	Ето това казал Демарт, а тя му отвърнала с думите: „Сине, щом с толкова молби ме увещаваш да кажа истината, ще ти я разкрия цялата. На третата нощ, откакто Аристон ме доведе в къщата си, при мене дойде един на вид досущ като Аристон и като полежа с мене, окичи ме с венчетата, които носеше, и си отиде. Подир това пристигна Аристон. Като ме видя с венчетата, попита кой ми ги е дал и аз отвърнах: «Ти, кой.» Но той недоумяваше, затова аз му се заклех и рекох, че не е хубаво да се прави, че не е бил той. Та нали малко преди това той дойде и като полежа с мене, ми даде венчетата. Тогава Аристон, като ме гледаше как се кълна, усети, че в тая работа е замесено някое божество. А венчетата се оказаха от светилището на хероса* Астрабак, което се намира до входните врати. Освен това от прорицалището отговориха, че е бил същият този херос. Сине, вече знаеш всичко, което пожела да научиш. Та ти си син или на този херос и твой баща е Астрабак, или на Аристон, защото през онази нощ си заченат. А за това, за което най-много те нападат неприятелите ти, като говорят, че Аристон, когато му съобщили, че си се родил, в присъствието на мнозина лично заявил, че не си негово дете, задето десетте месеца не били минали още, знай, че поради неосведоменост по тия въпроси се е изпуснал той с онези думи — жените и деветачета, и седмачета раждат, и не при всяка минават десетте месеца. Ти се роди седмаче, сине. Аристон сам не след дълго разбра, че е изтървал онези свои думи от глупост. На други приказки за бащинството ти да не вярваш! Вече знаеш цялата истина. А от магаретари дано жените раждат деца на Левтихид и на ония, дето говорят така …“