	Ричард замислен тепкаше след него. Движеше се толкова бавно, че Джек трябваше да спира и да го изчаква. На около километър се виждаше малко градче, което сигурно бе Сторивил. От двете страни на шосето имаше по няколко ниски бели постройки. Табелата над една от тях гласеше: „Антиквариат“. Малко по-нататък над една безлюдна пресечка висеше премигващ светофар. Джек зърна ъгълчето на светлинния надпис на бензиностанция. Ричард с усилия местеше крака, навел ниско глава и почти опрял брадичка в гърдите си. Джек пристъпи към него, видя, че приятелят му плаче, и го прегърна.