	Тремал-Наик и махаратът се запътиха към стените и започнаха да ги оглеждат внимателно, с надежда да открият някой проход, през който да побягнат. Най-странното и необяснимо за тях беше глухият тътен, който се чуваше отвъд стената и малко преди бе накарал тигъра да изръмжи. Търсеха вече от половин час, почуквайки скалите с ножа или се опитваха да ги разклатят, когато усетиха, че температурата в пещерата стана много по-висока. Тремал-Наик и махаратът се потяха като в пещ.