	Китките й все още бяха залепени с лепенки за душа, но тя вече не стоеше. Висеше с препънати колене и изпънатите й ръце изцяло поемаха тежестта й по начин, който сигурно беше болезнен. Щом го забеляза, тя изпищя и отново се замята, но лепенката на устата й превръщаше виковете й в приглушени стенания.