	— Кой си ти? — попитах, като си мислех, че привидението ще отговори не с думи, а с почукване по стената. „Едно почукване означава «да», две последователни «не» — какво си намислил, Худини?“ Ала призракът дори не помръдна. Напипах бутона на нощната лампа и я включих. Устните ми бяха разтегнати в грозна гримаса, мускулите ми бяха толкова напрегнати, че ако куршуми улучеха гърдите и корема ми, сигурно щяха да отскочат.