	Веднъж дойдоха от профсъюзите. Обясниха ни, че повече не можели да пазят свободни работните ни места. Пред вратите на заводите и фирмите чакали тълпи от млади специалисти. Прекратяваха трудовите ни договори. Тези, които не искаха да си губят работата, си тръгнаха. Аз останах. Опашката беше намаляла съблазнително. Дъщеря ми ме убеждаваше, че повече няма нужда от сирене. Защо и е на тези години да си прави кръщавка. Пък и майка й я няма вече, та да завърти баницата, която само тя умее да прави. Молеше ме със сълзи на очи да се прибера вкъщи. Можех ли да й откажа.