Като изостанала лента, времето се връща в тийнейджърите на майка ми.Тя чака за резултати за приемане от известна гимназия.Тя се опитва да работи за теста и с радост, тъй като тя не се чувства по-добре страдание в ученето.Изведнъж аз я наблюдавам как скача и се смее, размахвайки хартия в ръката си, докато семейството й стои наблизо, по-шокирани, отколкото щастливи.Никой друг от селото им не е преминал теста.По-късно, в новата си гимназия, аз гордо гледам
Като вършиш работа на непълен работен ден. Като моли родителите си за подкрепа. С финансовата подкрепа на добър шеф. С помощта на нейните учители и съученици.