	Стигна до стълби и започна да се изкачва. Едно бавно, безкрайно изкачване. Дочуваше шепот, който я зовеше, гласове, неопределени, ничии. Те просто излизаха от въздуха, който дишаше. Навсякъде около нея се носеше шепот. Сенките и сумракът се смесваха и сливаха. Струваше й се, че се просмуква в камъка на самата кула, че се движи като призрак през стаите, че се разстила и превръща в едно цяло с нея, също както се беше сляла с Мейлморд. Усещаше го как става, малко по малко. Постепенно приятно обтягане в тялото й. Правеше го магията на песента, която се протягаше към скритото там зло. А то се прокрадваше тайно вътре в нея, сякаш Брин наистина се беше съединила с него.