	Тремал-Наик забърза и спря пред същата незаключена врата. Една лампа осветяваше слабо широката стая. В сянката на колоната зърна човек, седнал пред една масичка, когото не можа добре да различи. Усъмни се да не е капитан Макферсън и мигом го обзе безпокойство, сърцето му се сви. «Чудно — каза си. — Страх ли ме е?» Побутна леко вратата, която се отвори безшумно, и със стъпка на тигър тръгна към масата. Колкото и стъпките му да бяха тихи, те стреснаха човека пред масата. Той бързо се изправи.