Толкова нежен ветрец се беше вдигнал през косата на Дженифър. Златната червена нотка беше залязла. Беше се събудила на плажа, беше се загледала в огнената топка. Беше се удивила на цвета си1, беше потънала в жълто. Не чуваше нищо друго, освен вълните и чайките, които летяха нагоре в небето. Атмосферата я успокояваше. В края на краищата тя беше влязла в леглото.
Всъщност майката на Дженифър беше болна от дни. Докато Дженифър се приближаваше към дома си, тя все повече се плашеше. Когато намерила градината пуста, тя осъзнала, че се е кръстила. Преживяла много навън, Дженифър почувства, че домът е наистина топъл и безопасен за нея.