	А тримата князе късали първата ябълка, прибирали я в яко дъбово ковчеже с железен обков, закопчавали го със здрав катинар и лягали да спят. До следващата нощ, когато ярката месечина не издаде коя е втората чудодейна ябълка. И нея прибират. А на третата нощ — и последната. И няма в тези нощи никакви хали зловредни, змейове огнени, макар че за тях ще стане дума по-нататък. Врагове отделно блуждаещи и на орди също няма — по назованите вече причини. Чиста работа. На заранта войската се вдига и в галоп, без да прибира сабите и да крие лъковете, потегля към столицата, а царските синове пазят ковчежето като зеницата на очите си, защото може да си княз и наследник, ала сбъркаш ли…