	Капитанът беше избрал район, съставен от дебел, сух и кожест материал. Веществото изглеждаше мъртво и нечувствително, така че ракетните струи на кораба не биха могли да причинят болка на нищо живо в района, било то разумно или не. Кацнаха успешно и в продължение на може би десет минути нищо не се случи. После кожестата повърхност под тях постепенно започна да потъва, но бавно и равномерно, така че жироскопите на кораба лесно успяваха да поддържат равновесието. Започнаха да хлътват в първоначално плитката кухина, която в последствие прерастна в кратер с ниски стени, които подобно на устни се извиха навътре към тях, притискайки корабните опори, предназначени да се разтягат телескопично, но не и да се сгъват към центъра на кораба. Хидравличните механизми в гнездата на опорите започнаха да поддават с шум, сякаш някой късаше ламарина на дребни парченца.