	Френкел е надарен с големи способности не само в комерсията и организацията. Нужен му е само бегъл поглед върху редица от цифри, за да ги събере наум. Обича да се хвали, че помни по физиономия 40 хиляди затворници заедно с трите им имена, наказателния член и присъдата (в своите лагери е въвел като правило всеки да докладва тези данни при посещение на големи началници). Винаги се справя без главния инженер. Само от един поглед върху поднесения му план за железопътна гара той бързо улавя в него грешка — и тогава смачква този план, захвърля го в лицето на подчинения с думите: „Трябва да разберете, че сте магаре, а не проектант!“ Гласът му е гъгнив, обикновено спокоен. На ръст е нисък. Френкел носи железничарски генералски калпак, син отвън, червен отвътре, и винаги, през всичките години, военен образец френч — еднозначна заявка да стане държавен деец и да не бъде интелигент. Живее като Троцки, винаги във влак, обхождащ разпръснатите строителни полесражения — повиканите от неуредения им туземен бит на съвещание при него във вагона остават поразени от виенските столове и меката мебел там — и още повече се свиват пред упреците и заповедите на своя шеф. Самият той нито веднъж не влиза в бараките, не помирисва тази смрад — изисква единствено работа и работа. Особено обича да звъни до обектите нощем, за да поддържа легендата около персоната му, че никога не спи. (Впрочем в Сталиновия век мнозина велможи са свикнали с това.)