	Хората на Бюрхтнот ги чакаха, образували стена от щитове. Той бе дал заповед първо да метнат копията си, а след това да нападнат езичниците с мечове и да ги изтласкат обратно в реката. Но викингите излизаха на брега в боен ред, като екипажът на всеки кораб образуваше отделна група. Веднага нададоха бойните си викове и атакуваха. Капитаните предвождаха хората си. Към тях полетя дъжд от копия и мнозина бяха повалени; но те продължаваха неудържими, докато не се сблъскаха щит в щит с англичаните. Настана жестока сеч и невъобразима глъчка; дясното и лявото им крило бяха задържани и притиснати, но Торкел Високия и най-близкостоящите капитани — единият бе Орм, а другият — Фаре-Виде Свенсон, известен водач от Сяланд, изпаднал в немилост пред крал Харалд заради битката при Фирис, пред Успала, настъпиха срещу фалангата на самия Бюрхтнот и я разбиха. Торкел викна на хората си да посекат високия мъж със сребърния шлем, тогава победата за този ден щяла да бъде тяхна. Моментално боят там стана най-ожесточен, бяха толкова нагъсто, че по-дребните нямаха място да се обърнат. Фаре-Виде, който с меч си пробиваше път напред, повали знаменосеца на Бюрхтнот, дори замахна към самия водач и го рани; но в същия момент падна с пронизано гърло. Бяха убити много водачи и от двата лагера. Орм се подхлъзна на един облят в кръв щит и се просна върху тялото на мъжа, който току-що бе убил. Падайки, получи по врата удар с тояга, но в този момент воините наоколо хвърлиха щитовете си отгоре му, за да прикрият незащитения му гръб.