	Докато спътничките му с по-лекия си труд се мъчеха да потиснат чувството на страх, Уайлдър постави двете мачти на лодката и подреди платната и другите предмети, които можеха да им потрябват в случай на успех. В тези занимания отлетяха два часа, сякаш минутите бяха мигове. Когато изтече това време, всичко беше готово. Тогава Уайлдър отряза въжетата, които придържаха лодката на мястото й, когато корабът беше в движение, така че тя стоеше изправена само на дървените си подставки и нищо друго не я свързваше с корпуса, който в това време бе потънал толкова дълбоко, че имаше опасност всеки миг да отиде на дъното. След като взе тази предпазна мярка, младият капитан покани дамите да се качат на лодката, да не би критичният момент да настъпи по-скоро, отколкото очакваше; защото добре знаеше, че потъващият кораб е като подронена стена, която всеки миг и при най-малкия тласък може да се сгромоляса.