	Съдията влезе в лъхащия на плесен склад. Отмахна от пътя си няколко изпочупени стола и спря пред купчината конопени чували, неговото ложе от предишния следобед. Мравките, които тогава го бяха обезпокоили, бяха все още там. Изпълзяваха на върволици от пропукана плочка на пода и се насочваха в стройна, досущ войнишка редица през чувалите, а след това потъваха в малка дупка на тухлената стена, от която се бе отронило парче цимент. Съдията Ди се изправи и се обърна назад.