	Беше ясно, че докато Джек държи талисмана в ръцете си, те са в задънена улица. Тъмносиня искра, трептяща като искрите, изхвръкващи от „демоните“ на Андерс, проблесна и угасна в центъра на талисмана. Незабавно я последва друга. Джек продължаваше да усеща силното бръмчене, излъчващо се от сърцето на набраздената стъклена топка. Той беше предопределен да вземе талисмана, това е било предначертано. Талисманът е знаел за неговото съществуване още от мига на раждането му, мислеше си Джек, и още оттогава е чакал той да го освободи. Имал е нужда от Джек Сойер. От никого другиго.