	Мистър Мъртън прие тези толкова умерени условия и оттогава заживя почти неотлъчно в усамотения замък, който описахме в началото на тази глава, търпейки не само безропотно, но и като че ли с мрачно задоволство всички лишения, които това толкова диво и затънтено място неизбежно носеше на своя обитател.