Часовникът удари единадесет през нощта. Цялата къща беше тиха. Всички бяха в леглото с изключение на мен. Под силната светлина, аз се молех тъжно пред мен. "О, скъпи, аз бях толкова отчаяна, че видях това неприятно нещо, което те наричат "книги". Щях да имам моя изпит на следващия ден. "Кога мога да си легна?" Запитах се. Не отговорих. Всъщност не се осмелих. Часовникът удари дванадесет. "О, скъпи!" Аз плаках.
Беше твърде късно през нощта. Беше много уморен. Клепачите му бяха толкова тежки, че не можеше да ги държи отворени. Той не е учил усилено преди изпита.