	Но както неизменно се случва, точно гордостта го накара да иска от боговете все повече и повече — богатство, слава, власт. Народът почиташе Върховния жрец на Ищар, който, сляп за страданията в равнините, има наглостта да поиска от боговете чест с която бяха удостоили самия Хума. Дори соламнийските рицари, които, макар да спазваха стриктно религиозните ритуали почти не влагаха душа в тях, се увлякоха по него.