Марта беше заета с работата си. Тя вярваше, че трябва да работи по-усилено, защото обичаше баща си, който беше болен от рак. Тя трябваше да се грижи за скъпите си лекарства. Братята и сестрите й бяха останали през по-голямата част от времето. Те го къпеха, хранеха го с лъжица или просто му правеха компания. Един ден Марта беше наранена. Тя чу баща си да казва на майка си: "Всички наши деца ме обичат, освен Марта."
Решила да се откаже от работата си. Разбираше от какво наистина се нуждаеше баща й. Осъзна, че баща й я обича най-много. Обичаше баща си повече от преди.