Сам в пустошта. Нищо друго освен джунглата. Свят на сянка с лъчите на светлината, които се издигаха като руса трева от короните на гигантските дървета. Джунгла в обедното слънце. Всичко неподвижно. Само някои кокосови орехи, падащи на дълги интервали, много далеч. Светът се свеждаше до мекото докосване на хладна трева по голия ми гръб, и сладък мирис на богата почва и растителност.
Възхищаваше се на отношението му към работата. Той бил изумен от неуморните му усилия. Прояви съчувствие към малката мравка. Беше доволен да го има като спътник.