Отпусни се. Той е същото малко момче, което обичаше вчера. Усмихнах се, опитвайки се да задържа сълзите. "Не, не беше така. Вчера си мечтаех, че ще бъде астронавт. Днес се надявам, че ще се научи да говори." Все още можех да си спомня деня, който определяше съдбата ми. Беше октомври в Отава и летните бризове бяха дали път на есенните дъждове на листата.
Майка му го принудила да го направи. Можеше да получи любимата си кукла като награда. Възнамеряваше да зарадва майка си. Осъзнал, че острието ще причини опасност.