Лудата ми стана майка не беше денят, в който дъщеря ми се роди, а седем години по-късно. До този ден, аз бях наистина заета с това, че се опитвах да преживея оскърбителния си брак. Бях прекарала цялата си енергия, опитвайки се да управлявам "перфектен" дом, който щеше да мине инспекция всяка вечер, и не виждах, че момиченцето ми е станало малко дете. Бях се опитвал безкрайно да се моля на някой, който никога не е бил доволен и изведнъж.
Защото това беше пълно облекчение, след като те страдаха твърде много. Защото те всъщност бяха луди. Защото повече няма да видят насилника. Защото разливането на шоколадовото мляко на стената беше наистина забавно.