Бях на ескалатора на един пазар. Имаше един старец, който беше около пет-шест души в предната част на мен. "О, благодаря на един приятел, който ми помагаше. "Ами, аз се забързах да го видя като камък." Старецът знаеше тези ясно и се опитваше да отстъпи. Спомням си... Понякога, когато вървях или карах зад по-възрастен човек, станах нетърпелив и разстроен. "Съжалявам. Моля те, дръж ме!" каза старецът.
Защото бързаше. Защото не е искал да бъде на пътя на другите. Защото ескалаторът беше много претъпкан. Защото беше тежък като скала.