	— Сам се досещаш, Дейвид, че северно от 102-ра успоредна улица кварталите не са много приятни. — Изпи на един дъх половината кафе от чашата. — Затвор, управляван от самите затворници. И редът се налага безмилостно. Върши работа денонощно, за да имат Торънс и любимците му живота, с който са свикнали. За нас обаче това означава, че няма много пазачи, от които да се притесняваме. Пък и там имаме съюзници. Нашите групи ще вършат, каквото е необходимо и ще разполагаме със сигурни убежища, докато дойде време да отлетим към дома… Ако е рекъл Господ. Е, Дейвид, убеди ли се? — изгледа ме начумерено той. — Нали обещах, че ще бъдеш в безопасност?