Беше неделя сутрин, а аз бях в ужасно настроение. Двама от моите приятели се бяха усмихнали на баща си, преди да ме заболи, а аз не бях го поканил. "Бях в стаята си, за да ги накарам да съжаляват, когато баща ми дойде. "Исках да отида на разходка, Бек? Това е прекрасен ден." "Не! Оставете ме на мира!" Това бяха последните думи, които му казах онази сутрин.
Защото не се е разбирал с баща си. Защото беше груб с баща си онази сутрин. Защото не успя да дойде по-рано след инцидента. Защото не можеше да се грижи за баща си в болницата.