	— Наистина е така — отговори Сади, стана от стола и отиде до тясното неоправено легло до стената. Потършува под мръсното кафяво одеяло и извади малко сребърно шише. — Извинете ме — каза той и отпи от шишето с гримаса. — Бих искал да няма такъв лош вкус.