	Хартията се смачка в юмрука й. Как смее! Болката от смъртта на майка й, без тяло дори, което да бъде погребано, тъкмо бе започнала да заглъхва, а Карридин бе посмял да й се подиграе по този начин? Прегръщайки Верния извор, тя изхвърли лъжите от себе си и преля; пламък лумна във въздуха, толкова горещ, че писмото стана на пепел, която се посипа по синьо-златистите плочки на пода. Толкова за Джайчим Карридин. А колкото до тези… жени! Гордостта на хилядата години андорски кралици вля стомана в гръбнака й.