	Това бе истинско щастие, както й се струваше понякога, но друг път (понеже така нещата се проточваха и дяволската игра продължаваше) — й се виждаше грозно проклятие; тъй или инак единствено на това дължеше факта, че все още бе _себе си_, поне в част от времето, че все още не бе изядена жива отвътре. Както Хърб. Но когато дойде краят, Хърб все пак съумя да бъде себе си за последен път. Бе успял да запази собствената си воля достатъчно дълго, та да отиде до гаража и да прати куршум в черепа си.