	В този момент виковете се засилиха — жални викове, които изразяваха съчувствието на тълпата. На осъденият му оставаха само няколко минути живот! Фрагозо, обезумял от мъка, изскочи от стаята!… Той искаше да види за сетен път своя благодетел, комуто предстоеше да умре!… Искаше да се хвърли пред печалното шествие, да го спре с вик: „Не убивайте този невинен човек! Не го убивайте!…“