	Анастасия първа усети приближаването на дядовците. В този момент ние вървяхме заедно през поляната. Тя се спря, с жест спря и мен и се обърна към онази посока, където растяха най-високите и могъщи кедри. Проследих погледа й, но не видях никого. Исках да попитам Анастасия какво става, но не успях. Тя хвана ръцете ми и леко ги стисна, сякаш ме молеше да не произнасям нито дума.