	— Не. Вече не… Ах, Рудолф, някога бях добър човек, някога исках да стана свят мъж. Но не го заслужих. Изгониха ме от манастира като недостоен… И тогава животът ми стана труден. Нямах бъдеще, нямах професия, станах скитник и трябваше да се препитавам с кражби и грабежи. В Генуа срещнах Анселмус, и той беше загазил като мен. Но бе по-обигран, а и по-безскрупулен. Познаваше много хора с лоша слава — капитани на пиратски кораби, контрабандисти… Знаеше един мъж на име Болио, който ни попита дали искаме да му помогнем. Кой е измислил плана за набирането на деца от северните страни, това не зная. Но Болио ни разказа за двама преоблечени монаси, които отишли във Франция, за да съберат бездомни и скитащи деца и да ги докарат в Марсилия. Запита ни дали искаме да направим същото в германските земи. И ни обеща царска отплата. Цената на силните руси деца била висока в Тунис. Арабите много ги купували. Долф потрепери от погнуса и се опита да се овладее.