	Съдията погледна бегло кръглото огледало от поли рано сребро върху лакирана черна поставка. Внимание то му бе привлечено от редицата порцеланови бурканчета с помади. Той отвари подред всяко едно от тях, проучвайки мазилата и различните видове руж. Изглежда, напълно бе забравил за госпожа Мей и доктор Лю, които стояха до леглото и го наблюдаваха с безизразни лица. После се вгледа в комплект за вежди до огледалото. Състоеше се от тежък квадратен камък за размиване на туш, дебел над пет сантиметра и дълъг около тринайсет, тънка четчица, калъпче туш в малка дървена кутийка и сребърен съд за вода, от която се отсипва в съда, преди отгоре да се настърже тушът. Повърхността на камъка беше изцапана със засъхнал туш, върхът на четчицата беше черен.