Преди шест години, аз наистина ходих в местен приют за животни в един студен, дъждовен ден. Въпреки че къщата му беше вече пълна с котки и кучета, аз все още не можех да устоя на случайното посещение в приюта. Този път, докато вървях по редицата от лаещи кучета, забелязах малко момче, което гледаше в едно от тях. Той имаше недохранено изглеждащо тяло и кокалесто лице с голям нос, който стърчешешешеше от средата на него.
Животът му можеше да е по-лесен. Можеше да си играе с него. Можеше да забрави за родителите си. За кучето може да се полагат добри грижи.