	— И тъй да е, Том Мерилин, но Лука все пак има нужда от благодетел и ние двете с Елейн ще станем неговите благодетелки. Все пак ще трябва да изоставим каретата и впряга… — Това си беше мъка — за цената им можеше цяла къща да се вдигне в Две реки. — И да се измъкнем през онази вратичка в задния двор. — Тя отвори сандъка с листовидните панти и заровичка из кърпите, одеялата, съдините и всичко останало, което толкова беше държала да не оставят във фургона — беше се погрижила мъжете да приберат всичко с изключение на конските такъми — докато не се добра до позлатените ковчежета и кесии. — Том, ти с Джюйлин излизате през задната порта и намирате някакъв фургон с впряг. Купувате някакво продоволствие и се срещаме по пътя към лагера на Лука. — Не без съжаление напълни шепата на Том с жълтици, без дори да си направи труда да ги преброи. Не се знаеше кое колко ще струва, а не искаше той да си губи времето с пазарене.