	За нещастие, беше забравила за времето и накрая установи, че е изпуснала единствения влак за вкъщи. С такси щеше да е твърде скъпо и нямаше друг избор освен да извърви три-четири мили пешком. По залез, забързана, с мъчителни размишления, тя пристигна пред вратите на Хол, беше уморена, изпотена и нервирана. И точно когато ръката и достигна дръжката на вратата, чу силно бибипкане от велосипеден клаксон, на разстояние около 20 ярда зад нея някой крещеше императивно: