	Генерал Гусев прехвърля на ум различните похвати за борба с тероризма и въпреки големия брой заложници в сградата, а може би пък точно заради това, тъй като логиката на Аристотел тук е неуместна, решава да се опре на най-ефективния — така наречения принцип на „огнения вихър“. Професионалистите и запознатите с борбата с тероризма (а натрупаният опит е огромен) знаят, че внезапно завзелите някакъв обект терористи не биха могли, по силата на самата специфика на своите действия, да донесат със себе си голямо количество боеприпаси. Е, да кажем, не повече от пет-шест пълнителя за автомата си да вземе всеки — плюс няколко гранати. Докато антитерористичните подразделения разполагат с неограничени запаси, понеже непрекъснато им докарват. Така че, ако антитерористичната част открие ураганен огън, може да се очаква, че: или се създават условия, при които терористите не могат да се покажат иззад укритията си, а това дава възможност за нахлуване в сградата под прикритието на стрелбата, или пък те ще открият ответен ураганен огън, докато накрая боеприпасите им привършат и остава да ги ловиш с голи ръце. Този похват е добър във всяко отношение, освен в едно — тук изобщо не става дума за живота на заложниците, тъй като всички жертви минават за сметка на терористите.