	Ковън не принадлежеше към тях. Въпреки че се намираха в L2 само от петдесет години, чувстваха се като основатели. Като всички стари заселници, те се ужасяваха от заобикалящата ги паплач. Вече бяха забравили за първите години. Времето, богатството и безмилостната околна среда ги бяха превърнали в улегнала, здрава и жизнеспособна група, с учудващо голяма свобода на личността. Либерализмът процъфтяваше, а едновремешните хардлайнери бяха заместени от реформистки настроени групи. Ритуалите отново бяха изтласкани на заден план и жените възприеха онова, което повечето от тях нямаше как да знаят, че всъщност е било първоначалната етика на групата: лесбийски сепаратизъм. Терминът „лесбийски“ вече не беше съвсем точен. На Земята за повечето жени лесбийството беше реакция на неправдите, причинени им от мъжкия пол. В космоса, в условията на изолация, то се бе превърнало в естествен ред, неоспорима основа на реалността. Мъжете бяха превърнати в неясна полузабравена абстракция, във великани-човекоядци, с които плашеха децата — при това не особено интересни великани.