	И отново. Огледах се. Покрай стените бяха наредени пет-шест зелени метални кантонерки, а зад бюрото имаше две врати със същите дебели стъкла като на входа. На едната пишеше ЧАРЛС ГАРДЕНИЯ, а на другата — ВИНСЪНТ ТАРТАБУЛ. Изправих се.