Преди около двадесет години бях преминал през трудни времена. Не можех да си намеря удовлетворяваща работа. За мой срам, аз трябваше да карам един училищен автобус, за да свързвам двата края и да живея в къщата на един приятел. Един следобед, докато карах през тих крайградски квартал, бях толкова тъжен, че се питах "Защо животът ми стана толкова труден?" "Какво не е наред със света?" Тогава спрях в автобуса, за да оставя едно малко момиче.
Това, което собственикът на обицата каза, го премести. Той вече не искаше да бъде шофьор. Приятелите му му помогнаха да стане позитивен. Предложиха му по-добра работа в болница.