	— Не, сеньор, не е затова — отвърна дамата. — Аз — и челото й отново се обля с руменина, — … аз съм смутена и засрамена, понеже ви заблудих. Испански — започна тя и млъкна, — … испански е, разбира се, родният ми език — продължи дамата, сякаш изведнъж окуражена, — така че вашият сполучлив подарък безспорно е много ценен за мен, но уви, сър, за какво може да ми послужи той? И как да ви призная истината — срамната истина, — че не мога да чета?