"Можех ли да видя дървото, което се движеше по-добре от дървото?" "Защо то се движеше по-добре от дървото?", попита той. "Защо то се движеше по-малко от дървото?", "Защо то се движеше по-добре от дървото?", "Какво ли е то?", "Какво е то?", "Защо то се движеше по-малко от дървото?", "Защо то се движеше от дървото?", "Не можех да се движ от дървото."
Самото дърво се чувствало щастливо и танцувало. Дървото било твърде тъжно, за да се люлее, сякаш за да се отърве от всички неприятности. Беше топлата пролет. Вятърът го направи.