	Имаше съвсем ясна представа къде отива. Там, където се съединяваха клисурата и западната стена на прохода се издигаше широка и заострена грамада от камънак и пръст, свлякла се надолу от планината от векове насам. Склонът на грамадата не беше особено стръмен, имаше къде да стъпи — познаваше добре мястото отпреди години, когато в същата тази клисура беше дошла да търси някакъв несъществуващ крайъгълен камък. Нееднократно бе изкачвала грамадата, но винаги по светло. Тази нощ, мракът и мъглата не само щяха да я скриват, но и да й пречат. Дори лунна светлина нямаше да има, поне до полунощ. Начинанието беше рисковано, но Магда беше уверена, че ще се справи.