	Никога не беше доволен, разбира се: мърмореше непрекъснато, хокаше и биеше персонала, тормозеше Асторгус за пари, натрапваше мненията си за всичко, от поетите до правилната диета за конете, мрънкаше колко невъзможно било да се готвят изтънчени ястия, след като човек трябвало да храни толкова много необразовани лакомници. Но все пак Кир беше забелязал, че при целия този непрекъснат поток от недоволства сменящите се блюда, които правеха в голямата кухня, като че ли нямаха край, а и Струмозус не изглеждаше никак ограничен при сутрешните си покупки на тържищата.