Веднъж цветовете на света започнаха да се скарват. Зеленото каза: "Спомням си, че небето е най-важно. Аз съм знакът на живота и надеждата. Ти беше избран за тревата, дърветата и листата. Погледни провинцията и ще видиш, че аз съм в мнозинството." Син прекъснат, "Ти мислиш само за земята, а морето. Това е водата, която е в основата на живота." Жълто, подхвърлено.
Най-после цветовете живееха в мир. Дъждът беше владетелят на цветовете. Цветовете постоянно се караха. Гръмотевицата се разгневи на самохвалството.