата и звука на обувките, които вървяха надолу. Това бяха входовете и изходите на баща ми. Всеки път, когато той си отиваше, той ми оставяше много подаръци.
Животът беше хубав. Той беше прост. Животът беше безинтересен. Беше забавен.