	Той тръгна по стълбите, взимайки две стъпала наведнъж преминавайки покрай учениците, бързащи за обяд. Гневът, пламнал толкова неочаквано, още бушуваше в гърдите му, и изражението по изненаданите лица на Рон и Хърмаяни предизвика у него дълбоко задоволство — Достатъчно ги търпях — мислеше си той — Не могат ли да ме оставят малко на мира с техните постоянни кавги…