"Моля те, прочети това", каза тригодишната ми Клеър един ден, сочейки към една страница с една стара детска песен. "Дано да беше посадил там зеле." С най-голямо мастило, някой беше задраскал зелето и беше написал "Дини!" Клеър попита, гледайки нагоре с израз на шок. Едва наскоро я бяхме помолили да не пише в книги, и изведнъж тук беше доказателство, че родителите й не го правят.
Защото не искаше да хаби динята. Защото не искаше да разочарова автора. Защото искаше да се пошегува с автора. Защото е искал авторът да бъде фермер.