	И на мене ушите ми писнаха. Пред погледа ми падна червена завеса, сякаш разсякоха с меч темето ми, та по очите ми потече кръв. На всичко отгоре на има-няма десет крачки трима жонгльори взеха да подхвърлят запалени факли — чакали бяха слънцето да се скрие, — а незнаен трубадур задрънка на лютня и запя песента на Вентадорн: