	От другата страна бе Малкия Пит. Когато стана четиригодишен, той вече неотстъпно следваше Джо, вдигнал високо колана на панталоните си, както баща му носеше своите, и час по час подръпваше носа и ушите си, точно както Джо. Разбира се, Малкия Пит нямаше там косми, които да подръпва, тъй че само се преструваше. След първия си учебен ден той се прибра у дома подсмърчащ, с окаляни на задника панталони и драскотина на бузата. Седнах до него на стълбите пред верандата, прегърнах го през рамо и го попитах какво се е случило. Той отвърна, че „онова проклето чифутче Дики О’Хара“ го е бутнало. Казах му, че не бива да употребява думата „проклет“, защото е ругатня, после го запитах дали знае какво е това „чифутче“. Честно казано, любопитно ми беше какво би могъл да изтърси.