	С _Бri2+м3_ продължихме да се срещаме. Родителите ни още не знаеха за нас, но и моите и нейните вече имаха някои съмнения, че децата им напоследък мислят не само за матурата. Впрочем, техните терзания не ни вълнуваха особено. Важното беше, че се обичаме, че сме заедно, че сме щастливи… В мислите си вече кроях планове за бъдещето. Нашето бъдеще — аз и _Бri2+м3_. _Бri2+м3_ и аз. Искахме да се оженим, мечтаехме за наш живот, на наше дърво, където да отгледаме нашите деца… Прекрасно, нали?