Преди шест години, аз наистина се разхождах в местен приют за животни в един студен, дъждовен ден. Въпреки че къщата му вече беше пълна с котки и кучета, аз все още не можех да устоя на случайно посещение в приюта. Този път, докато вървях по редицата от лаещи кучета, забелязах малко момче, което гледаше в едно от тях. Той имаше недохранено изглеждащо тяло и кокалесто лице с голям нос, стърчащ от средата на него.
Защото кучето изглеждаше привлекателно. Защото баба му също харесваше кучето. Защото имаха нещо общо. Защото авторът го е посъветвал да го приеме.