	Единият от гигантите вече преплиташе крака. По врата и хълбоците му зееха грамадни рани, вееха се парчета откъсната кожа. Кръв шуртеше като от пожарникарски маркучи. Не се разбираше кой точно е, защото те непрекъснато се въртяха и блъскаха, но гледката ставаше все по-ужасяваща. Раненият падаше от време на време, ревеше и се мяташе с множеството си крайници.