	— Двамата най-изтъкнати банкери в града са… отзивчиви, милейди — каза той с обичайния си глас, сух като прах по пътя. Притиснал до хлътналите си гърди кожената папка, изгледа накриво Авиенда. Все още не беше свикнал с присъствието й, докато си представя докладите. Или на гвардейките. Авиенда му се озъби и той примига, след което се окашля в кокалестата си шепа. — Господин Хофли и госпожа Андскейл бяха малко… нерешителни… отначало, но познават пазара на стипца не по-зле от мен. Не смея да твърдя все още, че ковчежетата им вече са ваши, но уговорих да се преместят двадесет хиляди златни крони в дворцовата хазна, а скоро ще дойдат и още, щом потрябва.