	Освен това ме изпълваше онази постоянна, неочаквана радост предизвикана от повторното изживяване на онези неща, с които бях израсъл, но почти бях забравил: бейзбола по радиото, дълбоко удовлетворяващия звук от блъскането на покритата врата през лятото, внезапните, заплашителни гръмотевични бури, наистина силните снеговалежи, Денят на благодарността и Четвърти юли, светулките, климатикът през наистина горещите дни, желето с парченца плод (което всъщност никой не яде, но е просто приятно да гледаш как се поклаща в чинията ти), приятно комичния вид на всеки, обул къси панталони. Всичко това има голямо значение по един наистина особен начин.