	— А ако те помоля да изчакаш три часа? — попита той все така наведен над нея. — Знам, че Ата-ан Миере могат да преценяват часа до минута. — Онзи, от когото го знаеше, не беше самият той, но споменът сега бе негов, за едно пътуване на кораб на Ата-ан Миере от Алорален до Барашта и за една светлоока морска жена, която се разплака на раздяла, но отказа да слезе с него на брега.