	Всичко това стана само за няколко секунди, докато отдръпващата се вълна извличаше „Кон-Тики“ от кипящия казан, а вече се нахвърляше нова вълна връз нас. Сред грохота за последен път изревах с все сила „дръжте се!“, а и самият аз трябваше да сторя същото. Свих се и потънах във водните маси, които ни връхлетяха и затиснаха в продължение на две-три безкрайни секунди. Видях, че краищата на трупите се блъскат и удрят в стръмния праг на кораловия риф, но не могат да се качат върху него. После течението пак ни извлече. Забелязах, че върху покрива на кабината са се проснали двама души, но никой вече не се усмихваше. Зад хаоса от бамбукови пръчки прозвуча спокоен глас: