	Момчето, неясна сянка в мрака, се обърна настрани, сви се на кълбо и се зави с одеялото. Мъжът остана буден около час, потънал в мрачните си мисли. Подобни размишления бяха нещо ново за него, непознато, приятно, меланхолично, но без абсолютно никаква практическа стойност: не съществуваше никакво друго решение на проблема с Джейк, освен предсказаното от оракула — а това просто не бе възможно. В тази ситуация се криеше цяла трагедия, но Стрелецът не виждаше нещата под такъв ъгъл; виждаше единствено предопределеността, която винаги е съществувала. Накрая земната му природа взе връх и той заспа дълбоко, без да сънува.