Всеки обикновен пътник в метрото, който ме зърнеше, може би вече си беше помислил, че съм странен. По-специално този господин, който седеше срещу мен, се взираше в мен, в чийзкейка пред мен, а после се връщаше към мен; "Следваща спирка, гара Свети Патрик" моята спирка бързо идваше. Имах минути или да взема кифлата със сирене, което никой друг не твърдеше.
Смяташе, че е загуба да остави хлебчето със сирене там. Напомняше му за един бездомник, с когото се е срещал наскоро. Никой не го забелязваше, докато се готвеха да слязат. Той цени добротата повече от собствената си гордост след внимателна мисъл.