	— Вие сте негодник — каза Бътлър, който много ясно разбираше какви са подбудите на Каупъруд. — Според мен сте изнудвач и аз не бих искал което и да е от децата ми да бъде свързано по някакъв начин с вас. Но щом нещата са стигнали толкова далеч, не оспорвам, че ако бяхте свободен човек, най-добре би било Ейлийн да се омъжи за вас. Това е единственото почтено нещо, което бихте могли да направите, ако го искате, разбира се, а аз се съмнявам. Сега обаче е безсмислено да водим този разговор. Защо ви е нужно тя да се укрива някъде? Не можете да се ожените за нея. Не можете да получите развод. Затънали сте в дела с кредитори, трябва да се борите да не попаднете в затвора. Ейлийн ще бъде за вас допълнителен разход, а парите ще ви трябват за други неща. Защо трябва да я изтръгвате от един почтен дом и да я превръщате в жена, за която после ще се срамувате да се ожените, ако можете изобщо? Ако имахте поне малко мъжко достойнство и наистина изпитвахте онова, което се ласкаете да наричате любов, би трябвало да я върнете в нейния дом и да се стремите да запазите, доколкото все още е възможно, честта й. Но запомнете — в каквото и да сте я превърнали, аз не се съмнявам, че тя продължава да стои несравнимо по-високо от вас. Ако ви е останало някакво чувство за чест, няма да й позволите да опетни семейството си, да разбие сърцето на старата си майка и да затъне още по-дълбоко в позора си. Каква полза ще имате? Какво ще постигнете? Ей богу, щяхте да го разберете сам, ако имахте капка разум в главата си. Вместо да намалите неприятностите си, вие ги увеличавате. Един ден и тя няма да ви бъде благодарна за това.