	Жреците й позволиха да използва тяхното светилище в гората, за да предложи дар на Омеча, безмълвния жътвар, бог на смъртта и задгробния живот. Пътечката, водеща дотам, беше тясна и лъкатушеше по хълма, издигащ се зад храма. Тейн я придружи, хващайки я за ръката всеки път, когато тя се препънеше. След дългия период на възстановяване мускулите й бяха отслабнали и наклонът й дойде в повече. Добре че младежът беше там — пазеше почтително мълчание и й помагаше да върви.