	Тежко беше изкачването от кухните до покоите на лорд Добрайн в Кулата на Пълната луна, която обикновено оставаше заделена за гостуващи благородници с висок ранг, и по целия път Самицу виждаше доказателства, че Сийра съвсем не е била първата, чула онова, което говорят вечно анонимните „те“. Вместо безкрайните потоци от слуги, течащи по коридорите, се виждаха малки възбудени групички, застанали на място и шепнещи си с безпокойство. При появата на Айез Седай те се разделяха и се пръскаха. Някои просто зяпваха, щом видеха крачещия през двореца огиер, но повечето само дето не се разбягваха. Всички благородници, които се мяркаха доскоро, бяха изчезнали — явно се бяха прибрали по стаите си да обмислят какви възможности и рискове им носи смъртта на Добрайн. Каквото и да мислеше Сашале, Самицу вече не се съмняваше. Ако Добрайн беше жив, собствените му слуги щяха вече да са потушили мълвата.