	Което почти със сигурност бе обречено на провал… но тя не можеше да направи кой знае какво друго, освен да опита. Позволила му бе да се доближи до нея, да целуне стъпалото й. Погалила беше с пръстите си червената му, зацапана с брашно коса, преднамерено бавно… може би копнежът бе порталът към верността на този мъж? Не мислеше, но и не знаеше, а можеше да борави само с малкото инструменти, или оръжия, с които разполагаше или които й бяха дадени.