	[*26 По този повод френският писател Жан Роки пише: „вярвам повече от всякога в необходимостта от социалност. Онова, което изчезна заедно с комунистическия свят, няма нищо общо с нашите мечти за «щастлив свят». Тези «комунисти» впрочем са първите, които се нахвърлиха да правят гешефти и подозрителни комбинации. Вечни самци ли? Доволен съм, че се сгромолясаха! Те бяха крадци! Под други маски, зад други етикети. И ние, обикновените хора, нямахме срещу такива друго средство освен да настояваме за повече демокрация, за повече граждански формации. Вярвам повече в Републиката, отколкото в демокрацията. Републиката е способна да наложи една програма, докато Демокрацията понякога ражда… чудовища“. Подобна е оценката и на Йосиф Петров: „Свидетели сме как бивши партийни функционери за две-три години натрупаха милиони. А как стана това? Чрез грабеж. Грабеж на натрупаното от труда на целия български народ. И никой не им иска сметка“. В: Свободен народ, 1993, бр. 21, с. 9–12.]