	Все още не се беше сбогувал с Роджър Дърлинг. Не бе имал време да събере мислите си и да се съсредоточи върху това. Но сега откри, че погледът му не се отклонява от ковчега. Почти не познаваше Ан, а другите трима в ризницата му бяха съвсем непознати, всъщност избрани съвсем случайно според религиозната им принадлежност. Но Роджър му бе приятел. Роджър го върна от частния му живот, повери му важен пост, следваше повечето му съвети, доверяваше му се, от време на време го мъмреше и наставляваше, но винаги приятелски. Работата беше тежка, още повече с разрасналия се конфликт с Япония — дори за Джак сега, след като всичко свърши, това вече не бе «война», защото войната принадлежеше на миналото. Вече не представляваше част от реалния свят, надживял това варварство. Дърлинг и Райън заедно бяха преминали през всичко и макар покойният президент да беше искал да продължи и да довърши делото по друг начин, той разбираше, че за Райън състезанието е приключило. И приятелски беше дал на Джак златна възможност да се върне към частния си живот, чудесен завършек на кариерата му в служба на обществото, превърнал се сега в капан.