Вчерашният ми ден започна с определено кисела нотка, когато си пожелах шестгодишната ми дъщеря да се погреба с крайчеца на азалията ми. "Днес ми се прииска да я изчукам, а аз да я изчукам." "Можех ли да я занеса на училище днес?", попита той. С махане на ръката си го отпратих. Обърнах си гърба, за да не види сълзите, които се събират в очите ми.
Защото не можеше да понесе вредата от това. Защото това още повече влошило настроението й. Защото синът й не я е молил за разрешение. Защото е искала да го даде на съпруга си.