	Решавам, че така е най-добре, и продължавам. Чакам. Тръпна в неприятно очакване. Нищо. Увереността ми нараства. Забавям крачка и изпъчвам гърди пред един полугол бачкатор, който бърка цимент. Дори не подръпвам мини дънковата си пола. А той не ме и поглежда.