	— Кал ли? — отвърна той на едно хубавичко усмихнато слугинче, което просна широките си поли на пода в реверанс. Черните й очи блещукаха, а пазвата на корсажа й разкриваше гръд, почти не отстъпваща на тази на Ризел. Друг път щеше да й отдели малко време да я поогледа. — Каква кал? Никаква кал не виждам! — Слугинчето зяпна, забрави да се изправи и го загледа слисано, докато той се отдалечаваше куцукайки.