В съзнанието ми се замъгляваше, когато виждах, че пистолетът сочи към прозореца на колата, когато излизахме от гаража. Това не можеше да ми се случи. Тогава усетих пистолета, студа, срещу главата ми, и чух приятеля ми Джеръми да казва: "Какво искаш? Вземи портфейла ми", но по това време не мислех за нищо. Спомням си, че бях малко раздразнен, когато стрелецът ме извади от колата за косата. Спомням си, че ходех.
Мразеше да слуша празните им приказки. Тя не искаше да стане обект на съжаление. Беше ядосана, че закъсняват, за да дойдат на помощ. Тя искаше да остане сама с Джеръми, за да преодолее шока.