Семейството ми винаги е било близко и щастливо. Никой не е умирал и никой не е бил болен. Всички ние започнахме щастлив живот, докато дядо ми имаше рак. Без значение колко много си казвах, че може да не умре, някак си все още се чувствах като смъртна присъда. Той се бори толкова усилено, но умря на 63 години. Честно казано не знаех как се справям. Никога не съм плакал сам. Имах подкрепата на семейството и учителите си.
Подобряване на живота му В чест на дядо си подпомагане на научните изследвания за рак подпомагане на хора с рак