Мръсен, бездомен човек седеше на паважа, взирайки се в камъните. Той си мислеше, че ще се върне повече от двадесет години, когато беше момче, което живееше в малка червена тухлена къща. Той си спомняше за цветната градина, за люлката, която баща му беше направил, и мотора, който беше оставил за месеци. _ , за яркостта на тези снимки го болеше, а паметта му пътуваше още десет години.
Съмнявал се е, че родителите му все още живеят в тази къща. Имал е много новини за казване на родителите си. Срамуваше се да поиска прошка. Той копнееше да се върне у дома и се чувстваше развълнуван.