Бях на път за вкъщи с влака. Нежното люлеене на влака ме накара да се почувствам заспала, въпреки факта, че стоях с това, което чувствах, че е останало в чантата. Тогава се обърнах леко, за да намаля част от болката в рамото ми и видях вратата в края на колата. Очевидно бездомен човек мина през вратата. Беше облечен в мръсно тежко палто. Той влачеше чанта, която изглеждаше тридесет пъти по-тежка от моята.
Нито храна, нито пари. Не пари, а любов. Нито пари, нито любов. както подслон, така и защита