	Чувствата ми обаче на униние и възбуда бързо отстъпиха място на нарастващ гняв. Обземаше ме жестока ярост при мисълта какво бе сполетяло брат ми и другите мъже. Изпитвах истински бяс към живите ченгета заради тяхната слепота и в съзнанието ми светкавично изскочиха думите на Уекслър, когато бях успял да го убедя в правотата си: „Един шибан репортер.“ Сега вече имах представа за гнева му. Но най-вече гневът ми беше насочен към онзи, който бе извършил всичко това, и заради това, колко малко знаех за него. Убиецът се представяше като „кумир“. Аз преследвах фантом.