	Селото се намираше на върха на скалата, откъдето се виждаше реката долу. Десетина акра джунгла бяха изсечени и засети и засадени със земеделски култури, предимно маниока. Няколко кучета обикаляха кръглите колиби, две завързани за колчета кози незаинтересозано наблюдаваха приближаването на Мърсър и Кали. Телата им бяха мършави, а брадите — проскубани. Едва когато стигнаха до площада, първият човек излезе да ги посрещне — дете на пет-шест години с огромна фланелка на „Манчестър Юнайтед“, която стигаше до коленете му. Жена с басмена рокля изскочи от една кръгла колиба и прибра детето. След няколко секунди от същата колиба излезе старица. Лицето й беше овално и толкова набръчкано, че очите й се виждаха само по отразената в тях светлина. Подпираше се на бастун, направен от корен на дърво, и носеше безформена рокля, която напълно закриваше пълното й тяло. Каза нещо на непознат за Мърсър език. Тонът й беше обвиняващ. Гласът й беше силен и стресна птиците, които се разхвърчаха, и прогони едно от кучетата с подвита между краката опашка.