	Сега например, ако речеш с някой да се залюбиш, само ми кажи. За когото щеш, ще ти направя магия за любов. Ако щеш, за твоя, дето ви е началник, Горски, ако щеш, за Колчак, ако щеш, и за някой принц. Мислиш, че се хваля и те лъжа? Не те лъжа. Гледай сега, слушай. Ще дойде зима, ще почнат виелици, в полето вихри ще веят, ще кръжат, сняг ще сипе и аз в ония снеговъртежи ще забия нож, ще го вкарам чак докъде дръжката и цял червен от снега ти го изваждам. Разбра ли? А? Пък мислиш, че те лъжа. Ама откъде ми кажи, в тия снежни вихрушки да има кръв? Че нали е само вятър, въздух, снежна прах. Ама това е, жено, че не е вятър вихрушка, ами парясница бродница си е загубила чедото, магьосничето, дири го в полето, плаче, не може да го намери. И нея ножът ми ще уцели. Затуй ще е тая кръв. И аз с ножа мога която си щеш следа да ти изрежа и със сърмени конци да ти я зашия на фустата. И ако щеш Колчак, ако щеш Стрелников, ако щеш всеки нов цар ще ти тръгне по петите, където ти, там и той. А ти мислиш, че те лъжа, какво си мислиш: юруш, народе, босота и голота.