	Роб тръгна обратно към лагера, стъпките му се забързваха и забързваха, той започна да тича, преследван от страшният звук. Хомосексуалистът чуваше забързаните стъпки зад гърба си, пъхтящото дишане на звяра който го преследваше, и затова се насилваше да тича все по-бързо и по-бързо, докато накрая кракът му не се спъна в нещо — паднал клон навярно. Роб падна на земята, завъртя се два пъти от засилката и спря. Нещото ръмжеше съвсем наблизо. Робърт вдигна глава и погледът му се срещна с този на Джес. „Куче“, успокоено си помисли той — „Бягах като луд, гонен от обикновенно куче“. Джес гледаше към човека, в зелените му очи гореше странен огън, в устата му се събираше слюнка. Като малък, Джес гледаше на хората с уважение, след това със страх и покорност, а сега — сега хората бяха просто лесна плячка. Джес се озъби, показвайки блестящите си зъби, които като че ли бяха повече от нужното…