На снимката в спалнята на майка ми имаше снимка, на която се виждаше войник с пистолет. Под снимката се чуваше думата "Говорим". "Той беше този войник, който се обади да говори." Попитах го един ден. "Той беше Харолд." Каза тя. "Той беше единственият ми брат. Когато започна Втората световна война, Харолд беше на осемнайсет. Тогава бях на дванадесет, а сестрите ми бяха на десет и девет. "Харолд обичаше да си играе с нас.
Искаше да запази спомен от детството си. Можеше да събуди щастливите й спомени. Това може да покаже, че брат й е бил велик човек. Окачила го е там в памет на брат си.