Когато бях момиче на 10 години, аз се присъединих към училищния отбор по бягане и се упражнявах два пъти седмично, на 1,8-километровия курс, който най-накрая се движех по-добре от преди и мислех, че курсът ще е по-лесен. Никога не осъзнавах колко изморително може да бъде бягането, но не мислех да се откажа. С течение на времето, аз бях станал малко по-бърз.
Трябваше да спра да пия вода. Притесняваше се, че не е готова. Тичаш по-бавно от всеки друг. Не можах да намеря треньор, който да й помогне.