	То отплува бавно от екрана, сякаш отплува към своята далечна родина, но след него следваше спокойна и ясна върволица от клинописни знаци. Аз четях с пресъхнало гърло и неузнаваем глас и усещах, че всеки миг гърдите ми може да се пръснат от възторг. Поглеждах от време на време в „Историята“, и в моята граматика, които бяха на коленете ми, и четях, четях…