	— Благодаря ви, Айез Седай — промълви тя с най-плахия тон, който успя да докара. Много я заболя, че трябваше да ги нарече така: още една пропаст, още едно напомняне, че вече не е това, което беше. — Ще се постарая да ви служа добре. — Не беше необходимо Миреле да й кима с такова задоволство. Сюан потисна тънкия гласец в главата си, че на мястото на Миреле щеше да направи същото, ако не и нещо по-лошо.