	Веднага ми дойде на ум, че нося у себе си документи, които биха дигнали олелия в много краища, ако попаднеха в турски ръце. И аз извадих от чантата си цяла връзка книжа с намерение да ги разкъсам. Но щом казах да пристъпя към действие, студен пот ме изби, пръстите ми отмаляха: нима истина ще мра! И животното, властно и грозно в своето ужасение, въстана у мене со всичка сила. Аз повърнах писмата в чантата си — и отдъхнах, като че бях нанесъл смъртоносен удар на самата смърт.