Всяка година на рождения ми ден, от момента, в който станах на 12, се появяваше бяла гардения, която ми се струваше красива, когато идваше в стаята ми. Нито една картичка или бележка не идваше с нея. Виковете на цветаря винаги бяха напразни. След известно време спрях да се опитвам да открия самоличността на подателя. Но никога не спирах да си представям кой може да е анонимният подател. Майка ми често допринасяше за тези фантазии.
Подателят на гарденията продължавал да изпраща цветя на автора в продължение на 22 години. Авторът не показа особен интерес към абитуриентския си бал. След смъртта на бащата на автора, майка й купи рокля за бала. Майката се грижи за това как се е чувствало детето и е дала способността да вижда красотата дори пред лицето на нещастието.