	И аз пробвах. Понякога махах схемата отново, но понякога я оставях. Не се забавлявах с Жискар просто заради някакво садистично удоволствие, какъвто можеше да е случаят, ако бях някой друг човек. Истината е, че бях много привързана към него и нямах никакво желание да му причинявам болка. Когато ми се струваше, че в резултат на някое от моите подобрения — за мен те винаги бяха подобрения — Жискар започва да говори по-свободно или да реагира по-бързо и по-интересно без видими признаци на увреждане, аз го оставях.