	Дъмбълдор отново допря пръстите си и не каза нищо повече. Фъдж го гледаше злобно, явно вбесен. Хари погледна настрани към Дъмбълдор, търсещ подкрепа; изобщо не беше сигурен, че Дъмбълдор е прав да казва на Визенгамот, че е време да вземат решение. Отново, въпреки това, Дъмбълдор сякаш не съзнаваше опита на Хари да го погледне. Той продължи да гледа нагоре към пейките където целият Визенгамот беше изпаднал в настоятелни тихи разговори.