	Остават онези, които са парадоксални само външно, сякаш някакъв разум от по-високо ниво, неподчиняващ се на баналното мислене, трайно запечатва в детския мозък онова, което има дълбок и скрит смисъл. Осъзнаването му обаче е недостъпно за човека. Той става роб на своята нагласа и през целия си живот се прекланя пред нещо — например скелетите, макар да няма представа, че скритият смисъл на това неразбираемо и за самия него почитание всъщност е една подсъзнателна оценка за ролята на Генофонда на човечеството за живота на Земята.