	По този бряг Мордонт беше свикнал да броди с часове и очите му съвсем не оставаха равнодушни към красивата гледка, макар че главата му беше заета с най-тревожни мисли за собственото му положение. Той реши да напусне острова, щом възстановеното му здраве позволи да пътува; но признателността към Норна, на която беше, ако не истински, то поне осиновен син, не му позволяваше да замине без нейно разрешение, дори и да успееше да намери превозно средство, което беше малко вероятно. Едва след настойчиви молби той успя да изтръгне от домакинята обещание, че ако изпълнява напътствията й, тя самата ще го заведе до столицата на Оркнейските острови за откриването на предстоящия панаир на свети Ола.