	Тук в гласа на O’Мара се прокрадна макар и съвсем слаба нотка на самообвинение. Той продължи, че ако е знаел предварително това, е щял да приложи на Конуей хипнотерапия, която да му даде възможност да разграничи своите собствени желания от тези на временно заселилия се в мозъка му телф. Разбрал, че Конуей е новак, едва когато прибирал в картотеката отпечатъка от палеца му и как, по дяволите, можел да запомни кой в тази огромна Болница е нов и кой не е. Ако Конуей обаче бе мислел повече за работата си и по-малко за факта, че един Монитор му внушава касетата, това никога нямало да се случи.