Открих силата на страха, когато се залепих за алеята си, сякаш краката ми бяха луди, залепени за цимента. Колкото и да се опитвах, не можех да ги преместя. Осъзнаването, че дъщерите ми си играеха в къщата на Нанси, парализираше краката ми, което ме караше да не мога да се движа, когато приближавах края на алеята. Плътен, черен дим се надигаше от зад Сикамор.
Беше твърде уморена, за да движи краката си. Плътен черен дим закриваше гледката й. Циментът на алеята беше още мокър. Страхът за безопасността на дъщерите я поразява.