Тук преди седемдесет години аз бях доста малко момиченце, бебето на семейството, с по-голям брат и сестра. Баща ми беше много болен по това време, а майка ми се занимаваше с шиене на каквото и да било, за да можем да живеем. Тя щеше да шие далеч в нощта с нищо, освен смътни газови мантии и стара машина за шиене на протектори. Тя никога не се оплакваше, дори когато огънят щеше да е слаб, а храната много лоша.
Писмо до семейството времето, когато майка ми ме утешаваше. Човекът идва за помощ. Бедата на добре облечения мъж