	След десет дни път керванът мина най-после планинските проходи и влезе в по-различна местност. Тя представляваше обширна равнина, само на места нагъната във формата на дребни възвишения, но предимно плоска. Растителността се промени напълно. Нямаше отделни дървета, които да се издигат поединично или по няколко над вълнообразната повърхност на високите треви. Само на места стърчаха на голямо разстояние едни от други акации, от които се добива гума, с коралов цвят на стъблата или чадъровидни, но с редки листа, които правеха слаба сянка. Между могилите на термитите тук-таме се издигаха нагоре еуфорбии, с клони, наподобяващи свещник. В небето се виеха лешояди, а по-долу прелитаха от акация на акация птици от рода на гарваните, с черна и бяла перушина. Тревите бяха жълти, а класовете им наподобяваха зряло жито. Но все пак, изглежда, тази суха джунгла осигуряваше обилна храна за голям брой животни, защото по няколко пъти на ден пътешествениците срещаха многобройни стада антилопи гну, биволи и особено зебри. На откритата и обезлесена равнина горещините станаха непоносими. Небето беше безоблачно, дните знойни, а през нощите не можеше много да се почива.