Мъжът беше много тъжен. Той знаеше, че дните на Котката бяха ясно преброени. Докторът беше казал, че няма нищо по-лошо от това, което можеше да се направи, и че той трябваше да вземе ръката на Котката, колкото е възможно по-удобно. Сълза се спусна по бузата на Котката, Котката му даде леко раздразнен поглед. "Защо плачеш, човече?" Котката попита: "Защото не можеш да понесеш мисълта на Котката".
Защото сълзите на човека накараха Котката наистина да се разтревожи. Защото Котката не знаеше какво накара мъжа да избухне в сълзи. Защото Котаракът не можел да заспи, когато човекът бил в лошо настроение. Защото човекът не трябваше да бъде толкова тъжен и загрижен.