	— В съзнанието ми остана този израз — нещо отзад, нещо, което го няма. Хенет каза: „Той трябваше да ме погледне.“ И продължи да говори за Сатипи. Да, за Сатипи и колко била умна, но къде е сега?… — Еза се озърна. — Това за никого от вас ли не означава нищо? Мисълта за Сатипи, която е мъртва… И обърнете внимание, някой е трябвало да погледне към човек, а не в нещо, което го няма…