	Вслушан в тази размяна на реплики, Конуей си помисли, че най-честно би било и той да признае страхливостта си пред тях, но знаеше също и че така би предизвикал всеобщо объркване. Беше очевидно, че го признават за страхливецът какъвто е и всеки по собствения си начин му обяснява, че това е без значение. И, като се замислиш обективно, наистина беше без значение, защото вече нямаше кораби, които да напускат Галактическата болница и останалите от персонала щяха да станат герои, независимо дали го искат или не. Но Конуей все още не мислеше, че е редно да му отдават чест като смел, вдъхновен и отдаден на медицината човек, а той не беше такъв.