	Собственицата на пансиона му разказа една история за баща си. Те били от Куенка. Там тя се запознала с мъжа си. Баща й бил земеделец и притежавал малко земя. Един следобед, така както орал, заспал. И тъй като той не обърнал ралото, воловете продължили да вървят и излезли от нивата. Баща й вървял след воловете, сложил ръка на ръчката на ралото. Вървели на запад. Не спрели и през нощта. Минавали през бродове и планини, без баща й да се събуди. Движели се по течението на Тахо и стигнали Португалия. Той все не се събуждал. Някои хора забелязали този мъж, който вървял след воловете и оставял след себе си дълга, права бразда, която минавала покрай планини и през реки. Никой не посмял да го събуди. Една сутрин стигнали морето. Прекосили крайбрежните пясъци. Воловете навлезли в морето. Вълните се разбивали в гърдите им. Когато водата стигнала до кръста му, човекът се събудил. Спрял воловете и престанал да оре. В едно съседно селище попитал къде се намира и след това продал воловете и ралото. Прибрал парите и по браздата, която оставил след себе си, се върнал у дома си. Същия ден направил завещанието си и умрял, заобиколен от домашните си.