	Когато дойде време за последната двойка, на хората вече им беше втръснало да слушат безкрайните повторения на едни и същи неща, ала щом Джоплая и Екозар пристъпиха напред, всички отново се оживиха. Те видяха една стройна, екзотична жена с тъмна коса и нежна красота, която беше трудно да се опише. Мъжът до нея едва ли можеше да изглежда по-различно — той бе набит и як, тежките му вежди засенчваха хлътналите му очи, а гладко избръснатата му челюст бе ясно очертана и му придаваше сурово изражение, но почти нямаше брадичка. Само челото му не напомняше за Клана — то бе високо и изправено, а не сплеснато и полегато, както при съществата, известни именно поради тази причина като плоскоглавци.