	Когато Моргот бил низвергнат и рухнали кулите на Тангородрим, Саурон отново надянал най-прелестния си образ, преклонил се пред Еонве, пратеника на Манве и с тържествена клетва отхвърлил всички минали злодеяния. И някои смятат, че изпървом туй не било притворство, а Саурон искрено се разкайвал, макар и само от страх, понеже се бил стъписал от падението на Моргот и страховития гняв на Западните Властелини. Ала Еонве нямал власт сам да прощава на равните нему и повелил на Саурон да се завърне в Аман, за да чуе присъдата си от Манве. Засрамил се тогава Саурон и не пожелал да се връща позорно, там, където го чакала незнайна присъда от Валарите — може би многовековно робство, за да докаже добрата си воля; горделив бил той, защото под властта на Моргот сам придобил нечувана мощ. Затуй когато Еонве си тръгнал, Саурон се укрил в Средната земя; и пак се завърнал към злото, с което Моргот го бил обвързал като с железни окови.