	И така, закатерихме се по стръмната пътечка нагоре. Тъй като бе възможно вождът да се върне всеки момент, и то може би придружаван от други команчи, ние бяхме извънредно предпазливи. Бързо прибягвахме през откритите места, а щом се прикриехме, спирахме, за да се ослушаме дали нейде пред нас не се разнасят човешки стъпки или пък шум от конски копита. И добре че постъпихме така, защото тъкмо когато бяхме стигнали до един нов завой на пътеката и внимателно се ослушвахме и надничахме иззад ъгъла й, ето че доловихме конски тропот. Начело беше Винету. Той погледна много предпазливо иззад скалата, а после се обърна към нас и каза: