	Веднъж на връзка с мен излезе другарят Кондратиев и започна да декламира стихове за Луната. Аз не знаех как по-вежливо да го помоля да спре, но изведнъж той почна да чете стихотворение, което още от първите редове ми заприлича на фотография на моята душа.