	«Това е» — осъзна Джак. Преди винаги имаше на кого да се облегне. Разбира се, други се бяха облягали на него, бяха искали съвет и молили за помощ, но винаги бе имал при кого да отиде и кой да му каже, че е постъпил правилно. Сега пак можеше да го направи, но онова, което щеше да получи в отговор, щяха да са просто мнения, не оценки. Оценките вече оставаха за него. Щеше да чува всевъзможни неща. Съветниците му щяха да са като адвокати, да поддържат взаимно изключващи се позиции, но когато всичко свършеше, решението щеше да е само негово.