Баща ми ми остави съкровище, когато умря. Това не беше голяма къща или кола. Не бяха пари или злато. В очите на света баща ми умря като беден човек. Той беше обикновен механик, който работеше усилено, за да издържа семейството си. Съкровището на баща ми, по-скоро, беше в хиляди прекрасни спомени, които той ми даде в хода на живота си. Един конкретен човек се изправи в съзнанието ми днес.
Да се съсредоточа върху живота на всяка лежанка. Да внесем правилния и най-добрия избор в семейството. Да правиш избори, основани на любов и щастие. Да живееш мил и да даваш живот и да помагаш на другите, доколкото е възможно.