Но баща ми почина в старчески дом в един септемврийски ден. Никога не съм си спомнял, че ми е било приятно да ми благодариш, че ме обичаш. След като чух за смъртта му, разбрах как трябва да плача. Сега се борех с липсата на силни чувства, знаейки, че не е здравословно за мен да избягвам тъгата. На Коледа в годината размишлявах върху толкова хубави спомени за баща ми, колкото можех. Реших да работя върху чувствата си.
Защото не е могла да приеме смъртта на баща си. Защото искаше да сдържа тъгата си. Защото е знаела, че трябва да се чувства тъжна. Защото изпитваше смесени чувства на любов и омраза.