	— Другите къде са? — попита той, докато сваляше наметалото — метна го на една от резбованите леопардови глави на окачалката. Звукът от ботушите му по пода заотеква от високия таван на преддверието. Беше просторно, с боядисани корнизи и няколко тежки гоблена на резбованата ламперия, излъскана до лек блясък и добре осветена от лампите с огледала, чиято позлата не отстъпваше на тези в кралския дворец, но да го изгори дано, ако беше много по-топло, отколкото навън. Фалион повдигна учудено вежди, щом видя камата в ръката му, и той я прибра в капията с пресилена усмивка. Можеше да я извади отново по-бързо, отколкото би повярвал някой, а и меча почти толкова бързо.