Часовникът удари единадесет през нощта. Цялата къща беше тиха. Всички бяха в леглото с изключение на мен. Под силната светлина, аз се молех тъжно пред мен. След това бях забравила много от тези обезпокоителни неща, които те наричаха "книги". Щях да имам моя изпит на следващия ден. "Кога мога да си легна?" Запитах се. Не отговорих. Всъщност не се осмелих. Часовникът удари дванадесет. "О, скъпи!" Аз плаках.
Нощта преди изпита Работейки далеч в нощта Бавен ученик Преодоляване на моите уроци