	След няколко минути на края на видимата полусфера на сумрака се появи нещо поскърцващо, състоящо се от тъмни и светли петна. То се приближаваше, движейки се с къси спирания, по време на които се люлееше напред-назад, издавайки утешителни и фалшиви звуци. Като се вгледа, Никита различи жена на трийсетина години с тъмно яке, която тикаше пред себе си светла количка. Напълно ясно бе, че жената спи — от време на време тя оправяше до главата си невидима възглавница, преструвайки се, по обикновения женски навик да се преструва дори когато е сама, че оправя пъстрите си коси.