D беше около пладне. Бях си тръгнала от работа рано сутринта, за да осребря чек. Никой не се затичаше към банката и установих, че има само двама или единадесет души вътре, доста необичаен номер за тези централни банки. Изчаках, докато дойде моят ред, отидох до бюрото и започнах да говоря с банковия чиновник. Той имаше наистина странен израз на лицето си - просто празен поглед. Мислех, че той ме гледаше.
Страхувал се е да не получи по-малко пари. Беше твърде нетърпелив да напусне банката. Един от другарите му се подхлъзнал на пода. Телефонът продължаваше да звъни в момента.