Тази притча се разказва за един фермер, който притежавал старо муле. Обикновено мулето паднало в кладенеца на фермера. Спомни си, че мулето се тресяло от всичко, което мулетата правели. Но след като внимателно преценил ситуацията, фермерът симпатизирал на мулето, но решил, че нито мулето, нито кладенецът си струва да спаси. Вместо това, той се обадил на съседите си заедно, разказал им какво се е случило и ги помолил да им.
Защото мислеше, че мулето не е от полза. Защото не харесвал молитвите на мулето. Защото е мислел, че кладенецът не може да се използва повече след инцидента. Защото не е искал мулето да страда повече в кладенеца.