	Той дръпна кърпата, покриваща кокошката — тлъста, с хрупкава кафява кожа, и откъсна едната кълка, а пръстите му се плъзнаха надолу и напипаха плътен жълтеникав лист, сгънат на четири. Без да се притеснява от мазните капки, Перин разгъна хартията върху кокошката — малко непохватно — и зачете, докато захапваше кълката. На всички, които можеше да гледат отстрани, щеше да им се стори, че оглежда коя част от кокошката да нападне след кълката. Дебелият зелен восъчен печат, счупен от едната страна, носеше образ на нещо, което според него трябваше да са три ръце, всяка с вдигнато кутре и показалец, а останалите пръсти събрани. Буквите, изписани с равен почерк, бяха със странна форма, някои — почти неразбираеми, но с малко усилие текстът се четеше.