	При тия думи главата се обръща и едва сега забелязва, че останалите три деца също са влезли и седят в полукръг на пода. От тяхната поза става ясно, че погрешно са приели цялата работа за представление със забавено действие, някаква комична лекция или изпълнение на фокусник и търпеливо чакат да станете от леглото и да направите нещо. Това възмущава вашия събеседник — самото хрумване да влязат в спалнята на госта. Той властно им заповядва да се махнат. Те не му отговарят и не спорят. Пазейки гробно мълчание, всички като един се нахвърлят отгоре му. Единственото, което можете да видите от вашето легло, е преплетен възел от размахани ръце и крака, напомнящ пиян октопод, който се мъчи да намери дъното. Не се чува думица, това, изглежда, влиза в правилата на играта. Ако спите с пижама, скачате от леглото и само увеличавате бъркотията; ако сте с по-непретенциозни одежди, оставате, където сте, и давате на висок глас заповеди, на които никой не обръща внимание. Най-простото решение е да оставите всичко на най-голямото момче. И наистина след малко то ги избутва навън и затваря вратата. Тя тутакси се отваря наново и едно от тях, обикновено Мюриъл, влита обратно в стаята. Влита, сякаш е изстреляна от катапулт. Положението й е неизгодно, защото има дълга коса, удобна за скубане. Тя явно съзнава това, защото здраво стиска косата си с едната ръка и се брани с другата. Момчето отваря пак вратата и ловко използва сестра си като стенобитна машина срещу преградилите пътя отвън. Чувате глух бумтеж, когато главата й се врязва между тях и ги разпръсква. Когато победата е пълна, братът се завръща и сяда на мястото си на леглото. Не личи да е ядосан, вече е забравил цялото произшествие.