	Леко накуцвайки, белокосият мъж влезе, свали качулката си и притвори вратата. Куцането му беше заради едно старо нараняване, не от неприятности в града. Висок, слаб и сбръчкан, с остри сини очи и провиснали снежнобели мустаци. На пръв поглед изглеждаше, че ще привлича внимание навсякъде, където отиде, но той умееше да се крие от хорски поглед, а палтото му с тъмно бронзов цвят и кафявото вълнено наметало бяха подходящи за човек, разполагащ с малко пари за харчене — но малко, не много.