	Под погледа ми изведнъж тя завъртя опашка. А след това забелязах, че всичките зверчета се радват, когато ги погледнеш с радост и нежност. И разстоянието, техните размери не са ни най-малко важни. Радостта ги посещава от един мой поглед или тогава, когато с любов за тях си мислиш. И аз разбрах: на тях им става хубаво от погледа ми, както ако с ръка ги галиш. Тогава разбрах… Има едно Аз, което можеш да покажеш със своите ръчички и крачета, но има и още едно голямо Аз, по-голямо отколкото е възможно с ръчички да покажеш. И това голямо, невидимо, съм също Аз. Значи всеки човек е създаден като мене. И това голямо мое Аз ще може да прегърне цялата Земя.