	Отпусках въжето. Отначало четвърт от него, а после половината. За миг въжето спря. Замря в ръцете ми. Затаих дъх. После то пак тръгна. Отпусках го през ръцете си и изведнъж си спомних как баща ми ме заведе да гледам „Моби Дик“ с Грегъри Пек. Стори ми се, че се усмихнах.