	Джейсън се дръпна назад, легна на тревата и се прицели в котела. Улучи го с третата стрела. Малки парчета метал и дърво се посипаха като дъжд наоколо. В далечината се чуха викове и лай на кучета. Когато се изправи, видя група мъже, които се приближаваха през високата трева към него в редица, а като дойдоха по-наблизо, зърна и едрите им кучета, вързани на каишки. Макар явно да бяха изминали доста път, продължаваха да тичат равномерно — опитни бегачи в облекла от тънка кожа, всеки нарамил къс лък и пълен колчан със стрели. Разгънаха се в полукръг и щом стигнаха на един хвърлей до тримата непознати, спряха. Поставиха стрели на лъковете си и зачакаха напрегнато, додето най-после Снарби се дотътри, почти носен от двама други бегачи.