Беше студена нощ във Вашингтон, окръг Колумбия, и аз се запътих към градината на компанията. Освен това, когато един човек се приближи до мен. Много от тях му даваха безплатни пари, за да може да яде. Бях прочела знаците "Не давай пари на просяци." Така че си поклатих главата и продължих да ходя. Не бях подготвена за отговор, но той каза: "Наистина съм бездомна и наистина съм гладна!"
В очите на повечето хора програмата наистина може да помогне на хората в нужда. В днешно време програмата вече не е регионална и предизвиква вниманието на много фермери, градинари и журналисти в страната. На автора му хрумна, че могат да стартират такава програма в момента, в който той не даде нищо на просяка. Авторът се чувства облекчен и изненадан, когато вижда, че програмата се превръща в общонационална.