Сам в пустошта. Нищо друго освен джунглата. Свят на сянка с лъчите на светлината, които се издигаха като руса трева от короните на гигантските дървета. Джунгла в обедното слънце. Всичко неподвижно. Само някои кокосови орехи, падащи на дълги интервали, много далеч. Светът се свеждаше до мекото докосване на хладна трева по голия ми гръб, и сладък мирис на богата почва и растителност.
Радваше се, че е сам. Преживях свят на тишина. Липсваше му забързаният живот в града. едно незабравимо приключение