	— Говоря така, но това може да е просто по навик, без каквато и да било причина — каза той. — Вкъщи, на моята нива с ряпа, в оная бяла къща, обърната към тихата зелена улица, тиха въпреки дявола в квартала, аз сам си зная своето. Мога да бъда толкова положителен, толкова самоутвърждаващ се и толкова праведен като всеки друг. В моята малка енорийска църква, също така тиха и бяла като къщата ми, мога да застана и да разсъждавам за доброто и злото по всеки въпрос, няма значение колко важен или банален е той. Но сега ми е трудно. Сега това здраво самочувствие изчезна от мен. Преди бях сигурен, сега вече не съм.