Бях изключително вербално дете, и растейки с баща ми беше експеримент в лингвистиката. Баща ми беше просто човек на няколко думи. "Да, аз бях само един от тях, когато имах разрешение за определена дейност, аз планирах реч, която щеше да бъде там, където щеше да се проведе, колко време щеше да продължи и защо беше невероятно прекрасна възможност за мен. Той щеше да слуша и след това да каже или "Да", или "Не".
Баща ми ми отговаряше с "Да, но се прибирай за вечеря" понякога. Свързах се само с няколко страхотни тийнейджъри, защото бях активна в гимназията. Това, че баща ми ще преподава на 11-годишните момчета в училище ме изненада. Винаги съм искал да знам как баща ми, който говореше толкова малко, научи момчетата.