	Девойката чакаше. Въпреки че се страхуваше, тя намираше утеха в предопределението. Животът й я беше довел до тук и тя бе готова за този миг — дотолкова, доколкото беше възможно. Ако не се получеше нищо, значи така е трябвало да стане. Тя не можеше да стори нищо повече.