	После извади малката кутийка с огледалце, изрисува с охра лицето си, провери дали талисманът му е здраво прикрепен към кичурчето коса зад лявото му ухо и, след като поговори тихичко с бойния си кон, който трябваше да го преведе невредим през редиците на враговете му, той го яхна. Измъкна „Уинчестъра“ от калъфа му, излезе иззад насипите и се спусна надолу към откритата равнина, като яздеше право към барикадираните вагони, където вече беше лесна мишена за пушките.