	Той развърза въжето, с което бе привързана лодката, изтегли я на плиткото, скочи вътре и грабна веслата. След като преодоля прибоя и разпъна единственото платно, червенокосият насочи носа към Гибралтар, намиращ се не много далеч на юг и си позволи да хвърли прощален поглед към осветеното от звездна светлина рибарско селце в най-южния край на Португалия, където бе прекарал последните няколко години от живота си. Не беше никак лесно да извоюва уважението на тези хора. До края така и не го приеха за свой и никога нямаше да го приемат. Но го ценяха като добър помощник. Затова го уважаваха. А тежката работа бе свършила онова, което целеше, възвръщайки силата и здравината на мускулите му, отпуснати след дългите години лек живот в града. Вярно, имаше и приятели, макар и не особено близки. Но никой, заради когото да се установи завинаги.