	Агрипина не ме послуша. Продължи да забавлява и ласкае Клавдий, както и да окуражава сестра си да се превърне във водещо светило на римското общество. Месалина реши, че всяко нещо си има граници и реши да действа. Една нощ бях събуден от блъскане и писъци, от дрънкане на оръжия. Излязох от спалнята си и се затичах по коридорите. Цялата къща вече беше на крак. Звуците идваха от другия край на дома, където бяха спалните на Агрипина и сина й. И двамата бяха живи, но Кастор и Полукс платиха с живота си за храбрата отбрана на господарката си и нейното дете. Кастор беше вече мъртъв, ужасна рана зееше на гърлото му. Полукс, който бе продължил да се сражава сам с нападателите, бе облян в кръв. Преди да ги прогони, бяха успели да го пронижат в стомаха. Когато стигнах при Агрипина, тя вече се бе навела над него и слушаше дрезгавия му шепот. После се изправи и прошепна нещо на един прислужник, който пристъпи напред и преряза гърлото на телохранителя. Накарах да отнесат труповете и изпратих въоръжени слуги да претърсят за нападателите. Те проследиха кървавата следа до стената, но се върнаха с празни ръце.