Боб Харис беше много синоптик в малка телевизионна станция. Работеше в продължение на двадесет години и през тези двадесет години, той усещаше, че животът му е скучен. Всеки ден той изучаваше времето и се опитваше да предскаже времето на следващия ден. След това той стоеше пред камерата и четеше доклада си. Някои дни беше облачно, някои дни беше слънчево; понякога дъждовно, докато понякога снежно. Времето се променяше всеки ден, но Боб все още чувстваше, че работата му е същата.
Защото се е развълнувал. Защото е искал да предупреди хората за наближаващата буря. Защото осъзна, че работата му всъщност е много важна. Защото искаше да се усмихне пред камерата.