	Техните безкрайни дванадесет работни часа са плътно запълнени. (При ръчното къртене на камъни в кариерите сред полярните виелици им се разрешават само 10 минути на половин денонощие, за да се сгреят.) А и възможно най-безсмислено е използувана и другата половина от денонощието: вместо да ги оставят да почиват, ги разкарват през тези дванадесет часа от зона в зона, строяват ги и ги обискират, а палатката, където ги заключват да пренощуват, няма прозорци и никога не се проветрява. През зимата въздухът там е толкова смрадлив, влажен и прокиснал, че непривикнал човек не би издържал и две минути вътре. За каторжниците жилищната зона е по-недостъпна дори от работната. Абсолютно недопустимо е отиването до тоалетната, столовата или санитарната част. За целта се използуват кофата в ъгъла и хранилката на вратата. Така че сталинската каторга от 1943 — 1944 г. съчетава най-лошото от лагера с най-лошото от затвора.