	Майлс въздъхна и с мъка се изправи. Изобщо не биваше да сяда — уморените му мускули бяха започнали да се схващат. Докато минаваше покрай счетоводителката, ноздрите й потръпнаха. Навярно трябваше да отдели няколко минути за лична хигиена. Когато се върнеше в посолството, щеше да му е достатъчно трудно да обясни изчезването си. Нямаше нужда да го разпитват и за странния му вид. На излизане чу лейтенант Боун неодобрително да мърмори на пулта си: