	Цялата работа беше в това, че тя бе сигурна, че Мери не прави тези неща нарочно — за физиономията си поне нищо не можеше да направи. И все пак беше толкова лошо, колкото ако самата Романда й станеше слугиня. Тази мисъл я накара да се изсмее на глас. Ако Романда беше слугиня на някоя дама, щеше тутакси да накара господарката си да влезе в правия път; никакво съмнение нямаше коя щеше да тича и да шета при такава двойка. Един сивокос готвач, който тъкмо разбъркваше жарта в желязната печка, спря и й се ухили, за да сподели веселото й настроение. За миг поне. После се усети, че се хили на Амирлинския трон, а не просто на някоя минаваща край него млада жена, усмивката му се стопи и той се сви в поклон.