	Когато се нахраниха, друидът им кимна да тръгват. И отново поеха на изток към периферията на гората. Лицата им се обливаха в пот от пресушаващата жега на слънцето, а уморените им очи преравяха голите равнини за следи от Ший. Не бяха вървели и петнадесет минути, когато откриха нещо необичайно. Мениън почти веднага забеляза следите. Няколко дни по-рано оттук бяха минали безброй много гноми, обути в ботуши и, без никакво съмнение, въоръжени. Вървяха по следите близо половин миля на север. На върха на малка височинка откриха тленните останки на гноми и елфи, чийто живот беше отнет в сражение. Разлагащите се тела лежаха там, където ги беше сварила смъртта, все още недокоснати и непогребани, на не по-малко от стотина ярда от възвишението. Тримата бавно се спуснаха по склона до белеещите се кости и вонящата плът. Зловонието се издигаше към ноздрите им на противни талази. Флик не беше в състояние да продължи, спря се и започна да наблюдава другите двама, които се движеха сред мъртвите тела.