	Рейчъл тръгна към завесата. В минутата, когато я докосна с ръка — в същата минута, когато тя неизбежно трябваше да ме открие в стаичката, — гласът на румения млад лакей неочаквано се обади откъм стълбите; това попречи и на Рейчъл, и на мен да предприемем каквото и да било. Без съмнение това беше гласът на човек, който страшно много бързаше.