	Тя отпи две-три глътки и лицето й полека възвърна естествения си цвят, защото дебелите завивки я покриваха до шията. И Аларт напълни чаша за себе си, но започна да я върти разсеяно в пръстите си, чудеше се как да обясни каквото е нужно на Касандра, без да я оскърби. А възможното бъдеще го измъчваше — виждаше се как забравя съмненията си и я поема в прегръдките си със страст, потискана през целия му живот досега. И как тя горещо отвръща на ласките му, какви години на радост можеха да изживеят…