	— Вижте какво… Ако някой от останалите поиска да излезе в отпуск или да се поразсее, аз го замествам. — В тези обстоятелства може би не беше най-мъдрото решение да дава воля на въображението си. — Честно казано, прекалено зает съм напоследък. Не успявам дъх да си поема. Нямате представа как ме експлоатират! Изобщо не се замислят редно ли е да се отдадат на удоволствия, въплътени в някой бял бик или лебед. Само ме тупат по рамото: „Ей, Хленчо, приятелче, поеми нещата, отговаряй на молитвите и така нататък, знаеш какво да вършиш.“ Нямам свободна минутка, но в тези времена не можеш да отказваш каквато и да е работа…