	— Нося вест — ликуване трепна в гласа й, но думите й изневериха. Тя взе измъчените му ръце и ги притисна към тялото си — молеше го да разбере, без да има нужда да говорят. Може би той прочете мислите й; може би жестът й му подсказа това, което трябваше да узнае. Изведнъж лицето му засия с нова, вътрешна светлина, той протегна ръце и притисна Домарис към себе си.