	Най-голямо впечатление ми направи обаче дамата, която седеше до мене и плака през целия идиотски филм. Колкото по-блудкав ставаше филмът, толкова повече тя плачеше. Човек би рекъл, че е страшно жалостива и прочие, но аз седях до нея и зная, че не беше такава. С нея имаше едно детенце, което се отегчаваше до смърт и искаше да отиде в клозета, но тя не го заведе. Само му повтаряше да стои мирно и да се държи прилично. Жалостива беше колкото един вълк. Ето, вземеш някого, който ще си изплаче очите заради такива глупави измислици в киното, а деветдесет на сто от тези типове ще се окажат подли мръсници по душа. Шегата настрана, така си е.