	Изкуството всява тъга в сърцето на мислителя. — Колко силна е потребността от метафизика и как самата природа на човека накрая с мъка се разделя с нея, се долавя още от факта, че дори у свободомислещия, отърсил се вече от всичко метафизично, чрез най-сюблимните въздействия на изкуството лесно може да се пробуди и зазвънти отдавна занемялата, дори скъсана метафизична струна. Да речем например, че при някои пасаж от Деветата симфония на Бетховен той чувства как се извисява над земята и витае в някакъв звезден храм с мечтата за безсмъртие в сърцето; около него сякаш всички звезди започват да искрят, а земната твърд да потъва все по-дълбоко. Обаче опомни ли се, остра болка пронизва сърцето му и той закопнява за човека, който ще му възвърне изгубената любима, все едно дали ще я назовем религия или метафизика, В подобни мигове интелектуалната му природа е поставена на изпитание.