	Изминаха три часа и заплашително увисналото над главата му небесно тяло започна да се смалява. Това беше единственото нещо на този свят, което хвърляше сянка, но дори тя бе бледа, сравнена със сенките на Земята. Физически бледа. Емоционалната сянка, която хвърляше, граничещата с паника вътрешна тревога, нямаше аналог в света, от който бе дошъл Кикаха. Единствените сравними явления бяха димящия кратер на вулкан, опустошително земетресение или ревящата стихия на урагана.