	Ала силната послушна кобила, която яздеше Белгарат, съвсем очевидно не споделяше успокояващото чувство на сигурност, което изпитваха конете от впряга. Белгарат, какъвто понякога беше обичаят му, се беше задържал до късно в общата стая в странноприемницата и сега седеше отпуснат на седлото, без да обръща почти никакво внимание на това накъде язди. Кобилата, също закупена наскоро, не бе имала време да привикне с нрава на новия си стопанин — неговото едва ли не нахално пренебрежение я изнервяше и тя въртеше очи, сякаш се опитваше да определи дали неподвижната купчина на гърба й наистина възнамерява да язди редом с каруцата, или не.