	Когато стигна до отсрещния край на детективското бюро, погледът му неволно попадна върху масата на отделението за сексуални престъпления и след миг осъзна, че гледа полароидната снимка на момичето, дошло в петък заедно с майка си в участъка, за да съобщи, че е било изнасилено. Това беше най-горната от купчина други полароидни снимки, захванати с кламер за корицата на дневника на разследването. Детектив Мари Канту го бе оставила върху останалите си документи, за да се заеме с него в понеделник. Без да мисли, Бош свали кламера, взе снимките и започна да ги разглежда. Момичето беше жестоко пребито и следите по тялото му, заснети от фотоапарата на Канту, представляваха угнетяващо свидетелство за цялото зло в този град. Бош винаги бе смятал, че е по-лесно да се работи с жертви, които вече не са между живите. Живите го измъчваха, защото не можеше да ги утеши. Не докрай. Никой не можеше да им отговори на въпроса „Защо?“.