	Постоянно мислеше. Не можеше да спре. Думите на Гримпонд го преследваха дори тук, в дома му, където мислеше, че е защитен. Думите го предизвикваха да пресмята в колко от шепота има истина и колко — лъжа. Още преди да отиде при Гримпонд, знаеше, че ще е така — ще чуе тайнствени полуистини, които ще го объркат и ще го заплетат в мисли, които трудно ще успее да разнищи. Знаеше го и се оказа, че пак не е готов за това.