	Веднага след като се установиха в новото си жилище и баща й се залови с професионалните си задължения, тя подреди малкото си домакинство, като че ли съпругът й никога не бе я напускал. Всяко нещо имаше определено място и за всяко нещо имаше определено време. Занимаваше се редовно с малката Луси, сякаш всички живееха отново заедно в английския си дом. Дребните неща, чрез които се залъгваше и вярваше, че скоро пак ще се съберат, малките приготовления за скорошното му завръщане, преместването на стола и книгите му, всичко това заедно с тържествената молитва специално за един скъп затворник сред многото бедни затворени души и сянката на смъртта бяха почти единствените видими облекчения за подтиснатия й ум.