Когато бях на единадесет години, Бог ми даде подарък за щастие и аз имах безгрижно щастие във Франция. Един ден, когато се връщах от училище, ти се радваше на това, което се случваше в живота ми. "Така че, когато ти се връщаше от училище, един камион ме прегази и краката ми бяха отрязани. Докато лежах там, изведнъж осъзнах, че може да се наложи да живея без крака. Колко депресиран бях в този момент! Но тогава осъзнах, че депресията няма да си върна краката.
Лекарите могат да му помогнат и да му върнат краката. Той трябва да утеши родителите си по това време. Знаеше, че депресията няма значение за него. Той беше просто едно детинско и незабравимо дете.