	— Предполагам знаеш, че сега си в това състояние в резултат на уреждане. Наясно си, че баща ти уреди работата с Анет. О, Господи, прости ми! — Той се хвана за челото. — Не искам да се ядосвам на този етап; твърде съм стар, за да се натоварвам с човешките недостатъци. — Тук той спря, защото за голяма изненада видя, че Дон се усмихваше и нарочно го попита с по-строг глас: — Какво смешно има? Знаеш ли колко ми е напрегнато? Да не мислиш, че си единственият?