В гимназията се присъединих към момичешкия атлетичен клуб. На първата ни среща на пистата, аз се разплаках, но бях направил резерва за 50 ярда. "Това не ми харесваше, тъй като всеки беше по-добър от разстояние, но те ме увериха, че никога няма да се наложи да бягам, те просто избягаха от резерва. Докато вървях към стартовата линия, видях баща ми отстрани. Той беше започнал.
Плакала е при вида на баща си. Всички я аплодираха за успеха й. По-нататък се приближи и я утеши. Срамувала се е да се срещне със съучениците си.