	Изведнъж забеляза, че вече не са сами под покрива на шатрата. Две светлокоси Деви бяха влезли, с една жена в черна роба, една педя по-ниска от тях. Крепяха я под мишниците да не падне. От едната й страна стоеще Тиалин, длъгнеста и рижа, с мрачно изражение под сиянието на сайдар, засланящ загърнатата в черно пленничка. Косата на Сестрата висеше на потни къдрици до раменете, няколко кичура се бяха залепили на лицето й, толкова изцапано с прах, че отначало Верин не можа да я познае. Изпъкнали скули, но не много високи, и леко изкривен като клюн нос, и леко скосени кафяви очи… Белдеин. Белдеин Нирам. Беше й преподавала като момиче в няколко класа за новачки.