	— Знам какво си мислиш, приятел. Казваш си: ами ако нещо стане гаф и ме хванат? Е, разбира се, ако ме хванат, работата няма да може да се потули. Всички ще се разнищят да извикаш полиция и да ме тикнат в затвора. Ти обаче ще кажеш „Не!“, не искаш да пращаш горкия нещастник в затвора, защото сигурно му е за първи път и не е устоял на внезапното изкушение. И тогава те ще кажат, ами като не искаш да го пратиш в дранголника, уволни го тогава и ти ще им кажеш, че не можеш да ме уволниш, защото съм тук в качеството си на съдия-изпълнител и тогава всичко ще излезе наяве за дълговете ти и това здраво ще навреди на престижа ти в обществото. Но ти не се притеснявай, старче, няма да ме хванат, не и ако свършиш твоята половина от работата. А тя е да отведеш някъде дамата, докато аз действам. Ще й кажеш: „Я да вземем ние двамцата да се поразходим из имението, сладурче“. И щом вие излезете, аз влизам. Нищо сложно, въпреки че щеше да е по-лесно, ако живееше само в една стаичка, а не в цял апартамент. Ще започна от шкафовете, защото жените обикновено там крият такива неща. Във всекидневната, както се казва, възможностите за укриване стават повече. Може да се наложи да търся в чекмеджета и така нататък. Не трябва да забравям да си взема длето. А сега — каза Чипъндейл, — как ще се разберем да делим? Ти осигуряваш човека с парите, аз свършвам цялата работа — предлагам фифти-фифти.