"BANG no!" вратата предизвика реверберация. Тя просто стоеше там, с баща стоеше на една страна, и аз от другата страна. "И двамата бяхме в голям гняв. "Никога не съм стъпвал в тази къща отново!" щурмува баща. Със сълзи, които се просълзяваха в апартамента и тичаха по улицата. Уличните светлини блестяха, причинявайки по-скоро тъжни чувства. Аз ходех безцелно. Един млад баща, който държеше в очите ми.
Гледката на уличното осветление. Гледката на празната улица. Гледката на баща с дете в ръцете си. Гледката на светлината в собствената му къща.