По време на ранните ми двадесет години, за да накарам родителите ми да спрат да се чувстват ядосани и просто да избягат, реших да живея в родното си място, нещо, което бях се заклел, че никога няма да направя. Родителите ми се молеха да се върна триумфално с перфектен младоженец. Това беше най-далечното нещо от ума ми, докато опаковах избледнелите си дънки, ботуши и снимка на моя frek.
Отношението на автора към по-ранните преживявания на семейството се променя от безразличие към очарование. Авторът се чувства изключително свободен, когато е в Корея, защото това е мястото, където тя изглежда като другите. Авторът пише историите на семейството си в първо лице с помощта на баба си. Авторът е бил наясно със собствената си национална идентичност и е знаел какво всъщност прави.