	През тези две години живях нито добре, нито зле. Император Бодуен плати своя плътски данък, аз оцелях. Българите ме хранеха, защото чакаха откуп. И наистина пристигаха пратеници с торби злато и мнозина приятели — и неприятели, — пленени при Адрианопол, поемаха към Латинската империя. Пратих писмо до брата си — не кой да e, а самия Ебъл V дьо Вентадорн — да ме откупи. Но прекрасно знаех, че няма да ми прати и спукана пара. Защото в нашия замък вместо сребърни потири се поднасяха любезни речи и вместо копринени тъкани се тъчаха изкусни канцони.