Имах един много специален учител в гимназията преди много години, чийто съпруг неочаквано почина от сърдечен удар. Около седмица след смъртта му, тя забеляза, че си споделил някои от възгледите си с класната стая на учениците. Тъй като слънчевата светлина дойде през прозорците на класната стая и класът беше почти свършил, тя премести няколко неща на ръба на бюрото си и седна там. Тя се спря и каза: "Преди часът да е свършил, бих искал да споделя с всички вас.
Ще бъдем щастливи, когато остареем. Ще съжаляваме за грешките, които сме направили, когато сме били млади. Ще съжаляваме за това, което не сме направили, въпреки че може да го направим. Ще направим това, което не можехме в миналото.