	Джак се беше настанил на своя стол, потриваше небръснатата си брада и от време на време поглеждаше накриво полицая през притворени клепачи. Определението „демоничен“, помисли си Купър, наистина му подхожда. Беше мургав, с блестящи очи на ястребовото лице, но в изражението му имаше прекалено много весели нотки за един Дракула. Ако този човек беше дявол, значи имаше весели дяволи. Той напомняше на Купър за онези никога неразкайващи се ирландски рецидивисти, които беше арестувал безброй пъти в продължение на двадесет години. И при него го имаше онова изражение, което сякаш казваше: „Ако не ти харесвам, проблемът си е твой!“ От този тип хора лъхаше такава плашеща предизвикателност, че беше невъзможно да останат незабелязани. С неочаквано любопитство той се запита дали и очите на Матилда Гилеспи не са имали същото излъчване? Не беше го забелязал на видеозаписа, но камерите вечно лъжат. Ако не беше така, кой би търпял изобщо телевизията?