	Бен спря колата на паркинга и любопитно погледна към прозореца на стаята си. Завесите не бяха спуснати и през стъклото се виждаше като самотен часови пишещата машина, а до нея — купчинката изписани листа, притиснати със стъкленото преспапие. Струваше му се удивително, че може да види оттук тия предмети съвсем ясно, сякаш всичко в света си оставаше смислено, нормално и порядъчно.