Имало едно време, една стара жена имала две големи тенджери с вода. Всяка висяла на края на стълб, който тя носела през врата си. И така, всеки от тези тенджери имал пукнатина, докато другият бил съвършен, От реката до къщата, пукнатият тенджер пристигал само наполовина пълен. А другият тенджерка бил винаги пълен. Перфектният тенджер се гордеел с таланта си. Но бедният тенджер се чувствал тъжен за собственото си недостатък.
Жената предпочитала перфектната тенджера пред напуканата. Напуканата тенджера се чувстваше по-талантлива от перфектната тенджера. От двете страни на пътя имаше красиви цветя. Старата жена украсила къщата си с цветя.