	Струва ми се, че, за да поддържа у себе си положителната нагласа спрямо разказните форми, всеки трябва от време на време да пофлиртува с акта на разказване. Вижте докъде докара това Джойс, Пирандело, Кафка и „всичките онези момчета“. Моята амбиция в тази насока, обаче, е значително по-скромна. Ето защо, това е един много къс разказ.