	Най-после на обяд Кели и Купър се смилиха окончателно над мен. Едва след това научих подробности за Бакъс. Крачейки из оперативната служба, с удивление забелязах колко обезлюдял беше отделът. Вратите на кабинетите бяха отворени и вътре се виждаха само празните бюра. Приличаше ми на детективско бюро по време на погребение на техен колега и в известен смисъл беше точно така. Малко остана да се върна в стаята за разпити при инквизиторите си да ги запитам какво става. Бях съвсем наясно, че не ме обичат и нямаше да ми кажат нищо, което не искаха или не бяха длъжни да ми казват.