Отгледан в дом без майка, баща ми беше изключително смутен към нас, децата. Отношението му не омекна, когато пораснах и отидох в колежа. След това трябваше да се возя в автобуса, когато се прибирах. Въпреки че автобусът спираше на около две мили от дома, татко никога не ме срещаше, дори и в тежко време. Ако можех да кажа с най-силния си баща-глас, "Това беше и краката ми за това, което се движех."
умората след дълги часове в лабораториите. Страхът да видиш, че нещо се движи. Чувството, че си по-малко ценен. Самотата да се прибереш с автобуса.