	Конят беше напълно изтощен, но продължаваше да тича с последни сили. Ейди се държеше здраво за Зед, който се бе наклонил напред. Под себе си и двамата усещаха напрегнатите мускули на животното. Покрай тях бясно прелитаха неясните силуети на дърветата в гъстата гора. Животното прескачаше камъните и дънерите, които се изпречваха на пътя му. Скринът ги следваше по петите. Тъй като беше по-висок от коня, клоните, покрай които прелетяваше, се заплитаха в главата му и Зед чуваше зад гърба си пукот от чупене на нещо твърдо. На няколко пъти магьосникът повали дървета на пътеката зад тях, но това не забави кокалестото чудовище. Пробва с номера, заклинания и всякакви други магии. Никакъв резултат. Въпреки това бе решен да не се отказва. Да признае поражението си означаваше да настрои съзнанието за загуба, което със сигурност би довело до това.