Докато чаках най-добре да вземе приятел на летище в Портланд, Орегон, аз имах една от онези прекрасни очи, които прегръщах с нежната си ръка, когато чувах как другите хора говорят за това, което им се случваше, докато той ми казваше, че това се е случило и е само на два крака от мен, аз забелязах един мъж, който идваше към мен, носейки две леки чанти. Той се спря точно до мен, за да поздрави семейството си. Първо той отиде до най-малкия си син.
Защото се натъкна на най-любящо семейство. Защото е осъзнал разликата между "надежда" и "решавам". Защото мислеше, че това е наистина уникално преживяване. Защото семейството, с което се е срещнал, е имало странна власт над него.