Мартин се връщаше на работа в лондонския си офис, след като прекара две седмици с брат си в Ню Йорк. Така че той се връщаше с тежко сърце. Но те не бяха по-добре, че това беше краят на един прекрасен празник; не беше само това, че той неизменно страдаше от закъснението на струята; беше, че понеделник сутрините винаги започваха с екипна среща и през месеците той беше станал да ги мрази. Мартин беше наясно, че колегите подхождаха към тези срещи със скрит дневен ред.
Мартин накара хората да кажат това, което мислят, веднага след като срещата започна. Мартин беше ядосан от тъпотията на срещата в началото на срещата през цялото време. Мартин накара хората да изразят истинските си мисли с напредването на срещата. Много от членовете на събранието играеха игри и разказваха лъжи на събранието през цялото време.