Аз се мъчех да умра в Антарктида, бях сигурен.Втората част на моето покрито със скреж тяло, бледа и безжизнена, ми се изплъзваше от шейната, докато аз се взирах.Във всички посоки празната пустош на Антарктида се отдалечаваше от мен, единствената черта на пейзажа беше разделението между снега и небето.Гледах тъжно към моя отбор.Те бързо изчезваха на хоризонта.Водех експедиция, която се опитвах да стигна до южния полюс.
Виковете на нейните съотборници Силното й желание да живее Внезапната промяна в посоката на вятъра Природната красота предстои