	Пред него се изпречваше стена от високи, грапави дъбове, цялата забулена в сенки. Посред нея минаваше просека, сякаш прокарана от ръцете на гигант. Просеката бе мрачна и пуста — една черен, безкраен тунел, прокаран от невидими ръце, който се врязваше в мъглата. От далечината в мрака долитаха някакви шумове, смътни и неопределени.