	— Ланога, казах ти, че ще дойдем да поплуваме и да се изкъпем, преди да говорим с жените. Ще ти кажа защо. Знам, че си направила всичко по силите си, за да храниш Лорала, но тя се нуждае не само от мачкани корени, за да порасне голяма и здрава. Показах ти как да й приготвяш и други неща, макар че тя още няма зъби. Най-много от всичко обаче й трябва мляко. — Момичето я гледаше мълчаливо и не каза нищо. — Там, където израснах, жените редовно кърмеха бебетата на другите и ако млякото на една от тях пресъхнеше, другите се заемаха с храненето на нейната рожба. Пролева ми каза, че зеландонийките също хранят чужди бебета, но обикновено когато са от едно семейство или са много близки. Майка ти няма роднини, които да са кърмачки, затова ще питаме другите жени, но майките много се пазят заради собствените си бебета. Може и да не се съгласят да кърмят бебе, което не е чисто и не мирише хубаво. Ето защо трябва да измием Лорала, за да е чиста и да се хареса на другите жени. И понеже ти най-вероятно ще си тази, която ще им занесе Лорала, ще трябва също да се изкъпеш. Донесох ти нещо да облечеш. Пролева ми го даде. Момичето, което го е носило, вече е пораснало. — Ланога не отговори нищо и тя се запита защо е толкова мълчалива. — Разбираш ли ме?