	Кметът Ковано Зелжезо изтегли един стол и я покани да седне. Всички мебели в личния кабинет на епископа бяха стилни, но столовете бяха специално проектирани да бъдат неудобни. Седалката бе толкова тясна, че за да може изобщо да се задържи на нея, човек трябваше да прилепи седалището си плътно до облегалката. Самата облегалка пък беше съвършено права, без никакви извивки по гръбначния стълб, и стърчеше толкова високо, че седящият бе принуден да държи главата си постоянно приведена. След известно време върху такъв стол човек неизменно се принуждаваше да се наведе и да опре лакти на коленете си.