Хората често ме питат как, като мъж, станах толкова отдаден на подобряването на качеството на живота на жените. Не беше нужно да се занимавам с кръв. Много от тях бяха на възраст от осем години, когато осъзнах, че това, което ме беше накарало да се подложа на натиска на кариерата си. Една сутрин повече от тридесет и седем години бях събуден от преминаващия училищен автобус. Бях на тринадесет години, живеех у дома с двамата си по-малки братя и майка ни, Дорис Джой Хийвин.
Защото нейният кръвен съсирек не е бил смъртоносна болест по това време. Защото майка му нямаше да умре, ако имаше работа. Защото високото й кръвно налягане можеше да бъде предотвратено. Защото майка му не е лекувана в местната болница.