	На три-четири метра от реката чакълът свършваше, отстъпвайки място на сив пясък, който по-близо до водата се превръщаше в червеникава кал. Озбърн предпазливо пристъпи напред, като изпробваше с крак терена. Пясъкът беше стабилен, но щом достигна калта, маратонките му веднага затънаха. Той отскочи назад, изтръска се доколкото можеше и пак огледа реката. На това място Сена течеше лениво, плискайки по брега едва забележими вълнички. Но трийсетина метра по-надолу стърчеше неголям скалист нос, обрасъл с дървета и там течението рязко се отклоняваше към средата на реката.