	Японците възприемат предметите с чувствата си, докато европейците — със сетивата и разума си. Японецът вижда даден предмет с очите на душата си… а го пресъздава със сърцето си. Този техен двустранен процес ражда характерния начин на изразяване, който буди размисъл. Японските прародители силно са вярвали, че природните явления имат свой вътрешен живот и душа.