	Ръцете му отмаляваха, краката му бяха изтръпнали, не му достигаше сила, задъхваше се, а вълните го подхвърляха безмилостно, като парче кора, и сякаш скоро щяха да го разбият на късове. А той беше напълно отчаян и вече беше престанал да мисли за спасението си. Но все още инстинктът му го караше с последни усилия да се задържа върху повърхността. В съзнанието му се мяркаха спомени — ту добри, ту лоши; едните му даваха надежда, другите убиваха всяко желание за спасение. От време на време дори се укоряваше, че беше тръгнал с експедицията, която, въпреки и да беше добре екипирана и подготвена, не беше снабдена с добър кораб. А и в лошо време тръгнаха…