	На следващия ден пътищата на моята господарка и нейния доктор отново се пресякоха. За тях това беше изключителен знак за добър късмет, тъй като бяха събрани заедно два пъти за два дни. Но обстоятелствата на тази среща не бяха подозрителни. Това стана на погребението на градския гробар дон Дино Мадалони от погребална къща „Мадалони“. Смъртта му бе причинила вълнение най-вече защото никой не очакваше самият погребален директор да умре. Сякаш професията му осигуряваше безсмъртие. Ротарианец и играч на бридж, той беше важна личност в обществото и естествено важна клечка в местната организация на мафията.