	Не мога да си спомня колко дни пътувахме, преди влакът да спре за пръв път на някаква гара. Мисля, че от деня, в който ни натовариха на берлинската гара, бяха изминали седем денонощия. Влакът просто спря, а от промъкващата се през цепнатините на вагона светлина разбрах, че навън е ден. Виеше ми се свят от изтощението и вонята.