	— Да не би… О, забравих. — Тя сложи чантата в скута си. Порови вътре и после ми подаде през масата нещо малко, нещо, което не беше достатъчно малко, за да го скрие в ръка и да не се разбере, че е калъф с пътнически чекове. — Бях ти обещала това.