За първи път е използван от историка Жул Мишле в неговата История на Франция, след това са били възприети от историците на изкуството и в крайна сметка от музикалните историци, всички от които са го прилагали към европейската култура през 150-те години. Концепцията за прераждането е била подходяща за този период от европейската история, поради подновения интерес към древногръцката и римската култура, която е започнала в Италия и след това се е разпространила в цяла Европа.
Ефектът му върху слушателите е описан в редица класически текстове. Изсвирена е на инструменти, които са познати на съвременната публика. Тя изразява по-различни идеали от класическата скулптура, живопис и поезия. Той има същия ефект върху ренесансовата публика, както когато първоначално се изпълнява.