	Трите момчета вървяха бързо по пясъка. Имаше отлив, беше се оголила една покрита с водорасли ивица, твърда почти колкото пътна настилка. Около тях и в целия пейзаж имаше някакво очарование. Те го долавяха и това ги правеше щастливи. Обръщаха се един към друг, смееха се възбудено, говореха си, без да се слушат. Въздухът беше прозрачен. Като не знаеше как да изрази всичко това, Ралф се изправи на глава и се преметна. След като се насмяха до насита, Саймън срамежливо докосна ръката на Ралф и те отново започнаха да се смеят.