	Дорънс крачеше доста бързо за годините си, а ведрата усмивка изобщо не слизаше от лицето му. Авторът на книгата, която носеше — „За Любовта — стихотворения 1950-1960“ — беше някой си Робърт Крийли. Ралф въобще не бе чувал за него, но предполагаше, че господин Крийли пък никога не е чувал за Елмор Ленард, Ърнист Хейкокс или за Лоуис л’Амур. Опита се да заговори стария Дор само веднъж, когато тримата най-сетне достигнаха до подножието на хълма, хлъзгав и коварен от боровите иглички. Наблизо се спускаше поток и върху ледената вода се бе образувала пяна.