	Внезапен порив на вятъра разпръсна думите му. Вятърът беше жив; той сияеше на фона на тъмното небе. Духаше с невероятна сила, със странен, раздиращ звук. После вятърът се обърна срещу мен; бях сигурна, че иска да ме унищожи. Извиках от болка, когато един леденостуден порив смрази дробовете ми. По цялото ми тяло се разля студенина, докато почувствах как се вдървявам. Дали Мариано Аурелиано беше проговорил или вятърът, не мога да кажа. Вятърът забуча в ушите ми, заличавайки всичко около мен. После влезе в дробовете ми. Провираше се като нещо живо, настървено да погълне всяка клетка от тялото ми. Чувствах как се срутвам и знаех, че умирам. Но бученето спря. Тишината настъпи толкова внезапно, че я чух. Разсмях се на глас, благодарна, че съм все още жива.