	Те (кои ли бяха тези „те“?) можеха да стрелят по нас от засада, да ни обгазяват, да поставят пред нас мини, да правят много неща. Но те можеха да сторят всичко това, дори и да държах в ръката си един от тези странни пистолети. Със сабя в ръка бях спокоен, не чувствах страх… и това правеше моя „мъничък“ отряд по-уверен. Ако един командир има нужда да носи като талисман заешки крак, той трябва да го носи… а тази сладка сабя беше по-голям талисман от заешките крачета на цял Канзас.