	Томас Донован седеше с очи, вперени в екрана на компютъра, сред обичайната лудница в нюзрума на „Вашингтон Трибюн“. По стените и рафтовете на претрупаното му работно място бяха наредени журналистически награди от редица авторитетни организации, в това число и „Пулицър“, която бе спечелил, преди да навърши трийсет години. Донован наскоро бе прехвърлил петдесет, но беше запазил младежката си енергия и жар. Като повечето си колеги, които се занимаваха с журналистически разследвания, си падаше до голяма степен циник по отношение на механизмите в реалния живот ако не за друго, то поне защото бе видял най-лошите страни от него. В момента работеше над материал, чиято тема го отвращаваше.