	През целия ден се бяха движили с доста висока скорост, но привечер, когато последните лъчи на слънцето позлатиха океанската шир, още не бяха стигнали до вратата. Одета твърдеше, че може да издържи още половин час, но Еди реши да спрат и я свали от инвалидната количка. Пренесе я на място, където земята беше по-равна, взе възглавницата и седалката и нежно положи Одета на импровизираната постеля.