	_Мокша_ означава освобождение от ограниченото и преходното. Но _Гита_ поставя ударение върху крайното единение с бога, върху пътищата за постигане на това. Тя се занимава не толкова с метафизическата, колкото с етическата и психологическата проблематика на реализацията на човека. В този план тя използува понятието _йога_, иначе равнозначно на _мокша_, и нарича себе си _Йога-шастра_. Санскритската дума _йога_ (иго, ярем) — е ключ към разбирането на текста. Тя не се употребява в тесен смисъл на контрол върху тялото и мислите, а именно като единение с бога. И _Гита_ се нарича _Йога-шастра_, защото учи на пътищата за това единение. Тъй като единението може да бъде постигнато с правилни усилия, правилно почитане и правилно знание, _Гита_ говори съответно за _Карма-йога_, _Бхакти-йога_ и _Джняна-йога_. Разбира се, тя познава добре човека и само с оглед на анализа отделя полето на нашата воля и го нарича Карма-йога, полето на нашите емоции и го нарича Бхакти-йога, и полето на нашето знание и го нарича Джняна-йога. Това са главните пътища, но според нея съществуват и други — _будхи-йога, дхяна-йога, санняса-йога._