	Сутрин понякога ми се струваше, че светът е изчезнал нанякъде, а аз съм отнесен в чистилището. След това празнотата се разтваряше в обикновена мъгла, а след това в изпарения с форми на рептилии, които изчезвайки, плъзгайки се и ме оставяха насаме с още един ден. Както казах, в началото мразех всичко това; но както също казах, с мястото се свикваше. Аз, може би, свикнах, защото проектът ми ме заинтригува.