	— Никога до днес. Тъкмо затуй гледай да не се препънеш в края на пътя — отвърна Гандалф. — Ако не друго, поне пази в тайна този предмет. Призовавам и теб, и всички, изправени тук! А най-вече хобитът Перегрин не бива да знае къде е укрит. Злото може отново да го поблазни. Тъй е, уви! Той го е пипал и е надничал в него, макар че не биваше. Не трябваше да го докосва и в Исенгард — там се забавих аз. Но мислите ми тогава клоняха към Саруман и не разпознах камъка веднага. Сетне бях морен и сънят ме обори, докато лежах в размисъл. Вече знам!