Така че, имаше едно малко дете на име Джак, което дойде до бобеното ми стъбло един ден. Не можех да повярвам, че очите ми са се скрили, затова оставих сандвича с шунка, който ядях, и го погледнах. Не съм сигурен какво си мислеше, че прави там, но със сигурност говореше много. Той продължаваше да ми задава въпроси за това и след това ми задаваше въпроси за това и аз бях малко уморен от всички въпроси.
Към тоалетната. За да хванеш гъската. Да свириш на златна китара Надолу по бобеното стъбло и към света на малките хора.