Разговорът скоро се превърна в оплаквания за стреса в работата и в живота. Предлагайки на гостите си кафе, професорът отиде в кухнята и се върна с голяма чаша кафе и разнообразие от чаши - пластмаса, стъкло, кристал, някои просто изглеждащи, някои добре - казвайки им да си помогнат сами с кафето. Когато всички студенти имаха чаша кафе в ръка, професорът каза: "Ако сте забелязали, всички добре изглеждащи, скъпи чаши бяха взети. "
Защото нямаше кафе за пиене. Защото нямаше за какво да говорим, освен за оплаквания. Защото животът не беше лесен за всички. Защото нямаше нищо по-добро от това да се оплакваш.