	— Нищо особено — поде Инженерът. — Пристигнаха в колона, откъде — не знаем, всички бяхме в ракетата, буквално за пет минути, а когато излязохме горе, те вече се въртяха един след друг около ракетата. Не се приближаваха. Мислехме, че това е предно разузнаване, патрул, авангард на тактическа рекогносцировка, е, поставихме монитора под ракетата и зачакахме — а те се въртяха наоколо, все в една посока, нито се отдалечаваха, нито се приближаваха. Това продължи може би час и половина. После се появиха онези големите, пумпалите — към трийсет метра високи! Колоси! Много по-бавни, изглежда, могат да се движат само по браздите, които изорават другите. Въртящите се дискове им направиха място в своя пръстен, така че се редуваха една по-голяма и една по-малка машина, и отново започнаха да се въртят. Понякога забавяха, а веднъж две едва не се сблъскаха, всъщност си докоснаха ръбовете с ужасен трясък, но нищо не им стана — продължиха да се въртят.