Когато бях малко дете, един баща беше като светлината в хладилника. Всяка къща имаше една, но никой не знаеше какво прави всеки един от тях, когато вратата беше затворена. Баща ми излизаше от къщата всяка сутрин и винаги изглеждаше щастлив да види всеки един през нощта. Той отвори буркана с кисели краставички, когато никой друг вкъщи не можеше. Той беше единственият в къщата, който не се страхуваше да отиде в мазето сам.
Писателката мислеше, че баща й е готин. На писателката много й липсва баща й след смъртта му. В къщата на писателя винаги е имало много хора. Писателката се страхувала от баща си.