	Операцията бе сметната за твърде рискована — безумна досущ като плана „Джемстоун“ на Гордън Лиди — докато не се стовари ужасната изненада на войната Йом Кипур и показа на старците в Тел Авив, че самото оцеляване на Израел зависи от достъпа до такива подобрени и скъпи разузнавателни средства, каквито само американците могат да осигурят. „Операция Йона“ започна в същия месец, когато Джак Коен стана началник отдел във Вашингтон през 1974-а. Сега Йона бе станал китът, който е погълнал Мосад. В проекта бяха вложени непропорционално количество време и пари — първо за разширението му, после за прикриването му. Политиците в Тел Авив живееха в постоянен страх, че американците ще открият „Йона“ в някой зловещ миг, точно когато е жизненонеобходима подкрепата на САЩ. Голяма част от информацията, която летеше от Вашингтон, не можеше да бъде използвана, тъй като би могла да разкрие съществуването на самото внедряване. Коен смяташе, че Мосад започва да се държи като класически прелюбодеец — бои се от деня, когато аферата му ще бъде разкрита, но се чувства толкова виновен и уморен от усещането за вина, че донякъде би приветствал такова разкритие.