	Бяха изминали петнадесет минути. Огънят едва гореше, разлетелите се въглени бяха стъпкани с крака или оставени да угаснат сами. Еди беше прегърнал Сузана. Роланд седеше встрани, притиснал колене към тялото си, вперил мрачен поглед в оранжево-червените въглени. Според Еди и двамата не бяха видели метаморфозата на челюстта. Бяха видели как тя се разтопи или може би взриви, но това беше всичко. Или поне така смяташе той. Понякога Роланд предпочиташе да не споделя мислите си с никого и дори ако случайно разкриеше някое свое намерение, никога не го разкриваше докрай, Еди знаеше това от горчив опит. Замисли се дали да не разкаже видяното — или пък само така му се бе сторило? — но реши да не разкрива картите си, поне за момента.