Един банкер си спомняше от сутрин до вечер как се смееше. Понякога се радваше на това, че гледаше, че гледаше, беше много по-доволен от правенето на обувки, отколкото някой друг. Напротив, съседът му, който се въртеше в богатство, пееше малко и спеше по-малко. Той беше банкер, когато случайно заспиваше през деня, обущарят го събуждаше с песента си. Банкерът се оплакваше, че Бог го е направил.
Защото е искал да спре обущаря да наруши съня си, като не пее. Защото много харесваше обущаря. Защото искаше да знае колко е печелил обущарят годишно. Защото искаше да направи обущаря по-богат.