	Конрад също беше на земята и пълзеше, а дясната му ръка висеше безсилно. Над него беше застанал на кривите си крака един плешив, а тоягата му беше вече издигната и започваше да се спуска. Дънкан скочи и се втурна напред, но знаеше, че ще бъде твърде късно. Преди да успееше да се намеси, тоягата щеше да тупне върху главата на Конрад. От нищото изскочи тъмно, силно тяло, застана между Конрад и плешивия, и заби тризъбеца си, с цялата сила на двете си ръце и на мускулестото тяло на Дявол. Зъбците удариха плешивия точно в гърлото, под брадичката и потънаха дълбоко, с цялата си дължина.