	При удара жертвата трябваше да се удари в нещо и да отскочи, а не да пропадне в празно пространство или да потъне в еластична мека преграда. Най-важното беше ударът; иначе спусъкът на пушката би бил задействан. Това беше моментът на пресметнатия риск — нищо не беше съвършено — но в ответното движение на оръжието към жертвата щеше да има една частичка от секундата, в която с него щеше да бъде замахнато напряко по диагонала и тогава то можеше да бъде изтръгнато от ръцете на преследвача.