	Призраци на дракули се материализираха пред нея и Гарт изскочи напред, размахвайки къс меч. Образите се разсеяха и преобразуваха, оставайки невредими. Рен се обърна рязко, когато достигна дъното на дефилето. Едно, две… Тя броеше отчаяно. И шестимата бяха налице. Стреса вече се катереше отпред и Рен се насочи отново напред, за да я последва. Те се катереха нагоре по склона по хлъзгави от дъжда скали от застинала лава и минаваха през храсти и паднали дървета. Следваха ги образите, гласовете. Фантомите се събуждаха от сън. Преследваха ги безсмъртни чудовища, Рен ги отблъскваше с гняв и отвращение, с яростта на своето движение, усещайки Фавн, прилепен към шията й като част от нея, долавяйки топлината на жезъла Рухк в ръцете си, както и опита на магията да се освободи. Магията, която може да прави всичко, мислеше с тъга тя, която може да създава всичко — дори чудовища като тези. Тя потръпна вътрешно от тази перспектива, от ужаса на една истина, която би желала да не съществува. Страхуваше се, че тази истина ще се втурне да я преследва, ако удържи на обещанието си да спаси елфите.