	Джокол се изкиска доволно, облегна се назад, кръстоса крака и забарабани с ръка по коляното си в такт с гласа на Отовин. Ингрей разбра, че току-що е успял да се пошегува. Въпреки езиковата бариера. И то без даже да обиди принца. Усмихна се глуповато и отново отпи от течните си борови иглички. Мъжете по пейките и покрай стените на шатрата избухнаха в смях и Отовин се поклони, после седна и си взе заслуженото питие. Изглежда, традицията повеляваше да го гаврътне на един дъх. Островитяните го поздравиха с гръмки ръкопляскания, после започнаха да подканят настойчиво своя принц, който накрая отстъпи и на свой ред стана на крака. След кратко шумолене и шепот в шатрата се възцари такава тишина, че се чуваше плисъкът на вълните в корпуса.