	Спийди бе казал, че има стълба, и в мига, в който Джек се озова под широката тераса, той започна да се взира в мрачината, за да я открие някъде между четирите реда дебели, плътно покрити с ракообразни и водорасли подпорни стълбове. „Ако стълбата е била монтирана по времето, когато е строена терасата, тя би могла да се окаже напълно безполезна сега“ — помисли си Джек. Понеже едва ли щеше да бъде лесно да се различи дървена стълба, обрасла с водорасли и ракообразни животинки. Големите стълбове сега бяха много по-дебели отколкото бяха били навремето. Джек се надигна, опря лакти на дъното на лодката и с помощта на дебелата гумена опашка успя да се прехвърли вътре. Зъбите му тракаха. Разкопча мократа си риза — същата, която бе с един номер по-малка от неговия размер и която Ричард му бе дал от другата страна на Прокълнатите земи — и я пусна на дъното на лодката. Събу подгизналите си чорапи и ги хвърли върху ризата. Ричард седеше превит към коленете си откъм носа на лодката със затворени очи и стиснати устни.