	Как само мразеше всичко това! Да го натирят от собственото му легло, измърмори той под носа си, макар че в действителност беше донесъл леглото със себе си. И пак да го накарат да изслушва за кой ли път самовглъбените дрънканици на твърдоглавия си гръмотевичен син, който не искаше да приеме, не можеше да приеме, просто не разполагаше с достатъчно акъл, за да приеме новите реалности на живота. Щом не ще да ги приеме, той трябва да бъде унищожен — и тази нощ Асгард щеше да види как се унищожава един безсмъртен бог. На тези години, помисли си той нервозно, всичко това му идваше твърде множко — а относно годинките беше крайно напреднал, само че не в някоя конкретна посока.