	Такъв беше и случаят с мистър Мартенс. Той беше много компетентен в своята област, имаше изключителни връзки и беше работил с подкрепяните от ЦРУ въстаници на УНИТА в Ангола до установяването на по-редовен канал. Но най-ценното му качество беше способността му да намира разни неща за южноафриканското правителство. Последният му голям успех беше намирането на инструментите и матриците за производството на противотанковите ракети „Милан“, оръжие, което не можеше да бъде експедирано за южноафриканското правителство поради наложеното от Запада ембарго. След тримесечния творчески труд от негова страна правителствените оръжейни заводи щяха да си ги произвеждат сами. Райън знаеше, че несъмнено хонорарът му за това е бил астрономически, макар че ЦРУ не бяха успели да определят на колко точно възлиза той. Мартенс притежаваше собствен реактивен самолет „Груман“ с възможност за междуконтинентални пътувания. За да си подсигури възможност да лети където си пожелае, беше доставил оръжия за няколко африкански правителства, а дори и ракети за Аржентина. Можеше да отиде във всяко кътче на света и да намери правителство, което му беше задължено. Райън се усмихна на себе си, този човек би предизвикал сензация на „Уолстрийт“ или на всеки друг борсов пазар. Можеше да търгува с когото си пожелае, можеше да продава оръжия така, както хората от Чикаго продаваха опции за пшеница.