Имало някога една мравка, която била много жадна. Тя тичала насам-натам да търси вода, но не можела да намери. "Тогава изведнъж, когато мравката била почти готова да умре от жажда, на нея паднала голяма капка вода, която спасила живота й. Водата всъщност била сълза от младо момиче, което плачело. Поради тъгата си, сълзата имала магически качества и изведнъж мравката можела да говори езика на човешките същества.
Заради тъгата си. Защото е видяла мравката. Защото великанът ще я пусне. Защото великанът й беше дал невъзможна работа.