	Нямаше смисъл да продължава сама. Трябваше да даде време на Саул да се оправи, да почака Кетфиш и Джаксън да й помогнат да продължи с плана. Имаше много повече смисъл просто да обърне полуфургона и да тръгне за Вашингтон… да се махне от тъмната къща, която зловещо надвисваше на стотина метра пред нея с бледото си зелено сияние като фосфоресцираща гъба, горяща в тъмните усои на незнайна гора.