	Както очакваше — и се надяваше, — Зера тръгна с нея само с едно измърморено примирено съгласие. Плъзна се изящно редом до Сеайне, докато слизаха по просторните мраморни стълбища и широките лъкатушещи рампи, и леко се намръщи едва когато Сеайне отвори една врата на приземния етаж, към тясно стълбище надолу в тъмното.