	Долу в приемната младият администратор се прозяваше зад гишето. Съдията Ди промърмори разсеяно в отговор на неговото „Добро утро“ и прекоси улицата. За разлика от „Синята чапла“ в „Деветте облака“ разполагаха със собствена гостилница, разположена зад приемната. В този ранен час край малките маси седяха не повече от пет-шест души и поглъщаха лакомо сутрешната си порция ориз. Зад тезгяха бе застанал нисък тантурест мъж, който гълчеше един намусен келнер. Той спря за миг, изгледа втренчено съдията с малките си кръгли очички, после пристъпи с клатушкане да го посрещне.