	Краткият сън, който видя, беше много странен. Той вървеше по плажа срещу бляскаща в слънчевите лъчи златна статуя — тя беше далеко, но вече се виждаше, че всъщност е женско тяло без глава и без ръце. До Татарски бавно креташе сируфът, а на гърба на сируфа беше Гиреев. Сируфът беше унил и приличаше на изнемощяло от работа магаре; сгънатите му на гърба криле бяха досущ като седло.