"Двадесет години ми се струва, че дълго време, за да си спомня името на един обикновен познайник.Не съм забравила името на една стара дама, която беше клиент на хартиения път в родния ми град, когато бях на няколко години момче.Все още го чувствах в паметта си, че ме научи на урок по прошка, която никога няма да забравя. В един зимен следобед. приятел и аз хвърляхме камъни на покрива на една къща за забавление.
Авторът е новинар, когато е на дванадесет години. Старицата не знаеше кой е счупил прозореца. Авторът се чувства виновен, че е счупил прозореца на старата дама. Историята се случи преди двадесет години.