	Като изрече това, лисичето се обърна към пътечката и се отдалечи, те видяха тъжната му опашка, направи им впечатление, че тя не изчезна, а се стопи, толкоз бавно се отдалечаваше — толкоз бавни бяха стъпките на лисичето, сякаш за първи път не знаеха нито къде отиват, нито защо.