	Лондон беше красив този ден. Пролетта бе закъсняла и парковете бяха пълни с минзухари и нарциси. Хладен, ободряващ ветрец подухваше от юг. Би могъл да върви цял ден, но все още държеше пакета и трябваше да се отърве него. Кошчетата за отпадъци бяха твърде малки, щеше да стане за смях, ако се опита да го напъха в някое от тях. Може би трябваше да извади отвътре едно-две неща, жалките си документи — застрахователен картон, шофьорска книжка и Е.93 (каквото и да означава това), сложено в бежов плик с инициали OHMS* — но изведнъж му стана все едно.