	А сега болестта не й позволяваше да посещава двореца. Безкрайните дни на легло й оставяха достатъчно свободно време, за да премисля случилото се в леса на Фонтенбло. Честно казано, беше се държала като леконравна жена. Бе се хвърлила най-безразсъдно на врата на Жан-Пол д’Обри, без да се възпротиви дори с един-единствен жест на опита му да я прелъсти. И той сигурно я бе възприел точно така, как би могла да го обвинява? Дали не я смята за някаква повърхностна глупачка? Заради това ли сега трябва да чака напразно и най-малък знак от него?