Имало едно време едно малко момче, което обичало да се движи. Той се движел накъдето и да отидел. Той се движел по време на вечеря. Дядото се движел по криволичещата пътека извън къщата си. Той можел да движи дясното си коляно, а това дало на неговото мърдане още повече движение. Един ден дядо му гледал момчето да се движи. Дядо му бил стар и обичал да кашля.
Момчето беше гладно от бърборене. Намерил го е в дългата си брада. Намерил го е в торба. Това беше вълшебно грахово зърно, което щеше да спре движението на момчето.