	На Жулиен не му се искаше никак да си отиде така без нищо; той разтакаваше обяснението. Наблюдаваше самодоволството на кавалера дьо Бовоази, който се беше назовал така, когато говореше за себе си, жегнат от това, че Жулиен го нарича просто господине.