	През времето прекарано в Пескадеро, тя бе пресичала тази линия многократно. Но винаги бе наясно къде се намира тя самата. Силбърман никога не можа да разбере това. Виждаше всичко само от един ъгъл. Неговия. И на негова страна бяха науките и философията. А това бе негова територия. Болницата бе пълна с жени с месиански комплекси. Тя бе наясно, че се побира идеално във формулата. В края на краищата, инициалите на сина й съвпадаха с тези на Исус Христос*. И баща му бе фантом от бъдещето. Раждането на сина й бе възможно най-близкото до „непорочното зачатие“. А неговата жертва щеше да спаси света. О да, тя бе нарушила законите. Бе унищожила чужда собственост. За нея бе ясно, че от гледна точка на Силбърман тя е луда.