	Четириръко момиче на около тринадесет подаде подноса с храна на Лео през гишето за сервиране без обичайната си усмивка. Когато той й се усмихна и каза „Благодаря“, устните й се повдигнаха механично нагоре и то само за миг. Лео се зачуди какво ли от историята за премеждията на Тони и Клер от миналата седмица е достигнало до ушите й. Не че истинските факти не бяха достатъчно потискащи. Сякаш цялото Селище бе погълнато от атмосферата на тревожно безпокойство.