	Ричард усети настойчивият вятър да развява косата и златотканото му наметало, сякаш подтиквайки го да тръгва. Накъде, той не знаеше. От време на време от влажните пролетни треви изхвръкваше по някое насекомо, прелитайки в свежия въздух. Далеч на изток, осветени от бушуващите златисти буреносни облаци, тъмните точици на ято гъски, разгърнали се във формата на V, се носеше на север.