	Аз въпросително погледнах началника на полета. Той кимна с глава. Излязох след Урчагин в коридора и бавно тръгнахме напред — аз вървях, а той до мен регулираше скоростта с ръчка, на края на която бе завинтено самоделно топче от розов плексиглас с изрязана червена роза. Няколко пъти Урчагин отваряше уста и искаше да заговори, и всеки път я затваряше, и аз вече мислех, че той не знае с какво да започне, когато той ловко ме хвана за китката с леко влажната си тясна длан.