	Вместо да се обиди, човекът в черно отново се изкиска. (_„Да_ — рече си Джонас, — _смее се като мъртвец, много добре казано.“_). За миг на Джонас му се стори, че е с Фардо, бащата на Корт — човекът, който го изпрати на запад преди много, много години — и пак посегна към пистолета си. Но в следващия миг отново стоеше пред мъжа в черно, който му се усмихваше неприятно всезнайко, а сините му очи танцуваха като пламъците на газените лампи.