	Сега, в общи линии, се оправям и без превръзка на окото. По-лесно ми е да чета и да говоря, когато използвам моята тъй дълго доминирала лява половинка от мозъка, но продължавам да си бъда Тадей — може би защото избрах да бъда Тадей. Възможно ли е всичко да е тъй ужасно просто?