	Райх клекна и хвърли още дърва в огъня. Но той съвсем не бе забравил преградата. Бдителният инстинкт на убиеца му бе отправил предупреждение, мъгляво, но настойчиво… И Пауъл не можеше да не се възхити на невероятно сложния механизъм за самосъхранение, заложен в човешкия мозък. Отново надзърна в Райх. Несъзнателно бе започнал да си тананика блокиращата песничка, която свързваше с моментите на напрежение: _Дай зор с този тензор. Дай зор с този тензор. Че настава страх и ужас, и задава се раздор._ Зад нея цареше нервна възбуда: растяща решимост да убие бързо… да убие безмилостно… да унищожи сега, а после да подреди следите и доказателствата…