	Американецът се намираше на неколкостотин ярда. Шараб не прибра пистолета си. Тя вдигна ръце на нивото на раменете си и тръгна към по-близкия камък. Не виждаше почти нищо заради острия леден вятър и трябваше да извърне лице настрани. Шалът й беше паднал и се вееше зад нея. Ледените частици хапеха плътта й. Бузата й сякаш пламна. Шараб беше принудена да свали лявата си ръка, за да прикрие лицето си. Наблизо нямаше скала, на която да се облегне, и разранените й стъпала поемаха цялата й тежест. Тя влачеше крака, за да облекчи болката. Поне теренът беше равен. Беше й по-лесно да се придвижи.