Бях полусляп, но бях засрамен от това, ако се знаеше. Отказах да използвам тъпата пръчка и мразех да моля за помощ. В края на краищата, аз бях тийнейджърка и не можех да понасям хората да ме гледат и да си мислят, че не съм като тях. Трябва да съм бил ужасна опасност по пътищата, да се натъкна на мен да се лутам из трафика, шофьорите вероятно щяха да стъпят бързо на спирачките си.
Тя може да бъде разпозната Искането за помощ изглеждаше глупаво. Тя беше нормална и независима. Да си привързан сляп е неудобно.