	Ако допуснем, че доцентът играе на любов, за да живее пълноценно, то трябва да допуснем също, че играта живот е продължение на мисълта. Но у човека мисълта е средство, тя му служи, за да реализира любов. Разумът е адвокат на страстите… Ох, че гносеологични мъгли! Животът не може да се разделя по време на това и онова, играта включва мисленето… Защо ли се трепем над мисълта за мисленето. Животът е първопричина за себе си, а какво е било и какво ще бъде, да го оставим на цар Соломона!