	Вдлъбнатите стени бяха покрити с черно дърво — тик или абанос, и по тях пробягваха светещи линии, наподобяващи паяжина. Това наистина бе изображение на паяжина. Мрежите обхващаха черното дърво и блестяха като сребърни нишки под лунна светлина. Стотици и хиляди подобни нишки пресичаха стените и се събираха на тавана.