	В мощта на морето има величие, което поддържа онова наивно лековерие, обладаващо повече или по-малко душата на всеки човек, колкото и здравомислещ да е той. Невежият моряк, който броди из безкрайната водна шир и вижда над главата си небето, на всяка крачка от своите странствувания бива изкушаван да потърси помощ в някакво добро знамение. Благодарение на малкото такива знамения, които могат да се обосноват научно, продължават да съществуват още много други, пораждани само от възбуденото и страхуващо се въображение. Подскоците на делфина, сериозното и тържествено плаване на морската свиня, тромавото подрипване на тежкоподвижния кит, крясъците на морските птици — всичко това, като знаците на древните гадатели, има съответни добри или лоши последствия. Смешението от обясними и необясними неща постепенно довежда моряка до такова душевно състояние, при което той става податлив на всякакви възбуждащи и необикновени чувства, ако не по друга причина, поне поради това, че подобно на безкрайната стихия, сред която прекарва живота си, то носи отпечатъка на нещо, което се смята за свръхестествено именно защото е неразбираемо.