	Чичо Клавдий трябваше да дойде, но не се появи. Вместо това неговият представител, Сенека, влезе в живота ми. Ибериецът беше въплъщение на римски патриций и философ. Беше среден на ръст, добре сложен, с широко лице с волеви черти, орлов нос и снежнобяла коса, внимателно сресана напред. Сенека напомняше на претенциозен последовател на Платон, ако изключим острия му език и хлътналите очи, които наблюдаваха света с цинично удивление. Той не се съмняваше в справедливостта на каузата на Агрипина. Припомни ни последните думи на Арентий, но този път ги промени: „Ако животът с Тиберий беше достатъчно лош, този с Калигула е истински ад!“