	Изведнаж гърдите на облака се раздират и изтрещява първият гръм. За миг клисурата потъва в синя светлина. Ужас обхваща овцете. Тогава мъжът, който върви пред всички, дръпва юздите на кобилата си и това сякаш е знак за борба. Той се извръща към стадата и заповядва на овчарчетата да подгонят овцете и да ги съберат сред клисурата. Той препуска напред и назад и дава заповеди като капитан на кораб. Почва да вали и все по-често се святка и гърми. Сред грохота на бурята се чуват гласовете и подвикванията на овчарчетата и цвиленето на конете. Нощ е и бурята вилнее. Едно стадо се отскубва, понася се и полетява в пропастта. Двама мъже се спускат в дълбокия дол. При светлината на светкавиците и на едно маслениче те доубиват овцете, одират ги набързо и товарят кожите им на един катър. Бляскат в нощта пъргавите ножове. Те бързо се движат, обелват тънките пищяли, заобикалят сгърчените сухожилия, търсят най-крехката част на хрущяла, между костичките на ставите. Миризмата на кръв се смесва с миризмата на сяра, присъща на бурята. Жените се крият под одеялата и притискат децата към себе си.