	Положението на майор Майор стана още по-плачевно в стола, където Майлоу се разливаше в усмивка и чакаше да ги заведе гордо до малката масичка, която бе поставил пред другите маси и украсил с бродирана покривка и букет цветя в розова ваза от шлифовано стъкло. Майор Майор се отдръпна назад ужасен, но нямаше достатъчно смелост да се противопостави на Майлоу, тъй като всички го наблюдаваха. Дори Хавърмайър бе вдигнал глава от чинията си и зяпаше към него с тежката си увиснала челюст. Майор Майор кротко се подчини на Майлоу, който го теглеше, и свит от срам, седя на отделната си маса до края на обеда. Храната имаше вкус на пепел, но той преглъщаше всяка хапка, за да не се обиди някой от онези, които я бяха приготвили. Когато по-късно остана сам с Майлоу, майор Майор за първи път почувствува как в гърдите му се надига бунт и каза, че би предпочел да продължи да обядва заедно с другите офицери. Майлоу му каза, че това няма да върви.