Един ден Боб спря двама от приятелите си в планината. Те поставиха палатките си и след това отпътуваха към гората, за да видят как растат дърветата. В следобедните часове, когато те бяха на около десет километра от лагера си, започна да вали сняг. Скоро Боб почти не можеше да види ръцете си пред лицето си. Не можеше да намери пътя. Боб знаеше, че има два пътя. Единият път отиваше към лагера, а другият отиваше към къщата си.
Ставаше късно. Бяха видели къщата на Боб. Знаеха, че са стигнали до лагера. Изморени са, след като са бягали дълго време.