	Нели не спеше и се чувствуваше по-добре. Веднага сподели това със Стас. Саба лежеше до нея и я топлеше с огромното си тяло, а тя го милваше леко по главата и се усмихваше, когато той се опитваше да хване с уста дребничките прашинки, които се въртяха в снопа светлина, проникнала в дървото от последните лъчи на залязващото слънце. Изглежда беше в по-добро настроение, защото след малко се обърна към Стас с оживено лице: