	Посред стаята, над килима с червени и златисти шарки, се бе появил портал. Отвор към другаде. За миг Рахвин успя да зърне зала със стени, покрити с белоснежна коприна, после остана само една жена, облечена цялата в бяло и с колан от тъкано сребро. Лекото потръпване на кожата му, като смътен мразовит полъх, беше единственото, което издаваше, че е прелял. Висока и стройна, тя бе толкова красива, колкото той бе чаровен. Тъмните й очи бяха като бездънни вирове. Косата й, украсена със сребърни звезди и полумесеци, падаше на черни вълни по раменете й. На повечето мъже, като я видеха, устите им щяха да пресъхнат от желание.