	Експлозивните блокчета всъщност представляваха много сложна сплав, обвита със смес от леки и тежки материали. Във всяко едно от блокчетата външният слой представляваше сравнително бавен експлозив със скорост на детонация около седем хиляди метра в секунда. Експлозивната вълна се разпространи в симетрични кръгове с център детонатора и бързо достигни края на блокчетата И тъй като те бяха взривени отвън навътре, ударната вълна се движеше към центъра им. На границата между бавните и бързите експлозиви имаше мехурчета, наречени „празноти“. Те започнаха да променят ударната вълна от сферична в плоска с цел да се наподоби металният обект, който се стремяха да достигнат. Той се наричаше „спусък“.