	След четирийсет и пет минутна операция „Пустинна буря“, целяща да свали децата плюс количките и торбите долу, се добрахме до улицата. На люлките беше много приятно. Хари, както казва Магда, още не беше усвоил човешкия език, но Констанс установи с мен много сладък поверителен тон а ла „ние сме две възрастни“, като казваше: „Мисля, че иска да се полюлее още“, когато той заломоти нещо, а като купих пакетче бонбони, важно заяви: „Не смятам, че трябва да казваме на хората за това.“