Една възрастна жена отклони вниманието от книгата, когато седях в колата си. Тя се усмихна бавно към паркираната ми кола, седна с голяма чанта за рамо и ми подаде ръка, за да си отдъхна. Тя внимателно затвори очи, пое дълбоко дъх и избърса потта от челото си. Имаше ли начин да й помогна? Но се зачудих, ако дамата ме беше забелязала, седнала в колата, тя щеше да се чувства неудобно и да си тръгна.
Защото беше твърде уморена, за да върви по-нататък. Защото беше удобно място за отсядане. Защото е мислела, че в колата няма никой. Защото можеше да сложи голямата си чанта на колата.