Старецът бавно влезе с бастун в ресторанта. Бедното му яке, закърпените панталони и износените обувки го бяха накарали да изпъкне под обичайната съботна маса. Незабравими бяха бледите му сини очи, които блестяха като диаманти, големи розови бузи и тънки устни, държани в постоянна усмивка. Той вървеше към масата до прозореца. Една млада сервитьорка го гледаше и изтичаше към него, казвайки: "Ето, господине."
да закусим да види работниците си за да разберете как са работели работниците в ресторанта му за да видим как Мери обслужва клиентите