	Нещо повече, скоростта му даже се увеличаваше. Той енергично изви тяло и съумя все пак да застане с лице в посоката, в която противно на волята си летеше. Видя, че някъде пред него склонът става по-полегат и когато не след дълго стигна този участък, скоростта му намаля. Въпреки това, продължаваше да се носи надолу с не по-малко от шейсет мили в час без да вижда каквато и да е възможност да се спре сам. Държеше главата и ръцете си високо вдигнати, за да не изгорят от триенето. Дрехите му вече трябваше да са изгорели, а плътта му да е смъкната от костите, но той се носеше, изпитвайки само слабо затопляне. Небето беше наситено пурпурно и ниско над хоризонта се виждаше сърпа на нещо, което той прие за луна. Той беше в същия, но малко по-тъмен оттенък като небето. Ставаше ясно, че не се намира в никакъв дворец, а просто е на друга планета. Съдейки по разстоянието до хоризонта, тя беше с приблизително същите размери като онази, която току-що бе напуснал. Всъщност, той беше почти уверен, че става дума за едно от небесните тела, които бе съзерцавал от повърхността на водния свят.