	С огромна неохота се извърна, приближи се и впери поглед отблизо в растението, като примигваше изтощено. Знаеше, че нещо важно го е накарало да спре. Едва сега забеляза, че няколко стръка бяха прерязани съвсем ниско над пясъка. Не пречупени, нито изтръгнати от каквито и да било сили на природата, а отрязани гладко, като с нож, или нещо подобно. Това беше първата следа от обитатели на тази нажежена до червено планета. Каквато и да беше причината, накарала тайнствения непознат да отреже част от растението, тя можеше да се окаже спасителна. Храна — или може би вода? При тази мисъл ръцете му се разтрепериха и той положи Лиа на пясъка, в сянката на скалата. Младата жена не помръдна.