Накрая едно семейство посети училището, където преподавах на глухи деца. Те казаха, че ще се преместят тук и планираха да изпратят глухата си дъщеря в училище като първа класа. След това се разстроиха, че детската учителка на детето им е казала да не имат големи надежди за нея. Стоейки зад тях беше Катрин, красива петгодишна с дълга коса и тъмни очи. През цялото време родителите й бяха там, тя не правеше звук или използваше жестомимичен език.
Загубила е химикалката си. Оставила е раницата си в училищния автобус. Паднала е от училищния автобус. Тя не знаеше как да пише "раница", 