	Плетеницата от стълби се простираше наоколо, над тях имаше мрежа от тръби и бе ужасно студено. Деймън освети с лампата двете посоки, хвана се за едно перило и седна на металната решетка, Джош последва примера му. Звуците от дихателите бяха силни, показваха напрежение. Главата му бучеше. Нямаше достатъчно въздух, недостатъчно за такива физически усилия. А лабиринтът, в който бяха попаднали, се разклоняваше. В него имаше логика, ъглите винаги бяха едни и същи, просто трябваше да брои стълбите. Опитваше се да не ги обърка.