	Той никога не даваше живот, а само смърт. Свикнал бе да го прави спокойно, равнодушно, струваше му се, че усъвършенствува живота чрез смъртта, че го пречиства и освобождава за по-високи цели, понеже по-добре е да имаш за поданици покорни трупове, отколкото живи неверници. Сега трябваше да избира между живота и смъртта. Държеше в ръце меча и закона и не виждаше спасение. Мечът и законът. Измяната се наказва с меч. Да се отсече главата и да се постави пред Баб и Кулели. А тялото да се пусне през каменния кладенец в Босфора, в ада. Понеже при опит за покушение срещу султана, за да му се отнеме животът — само закон и меч. Сина си той не може да унищожи, това ще направи неговият брат, когато стане султан и изпълни закона на Фатих. Но тази жена, която живееше като избраница на съдбата, без да има за това никакви заслуги, той трябва да накаже, понеже тя бе посегнала на престола.