	Клиентът му, Ашър Дондорф, живееше в нов жилищен блок на една от тесните улички досами плажа. Той беше възрастен, характерен актьор, който бе постигнал учудващо ниво на известност и знаменитост в края на седемдесетте благодарение на един телевизионен сериал, където бе играл ролята на хазаин на млада двойка частни детективи, и двамата симпатични като мечета панда, които бяха звездите на сериала. Дондорф получи толкова много писма след появата си в първите епизоди, че сценаристите разшириха ролята му, превърнаха го в нещо като духовен баща на младите детективи, разрешиха му да разгадае едно-две убийства, поставиха го в опасни ситуации и т.н., и т.н. Заплатата му нарасна два пъти, после три, накрая четири и когато след шест години сериалът най-после свърши, той се върна в игралното кино. Откъдето дойде и проблемът. Дондорф си въобразяваше, че е звезда, но студиите и продуцентите все още го водеха само характерен актьор — популярен, но в никакъв случай не и сериозен актив за който и да било проект. Дондорф искаше цветя в гримьорната си, искаше собствен фризьор и корепетитор, искаше повече пари, повече уважение, повече любов, повече всичко. Дондорф всъщност беше отрепка.