	Леглото го зовеше и той потъна в него. Мисълта за храна все така го отвращаваше, но може би малко сън би помогнал. Едва беше положил глава на възглавницата и мислите му отново заобикаляха в познатия кръг. От самото начало беше приел, че тайнственият Аядин убиец е бил воден от политически мотив или от стремеж към отмъщение за това, че е убила Болесо. Възможно беше логиката му да бе повлияна от годините на служба при Хетвар. Само че опитът му да разстеле по-нашироко мислите си само ги направи разводнени и глупави. „С всеки ден знам все по-малко“. Какъв край вещаеше тази прогресия — безрадостно бъдеще на селски идиот? Нелепите образи най-накрая се предадоха пред физическото изтощение и той заспа.