Жена ми и аз се чувствахме, че е невъзможно да бъдем истински приятели с някой, чието име не знаехме. "Защо не бяхме доволни, когато бяхме седнали в автобуса" Годините на неделната сутрин пътуваха с автобус из града със същата група "безименни" хора промениха мисленето ни. Преди автобусът да тръгне, всички се присъединяваме към разговор: къде е мълчаливата жена, която седи отпред и никога не отговаря на веселите ни поздрави? Ето я идва.
Тревожеше се за инвалидния си син. Беше тъжна да види щастливата мексиканска двойка самотна майка. Тя трудно изразяваше себе си. Тя се интересуваше само от шофьора на автобуса.