	Кътър беше един от малцината, които познаваха Вашингтон отвътре — вицепрезидентът не беше от тях — и не се нуждаеше от разрешението на завеждащия персонала за достъп в Овалната стая, когато реши, че това е необходимо, макар че по принцип се обаждаше по телефона, за да предупреди секретарите. Завеждащият персонала не харесваше идеята някой да има такава привилегия, което караше Кътър да изпитва още по-голямо удоволствие, когато се възползваше от правото си на неограничен достъп. Четирима души от охраната в коридора кимнаха за добро утро на адмирала, който отговаряше на жестовете така, както би отговорил на всеки квалифициран черноработник. Официалното кодово наименование на Кътър беше Дърваря и макар да знаеше, че агентите от службата за сигурност помежду си го наричат с друго име, му беше все едно какво мислят за него малките хорица. В стаята на секретарите работата вече кипеше. Тримата секретари и един агент от службата за сигурност седяха на определените си места.