	— Не виждам на _нея_ да й тече кръв като на заклано прасе. — Сеонид вдигна ръце да обхване главата му в шепи и твърде познатият му вече мраз го порази, все едно че е скочил зиме в полузамръзнало горско езеро. Той изохка и потрепери, замаха неудържимо с ръце, а след като тя го пусна, раните ги нямаше, но не и кръвта, спекла се по лицето му и оцапала палтото и брича му. И почувства освен това, че може да изяде сам цяла сърна.