	А в разгара на работата колко му е на затворника да не забележи всички тези резки и нишани по дърветата, които са въображаемата пунктирна линия, заместваща бодливата тел в гората. Соловьев (бивш армейски лейтенант) отсича един смърч и върви заднишком, докато го почиства от клоните. Той вижда само своето повалено дърво. А конвоят, „таншаевски вълк“, се прицелва и чака, той няма да викне на зека дори „стой!“. Той чака — и ето че Соловьов, без да забележи, пристъпва заднишком покрай дървото. Изстрел! Куршум дум-дум и разкъсани бели дробове. Соловьов е убит, а за таншаевския вълк 100 рубли премия. („Таншаевски вълци“ се наричат местните жители в Таншаевски район край Буреполом, които почти без изключение постъпват да служат във вохра по време на войната, за да са близо до вкъщи и да не ги пратят на фронта.)