	Вън, на горната палуба, той намери Асад под навеса самичък с Марзак. Беше вече нощ, огромните фенери с полумесец бяха запалени над перилата на кърмата и пръскаха зловеща светлина по цялата дължина на кораба, очертаваха сенчести фигури и мъждиво блещукаха по голите гърбове на робите, приковани рамо до рамо към пейките, повечето от тях отпуснали се вече в неспокойна дрямка. Още един фенер висеше на главната мачта и друг от перилата на горната палуба — за удобство на пашата. Горе скупчените на гроздове звезди блестяха в безоблачното тъмновиолетово небе. Вятърът беше съвсем стихнал и светът бе обгърнат от покой, нарушаван само от едва доловимия шумолящ прибой на вълните върху пясъка в края на залива.