	Шон все още ходеше да обядва в „Старото пристанище“ веднъж-два пъти месечно. Там сервираха огромни порции, а освен това доста от старите пристанищни плъхове от времето на баща му се отбиваха, за да хапнат преди работа. Бяха същите, които присъстваха в нощта, когато неговият старец получи сърдечната криза. Само че сега някакъв друг тип със зачервено лице заемаше любимото му място — оттам най-добре се виждаше телевизора.