Четиридесет и три години ми се струваше, че съм забравила името на една обикновена познайница, бях забравила името на една старица, която беше клиентка на хартиения път в родния ми град, когато бях дванадесетгодишно момче. И все пак то остана в паметта ми, защото ме научи на урок за прошка, който никога няма да забравя. В един зимен следобед, аз и един приятел хвърляхме камъни по наклонения покрив на старата дама.
Били са съседи. Писателят често играел близо до къщата на дамата. Дамата е била клиент на писателя. Те са се запознали случайно.