	Пръстите му конвулсивно докопаха студената стомана на пушката. Възможността, единствената възможност бе в това! Мозъкът му забуча от тази мисъл и от тези думи. С нечовешки усилия на волята той повдигна пушката до рамото, сетне, за да не нарани кучетата, насочи цевта към небето. И гръмна. Веднъж, дваж…, пет пъти. А след петия изстрел извади от пояса си нови патрони и стреля още, още, още… Докато черната точка върху снежната пустош намали ход, спря се и пое назад.