	Съмнявах ли се? В редки случаи съм скривал по нещо от изповедниците, но по-скоро от срам, отколкото от страх да бъда издаден. Бях и си оставах наивник и имах абсолютна вяра в етичността на божия храм. И все пак зрънцето на подозрителността беше покълнало в мен и вече не знаех, дали трябва напълно да се разкривам пред Джид и хората от неговата професия. Защо му беше нужно да знае? Каква информация диреше? Какво щях да спечеля аз, или пък той, ако му разкрия източника на шумарското лекарство? Отвърнах с напрегнат глас: