	— Нека се помирим — рече Лестър. — Сбърках, като те заподозрях. Нито на смъртен човек, нито на небесните сили, с изключение, разбира се, на най-висшата сред тях, устата на Дъдли не биха изрекли нещо повече, за да се извинят. По-добре да поговорим за това, което ме интересува в момента. Ти каза, че сред тези светли предвещания се мяркала и някаква заплашителна сянка. Може ли твоето изкуство да открие откъде или от кого иде тази заплаха?