	Така тя промени настоятелния вик на боговете в лично, дисциплинирано преклонение. Губеше самообладание само в редки моменти на объркване и тогава се хвърляше на пода а присъствието на някой учител или гост. Приемаше това унижение като способ на боговете да й напомнят, че властта им над нея е абсолютна, че успехите й в постигането на самоконтрол са й позволени само за тяхно забавление. Тя бе доволна от тази частична свобода. Все пак доста нескромно би било да си мисли, че може да постигне съвършения самоконтрол на баща си. Неговото необикновено благородство се коренеше в това, че боговете го уважаваха и затова не изискваха от него публично самоунижение; тя не бе сторила нищо, за да спечел такава почит.