	„Това е елегантната част“ — мислеха си механиците и особено онези, незапознати с ядрената физика, които бяха усвоили процеса с течение на времето. Уран-238, толкова плътен, здрав и труден за работа елемент, бе изключително мъчно топим метал. Американците дори го използваха за броня на танковете си — толкова добре устояваше на външна енергия. При профучаване през атмосферата с 27 000 километра в час въздушното триене би унищожило повечето материали, обаче не и този, поне не за нужните няколко секунди, а накрая материалът щеше да стане част от самата бомба. „Елегантно — мислеха си инженерите, като използваха най-тачената дума в тяхната професия, — струва си времето и усилията.“ Щом всеки корпус биваше завършен, той се натоварваше самостоятелно на платформена кола и го избутваха до склада. Оставаха да се доизработят само три. По тази част от проекта изоставаха с две седмици за разочарование на всички.