	Дали Конскарека не позволяваше на полуизядената душа на Уенцел да изплува на повърхността, когато се преструваше, че прави любов със съпругата си? И какъв ли ужасяващ смут бе преживявала Фара, когато любвеобилното изгубено момче от нощните часове бе отстъпвало пред ледения непознат на закуска? Можеше ли Конскарека да извиква и други лица на преден план, когато се занимаваше с други задачи? Принцесата като нищо можеше да полудее, докато се опитваше да се нагоди към разнородната гама от настроения, обхващащи съпруга й.