	— Замълчи, мила — прошепнах аз и зарових нос в косата й. От косата към ухото, оттам към устните и стъпка по стъпка започнахме любов; старомодна, спокойна любов — любов в безвремието. Бе много разтоварващо. Луиз се оказа опитна, търпелива, отзивчива. След два месеца общуване с нервната и раздразнителна Клара преживяното бе като завръщане в бащиния дом. Накрая тя се усмихна, целуна ме и обърна гръб. Беше много тиха и дишането й бе равномерно. Лежа дълго мълчалива и едва когато усетих, че китката ми се мокри разбрах, че отново плаче.