	На централната сцена се появи майордомът и с жест помоли за тишина. Гласовете замлъкнаха. Всеки хоут-лорд коленичи на предвидливо направените за целта подставки. Всички бели мехури замръзнаха по местата си. Майлс се зачуди дали те не си приказват по време на церемониите. Сред настъпилата тишина се появи самият император, ескортиран от телохранители в бели и кървавочервени униформи, с изрисувани като зебра лица, които трябваше да всяват ужас, ако се възприемаха сериозно. Майлс ги възприемаше точно така, но не заради грима, а поради личния си опит. Знаеше колко нервен и непредвидим става човек, когато осъзнава огромната отговорност, легнала върху плещите му.