	— Заспах — отвърна Егвийн. Твърде рано беше, за да й мине версията. Докато обясняваше задъхано как е задрямала и защо не се е върнала — пропускайки частта за това, че не бе искала да остави Нинив и Амис да си поговорят сами — тя се изненада, като усети тръпка на срам, че се беше канила да излъже, и на облекчение от това, че все пак не излъга. Не че истината непременно щеше да я спаси. Амис не беше толкова стриктна, колкото Баир — не чак толкова, — но беше напълно способна да я накара да трупа каменна грамада през цялата нощ. Много от Мъдрите бяха дълбоко убедени в ползата от безсмисления труд като форма на наказание — човек наистина не можеше да си мисли за нищо друго, освен че е наказан, докато заравя въглените с чаена лъжичка. А можеха просто да откажат да я учат повече, естествено. Чаената лъжичка беше за предпочитане.