	А тя е там и хората в нея са там. Вече не само двама, мъж и жена, а много повече, различни, пълнокръвни, цветни. Може би хиляди, а защо не милиони. Там, в съседната стая. Аз ги слушам, чувам ги как си говорят, слушам историите им и ги записвам. Хиляди, милиони интересни истории. Но аз знам къде да търся. Знам, че тя е някъде в мрака, зад бюрото или пък отвъд стената, знам че е простичко и лесно. Та нали все пак това е съседната стая.