	Фенър вярваше в предчувствия. През целия си живот той се подчиняваше на инстинктивното предчувствие, когато го спохождаше, независимо от това колко глупаво бе то. Докато стоеше надвесен над Джони, изведнъж му се прииска да залегне. Той не погледна през рамо, просто се тръшна на пода и се претърколи настрани от Джони със светкавична бързина. Чу се слаб звън на стъкло — някой бутна прозореца и през дупката се показа черният нос на автомат „Томпсън“. Умът на Фенър трескаво работеше. Бе се забъркал в тая каша и трябваше да намери добро прикритие, иначе щеше да украси някоя плоча в местната морга. Беше се появил Грисън, чакаха го неприятности. Близо до Фенър се намираше една желязна бака, в която Джони обикновено бъркаше храна за конете. Фенър се хвърли зад нея и в същото време погледна към Джони.