	Като се върна в хотела, Ейлийн усети внезапно и остро желание да сподели мъката си с някого, с човек, с когото да се отпусне и да бъде естествена. Трябваше й близък, от чиято критика да не се бои, човек, на когото да се довери. Спомни си как на тръгване Мария Резщат бе стиснала здраво ръката й. Дали нямаше да намери в нея всичко това или поне нещо подобно?