Като ръководител на гимназия в продължение на много години, аз все още се уморявах от бюджетните срещи, финансирането на бедните училища и много други административни задачи. Започнах да мечтая за пенсиониране. Но седях в трафика в делничен ден, щях да си представя, че прекарвам време с внуците си, тихи вечери със съпругата си, пътувах или преоткривах някои страхотни книги. Казах си, че няма да се запиша в никакви комитети.
Не бил доволен от живота си в пенсия. Не можел да откаже услуга на колегата си. Беше загрижен за хората там. Липсваха му учениците в тази страна.