	Проклетият му глас я разтърсваше до основи. Думите му… да, той определено знаеше да си служи безупречно с тях и в устата му те звучаха напълно сериозно; тя обаче вече се бе хващала на подобна въдица, и то не пусната от майстор като него. Беше се хванала на приказките на един съвсем млад човек. Абсолютно безпроблемно, като най-голямата глупачка на земята. Да, истинска лудост бе да му вярва. Не можеше да го слуша, още по-малко — да му се доверява. Той я държеше все така в прегръдките си и я галеше по гърба.