	Слепият мъж, който напълно осъзнаваше какво се случва с него, се опита да се противопостави на този нов кошмар, ала усилията му се увенчаха със същия успех както и преди. Той се наклони напред, подпирайки длани на коленете си, и кървящият му език се подаде между устните му, треперейки неудържимо, докато разкъсаните мускулите в основата му се опитваха да го удържат. Ужасният стържещ звук се повтори отново, когато предните крайници на паяка задраскаха по предницата на дънките, впивайки се още по-свирепо в здравата материя. Главогръдът на чудовището се надигна и слузестите му челюсти се затвориха около езика на жертвата; то го засмука, все едно беше близалка, за една или две блажени секунди, след което изведнъж го откъсна с едно-единствено рязко движение. Уолтър — сега не само сляп, но и ням — изрева гърлено от нечовешката болка и се строполи възнак на земята, притиснал длани към обезобразеното си лице, докато се въртеше като обезумял върху сивите плочки, изпъстрени с алени петна.