	Елейн се мъчеше да не поглежда киселата физиономия на Нинив. Завесите на каретата бяха дръпнати въпреки прахоляка, който влизаше през прозорците, та ветрецът да отвее поне отчасти жегата на късния следобед. Покрай тях се точеха ниски залесени хълмчета и малки нивички. Имение на някой лорд, в стила на Амадиция, беше кацнало на един по-висок хълм на няколко мили от пътя — огромен приземен етаж от камък, петдесет стъпки висок, с изкусна дървена надстройка с красиви тераси и покриви от червени керемиди. Преди векове би било каменно, но много време бе минало, откакто лордовете в Амадиция можеха да имат нужда от лични укрепления, а и сега кралският закон изискваше дървената надстройка. Така никой разбунтувал се лорд не можеше да се съпротивлява на краля за дълго. Разбира се, Чедата на Светлината бяха изключение от този закон — те поначало имаха имунитет спрямо повечето закони на Амадиция. В детските й години й се беше наложило да учи много неща за законите и обичаите на други страни.