	Часът на Симоне удари. Щом ковчегът стъпи на пътеката, той изкрещя: _Adesso! Сега!_, и заби шпорите в ата. Животното скочи към процесията и започна да мачка наред с предните си копита, както бе обучено да атакува в битка. Изпращя кокал и един монах, покосен от мощния набег, се строполи със сърцераздирателен вик; друг предпочете да се хвърли през зида, за да избегне едрия кон. Симоне се ухили под забралото и продължи да сече наляво и надясно с меча си. Докато бавно въртеше ата си в кръг, забеляза как цивилните стражи се опитват да удържат зрителите, напиращи да прескочат барикадата.