	— Това ли е нищо? — кресна Уил и посочи прошарената си коса. — И това? — Изпъна ръка с дланта надолу. Пръстите му трепереха. — Ето ти го твоето „нищо“. Да де, аз наистина нищо не струвам без хладнокръвието си. Твоята гадина ме съсипа.