	Франи лежеше будна. Нощната лампа хвърляше ярка светлина върху лявата част на снежнобелия чаршаф, с който бе завита. Беше оставила настрана книгата на Агата Кристи. Не спеше, но бе в едно от онези състояния, когато спомените се избистрят и по магически начин се превръщат в сънища. Трябваше да погребе баща си. Какво се бе случило след това нямаше значение, но трябваше да излезе от състоянието на шок и да свърши тази работа. Акт на любов. Когато привършеше, можеше да си отреже парче пай с ягоди и ревен. Щеше да е голямо, сочно и много, много горчиво.