	След много любезни думи уговориха княгинята с придворните си да благоволи да закуси и да си почине В манастира след утринната служба и първата литургия. Гостоприемните монаси поканиха заедно с мазурите краковските земевладелци и Мачко от Богданец, който и без това се канеше да отиде в абатството, за да остави в манастира цялото си богатство, спечелено във войната или получено като дар от щедрия Витолд и предназначено да изкупи заложения Богданец. Но младият Збишко не чу поканите, защото се бе затекъл към своите и чичовите си коли, охранявани от слугите, за да се преоблече и да се представи на княгинята и Дануша с по-прилични дрехи. Взе от колата големи дървени кутии, заповяда да ги отнесат в стаята за слугите и почна да се преоблича. Най-напред подреди набързо косата си сложи отгоре копринена мрежа, украсена о кехлибарени мъниста, а отпред — с истински бисерчета. После облече къса дреха от бяла коприна а нашити по нея златни грифове, а отдолу със златна ивица; върху нея препаса двоен позлатен пояс, на който висеше малък къс меч, обкован със сребро и слонова кост. Всичко това беше ново, блестящо и незацапано с кръв, при все че беше взето плячка от един млад фризийски рицар на служба у кръстоносците. След това Збишко обу чудесни панталони, единият крачол на които беше на дълги червени и зелени ивици, а другият — на виолетови и жълти, а от крачолите нагоре платът беше на квадрати. Като обу и островърхи червени обувки, Збишко, хубав и пременен, се упъти към общото помещение.