Беше късно една вечер. Не мога да си спомня за какво ставаше дума, но баща ми и аз имахме много голям спор, когато майка ми я нямаше. "Ей, и двамата казахме неща, които не сме имали предвид, и в крайна сметка аз казах: "Аз си тръгвам." И той каза: "Добре. Колкото по-скоро, толкова по-добре." Хвърлих няколко неща в куфар и затворих вратата гневно зад мен.
Стана по-ядосана от преди. Отдала се е на баща си. Плачеше и се успокояваше. Съгласих се да се прибера вкъщи.