	— Е, сбогом, Айез Седай. Дано винаги намирате вода и заслон. Може би ще се срещнем отново преди промяната да дойде. — Гласът му звучеше унило. Докато айилците възвиваха на юг, Авиенда, Чиад и Баин вдигнаха ръце за сбогом. Сега, макар да не тичаха с конете, изобщо не забавяха; всъщност като че ли се затичаха още по-бързо. Егвийн я осени подозрението, че се канят да тичат така чак докато стигнат там, закъдето бяха тръгнали.