	Такива разочаровани народни доброжелатели които не бяха помирисвали битките, се явиха много и навсякъде, за да протръбяват в съзнанието на отдъхващите борци, за някаква намислена измяна на Ивайло към тях. Внимателният Ристак беше успял да пипне за гушата няколко такива недоволници и направо, без да пита никого, ги беше хвърлил направо в мътните води на Янтра, Но змията не се свършваше с това. Отровата на разложението намираше все по-нови и нови пътища и средства. Тя успя да проникне като тиха сянка на разложена леш навсякъде. Той пръв усещаше опасността, която идваше от това. Загрижен, той намекна веднъж на Ивайло: