	О, студена, студена, сковаваща, страшна Смърт, издигни тук олтара си и го окичи с такива ужаси, каквито имаш под твоя заповед. Защото това е царствототи! Но за изпълнението на отвратителните си цели ти не можеше да поместиш ни косъм от любимата, уважавана и почитана глава, нито можеш да направиш омразна и една-единствена нейна черта. Не че ръката е тежка и ще падне, ако я пуснеш; не че сърцето и пулсът са спрели; истината е, че ръката беше щедра, благородна и вярна; сърцето смело, горещо и нежно; и пулсът — човешки. Удряй, Сянко, удряй! И виж как добрите му дела изникват от раната, за да дарят света с живот безсмъртен!