	Това беше съвсем кратък отдих, защото точно в момента, когато щеше да се приближи до човека, в когото му се стори, че разпозна Ла Юриер, вратата на къщата, която напразно се бе опитвал да разбие с павето, се отвори и старият Меркандон, последван от сина си и от двамата си племенници, се нахвърлиха върху пиемонтеца, който се бе спрял да си поеме дъх.