Отне ми няколко години, за да осъзная, че черната ми кожа е красива и аз приех факта, че наистина черното е красиво сега. Тази кожа, в която бях от толкова много години, определяше себестойността ми. Имах толкова много фактори "срещу" ума си, когато бях малко момиче. Бях високо, тънко, тъмно одрано момиче с усмивка на зъб. Израствайки, единственият модел за подражание, който имах, беше майка ми, която имаше красив дълбок кафяв комплекс.
Тя насочила вниманието си към учението. Гледала е телевизия и е чела книги. Посещавала е училище за чернокожи. Счупила е всичките си огледала.