	От гледна точка на народностната принадлежност на населението империята на султаните се развива като многонационална космополитна държава. От гледна точка на църквата и религията тя също е много пъстра, но при господстващо положение на исляма като държавна религия. Първоначално отграничаването между народите се развива главно на религиозна основа — мюсюлмани и немюсюлмани, „правоверен“ — „неправоверен“, а националната идея и националното отграничаване (сърбин — грък — турчин — българин и пр.) придобива решаващо значение в по-ново време, главно през XIX–XX век.