	На вратата на къщата се развяваше парче бял и черен креп — траурна лента, издуваше се от вятъра и сякаш говореше за случилото се. По обед цялата подготовка за погребението беше направена, в ковчега лежеше твърде младо момиче, прекрасно, с усмивка на лице. Край него седяха две опечалени, потънали в скръб и покаяние — Хана и чернокожата Тили. Дойде и Хестър, трепереше. Каза: