	А и самият Марс непрекъснато, макар и бавно, се променяше. Лишеи и гъби мутанти разрушаваха окислените скали и възстановяваха опустошенията, които ерозията бе нанесла на планетата преди милиони години. А вероятно най-сполучливият земен „колонизатор“ бе една разновидност на „мозаечния кактус“ — растение с твърда ципа, което изглеждаше така, сякаш самата природа се бе нагърбила да покаже как се прави космически костюм. Опитите да се прихване на Луната се оказаха неуспешни, но то процъфтяваше в марсианските низини.