Веднъж живял един старец. Той харесвал златото повече от всичко друго на света. Често казвал:Ако имам достатъчно злато, ще бъда най-щастливият човек на света." Един ден, когато пътувал в пустинята, старецът загубил пътя си. Той бил много гладен и жаден, но около него имало само скали и пясък. Точно тогава намерил торба, лежаща на пясъка. Той се надявал, че ще намери вода и храна в нея.
Чантата беше твърде малка. Златото не беше негово. Беше много гладен и жаден. Той изобщо не обичаше златото.