	Когато влязох в спалнята и приближих внимателно към леглото, където мъждукаше нощната лампа, жена ми спеше. Все още не бе изминал и месец от сватбата ни. Ако нещо е натежало в сърцето ми, ако решимостта ми се е разколебала за миг, когато видях как в съня си е обърнала предано лице към моята възглавница, когато видях ръката й, отпусната на завивката, сякаш несъзнателно чакайки моята — сигурно съм имал някакво оправдание. Позволих си само за няколко минути да коленича до леглото и да я погледам отблизо — тъй близо, че усетих дъха й върху лицето си. На тръгване само докоснах с устни ръката и бузата й. Тя се раздвижи в съня си и промълви името ми, без да се събуди. Останах за миг на вратата, за да я погледна още веднъж. „Бог да те благослови и да те пази, скъпа моя!“ — прошепнах аз и излязох.