Денят беше мрачен и бурен; локви можеха да се видят по цялата земя, карайки двора да изглежда като малко езерце. Конър се намръщи, докато той оставяше завесата да се спусне надолу. Нямаше начин мама да го пусне да излезе и да играе днес. Тя казваше, че е твърде кална и той ще се намокри. Конър си помисли: "Но какво ще стане, ако не я попитам?"
Мама му казва да влезе и му отнема ботушите за дъжд. Нищо, което мама да не е виждала отвън. Усмихва се и се присъединява към пиесата му. мама затваря плъзгащата се врата