	Рейчъл пак огледа околните хълмове. Сърцето й биеше лудешки, докато тя се оглеждаше за евентуално движение. Гоблините приближаваха. Идваха за нея. Щяха да я хванат. Вътре в пещерата тя видя познатите рисунки, които беше виждала вече много пъти. Хилядите изображения покриваха плътно стената. Между големите рисунки бяха сбутани по-малки. Всичките бяха различни. Повечето изглеждаха така, сякаш са рисувани от различни хора. Някои бяха много подробни и реалистични. Рейчъл нямаше представа как се преценяват подобни неща, но според нея рисунките изобразяваха поколения хора. Предвид многото различни стилове и нива на майсторство, те съвсем спокойно можеха да представят десетки, ако не и стотици поколения художници. На всички рисунки имаше изобразени хора. Всички бяха ранени, в беда, отровени, намушкани, издъхващи от глад, лежаха смазани в подножието на скалите или скърбяха върху гробове. Тези рисунки бяха кошмарите на Рейчъл.