	— Ела, пиленце мое! — замърка Гашър. Устните му се разтегнаха в зловеща усмивка; няколкото му зъба стърчаха от венците като полуразрушени надгробни камъни. — Ела при мен, млади приятелю! Върви, не се страхувай.