	Едва бе свършил, когато мълчаливецът се върна, този път с купчина дрехи, току-що изпрани и изгладени. Но не бяха неговите. Бяла колосана риза, вратовръзка, чорапи, обувки и костюм от две части. Всичко му бе по мярка, сякаш скроено точно за него. Прислужникът посочи дрехите с ръка и почука часовника си, сякаш искаше да каже, че няма време за губене.