	— Всъщност да — гласът й политна лек и преднамерено жизнерадостен, усмивката й бе тръпчива и сладникава като глазура. Побиха ме тръпки. — Разпространявам това — показа ми картичките — и се чудех дали не бихте се съгласила да изложите една от тях на витрината си — протегна ръка към мен. — Другите вече го направиха — додаде, сякаш това можеше да повлияе на решението ми.