	Един час по-късно той се спусна долу, но го направи необикновено бавно и за негов голям срам и досада му помагаха две млади момичета, макар да признаваше вътрешно, че едва ли би минал без тях. Докато той притискаше до гърдите си обърканата Лучара и я успокояваше, докато Хърм мигаше сънено, то брат Алдо се усмихваше на заобиколилите ги голи и въоръжени дриади с непроницаем израз на лицата и беше във възторг. В сравнение с мисията им, откритието на неизвестен горски народ му се струваше много по-важно.