	„Тук съм, Люк. Аз съм, Тиса.“ Гласът й отекваше над тъмното море, вик, който ясно прозвуча на фона на нещастието наоколо. Главата й едва се подаваше над водата, докато плуваше към моторницата на брат си. На половината разстояние тя спря и се обърна към Мърсър. „Господи! Лепър Алма, Мърсър. Внимавай за Лепър Алма.“