	И разбираш ли, продължава гласът, тези страдания са обречени да скитат. Чувал съм, че ги наричат бродници. Тъй си ходят и си мъкнат опърпаните кожи, а вътре в тях няма нищо, защото поначало страданието е направено от нищо. Голи и опърпани кожи, които си носят своите голи и опърпани страдания. Няма нищо по-голямо от страданието, от което си смъкнал всичко и то е останало голо. Има много такива страдания, значи някой трябва да ги носи, не съм ли прав?