Жан-Майкъл Лурдис беше обещаващ млад пианист. Но когато младият човек свиреше, на него му се струваше, като че ли ръцете му бяха железни. Той се притесняваше толкова много за свиренето си, че стана прекалено чувствителен към коментарите на свиренето си. За съжаление, в онези дни критикът не се смяташе за критик, освен ако не откриеше нещо нередно. Това отношение на критиците често оставяше младия човек готов да се откаже от мечтата си и да се върне у дома.
Беше лош пианист. твърде много се интересуваше от това, което критиците бяха казали. отказва да играе в Хелзинки е високо оценен от критиците.