Проблемите ми започнаха, след като отидох в интернат. Бях само на 14 години и в началото ми липсваше семейството ми много. Защо не се присъединихте към мен и плакахте по телефона. След две седмици разбрах, че най-добре се забавлявам със съучениците си в училище. Имах много приятели, които бяха момчета. Мислех за тях като за най-добри приятели - но само приятели. Никога не съм предполагал, че приятелствата ми с момчета ще се превърнат в проблем. Тогава, три месеца по-късно, приятелите ми казаха, че са ми приятели.
Учителите й не я харесваха. Тя беше бедна ученичка. Някои момичета не са я избрали. Обича да се фука.