Първият ден нашият професор ни предизвика да се запознаем с някой, когото не познавахме. Огледах се наоколо, когато нежната ръка на колежа ми докосна рамото. Обърнах се, за да намеря една сбръчкана, малка стара дама, която да ми се усмихва. "Здравей, красавецо. Казвам се Роуз. Аз съм на 87. Мога ли да ви прегърна?" Аз се засмях, "Разбира се, че може!" и тя ми даде огромно стискане.
Винаги спазвайте строг график. Никога не закъсняваше за някой от часовете си. Живял дълъг и богат живот. Винаги се появяваше навреме, когато имаше нужда от нея.