	Преди него — преди завесата да се вдигне — пет минути тежка неприятна музика. Завесата се вдига и зрителите виждат трета стая — с решетки на прозорците и арка към съседната втора стая. С цел избягване на междустайна дифузия, обмяна на информация и така нататък арката е запушена с походно креватче на което лежи __Витя__; коремът му е огромен и той, кой знае защо, непрекъснато го гали и се усмихва ужасяващо и свенливо. През стаята, точно по диагонала, извил шия отдолу-отляво нагоре-надясно, търчи осененият __Стасик__. Ту декламира нещо, ту замръзва в неочаквана поза — например с ръка, вдигната за пионерски поздрав — и тогава спира декламацията си. Неизвестно за колко дълго. __Серьожа Клайнмихел__, съвсем младо момче, седи почти неподвижно на леглото си, понякога се свлича от него и постоянно се държи за сърцето. Целият е изподраскан, в струпеи, устата му е странно разкривена. На леглото до него Коля и кроткото старче __Вова__ се държат за ръце и засега мълчат. Коля се лигави, Вова всеки път го бърше. Комсомолският секретар на стаята __Пашка Ерьомин__ лежи завит презглава с чаршафа, чака „военния съд“ и мълчи. На дясното легло е склопил очи __Хохуля__ — сексуалният мистик и сатанист. Но най-важното, естествено, е в центъра: неуморният отговорник на трета стая, пъпчивият самодържец __Прохоров__ и оръженосецът му __Альоха__ по прякор Дисидента водят (по-точно вече са провели) съдебен процес по делото на __„контраадмирал“ Михалич__.