Това беше краят на първия ми ден като сервитьорка в оживен нюйоркски ресторант. Капачката ми не искаше, но краката ме боляха. Заредените чинии, които носех, изглеждаха по-тежки и по-тежки. Уморен и обезкуражен, не можех да направя нищо както трябва. Тъй като направих проверка за семейство с няколко деца, които бяха сменили поръчката си за сладолед десетина пъти, бях готов да спра. Тогава бащата се усмихна на мен.
Беше уморена. Тя беше заета. Тя съжаляваше. Тя беше уверена.