	— Знаеш ли колко ми е мъчно, че напускам, Мариън. По дяволите. — Той се мъчеше да потисне сълзите си, а Дигс знаеше, че по това се познават истинските мъже. Да се сбогуваш с войниците си е все едно да оставиш само детето си в болницата, а може би и по-тежко. За Сам всички те са негови деца, а отсега нататък нямаше да бъдат такива, каза си Дигс. Първият оглед го увери, че те са здрави и способни момчета.