Когато Майкъл видя всеки пръст на белите дантели на футболната топка, както баща му се чудеше, че ще му се присъни лъвът, който щеше да ходи на таз нощна разходка, той не можеше да чака да стигне до зоологическата градина и най-вече нямаше да чака да види любимото си животно, лъвът. Насочвайки топката към люлката на гумите, която висеше в задния му двор, той си спомни второто нещо, на което баща му беше научил за хвърлянето на футболнататата, която се беше направил.
Джо. Ник. Райън. Майкъл.