Малко по-слънчеви ръце, когато се кача на автобус No 151. Ние, пътниците, смеем се в тежки дрехи. Никой не говори. Това е едно от неписаните правила на Чикаго. Въпреки че виждаме едни и същи лица всеки ден, ние предпочитаме да се крием зад нашите вестници. Феноменът е поразителен: хората, които седят толкова близо един до друг, използват тези тънки листове вестникарска хартия, за да запазят дистанция. Докато автобусът се приближава до Великолепната миля.
Топлината на комуникацията Обменът на информация Силата на наблюдението Отношението към самотата