	Онази твар в леглото някога бе представлявала жена. Косата й бе изпопадала на големи кичури, но останките бяха внимателно сресани така, че лежаха на голямата възглавница като корона от болестотворно сини пламъци. Лицето бе състарено и сбръчкано, покрито с ранички и прорязано от зловещи бръчки; лявата половина висеше като мъртвешка восъчна маска, приближена прекомерно до пламъците. Беззъбата уста се отваряше и затваряше като паст на многовековна хаплива костенурка. Дясното око на съществото се движеше неспокойно и безцелно — сега се местеше към тавана, а секунда по-късно се забелваше нагоре, докато се покаже само бялото — яйце, пъхнато в черепа и покрито с хлабави гънки пожълтял пергамент.