Беше пладне, когато ми се обадиха, че дядо ми не е добре и той бързо се усмихна. "Дядо ми, аз знаех колко много искам да остана в света. "Знаех, че трябва да отида в болницата, за да му кажа колко много го обичам. Докато карах до болницата, си го представих, преди да му кажа колко много означава за мен. Опитвах се да се боря със сълзите, исках да остана спокоен, когато го видях.
Беше твърде срамежлив. Беше твърде уплашен. Беше твърде зает. Нямал е никакви шансове.