Когато бях на единадесет години, Бог ми даде дар на щастие и аз имах безгрижно щастие във Франция. Един ден, на връщане от училище, се случиха толкова много неща. "Така че, те са преминали през мен и краката ми са били отрязани. Докато лежах там кървях, изведнъж осъзнах, че може да се наложи да живея остатъка от живота си без крака. Колко депресиран бях в този момент! Но тогава осъзнах, че депресията няма да ми върне краката.
Как един човек се радва на живот без крака. Трябва да забравим загубата и печалбите в живота. Щастието е само състояние на ума. Животът ни ще се подобри, ако се борим за мечтите си.