	Чувството за хумор на Шекли е новаторско дори и в тези ранни разкази, а едно от най-дръзките му постижения е създаването на тъпия герой. Не казвам тъп в смисъла, който му придава Джон Картър, когато предлага избор от две врати или два коридора на героя си, а той винаги избира погрешния. Не, говоря за онези _нарочно_ и приятно тъпи герои, като Грегър и Арнолд от „ААА Първокласна“. Прегледайте „Бунт на борда“ или „Като по вода“ и ще разберете за какво става дума. (Разказите за „ААА Първокласна“ са от онзи вид извезани умело с нежен пух творби, които накараха Джеймс Блиш да изпадне в безизходно положение като _критик_ под името Уилям Атлинг. За него би било много по-полезно да престане да ги хули и да започне да изучава абсолютната лекота, с която са написани.)