	Прието е да се смята, че Чумата вилнее през 1929–1930 г. Но трупният й дъх се носи още дълго над селото. Когато в Кубан през 1932 г. извозват за държавата навършаното жито до зрънце още изпод вършачката, а колхозниците ги хранят само докато, трае прибирането и вършитбата, свършат ли с нея, и топлата храна свършва, и нито зрънце за трудовия ден — как за издърпаш оттам виещите жени? _А кой още остава недоразкулачен?_ А кого още да изселят? (В какво състояние остава селото през първите колхозни години, освободено от кулаците, можем да съдим от свидетелството на Скрипникова: по нейно време, през 1930 г. селянки _от Соловки_ изпращат колетчета с черни сухари в родното си село!)