	По-нататък, по-нататък край масите, зад ъгъла, после — зад другия. Тук ще изчакам малко в тъмната ниша. Кой ще се появи след мен? Тук, в огромното дъбово кресло в черната ниша, сигурно е сядал Гьоринг. А сега седя аз с огромна бирена халба. Това е моята работа. Кой ще мине край мен? Кой излезе след мен? Не ме ли търсят нечии очи, изгубили сивия ми гръб в този водовъртеж, в този полумрак, в изпаренията на пивницата? Май няма никой. Тогава — отново на улицата. В тесните пресечки. В синкавата виелица.