Когато растях, знаех, че съм различен. Баща ми беше напуснал и той никога не се беше връщал. Както по-късно разбрах, изоставянето задействаше моите тревожни атаки. След това се страхувах да бъда сам, нежелан, непопулярен и необичан. Първата ми атака дойде в девети клас: Учителят ме помоли да ходя пред класа, но не можех да го направя- бях напоен от пот, треперещ. Симптомите ми започваха всяка сутрин от момента, когато влязох в сградата.
Ходил е при терапевти. Връща се в гимназията. Свързал се е със старите си приятели. Не е претърпял никакви атаки.