	Гледката, която видях, за малко да ме накара да се разсмея. Младият вожд стоеше облегнат на стената, а святкащите му от гняв очи се впиха в нас. Всъщност той не беше облегнат на самата стена, защото между него и нея се намираше нещо. Това нещо бяха осем дълги пръта, които негърът бе сложил на кръст, стегнал здраво с ремъци и после ги беше вързал върху гърба на индианеца. Тъй образуваното „колело“ бе толкова голямо, че започвайки от пода, стигаше доста високо над главата на носача си, а и от двете му страни, стърчеше твърде надалеч. Да, с това „нещо“ на гърба си Шиба-бигк не можеше да мине през вратата. В каквото и положение да се опиташе, било прав, било пълзейки по земята, все някъде щеше да се закачи. Разбира се, „колелото“ не беше особено удобно за него и навярно то бе причината за гневния поглед, с който ни посрещна.