	Магьосникът се опитваше да успокои господаря си, но Сфорца бе неутешим. Той слезе от кулата и се упъти с тежка стъпка към имението. Сфорца беше учен — или поне сам се мислеше за такъв. И страшно се озлоби, задето нещо толкова интересно бе дошло и си отишло преди дори да успее да го зърне. Онова, което най-вече го смущаваше обаче, беше, че вълшебните коне обикновено вървяха в комплект със сбъдване на някакво желание, а той и това беше изпуснал. Тоя късмет нямаше да се повтори.