	— Уви! — възкликна тя. — Не зная дали не трябва да съжалявам за тази минута, колкото и голямо удоволствие да ми доставяте с думите си. Досега страдах сама, занапред, клети момко, ще бъдем двама. Аз не разполагам със себе си. Не смея да ви поканя в къщи, защото ревниви очи ме следят. Чакайте да помисля — додаде тя. — Аз съм по-възрастна от вас, макар и много по-слаба, и при все че вярвам във вашата смелост и решителност, ще трябва да използувам опита си в живота за наша взаимна изгода. Къде живеете?