	— По дяволите, прав си. — Куин се изправи, гласът й стържеше като ренде. Тя, изглежда, не усещаше сълзите, които се стичаха по лицето й и се ръсеха като от душ. — По дяволите, прав си. — Тя погледна мрачно блестящата криокамера. — Изхвърли я.