	Харисън, като сериозен експерт по ранните космически полети, подробно огледа снимките и предположи, че разширената кърма на кораба съдържа щит срещу горещината, към който е прикрепен обемист горивен резервоар. Сега вече бе очевидно, че вместо незапалила се ракетна степен, дългото цилиндрично туловище съдържа най-вече животоподдържащо оборудване, което, ако се съди по размера, е доста първобитно. След като направи това изявление, лейтенантът се сети за някои допълнителни, по-целесъобразни причини и добави, че докато дишащите въздух астронавти могат да си носят сгъстен въздух със себе си, дишащите вода не са в състояние да я сгъстяват. На върха на конуса имаше малки панели, които вероятно се отваряха за освобождаването на парашутите за приземяването. На около два метра от тях имаше друг панел, който беше около трийсет сантиметра широк и към петнайсет дълбок. Странна форма за входно-изходен шлюз за пилота, но Харисън беше убеден, че не може да е нищо друго. Добави, че липсата на сложни елементи, демонстрирана в конструкцията на кораба, прави малковероятно изходният панел да е външен люк на шлюза, тъй че навярно става дума за прост люк, който се отваря право към пилотската кабина.