Имало едно време една градина в селото. Собственикът му бил стар човек. Той се бил събудил в продължение на няколко години, за да види приятелите си. Това било голяма прекрасна градина с мека зелена трева и красиви цветя. Докато старецът отсъствал, някои деца идвали да играят в градината всеки следобед. Птиците в градината пеели толкова сладко, че децата спирали игрите си, за да ги слушат. За тях, времето, което прекарвали там, било най-щастливо.
Радвах се да ги гледам. Беше на гости на приятелите си. Престори се, че не ги е видял. Беше ядосан, но не ги прогони.