Стоях там и слушах баща ми да крещи на висок глас. Погледът на лицето му казваше, че един от нас е написал нещо лошо. "Откакто го направих, всеки от вас беше прав." Но всички ние гледахме надолу към стъпката. Там имаше детски почерк с тебешир. Бях много уплашен. Надявам се, че никой не можеше да го види. Бях толкова уплашен. Когато ме попита, излъгах.
Писателят продължаваше да лъже. Сестра й каза истината. Бащата на писателя наказал децата. Нито едно от децата не каза истината.