"Мога ли да видя бебето си?" щастливата нова майка попита. Когато новороденото беше в ръцете си, никой не беше видял кошарата на майка си, а тя се беше захласнала по малкото му лице. "Но докторът се обърна бързо и погледна през високия болничен прозорец. Времето доказа, че слухът на бебето е перфектен. Само външният му вид беше несъвършен. Когато се втурна един ден от училище, той се хвърли в ръцете на майка си.
Защото синът й имаше малко лице. Защото е видяла сина си да плаче. Защото синът й е роден несъвършен. Защото синът й беше в ръцете й.