	Към полунощ Сюзан си беше вкъщи и се събличаше за лягане. Не се налагаше поне да се безпокои за сапфира — това беше бижу на Баронството и го беше върнала в сейфа в кметския дом преди да си тръгне, каквото и да си мислеше за него и нея Господин Не Съм Ли Готин Уил Диърборн. Кметът Торин (тя не можеше да се застави да го нарича Харт, въпреки че той я беше помолил — дори и насаме не успяваше) лично й го беше взел. Беше станало в коридора, точно до приемната. Торин беше използвал възможността да я целуне по устата и бързешком да я щипне по гърдите — част от нея, която беше усещала болезнено гола през цялата безкрайна вечер.