	— Не искам да чакам повече — вдигна тя рамене и сви вежди. За пръв път от дни насам Деймън имаше чувството, че е уловил погледа й. Че виждаше в него Елена такава, каквато бе. Някак си блага. — Виждам, че се безпокоиш — добави тя.