	— Пусни ме да вляза! — молеше се той настойчиво и се гърчеше и въртеше като някакъв маниак. — Пусни ме да вляза! — Той спря за миг борбата, да погледне лицето на Йосарян през открехнатата врата, като изкриви лице в някаква гримаса, която смяташе за подкупваща усмивка.