	— Нашата теория — отговори лейтенант Хендрикс — е, че една от двете двойки генератори, с помощта на които корабът може да развива в хиперпространството скорости по-големи от светлинната, по някаква причина е отказала. Едната половина от кораба веднага е излязла от хиперпространството, което означава, че скоростта й автоматично е спаднала значително под скоростта на светлината. В резултат на това корабът се е разцепил на две. Другата половина с отказалите генератори е продължила да се движи, защото след аварията втората двойка генератори е продължила да функционира още една-две секунди. Автоматичните предпазни устройства сигурно са се включили, за да херметизират пострадалия участък, но от сътресението корабът се е разбил на парчета и те не са успели да направят много. За щастие ние уловихме автоматичния сигнал за бедствие и когато намерихме кораба, очевидно някъде вътре в него бе останал въздух, защото чухме, че нещо се движи. Но една мисъл не ми дава мира — завърши тъжно Хендрикс, — какво е станало с другата половина от кораба. От нея не бе излъчен сигнал за бедствие, защото ние щяхме да го уловим. Може би и там някой е останал жив.