	Хари си нямаше на представа какво замисляше Хърмаяни или дори дали замисляше нещо. Той вървеше плътно зад нея по коридора пред офиса на Умбридж, като си мислеше, че ще бъде доста подозрително, ако изглеждаше, че той не знае накъде отива. Той въобще не се опита да говори с Хърмаяни; Умбридж вървеше толкова близо зад тях, че той можеше да чуе ускореното й дишане.