	Сладостно звучеше легендата за Буда, очарование струеше от нейните думи. Та светът бе болен, животът трудно се понасяше — и ето че тук сякаш бликаше извор, сякаш ехтеше апостолски зов, изпълнен с утеха, с нежност, с благородство. Навсякъде, навсякъде из земите на Индия, където стигнеше мълвата за Буда, младежите внимателно се заслушваха, усещаха копнеж, усещаха надежда и всеки друмник и чужденец бе винаги добре приет сред браминските синове по градове и села, ако носеше вест за него, Възвишения, мъдреца от рода на Сакиите.