	Купих си евтин роман и го зачетох. Нагласих будилника си за шест и половина. Романът така ме уплаши, че пъхнах два пистолета под възглавницата си. Разказваше се за субект, който се опънал на мафиотския главатар в Милуоки и го пердашели на петнайсет минути. Мислех си: от черепа му трябва да е останало само парче кост, от което виси ивица кожа. В следващата глава беше весел като полска чучулига. Тогава се зачудих защо чета този боклук, когато бих могъл да науча наизуст „Братя Карамазови“. Не намерих сполучлив отговор на въпроса, угасих лампата и заспах. В шест и половина се избръснах, взех душ, закусих и тръгнах за Флагстаф. Пристигнах за обяд и заварих Ики в ресторанта да яде планинска пъстърва. Седнах срещу него. Изглежда, се изненада, че ме вижда.