	Беше му страшно гот да си мързелува, загледан в плувката, далеч от шеф, работа и жена. Времето си течеше лениво, също като реката пред него и чувстваше как изпада в едно състояние на нереалност в което всичко се размива. В такива моменти човек загубва представа за всичко около себе си и се оставя на мисълта си да го води на из дебрите на душата, където са скътани най-съкровените желания (в повечето случаи напълно неосъществими), които единствено в побдобни моменти могат да се изживеят пълноценно, макар и само мислено.