	Вместо това разгледах различните дълбоко утъпкани кътчета и новопроскубаните пътеки из прорасналия буренак, опитвайки се да определя местоположението или поне посоката, в която се движеха _моите_ завоевания. Вече почти бях убеден, че тишината е що-годе дълготрайна и че ако се върна пак към леглото, всичко ще бъде наред, когато земята отново се раздруса. Пуснах една въздишка, изпъчих се с отърсване в цял ръст, доколкото въобще имах някакъв ръст, и се приготвих да посрещна нападението.