	След като чу затварянето на телефона в Мелингъм Хол известно време Уилоуби стоя неподвижен, в поза, не много различна от тази на световноизвестния „Мислител“ на Роден. Той се обвиняваше, че е прахосал пари за междуградски разговор с някой, от когото не можеше да очаква никаква помощ. И този „някой“ бе собствения му брат Криспин. Винаги го бе обичал, но не беше сляп за факта, че в случай на нужда той бе последният човек, на когото можеше да се разчита. Дори и да беше реагирал както трябва на последния SО5, нищо съществено нямаше да свърши. Криспин, както бе казала и Барни, беше любезен трезвеник, честен и мил с животните, но за откривател на откраднати миниатюри просто нямаше необходимата квалификация. Не че трябваше да бъде обвиняван за това. Просто някои хора ги бива в намирането на откраднати миниатюри, а други — не. Тази работа със сигурност бе свързана с хормоните.