	Всяка сутрин тя казваше „добро утро“ на шивача, който работеше на ъгъла на „Делауар“ и „Пърс“, и той отвръщаше на поздрава й. В същото време в съседния вход мъжката клиентела влизаше в едно заведение с името „Божествени тела“, а пък от другата страна на улицата един киносалон рекламираше филма „Двупосочно удоволствие“. Тя знаеше, че по пътя от дома й до ъгъла се търкаляха пияници, но нали градът си беше такъв, беше естествено да има пияници, пияници беше имало откак се помнеше. Тя пазаруваше най-често в големия супермаркет на четири преки от дома й, но не знаеше, че от двете му страни имаше по един салон за масаж, които се казваха съответно „Бардакът“ и „Грижи за тялото“. Веднъж един от хлапаците, които рекламираха тези почтени заведения, й тикна в ръцете цветна диплянка, на която бяха изобразени стареещи плешиви мъже в компанията на голи млади дами в помещение, наподобяващо сауна. В ръцете на жената с акордеона диплянката стана зян. Нейният мрачен свят бе спокоен и тя не съзираше зло в него. Запомни обаче, че се разнесе нечий смях, когато тя захвърли диплянката.