	По време на срещата на Конрад и папата площадът на свети Франциск се бе изпразнил, а тълпата се бе разпръснала, понеже вече беше време за вечеря. Самотен помияр претърсваше останките, хвърлени от поклонниците между паветата, и дойде да подуши и глезените на монаха. Кучето го последва до края на площада и Конрад за пореден път си помисли колко много му се иска да се върне при горските си приятели, от последната среща с които бяха минали цели три години. Погали кучето по главата, обзет от внезапна тъга по Киара, опитомената сърничка, която обикаляше около колибата му. После викна на животното да се връща на площада и продължи сам по пътя си.