	Искаше му се да се отпусне поне за малко, но не можеше. От нещастието бяха изминали почти петнадесет години. Чувството за загуба го бе преследвало почти всеки ден, въпреки че бе свикнал с инвалидната количка и задължението сам да се грижи за шестнадесетгодишната си дъщеря. Това, което не изчезна с времето, бе толкова мъчително живо днес, както и през 1983 година — ужасът от невероятната случайност. Ако Ивон не се бе отбила да му разкаже някакъв виц, който бе чула от запис на любимото си телевизионно предаване, щеше и днес да е жива. Ако не й беше купил онази касета на Нийл Даймънд и не бяха пуснали негови песни през онази вечер, а тя не бе помолила сестра си да ги запише… Ако…