Когато пристигнах, беше рано сутрин и валеше. Погледнах на изток - небето ставаше сиво. Излязох от колата, преминах през портата и вървях по тъмната пътека. Тогава нямаше нищо за гледане, но знаех, че е там. След около миля, непознат се появи до пътеката. "Аз вървя по правилния път?" Попитах. Той знаеше къде отивам. "Да", отговори той.
Защото нямаше нищо. Защото беше твърде тъмно. Защото валеше. Защото беше на сутринта.