	Опитваше се безуспешно да не плаче и с появата на първите сенки, когато трябваше да се просне на земята, където и да е, при добро време или дъжд, жега или студ, не съумяваше да избегне горчивите сълзи на страх, самота и безпомощност. Сълзите се стичаха по бузите му, а той се чувстваше по-беззащитен и самотен от най-изплашеното дете.