Това лято една армия щурци започна война с баща ми. Татко се грижеше за насекомите, но не можеше да понесе шума от бараката. Докато мама беше градско момиче и казваше, че щурецът е твърде шумен, за да я подкрепи, тя пиеше кафе и пушеше цигарите на баща ми и крачеше между дивана и телевизора. На следващата сутрин той ни заплашваше да си събере багажа и да си тръгне.
Те вече не бяха полезни. Щурците се страхували от пожари. Те се превърнаха в дом на щурците. Мъртвите щурци се върнаха към живота.