	През юни се преместих при един българин в 22-ри бецирк. И той не беше цвете, но жилището беше хубаво, точно до Alte Donau — супер за лятото — плажът е само на стотина метра. Малко по-късно получих от майка ми новия си български международен паспорт, с който си направих адресна регистрация и седмица по-късно започнах работа на бяло! Заплатата ми беше смешна, но какво можеш да очакваш от поляк (шефа ми беше дебела мазна свиня). Получавах 10 000 шилинга бруто, 8200 чисти — около 1170 марки — смехория за виенските цени (В Швейцария получавах три пъти повече). Но когато след една година отказа да ми увеличи заплатата дори с цент, напуснах. Не от заплатата естествено, а от далавери и допълнителна работа успях да спестя около 9500 марки. На 31 юли си купих червен Фолксваген Голф на изплащане, а на 1 август, когато парите ми бяха вече доста намалели, хазяинът ми любезно ме уведоми, че на 1 септември трябва да напусна жилището. Той естествено знаеше, че ще си купувам кола, но ме изчака да я купя и тогава ми сервира тази новина, за да нямам пари за жилище! Винаги съм се учудвал как българите в чужбина може да бъдат такива идиоти — всички нации се поддържат — турци, сърби, араби, негри, само ние сме наопаки — „Не сакам на мене да ми е добре, а на Вуте да му е зле“. Понякога ме е срам, че съм българин…