	Закуската се превърна в още по-тягостно задължение от вечерята, ала преди да приключи, всички въздъхнаха с облекчение. Трупът на Тобърмъри бе донесен от храсталака, където един градинар току-що го бе намерил. Ухапванията по гърлото му и фъндъците жълта козина под ноктите му ясно свидетелстваха, че е паднал в неравна битка с големия котарак на пастора.