	Той прокара светлината по дължината на гърба. При нормални обстоятелства би сложил ципа отзад, но тогава как щеше го закопчава без чужда помощ? Все пак не е нещо, за което да молиш някой да ти помогне, макар че тази вероятност тайничко го възбуждаше. Той познаваше места, и кръгове, където неговият труд би срещнал всеобща възхита, знаеше за яхти, където би разцъфнал, но дотогава имаше време. Засега му трябваше дреха, която да носи, когато е сам. А да я сцепи отпред, бе направо светотатство и той дори не допусна тази мисъл в главата си.