	Лицето, което отвори вратата, с дръзко мълчание изслуша и прие моята поръчка и ме остави да чакам права в хола. Това лице беше дъщерята на нечестивия старец на име Бетъридж, когото дълго, прекомерно дълго бяха търпели в семейството на леля ми. Аз седнах в хола да почакам за отговор и тъй като винаги носех в чантата си няколко религиозни брошурки, избрах една, която най-добре би подхождала за особата, дето ми отвори вратата. Холът беше мръсен, столът — корав; ала блаженото съзнание, че отвръщам на злото с добро, ме издигна над всички тия нищожни дребнавости. Избраната брошура принадлежи към цяла серия беседи, написани за млади жени, на тема: греховността на облеклото. Стилът беше набожен и доста опростен; заглавието — „Няколко думи за панделките на вашата шапка“.