	„Чудна работа наистина! — мислеше си комедиантът. — Намирам прибежище от бурята, която вилнее у мене, тъкмо в свещената гора на богинята на бурите! Но трябва да се признае, че е хубаво, сред природата… и поетите не лъжат, когато възпяват прелестите на овчарския живот! Хубав е овчарският живот! Далеко от шума на големия град, сред царственото спокойствие на полето, сред приятната самота на природата… върху меката трева… наслаждавай се на подскачащите козички… на блеенето на агънцата… на шуртенето на поточетата… на песента на славея… Ах, хубав е, Хубав е овчарският живот!…“