	— Влезте ни в положението, скъпи партийни другарю! Тоя адрес не ни е току-тъй даден — сериозен човек ни го е дал. Във ваше лице ние виждаме специалист по тая част! Поврага му и мери, и дяволи, стига само да отнесем в селсъвета червените текстове на безбожните литургии: цяло село е проревало. Попът е най-страшният спекулант, пак до мен, вика, ще опрете. Даже и старците, и те не вярват, но все пак потребна е някаква що-годе литературка за помощ. Комсомолците ни са все добри момчета, все пройдохи, с всичко се захващат момчетата. Но разберете-без готварска книга нито погребение, нито октябрение. На гроба вратата му тясна, а ето че и нея си нямаме. Дошло е едно — мъртъвците на плета да подпираме. И за четиридесет, за помена де, пак нищо — нито речи, нито песни има приготвени; и не иде с празни ръце да се връщаме, обидно е не, ами обидно. Пък и попът ще ни вдигне на ура, все току грачеше, че до него ще опрем, и на, че излезе прав!