Когато бях на 12 години, имах враг, момиче, което обичаше да ми посочва недостатъците си. Седмица по седмица списъкът ни растеше. "Не бях много добър ученик; говорех твърде много; бях твърде горд и т.н. Опитах се да чуя всичко това, докато можех. Най-накрая се ядосах. Изтичах при баща ми със сълзи в очите.
Той вярвал, че по-голямата част от казаното от "врага" на дъщеря му е истина. Той бил толкова ядосан от недостатъците на дъщеря си, че искал да покаже това, като запази мълчание за известно време. Той знаеше, че дъщеря му няма да го послуша в този момент. Не беше съвсем сигурен кое момиче казва истината.