	— Толкова, колкото знам и за шаманите, тоест — почти нищо. Чел съм няколко дартакийски хроники за битките им със старите лесовници. Дартакийците не са обичали нашите знаменосци. Душевоините, а и всички воини всъщност, са защитавали ожесточено знамената си. Когато знаменосецът откажел да отстъпи, воините се биели до последно около него — или нея, може би, ако Уенцел казва истината. По тази причина войниците на Одар винаги се опитвали да повалят знамената по най-бързия начин. Говори се, че една от задачите на знаменосците е била да прерязват гърлата на нашите хора, които били толкова тежко ранени, че нямало как да бъдат изнесени от бойното поле. И това се смятало за голяма чест. Раненият воин, ако все още можел да говори, трябвало да благослови знаменосеца и да благодари на меча.