По-добре израствах, знаех, че съм различен. Баща ми беше напуснал и никога не се връщаше. Както по-късно разбрах, изоставянето задействаше моите тревожни атаки. След това се страхувах да бъда сам, нежелан, непопулярен и необичан. Първата ми атака дойде в девети клас: Учителят ме помоли да ходя пред класа, но не можех да го направя- бях напоен от пот, треперех. Симптомите ми започваха всяка сутрин от момента, когато влязох в сградата.
Майката го завела на лекар. писателят прочете статия в списание Болката на писателя най-накрая спря. Писателят е отишъл в колеж.