	 — Не. Ти не разбираш. Това чувство е все едно че… — Поклати глава. — Думите са илюзия. Не могат да го обяснят. Но колкото повече Сънуваш Върховното цяло, толкова по-силно става то. Сякаш красотата му се натрупва в душата ти, нараства все повече и повече, докато накрая ти и Върховното цяло се сливате — не би могъл да го напуснеш повече, защото това е все едно да изтръгнеш душата си. Как бих могла да изживея такова блаженство и после съзнателно да се върна в този свят, където има толкова много болка? Този път Първият човек използва най-дълбоко вкоренените ми страхове, за да ме убеди да се върна. Но следващия път? Или по-следващия? — Потръпна. — Вълчият Съногадател просто не знае каква жертва иска от мен.