	„Защо се впуснах в тази история? Защо позволих да продължи? Защо искам да продължи? Отговорът на всички тия въпроси е един и същ. Кой би могъл да устои? Кой би устоял? Не е в природата на мъжа да гледа подобна хубост, без да поиска да я притежава. Небето ми е свидетел — опитах се да потисна тази греховна страст, да я разруша, да я изтръгна от гърдите си. Опитвах се да избягна присъствието на тази, която я разпалва. Може би щях да успея, ако тя… Уви! Аз вече нямам сили да се отдръпна. Те се изчерпаха, а волята ми изчезна. Аз се стремя напред — напред, като мушица, примамена от някаква опасна светлина, за да задоволя егоизма си и да загина.“