	… Вглеждаш се в едни хора, други пък — в теб. В голямата, обърната с главата надолу барака, където живеят, сноват и лежат четиристотин души, чета след вечеря и по време на отегчителните вечерни проверки втория том на речника на Дал — единствената книга, която можах да домъкна до Екибастуз, а тук бях принуден да я обезобразя с щемпела: „Степлаг. КВЧ“. Никога не се случва да обърна и един лист, защото за оскъдния остатък от вечерта едва прочитам половин страница. Така си седя или се разхождам бавно при проверката, забил поглед в едно и също място на книгата. Вече съм свикнал всички новопристигнали да ме питат що за дебела книга държа в ръцете си и остават в недоумение, когато им кажа какво чета.