	— Не, нищо особено. Откак преди половин година въведох здрав ред и уважение към закона, тук не е ставало тежко престъпление. Няколко убийства в града, някоя и друга кражба и толкоз. Работата ми се състои главно в рутинни административни дела: регистриране на раждания, бракове и смъртни случаи, разрешаване на дребни спорове, събиране на данъци… Мирно и спокойно. Дори твърде спокойно — и той се засмя, но както забеляза старецът, смехът му беше пресилен. — Извинявай, Хун — побърза да продължи съдията. — Просто еднообразието започва да ме гнети, това е всичко. Но скоро ще превъзмогна това състояние. Все пак повече се притеснявам за моите съпруги. Живота им е твърде скучен в този затънтен край. В провинциален град като нашия не могат да си намерят достойни приятелки, пък и възможностите за развлечения са малко. Няма добри театрални постановки, няма дори подходящи места за излет… А и татарското влияние тук все още се усеща тъй силно, че дори и традиционните ни китайски сезонни празненства не се спазват с всичките им ритуали. Затова и се радвам, че довечера ни предстои малко тържество по случай рождения ден на първата ми съпруга.