	Султана Глаушева не се зарадва на нечакания гост. Тя не обичаше такива самотни пришълци, които все поглеждат към чуждото гнездо, привлича ги топлината му. Много пресен беше в паметта й споменът за Рафе Клинче, много дълбока и все още отворена беше раната й за Катето, злочестата й щерка. Тя не хареса едноокия учител още от първото му идване у дома й на празника на свети Кирил, но иначе горделивото му държане й внушаваше известна почит към него. Строг човек! Тоя път тя го посрещна със сдържана любезност, както беше нужно според приличието, което трябваше да пази като стопанка в тоя дом.