	Тя идваше в Рароя, за да вземе копрата. Капитанът и екипажът на кораба бяха полинезийци и познаваха рифовете наизуст, но в мрака течението беше коварно. Имаха късмет, че шхуната лежеше на завет и времето бе тихо. Но течението извън лагуната се оказа силно. „Маоае“ се накланяше все повече и екипажът спусна спасителната лодка. Вързаха за върховете на мачтите дебели въжета, които пренесоха с лодки на брега. Там туземците ги затегнаха около кокосовите палми, за да предпазят шхуната от преобръщане. Моряците взеха други въжета и излязоха със спасителната лодка пред протока, като смятаха, че ще могат да изтеглят „Маоае“ от рифа, когато течението на прилива нахлуе откъм лагуната. Населението на селото пусна в морето всичките си канута и тръгна да спасява натоварената копра. На кораба имаше деветдесет тона ценна копра. Туземците сновяха между полегналия кораб и брега и пренасяха един след друг чували с копра.