	Сенките на Джорджтаун се сгъстиха в лятната нощ, както се сгъстиха те и в съзнанието на възрастния мъж. Той седеше сам и мислеше за старите времена, за приятели и колеги, умни млади мъже и жени, които бе изпращал отвъд Атлантика и които умираха от мъченията, предадени от някой информатор. В онези дни нямаше прошка, нямаше такива като Макс Келог да проучват основно показанията и да представят необорими доказателства. Нямаше пощада в онези дни — не и за информаторите. Той загледа втренчено фотографията пред себе си.