Когато бях на 12 години, имах враг, момиче, което обичаше да изтъква недостатъците ми. Седмица по седмица списъкът ни растеше. Бях много слаба, но не бях добра ученичка, говорех твърде много, бях твърде горда и т.н. Опитах се да чуя всичко това колкото можах. Най-накрая се ядосах. Изтичах при баща ми със сълзи в очите.
Защото е вярвал, че това, което казва "врагът" на дъщеря й, е истина. Защото бил толкова ядосан от недостатъците на дъщеря си, че искал да покаже това, като запази мълчание за известно време. Защото знаеше, че дъщеря му няма да го послуша в този момент. Защото не беше съвсем сигурен кое момиче казва истината.