Както Марк Еклънд беше в първи клас, който преподаваше в училището на Сейнт Мери. "Марк беше толкова хубав на вид, но имаше това щастливо отношение, което правеше дори случайните му пакости възхитителни. Марк обичаше да му напомня отново и отново, че не е приемливо да се говори без разрешение. Това, което ме впечатли, беше искрената му реакция всеки път, когато трябваше да го поправям.
Марк не се справяше добре в уроците си. Марк говореше твърде много в клас. Марк беше зле облечен. Марк често закъсняваше за час.