Докторът ми подаде лекарството и ми се извини, защото регистърът му вече беше затворил. Попита ме дали имам нещо против да използвам касата в предната част на магазина. Казах му да не се тревожи и да се върне отпред. Един човек беше на опашката пред мен, едно малко момиче не повече от седем с шишенце с лекарства на тезгяха. Тя държеше малко зелено и бяло портмоне за монети близо до гърдите си. Чантататата ми напомняше за дните, когато бях дете.
Тя беше внимателна. Нямала е достатъчно пари за лекарството. Тя беше мила. Тя върна парите на писателя.