	Той притисна лице в пръчките и погледна надолу по коридора. Люспестият стоеше на не повече от дванайсет стъпки и движеше енергично глава във всички посоки, сякаш се опитваше да намести парченцата на мозъка в предишното им положение. Макар по него да не се виждаха парчета от кръв и плът, светлите цветове на люспите му бяха потъмнели от дима.