	Юнска роса откровено разказа, че са я изпратили на острова, за да разузнае колко войници са останали там и с какво се занимават, но заедно с това чистосърдечно си призна, че се е съгласила да изпълни тази задача с надеждата, че ще успее да помогне на Мейбъл и да я спаси. От нейните донесения и от сведенията, получени по друг път, неприятелят съвсем точно научил какви сили защитават поста, колко войници са тръгнали със сержант Дънъм и каква е целта на неговата акция. И все пак оставало неизвестно мястото, където англичаните се надявали да заловят френския транспорт. Беше приятно да се наблюдава как двете чистосърдечни девойки се опитват да разузнаят всичко, което би могло да се окаже полезно за техните приятели и същевременно как всяка потиска желанието си да предизвика другата към недопустима откровеност, с какъв неуловим и тънък усет избягваха всичко, което можеше да навреди на техните народи. И двете се доверяваха една на друга, но и двете си оставаха напълно верни на своите. Докато Мейбъл се стремеше да научи нещо за плановете на индианците, Юнска роса искаше да си изясни къде е отишъл сержантът и кога ще се върне, но вършеше това с такъв такт, който би правил чест на човек с най-висока култура, без да задава преки въпроси и без да се опитва по заобиколен начин да накара Мейбъл да се разбъбри. Но ако Мейбъл сама засягаше нещо, което би могло да поясни тайната, индианката я слушаше със затаен дъх.