	Принципът на отчуждената тотална власт се вижда най-добре в изкуствения език на Океания, в „новговора“. Ако езикът е форма на мисълта, а мисълта — потенциално действие, то промяна във формата следва да доведе до промяна в мисленето и оттук — в поведението на индивида. В това още няма нищо ново — всяко общество се самоподдържа, като моделира езика — забраняват се някои думи, налагат се стилови йерархии и т.н. В тоталитарното общество върху езика работят институции от отчуждени, анонимни служители. Сайм, макар фанатичен ангсоцист, мисли твърде ясно и говори твърде разбираемо (т.е. трае, има някаква човешка самотъждественост), затова бива „изпарен“: мястото му на конвейера за производство на език без проблеми ще заеме друг. Готовият езиков продукт се връща при всеки един от работниците на конвейера, за да бъде говорен, да овладее мислите и действията му. Човекът е изковал собствените си вериги.