	В своето бавно тръгване Лиско чу тези думи на магарето и все пак дори не помисли да се върне, а можеше да хвърли последен поглед на Резедавия вир, на дърветата край него, да се сбогува с пъстървите, да се докосне до приятелите, да се отдалечи с достойнство. Но с много сълзи, помисли си лисичето, парене в очите и недомлъвки. А така — тръгваш и край.