	Но не беше така. Докато беше буден Емон можеше да чува гласовете на околните, но за него това не бяха обичайни гласове. Той ги чуваше в главата си. „Глас“ е вибрация предавана по въздуха, материализирана мисъл. Това, което Емон чуваше бе придружено с изображение. Когато някой произнесеше думата „планина“ сричките отекваха във въздуха, а в главата на Емон се появяваше изображение на планина. Вслушайте се когато някой казва „отивам в планината“, ще различите само няколко срички. Но отвъд звуковите вълни Емон можеше да долови още нещо, някакво движение към неясни планински очертания.