	Денис се мъчел да бъде ясен, но трудно намирал думи, за да изрази ужаса на онзи отвсякъде затворен проход, с Томас, който пищи в мрака пред него, и няколкото оцелели кучета на мъртвия крал, лаещи под тях. Не намирал думи, за да опише _миризмата_ на онова място — миризма на тайни, прокиснали като разляно в тъмнината мляко. Нямал думи, за да разкаже за надигналия се в него страх, че Томас е полудял, докато се е намирал в прегръдките на съня.