	И кимна надуто, сякаш беше убедена, че е излязла победител в спора. Цинджао едва не се разсмя. Всъщност щеше да се разсмее, ако не беше толкова ядосана. Отчасти защото Сиванму я бе прекъснала толкова много пъти и дори се беше осмелила да й противоречи — нещо, което дори учителите й не си бяха позволявали. Все пак наглостта на Сиванму вероятно бе добре дошла и гневът на Цинджао беше знак, че е свикнала прекалено много с незаслуженото уважение, което хората показваха към думите й само защото бяха изговорени от устата на една богоизбрана. Сиванму трябваше да бъде окуражавана да й говори така. Значи в това отношение гневът на Цинджао бе неуместен и тя трябваше да се освободи от него.