	Отговорът не беше труден. И под съмнение попадаше една-единствена личност — граф Поликев. Василкович го познаваше достатъчно добре, за да го счита за способен на някое мерзко дело, особено що се касае да наследи богатство. Колко често бе опитвал заточеникът през тези три години да разбие веригите и изпрати или получи вест от външния свят — напразно. Струваше му се, че пръстенът около неговата персона е сключен много по-тясно, отколкото около който и да е друг заточеник и сякаш всичките му началници полагаха специални усилия да го оставят в неведение относно определени неща.