	Изсмях се и се помъчих да внуша на останалите, че тя е пияна, или побъркана, но червенината по бузите ме издаде и дърварите започнаха да ме гледат, сякаш съм напълно непознат. Един принц сред тях? Принц? Наистина? Те шептяха помежду си, сръгваха се и си намигаха. Осъзнавайки какви рискове крие това разкритие, аз веднага заявих, че ще прекарам нощта с момичето, дръпнах я настрана и когато останахме насаме, настоях да признае, че греши. Казах й, че не съм никакъв принц, а най-обикновен дървар. Но тя не повярва нито на една дума.