Беше студена нощ във Вашингтон, окръг Колумбия и аз се връщах обратно в хотела, когато един просяк ми изпращаше храна, а аз му пращах храна, а те му даваха пари, за да си вземе нещо за ядене. След кратко колебание, аз поклатих глава и продължих да вървя. С безпомощност той каза: "Наистина съм бездомен и наистина съм гладен! Можете да дойдете с мен и да ме гледате как ям!"
Защото е смятал, че е направил нещо лошо за провала си да му помогне. Защото искаше да знае дали просякът го е излъгал. Защото се тревожел, че просякът може да умре от глад. Защото някои агенции, църкви и благотворителни организации трябва да помагат на просяка.