	Джак Никълсън, когото Бъди боготвореше, го наричаше „върколак“ заради смуглата му кожа и нощния му живот. Но всъщност Бъди съвсем не приличаше на върколак. Дълбоко в себе си той беше едно объркано дете и в минутите, преди да го завладее депресията, ясно виждаше всичко и разбираше безполезността си. Бъди знаеше, че не отива никъде и не прави нищо. Никой нямаше да гледа касовите му филми, когато музиката към тях и костюмите престанеха да бъдат модни. Подобно на Би Джийс и панталоните „чарлстон“, филмите му бяха фокусирани в настоящия момент и това ги определяше като преходни и маловажни.