Беше много късно, около 10 часа. Млада дама, на име Теа, чакаше на гарата. Тя чакаше за последния влак, когато чу звънеца на телефона си. Беше й се обадил брат й. Линията беше прекъсната, когато тя отговори, а телефонът не позвъня отново. Дамата чакаше обаждане, но телефонът й не позвъня. Тя седеше на пейката, държейки телефона си.
Питайки "Добре ли е",  Казвайки "нищо",  Изразявайки благодарността си Гледам в очите на непознатия.