	Клод Льобел бе — той сам знаеше това — добър полицай. Винаги е бил добър полицай — бавен, прецизен, методичен, старателен. Само в някои случаи се бе проявявал проблясък на вдъхновение, необходим за превръщането на един добър полицай в забележителен детектив. Но никога не бе забравял обстоятелството, че в работата на полицая деветдесет и девет на сто от влагания труд е рутинно, с нищо не забележително разследване, проверки и двойни проверки, трудолюбиво изплитане на паяжина от отделни части, докато те се превърнат в едно цяло, цялото да стане мрежа, която в края на краищата ще затвори престъпника в клетка. Клетка, която не само да се отрази във вестникарски заглавия, но и да може да издържи изпитанието на съдебния процес.