	Той се загледа в бележката. Заля го вълна на облекчение. Някой беше влязъл в контакт. Някой беше говорил с баща му във Вашингтон. Някой се опитваше да го измъкне оттук. Опита се да се овладее, но сълзите пълнеха очите му. През шпионката го наблюдаваха. Подсмъркна; нямаше носна кърпичка. Припомни си леля Емили, по-голямата сестра на баща си, която винаги изглеждаше строга в дългите си памучни рокли; извеждаше го на разходка по плажа, слагаше го да седне на някоя туфа и му четеше приказки за ония малки животинчета, които говореха като хората и винаги се държаха като съвършени джентълмени. Той подсмъркна още веднъж и изкрещя отговора към шпионката. Тя се затвори, вратата леко се открехна, една ръка в черна ръкавица се протегна през процепа и прибра картончето.