	Разглеждаше изписаните от ръката думи, търсейки някакво скрито значение. Но те бяха достатъчно обикновени и подходящи. Нищо излишно, нищо грубо. Наистина в тях нямаше и следа от екстравагантната емоция, която би искал да предаде, но, общо взето, посланието бе добро и приемайки самостоятелното действие на ръката си като благоприятен знак, той угаси лампата, легна си и напразно се опита да сънува Фернанда Пондероза. Нейно мъгляво подобие трептеше някъде над него и всеки път, когато съзнанието му се опитваше да го улови, то изчезваше.