Отпусни се. Той е същото малко момче, което обичаше вчера. Усмихнах се, опитвайки се да задържа сълзите. "Не, не беше така. Вчера си мечтаех, че ще бъде астронавт. Днес се надявам, че ще се научи да говори." Все още можех да си спомня деня, който определяше съдбата ми. Беше октомври в Отава и летните бризове бяха дали път на есенните дъждове на листата.
Той никога не се забърква в неприятности. Отговаря с празни очи. Играе с други с часове. Обича да гледа телевизионни програми.