	Спрял съм и се оглеждам — всичко от мен е изтъркано от петите до горната ми челюст… Всичко се е изтрило от мене — само горните зъби, носа ми, очите ми, главата и шапката стоят на асфалта… ще ми се да кажа нещо, да се оплача някому, да попитам, ей, пичове и вие ли толкоз бързо се изтривате като тръгнете нанякъде… Обаче нямам долна челюст, изтрита е… Гледам нагоре да видя къде съм стигнал … Шапката ми пречи да видя… Въртя очи като асфалтова гъба и чета, че съм стигнал до гара… Пише: „ГАРА“ и има часовник… Коловози и влакове… тръгват на всички страни… Стоя там, до бордюра, идеално изтрит до небцето си, въртя очи и се опитвам да заговоря хората,обаче… нямам долна челюст… и се опитвам да видя нещо, обаче шапката ми пречи и се събуждам… В Изолатора съм, и съм си цял и чувам как дебелите санитари тропат с пръчките си по външната решетка като деца… Такива неща сънувам…