	Егвийн смачка пепелта, изтупа ръцете си и усмивката й повехна. Нямаше право да обсъжда Сюан. Самата тя също беше влюбена, но дори не знаеше къде по широкия свят е Гавин, нито как да постъпи. Неговият дълг си беше към Андор, а нейният — към Кулата. А единственият начин да се преодолее тази пропаст, обвързването му, можеше да доведе до смъртта му. По-добре беше да го остави, да го забрави напълно. Все едно да забрави собственото си име. А тя щеше да го обвърже. Знаеше го. Разбира се, не можеше да го обвърже, без да знае къде е той, без да го хване в ръцете си, тъй че всичко се затваряше в омагьосан кръг. Мъжете бяха такава… досада!