В продължение на години аз отидох на училище с автобус, така че аз се срещнах с много"познати"непознати.Срещахме се с едно и също дърво, но не познавахме имената на другите.Свикнах да си мисля, че е невъзможно да бъдем истински приятели.Колко грешно бях!Усмивки от "безименните" хора са променили мислите ми.Първият път, когато се качих на автобуса, видях различни лица.Срещнахме се,повярвахме и студени лица
Момичето е много богато. Усмивката е ключът към затварянето на вратата на сърцето. Писателят е знаел името на момичето онази вечер. Писателят не може да се сприятели с тези безименни хора в автобуса сега.