Преди много време, имаше семенце и понеже беше само семе, никой не го забеляза. Така, чувствайки се по-низша, семето не придаваше никакво значение на неговото съществуване. Тогава един ден, един вятър го вдигна и го хвърли на открито поле на слънце. По-късно, той получи дъжд. Години по-късно той видя пътник, който седеше до него. "Благодаря ти, Господи, за това. Наистина се нуждая от малко почивка."
Никой не се грижеше за него. Той беше хвърлен на открито. Той не може да не порасне. Той не вярваше в себе си.