	В стреса и тъгата си Норберто беше изгубил всякаква представа за това място. Той затвори очи, сведе глава и започна да се моли на Бог да му даде куража да поеме бремето си. Молеше се за мъдростта да вижда кое е правилното, както и за силата да преодолее внезапно обзелата самия него злоба. Трябваше да се държи за вярата, която се отдалечаваше от него със скоростта на светлината.