	Тогава Анаис я покани да се качат в градините, кацнали сред объркващия лабиринт на най-високото ниво на Императорската цитадела. Храмът на Оча, който се издигаше в центъра на покрива, се извисяваше величествено на фона на следобедното небе, а четирите изящни кули от всеки ъгъл на Цитаделата източваха още по-нависоко заострените си върхове. Покривът представляваше гигантска плетеница от градини, малки постройки, изкуствени водни пътища и каменни канавки, които изпълняваха функцията на пътеки между каналите — своеобразни улици под водното ниво. Отдолу беше невъзможно да се види какво представлява в действителност това място и Мишани винаги си бе мислила, че покривът всъщност е една плоска площадка, на която няма нищо, с изключение на големия храм на Оча, който се виждаше от всяка част на столицата. Сега видя, че е грешала — покривът беше като умален вариант на града. Момичето забеляза и няколко стражеви кули около градините, както и войници с пушки, които стояха на пост там.