	Към петия, шести и седми кат вървяхме с мъка. Схванати бяха нозете ни, глътката, гласът. „Затвор, затвор!“ — говореше всеки удар на сърцето ми. Най-сетне нещата опряха, където не можеха да не опрат! Не погледнах килийките, предназначени за свитата на Джем — иоанити и рицари, това бе свитата му.