	Веднъж измислил плана, Валдес с усърдие, достойно за последовател на сатаната, се втурна да го осъществява. Среща-две с патето и то се почуства голямо, чаша кафе, таблетка „папа верин“, таблетка „валиум“, таблетка „диазепам“, черен чаршаф, някои подръчни средства и жълтоклюното пате се превърна в жена. Жена, толкова глупава, толкова влюбена, а и толкова чувствена, че след някои изживявания на Валдес му се появяваше задължително стреснушка. Тази стреснушка малката женичка изкупуваше с париците, които джобеше или изтръгваше от бабета. Тези пари Валдес си ги харчеше безпрепятствено, но това бяха джобни пари, а трябваше и да се преоблече, че понапълня напоследък покрай бабините спестявания. Трябваха пари и за диплом за висше образование, трябваха пари и да си купува ръкописи, за да може да публикува, нали се беше обявил за писател. На всичкото отгоре майката разбра за връзката на дъщерята, и като всяка майка интелектуалка, побърза да разкаже приказката за това как принцесата се превърнала в Пепеляшка, защото се прибрала вкъщи след 12 часа. „Бабините деветини“ вече не можеха да влияят върху малката патица, майката неусетно, отдавна и безвъзвратно бе загубила контрол. Разбира се, Валдес имаше заслугата за това. Няколко магистралки, подходящите внушения, съчетани с любовни клетви, изградиха бариера срещу всички доброжелателни съвети. Но все пак съществуваше опастност, и за да си спаси златната мина, Валдес измисли едно пътуване до столицата, което малката финансира с драгоценности, откраднати от бабиера и от дома си. Разбира се, тези пари, а толкова много Валдес не беше виждал събрани накуп, бяха похарчени за пътуването, за обличането на Валдес в столичен бутик, а за малката не сметна за нужно, тя си има дрешки, купени от „втора употреба“, а и би трябвало да е щастлива, щом й се дава привилегията да облича Валдес и да се съблича пред него. Парите отидоха най-вече за изпитите, които Валдес беше докарал до под кривата круша. Професорите си взеха рушвета, писаха му тройките и оставиха Валдес без пари. Не съвсем, защото единият от тях бе работил в катедрата при покойния баща на златното пате, та той, макар и необичайно смутен от ходатайството на дъщерята, писа четворка на кандидат-зетя. По-висока оценка не му позволи съвеста. Четворката, доскоро непостижимо висока за Валдес, съвсем го въодушеви, вече нищо не можеше да го спре, най-сетне беше захапал! Оттук насетне от малката наивница можеха да го отделят само ако близките й фалират и тя остане без пари или ако я лишаха от наследство, което си беше пак безпаричие. Веднъж усетил вкуса на парите, на доброто похапване, попийване и лукса, Валдес не се отделяше от патката, която му снасяше златните яйца. Страхуваше се да не му я отнемат. Заради парите и престижа на фамилията й в обществото, неща, които той харчеше с пълни шепи и пилееше безразборно, Валдес беше готов да убива всичко останало, това, което в добрите среди беше липса на бон тон, за него беше ежедневие и навик. Да открадне — никс проблем, да лъже — пур тужур. На това ежедневие той се опитваше да свикне и малката. Не беше трудно, тъй като от джобенето на бабиерата до кражбата на семейните ценности крачката беше малка, а хлапето от малко живееше под стъкления похлупак на бабата, в един измислен свят, чиито контури бяха размити от жаждата за притежание, свят, в който богатството беше най-главното качество, а бедността — порок. Патето се боеше от бедността и веднъж взело скъсаната кесия на Валдес за богаташка, непрекъснато наливаше, инвестираше в „богаташа-интелектуалец“, какъвто беше в представите й Валдес. Разбира се, тя плащаше вечерите му с псевдоинтелектуалците, плащаше платените му съобщения във вестника — литературните му напъни, с нейни пари се купуваха и творби от позакъсали автори и после се представяха за негови, но това за него, а след Валдесовото превъзпитание, и за нея, беше в реда на нещата. Опитите на майката да прекрати тази връзка, доведоха до „голямото скъсване“, както Валдес със смях обясняваше, просто малкото пате ошамарило майка си. След случилото се малката се нанесе при Валдес. Разбира се, доходите рязко секнаха, малката нямаше от кого да джоби и понеже така не беше достатъчно привлекателна за Валдес, се принуди да се промъква тайно вкъщи и да краде оттам. След като доходите секнаха, за Валдес остана утехата от доброто име, с което се ползваше фамилията на паткесата. Нещо повече, той нямаше нищо против да се представя с нейната фамилия, дори си беше запланувал при брака, който ще сключи с патето да вземе нейната фамилия. Тази новина умилостиви бабиера, а обещанието му да кръстят детето на нейно име съвсем размекна вцерберялото, склерозирало бабетче…