Винаги съм обичал бюрото на майка ми, тъй като бях достатъчно щастлив, за да седна над него. Когато майка ми пишеше писма, тя най-накрая се беше обърнала към мен, гледайки бутилката с мастило, химикалките и бялата хартия, аз реших, че актът на писане трябва да е най-прекрасното нещо на света. Години по-късно, по време на последната си болест, майка ми държеше различни неща за сестра ми и брат ми. "Но бюрото", каза тя отново "е".
Майка ми беше прекалено сериозна за дъщеря си с думи. Беше студена на повърхността, но мила в сърцето си към дъщеря си. Грижеше се много за дъщеря си с думи. Майка пише на дъщеря си с внимателни думи.