	Клиф СН-11 пресичаше главния мегаполис в 25-и участък с намерение да стигне до спирката на пневматичното метро, което щеше да го откара на петдесетина километра от мястото, където се намираше — работеше като оператор в един от месопроизводителните комплекси за хвани и посове — главния деликатес за перидрийци и грени. Докато минаваше край масивната сграда на Асоциацията за отглеждане на ноктести диплозаври, една локално-внушаваща предавателна система (ЛВПС) се промъкна през рядката растителност на главата му, стигна до темето и се намести в кожна пора, лишена от косъм. ЛВПС протегна металните си мустачки и бързо се укрепи в заетата позиция. Захранвана от биотоковете на намерения приемник, тя активира вътрешните си структури и бързо се ориентира в обстановката. Умствените данни на сивото вещество под нея се оказаха доста скромни, но това не попречи да изпълни задачата си. Подаде сигнал и мигновено се включи към някакъв грухил, с който щеше да поддържа бъдеща връзка. Практиката показваше, че биологични единици с по-съвършен интелект бяха склонни към по-неразумни действия, но системата трябваше да се задоволи с това, на което беше попаднала.