	Измина доста време, преди да излезе от вцепенението си и да проумее какво става. Подобно на някое земноводно той изпълзя до кръста на тъмния, каменист бряг, а долната половина на тялото му остана във водата. Струваше му се изключено да направи каквото и да е движение повече, но когато острият студ взе да го пронизва още по-безмилостно, Джейсън осъзна, че в противен случай ще умре тук. А къде се намираше това „тук“? Мъчително бавно той се измъкна от водата и прокара светлинния лъч нагоре по скалистата стена отпред и над главата си и го смъкна по отсрещната стена отново до водата. Нима нямаше сняг? Значението на всичко това едва-едва си проправяше път към скования му и муден разсъдък.