	Изстиваше все повече, а духовете продължаваха да го докосват. Посегна като удавник към протегнатата ръка на Аяда и за миг жива топлина, нейната топлина, го изпълни. Но после тя ахна, също усетила дърпането на неутолимия им глад. „Те ще ни разкъсат и двамата, ще ни изцедят докрай“. А когато не им останеше повече топлина, замръзналите им трупове, неговият и на Аяда, щяха да бъдат зарязани на земята и мъгла щеше да се вдига от тях в нощния въздух. И всички уловени в капан тук щяха постепенно да се стопят в забвение с един последен, жаден вик, изпълнен със самота, предателство и отчаяние.