	— Сигурна съм — отвърна Егвийн с цялото спокойствие, на което беше способна. Стомахът й се бе сгърчил така лошо, както когато видя първия тролок снощи — стискаше една нещастна жена за косата и преряза гърлото й като на заек. И жената бе изпищяла като заек. Убиването на тролока не беше й помогнало — жената бе мъртва, също като тролока. Само дето Пронизителният й писък не искаше да заглъхне. — Ако не подейства, винаги мога отново да опитам с пръстена. — Тя се пресегна и отбеляза с нокът свещта. — Събудете ме, когато изгори дотук. Светлина, как съжалявам, че нямаме часовник.