	Изведнъж раменете му се сгърбиха и лицето му неестествено се изкриви. Той подскочи. Изпъна се като струна, а очите му се разтвориха много по-широко от обикновено. Нормално очите му бяха леко притворени, а когато бяха разтворени така, изглеждаше по-различен, някак си по-мил от обикновено. Очите му бяха зачервени. Беше сънувал нещо. Той, който никога не се страхуваше, сега трепереше. Не можеше да си спомни съня. Но изпънатото му тяло и треперенето подсказваха за ужаса в съня му. Не можеше да диша. Погледна часовника. 21,40. Не осъзна колко бе важен часът. Светлините бяха пуснати — флуоресцентната лампа над главата му и тази на бюрото. Беше светло, но нещата наоколо му се струваха прекалено мрачни. Усети инстинктивен страх от тъмното. Сънят бе обвит от плътна тъмнина.