	Вървяха до изгрев слънце. Опитваха се да се движат на изток, но не можеха да видят почти нищо от ниската местност, в която се намираха. Звездите не се виждаха ясно, защото бяха закрити с мрежа от преплетени клони и шумолящи листа. Когато най-после спряха, те все още не бяха излезли от Дълн и нямаха представа колко още трябва да вървят, за да стигнат границите на Лий. Ший изпита облекчение при появата на изгряващото слънце точно пред тях. Посоката, в която вървяха, беше правилна. Когато стигнаха до открита полянка, сгушена сред група големи брястове и заслонена от трите страни с гъсти храсталаци, братята свалиха вързопите и бързо заспаха, напълно изтощени от изнурителното бягство. Събудиха се чак късно следобед и започнаха да се подготвят за среднощния си преход. Не искаха да палят огън, който можеше да привлече вниманието и се задоволиха със сушено говеждо месо и сурови зеленчуци. Накрая хапнаха плодове и пийнаха малко вода. Докато ядяха Флик отново повдигна въпроса за крайната им цел.