Един ден чух, че един от скъпите ми приятели е загубил майка си. Това ме натъжаваше, защото приятелят ми беше много щастлив, въпреки че беше до майка си. Той беше до нея, докато пътуваше през дългото и трудно пътуване с рак. По това време много спомени за моите близки, които бяха починали, дойдоха при мен. Накрая тези спомени минаха, но беше наистина тъжно да мисля, че приятелят ми ще трябва да мине през болката. Три пъти се опитвах да пиша.
Получил е имейла на автора. Беше му казано, че животът ще продължи. Учи в Кеймбриджкия университет. Животът му отново щеше да се върне към нормалното.