Докато се разхождах из Sois в провинциален Тайланд, виждах малки проблясъци на неща, които едва се докосваха в съзнанието ми, докато пейзажът минаваше, странни неща, тъжни неща, интересни неща. Иска ми се да можех да ги държа в подробности. Иска ми се да имах време да спра и да разследвам по-нататък, докато шофирам, но времето е стока, която струва повече от всички пари на света.
Старата дама се държеше като баба си. Той предполага, че старата дама е имала много студени ръце. Той предполага, че докосването на старата дама е било успокояващо. Старата дама напомни на писателя за цялото му детство.