	Въпреки всичко сигурно щяха да ме пуснат от болницата като безопасен, но аз се оказах упорит. Смъртта на Маартенс и Ханималди ме задължаваше. Докато се поправях, исках множество различни книги. Даваха ми всичко, което пожелаех. Проучих цялата соларистика, разбрах какво знаем за слънчевите протуберанси и за кълбовидните мълнии. Мисълта, че огненият червей се намира в някакво родство с тези мълнии, ми хрумна, защото в поведението им има сходни черти. Кълбовидните мълнии (впрочем, все още загадъчно явление, необяснено от физиката) се появяват сред мощни електрически разряди по време на буря. Тези светещи нажежени кълбета се носят свободно във въздуха, понякога се подчиняват на теченията и ветровете, а понякога плават срещу тях. Привличат ги металните предмети и електромагнитните вълни, особено ултракъсите, насочват се натам, където въздухът е йонизиран. Най-много обикалят около проводници, по които тече електричество. Сякаш се опитват да изпият това електричество, но изобщо не успяват. Обаче е доста вероятно — поне така смятат някои специалисти — „да се хранят“ с вълни от дециметровия обхват, използвайки за посредник канала йонизиран въздух, който образува създалата ги линейна мълния.