	Няколко часа принцът вървя сам по безлюдни улици. Какви ли не грижи го измъчваха: какво да прави с диаманта, да го върне ли на собственика му, когото смяташе недостоен за такава рядка скъпоценност, или да извърши смела, съдбоносна стъпка, като веднъж завинаги го направи недостижим за цялото човечество — такъв сериозен въпрос не можеше да се реши отведнъж. Струваше му се, че диамантът бе попаднал в ръцете му по волята на провидението, а когато извади скъпоценния камък и го огледа под уличната лампа, размерите и чудният му блясък все повече и повече го убеждаваха, че той крие само опасности и злини за света.