	— За да узнаеш това, ти трябва да научиш още много. Ние отново сме в началото, почти като в първия ден, когато ти дойде и ме помоли да ти разкажа за Мескалито, а аз не можех, защото ти не би разбрал. Тази друга страна е светът на диаблеро. Мисля, че ще бъде най-добре да ти разкажа за моите собствени чувства по същия начин, както моят благодетел ми разказа за своите. Той беше диаблеро и воин. Неговият живот клонеше към силата и невъздържаността на света. Но аз не съм нито едното, нито другото. Такава е моята природа. Ти видя моя свят от началото. Колкото до това да ти показвам света на моя благодетел, аз мога само да ти покажа вратата, а ти сам ще трябва да вземеш решение. Ти ще трябва да учиш за този свят единствено със собствени усилия. Сега трябва да призная, че направих грешка. Сега разбирам, че е много по-добре да се започне по начина, по който започнах аз. След това е по-лесно да се разбере колко проста и все пак колко дълбока е разликата. Диаблеро си е диаблеро, воинът си е воин. Или човек може да бъде и двете. Има достатъчно хора, които са и двете. Но само човек, който извървява пътищата на живота, е всичко. Днес аз не съм нито воин, нито диаблеро. За мен има само пътуване по пътища, които имат сърце. По всеки път, който има сърце. По него аз пътувам и единственото предизвикателство, което си струва, е да измина неговата пълна дължина. Там аз пътувам и гледам, гледам, останал без дъх.