	Оказа се дебел клон, току-що откършен от вятъра, от ствола още се стичаше мъзга. Беше дълъг към метър и половина и Мани можеше да го размаха. Старецът се изправи бавно и още по-тромаво и мъчително се върна при дървото, до което беше стоял, на десетина метра от двамата неканени посетители от другата страна на пътя.