	Убеждавах Каравайченкови, че всичко това са глупости, дреболии. Че работата не е в обредите, а в читалнята, в ликвидацията на неграмотността, в селскостопанската кооперация, в комитета за взаимопомощ, в колективната оран, в борбата с ракията, в трактора, в агронома, във вестника, в киното. Гостите клатеха глави в съгласие, потвърждаваха напълно. Но по-младият не се удържа и навел очи, ме прекъсна неспокойно: