Когато бях малка, баба ми умря. Бях толкова тъжна, че нямах сълзи. Но освен това, когато баща ми се опита да ме развесели, смехът ми се превърна в плач. Така че не е изненадващо, че учените вярват, че плачът и смехът идват от една и съща част на мозъка. Точно както смехът има много ползи за здравето, учените откриват, че и той плаче. Каквото и да е необходимо за нас, за да се борим с сълзите.
Защото плачеше. Защото никога не е имала сълзи. Защото беше много тъжна. Защото беше много щастлива.