	На една полица с керамични фигурки зърнах албум за снимки. Предпазливо посегнах да го взема, любопитството надви страха ми. Този път нямаше неприятни изненади. На повечето фотографии се виждаше „Сара Лафс“, каквато бе по времето, когато я купихме. Намерих и снимка на Джо — беше със силно клоширан панталон и с бяло червило, а косата й беше сресана на път. Натъкнах се на фотография на Майкъл Нунан по широка риза с щамповани цветя и с бакенбарди като на Елвис Пресли, при вида на които потръпнах (нежененият Майк на снимката е като Бари Уайт* — неприятно ми е да го призная, но е самата истина). Намерих повредения статичен велосипед на Джо, гребло, което щеше да ми потрябва, ако останех тук и през есента, устройство за почистване на снега, което щеше да се окаже безценно през зимата, и няколко кутии с блажна боя. Ала пластмасовите бухали ги нямаше. Онзи, който почукваше в мрака, не ме беше излъгал.