	По главната улица, водеща към пристана, настъпи вълнение: идваше Върховната принцеса. Тенар със задоволство забеляза, че Лебанен, а може би икономът му, се бе погрижил идването на принцесата да е съпроводено с подобаваща пищност. Конен ескорт й отваряше път през тълпите, конете цвилеха и потрепваха изящно с копита. Високи червени пера, същите, каквито носеха на шлемовете си каргските воини, се вееха на покрива на затворената позлатена каляска, превела принцесата през целия град, и на главите на четирите сиви коня, които я теглеха. Музикантите край брега засвириха с тръби, тамбури и тамбурини. А хората, разбрали, че си имат принцеса, която могат да видят и поздравят, завикаха радушно и занапираха, колкото им позволяваха конниците и пешата охрана, зяпнали от възторг, и засипаха нестройни поздрави: