Когато той растеше, аз все още бях смутен да се види с баща ми. Той беше зле засрамен, аз бях зле засрамен, а когато ходех в метрото, нямаше да му стискам ръката за баланс, хората дори щяха да се срамуват от нежеланото внимание. И заради това, ние не казахме много, докато вървяхме. Но тъй като ние започнахме, той винаги казваше: "Вие определяте темпото.
Той помогна на баща си щастливо. Никога не е помагал на баща си. Той помогна на баща си, но не много щастливо. Помогнал е на баща си да се разходи след вечеря.