Ан е шест години по-възрастна от мен. Въпреки че пораснахме много бедни, а майка ми работеше хубави вечери във фабриката. "Не исках това да се случва често, Ан се грижеше за мен и по-малката ми сестра. През тези тежки години Ан винаги беше до мен, не само като голяма сестра, но и като най-добра приятелка. Когато бях на седемнадесет и нямах пари, си мислех, че единственият ми шанс да отида в колеж е да спечеля стипендия.
Важно интервю Специален чифт нови обувки Спомени от бедно детство Благодарност за цял живот към приятел