	— Много мило от твоя страна, Джебра Бивинвиър. Трогнат съм. — Зед се почувства виновен, задето бе позволил подобна мисъл да се загнезди в съзнанието й. — Верижката е прекрасна и бих я приел със смирена благодарност. — Той приложи съвсем мъничко сила и Камъкът се отдели от чашката си на верижката. След това й го подаде; верижката му беше достатъчна. — Това стига за отплата. Запази си Камъка; той ти се полага по призвание.