В романите, филмите и пиесите на писателя на сценария е написаната дума, може да се каже, че не е отпечатана. Обикновено романът се изпълнява от мълчалив, индивидуален читател, който може да бъде навсякъде по това време. Романът с меки корици все още е най-евтината, най-преносима и приспособима форма на разказвателно забавление. Той е ограничен до един канал на информация - писане. Разказът може да отиде, без усилие, навсякъде: в космоса, главата на хората.
Защо бъдещето изглежда добре за писателите на книги, пиеси и филми? Какво искат зрителите от тези три форми на забавление? Как тези форми на медии се сравняват с техните продуценти? Каква полза можем да извлечем от тези форми на медиите?