Когато бях на 11, имах враг, момиче, което обичаше да изтъква недостатъците ми. Седмица след седмица списъкът ни растеше. Бях много слаб, но не бях добър ученик, говорех твърде много, бях твърде горд и т.н. Опитах се да чуя всичко това колкото можах. Накрая се ядосах толкова много, че изтичах при баща ми със сълзи в очите.
Защото не беше съвсем сигурен кое момиче казва истината. Защото бил толкова ядосан от недостатъците на дъщеря си, че искал да покаже това, като запази мълчание за известно време. Защото знаеше, че дъщеря му няма да го послуша в този момент. Защото е вярвал, че това, което казва "врагът" на дъщеря й, е истина.