	— Мамо, ти си… върха… — погледа на Леиф се замъгли. Лицето му пребледня и устните му се обезцветиха. Той изпусна вилицата, която държеше. — Мно…го… вку…сен… де…серт. Аз… — Тялото му се наклони към масата, после се олюля, върна се към облегалката на стола и накрая решително полетя напред. Гуалф се стрелна да го подхване и успя, точно преди Леиф да забие нос в десерта.