	В разгара на моята кампания по подбора на кадри Вивиън ми каза, че е освободена от работа Джейн Арчър, като отбеляза, че тя ще бъде чудесна придобивка за девета секция. Това предложение беше за мене неприятна изненада, още повече, че не можех да възразя срещу него. Джейн беше може би най-способният професионален офицер в разузнаването от сътрудниците на МИ-5 след Гай Лидел. Тя посвети значителна част от съзнателния си живот за изучаване на комунистическото движение във всичките му аспекти. Именно тя разпитва Кривицки, офицер от Съветската армия, който беше избягал на Запад през 1937 г., а няколко години по-късно напълно се разочарова от всичко и завърши живота си със самоубийство в САЩ. Тя изтръгна от него опасните за мене показания, че съветското разузнаване е изпратило в Испания през време на Гражданската война един млад английски журналист. И ето че Арчър се озова в моята секция. За щастие, Джейн ми допадаше като човек — имаше здрав ум и остър език. Бяха я уволнили от МИ-5, защото на едно важно съвещание, възползувайки се от случая, беше оскърбила бригадния генерал Харкър, който в продължение на няколко години бе заместник-началник на МИ-5. Той беше много мил, но нямаше никакви други достойнства. Скоро след идването й при нас в Гърция се разрази криза, което наложи решителни действия от страна на генерал Пластирас. Джейн ме разсмя с малък каламбур, в който фамилията на генерала се римуваше с неприлична дума. Почувствувах, че между нас има много общо и да третирам Джейн като враг би било много опасно.