Майка е ... , плачеща, викаща всичко, което можеше в този тъмен ъгъл. Нямаше кой да я чуе как вика, а не душа, която да я успокои. Това, което пред къщата й беше един дълъг самотен път. Вятърът беше в покой, а листата не шумяха, тишината я изпълваше. Самотата вече я убиваше, но никой не знае какво я караше да плаче? Загубата на нещо, което обичаш с цялото си сърце, не е наистина болката, която можеш да преодолееш.
Смъртта на едно нещастно дете Тъжна майка във ветровита нощ Цената на грешката на друг човек Превишаване на скоростта от шофиране в пияно състояние