	— Ако се опитаме да не яздим, можем да сложим вързоп със сено на мястото за сядане, Джондалар. Здраво съм ги вързала — извика Айла на мъжа, който за последен път събираше огнени камъни долу на брега. И конете бяха там. Уини, впрегната в шейната и натоварена с кошниците, заедно с някакъв покрит с кожа обемист вързоп на гърба, чакаше търпеливо. Рейсър повече се плашеше от кошовете, които висяха от двете му страни и малкия товар, вързан на гърба му. Още не беше свикнал да носи тежести, но степният кон беше оригинална порода — яко и набито животно, изключително силно и привикнало с дивата природа.