Когато баща ми умираше, аз пътувах хиляди мили от дома си, за да бъда с него в последните му дни. Беше много по-приятно, отколкото бях очаквал. Когато се връщах, той ми се струваше, че ще ми е по-лесно. Но след като той почина, аз останах сам в апартамента си. Всичко изглеждаше безкрайно. Бях самотен. Мразех тишината на апартамента. Но една вечер тишината беше разбита: чувах плач отвън.
Уилис е кръстен на предишния си собственик. Уилис не обичаше да остава в апартамента. Авторът и Уилис са били бездомни. Времето минава бързо, след като авторът осиновява Уилис.