	Сияйната слънчева светлина несъмнено беше най-силната, която виждах от седмици. И незабавно ме обгърна жегата, влажен задух, който полепна по кожата ми. Отначало очите ми трудно се справиха с ослепителните лъчи. Наложи се да ги засенча с длан, за да огледам околността. Стоях на полегат склон, спускащ се към широка река с кално кафява вода. Вляво и вдясно от мен се редяха бараки, които придаваха на мястото военен вид. Спътничката ми, изглежда, нямаше търпение да ме отведе, където и бе наредено. Махна с автомата да се размърдам. Е, оръжието беше в нейните ръце. Подчиних се, без да умувам.