Чък беше на тринайсет, когато се прибираше от болницата. Той се прибираше вкъщи, не защото се чувстваше по-добре, а защото искаше да бъде с хора, които познаваше и обичаше, когато умираше. Аз идвах до къщата, за да посещавам него и семейството му няколко пъти седмично по време на лечението му. Чък беше много слаб. Но последния път, когато го видях жив, той беше буден. "Имам нещо за теб."
Какво да правим след смъртта му. Мислите му за страх, гняв и разочарование. Какво да правим преди смъртта му. Цялото щастливо време, което е имал със семейството си.