	Оказа се обаче, че там са само жените, без да се броят свещеникът Иберо и куцият коняр, старият Ребеньо. Фернан вече беше извел ратаите извън стените — щели да правят засада, както колебливо обясни една от жените. Миранда отново избълва поток от ругатни, които този път не бяха смекчени от нищо — скъпоценните коне ги нямаше наоколо. След като още веднъж си избърса сърдито лицето с ръкав, тя се обърна рязко и изтича по мокрите стъпала към западната част на стената и остана там да гледа и да чака. Някой й подаде шапка — да не й вали в лицето.