	Стоеше на кея, бледа, настръхнала, трепереща в мъглата. Игла в ръката й сякаш й шепнеше. „Намушкай ги с острия връх — говореше й, — и _не казвай_ на Санса!“ Знакът на Микен изпъкваше на острието. „Това е просто меч“. Ако й потрябваше меч, под храма имаше стотици. Игла дори беше твърде малка за _истински_ меч, играчка по-скоро. Беше само едно глупаво малко момиченце, когато Джон й я направи.