Преди шестнайсет години съпругът на Айлийн Дойл, инженер, пренебрегваше четирите си деца за една ранна утринна чаша чай, опаковаше един малък случай и никога не беше чувал за тях. Айлийн беше удивена и в състояние на отчаяние. Те бяха щастливо семейство и, доколкото тя знаеше, нямаше нищо лошо в брака им. Всеки ден от годината малка група мъже и жени тихо се събираха за няколко души и без това.
дълго време не успяваше да го чуе. Нямали са представа какво не е наред със семейния им живот. Обвиняваше себе си за нещо нередно, което е направила. Чудеше се защо съпругът й е взел всичките им деца.