	Джон Карол не беше от онези вятърничави младежи, чиито чувства се влияят от настроението. Отдавна бе влюбен в Пат и знаеше, че ще я обича до края на живота си, макар девойката да не насърчаваше любовта му. По времето, когато той бе на петнайсет, а тя на десет години, Пат го боготвореше като всяко момиченце, прекланящо се пред баткото, който умее да си мърда ушите и не се страхува от крави. Ала този период безвъзвратно беше отминал. Напоследък тя се отнасяше с него ту като със слабоумно дете, ту като с непохватно, но симпатично кутре.