	— Благодаря — кимна Карела и измъкна бележката изпод валяка. От нея научи само това, че го е търсил Гросман. Името му беше написано като „Гросмън“. Карела тъкмо щеше да му позвъни, когато влезе Бърнс и му разказа всичко: за Андърхил, за опита за нападение и за кучешкото ухапване. Ясно, рече Карела и му разказа за банковия сейф и за съдебната заповед, обърна табелката със своето име на таблото на стената, за да се разбере, че е излязъл по служба, и отиде до колата си, където кучето бе оплюло цялата задна седалка. Опита се да си спомни името на кучето, но не успя. Никой не е съвършен.