	Кларк включи телефонната връзка в задната букса на компютъра си и използва последния, за да набере чрез мрежата от оптични влакна номера в Москва. Прехвърлянето на доклада отне по-малко от минута. Повтори операцията до клона на „Интерфакс“ в американската столица. Помисли си, че минава съвсем гладко. В мига, преди модемът в единия край да се свърже с този в другия край на линията, се чуваше нещо, досущ като звука при записване на данните, което всъщност и ставаше. Сигналът за свързване беше просто дразнещо съскане, освен ако нямаш специален чип, а той никога не се обаждаше на друг освен на руски информационни агенции. Фактът, че клонът във Вашингтон можеше да се подслушва от ФБР, бе друг въпрос. Като свърши, запази единия файл и изтри другия. За него още един ден мина в служба на страната му. Кларк си изми зъбите и рухна в своето легло.