	Някой докосна рамото ми и аз едва не изкрещях. В жълтата здрачевина можах да различа лицето на Ртъслри. Това само засили ужаса ми, защото вече бях сигурен, че се е случило нещо непоправимо — толкова мрачно бе това лице. Но Ртъслри каза тихо: