	— Бог да й даде покой. — Независимо от цялата му мъка и умора лицето на Карлсен все още бе живо. Само смъртта щеше окончателно да съкруши този мъж. На устните му се появи призракът на бегла усмивка. — А сега следва втората част от пророчеството, така ли? Ще бъда победен и ще умра, без да притежавам нищо. Като че ли човек може да умре другояче.