	Всички се втурнахме на палубата и това, което видяхме, ни накара да вдигнем знамената — най-напред норвежкото на кърмата, а после френското на върха на мачтата, защото приближавахме френска колония. Скоро цялата ни сбирка от знамена плющеше в свежия пасат: американското, перуанското, шведското и британското, а също и флагът на Клуба на изследователите. Нямаше никакво съмнение: „Кон-Тики“ беше накичен като за празник. Този път островът лежеше идеално — точно по нашия курс — и на малко по-голямо разстояние от нас, отколкото се бе появил остров Пука-Пука при изгрев слънце преди четири дни. Щом слънцето се издигна право нагоре зад нас, забелязахме ясно зелено отражение високо в забуленото небе точно над острова — отблясък от спокойната плитка лагуна във вътрешността на пръстеновидния риф. Някои от плоските атоли хвърлят такива отражения на няколко хиляди метра височина и затова първобитните мореплаватели са знаели къде се намира самият остров много дни преди той да се появи на хоризонта.