	Морз не се усъмни, че са били изпратени от капитан Джак, а това предвещаваше, че скоро ще го посети пак, и той живя няколко дена с тази мечта. Но капитан Джак не идваше. Конете му вършеха голяма работа при „прибирането“ на добитъка, който сега му беше лесно да пуска, на паша, и му спестяваха необходимостта да си вземе съдружник или ратай. В ума му дори се беше мярнала мисълта, че този изтънчен господин с фини дрехи може някой ден да се появи именно като съдружник, обаче той я отхвърли с въздишка. Но мисълта, че с късмет и трудолюбие с течение на времето може да се издигне до високото положение на капитан Джак, не го напусна и събуди енергията му. Обаче тази амбиция беше съвсем различна от стремежа на обикновения работник да спечели богатство и положение. Тя трябваше само да го направи по-достоен за неговия приятел. Големият свят все още беше същият, какъвто му се виждаше в минаващия параход — нещо, на което да се чуди, да остане над него и да го критикува.