	Рен подряма известно време, облегната на скалната стена, с крака, присвити до гърдите и ръце, обвити около полирания прът на жезъла Рухк. Фавн беше заспал при нозете й в гънките на одеалото. Стреса представляваше някаква безлична топка, свита в сянката на една скална ниша. Рен усещаше раздвижването при смяната на часовите. Дори искаше да ги помоли да я включат в графика, но се отказа. Две нощи Рен беше спала малко и имаше нужда да възстанови силите си. Имаше достатъчно време, за да застане на пост някоя друга нощ. Тя опря буза на колената си и потъна в сън.