	Куейд се озова сред потока забързани минувачи, който бе наблюдавал от своя прозорец. Без някаква конкретна причина, той ужасно мразеше тези претъпкани поточни ленти. Може би защото сънят за Марс събуждаше в него жажда по откритите простори, където дори един единствен човек има своето значение, особено щом става дума за красива жена облечена в скафандър. Тук той бе в непосредствен и доста неприятен контакт с дишащите и смърдящи човешки маси, въздухът имаше тежък, индустриален дъх и бе доста беден на кислород и доста богат на вредни съставки, независимо от твърденията на местните реклами. Марс поне бе чист, там нямаше нищо друго освен червен пясък и скали. На Марс можеш да протегнеш ръце без да се притесняваш, че ще бръкнеш в носа на човека до теб.