	Очите му обаче бяха отворени и той погледна към сина си с поглед, който накара сърцето на Харка да се свие. Баща му явно беше го смятал за мъртъв. Без да иска разрешение от някого, Харка коленичи до баща си и понечи да развърже възела на ласото. Но тъй като той беше много здрав, Харка извади с бързо движение ножа от ножницата си и разряза въжето. Беше каменният нож, който той бе намерил в планинския сипей и към който баща му беше пригодил дръжка. Острието режеше прекрасно.