	— Не, Пар. Остави ме да довърша — настоя Кол. — Ако съм научил нещо от теб като твой брат е, че когато се налага да вземеш решение, трябва да те притиснат. Иначе може да се бавиш толкова, че всички около тебе да се вкаменят. — Той се огледа. — Може би си спомняш, че говорихме и по-рано? Продължавам да твърдя, че те познавам по-добре, отколкото ти сам себе си. Спомняш ли си, когато преди няколко години падна в реката и почти се удави, докато гонехме онези сребърна лисица? Никой не предполагаше, че в Южната земя все още има такива, но онзи стар трапер каза, че я е видял и това беше достатъчно, за да тръгнеш. Беше късна пролет и реката бе придошла. Татко ни помоли да обещаем, че няма да я пресичаме. В мига, в който обеща, знаех, че ще нарушиш думата си. Още в същия миг, в който обеща!