Като ново училище отпаднало от училище, често чувствах, че е мое задължение да защитавам колегите си не-ученици. Общата мъдрост беше да се чувствам като "лошите деца", бъдещите престъпници, най-лошият вид хора. Но не всички отпаднали ще се занимават с наркотици, кражби от магазини или дори ще играят билярд по цял ден. Моето собствено любимо свърталище беше винаги обществената библиотека. Моето ранно пенсиониране означаваше, че най-накрая имах време да чета всичко, което исках.
Искаше да научи нещо и да се издържа. Той намираше живота за отпаднал, беше много непоносим. Родителите му вече не могат да го издържат. Той не искаше да бъде гледан отвисоко.