	Навън сновяха братята рицари. Напоследък забелязвах, че всеки ден се увеличават. Мълчаливи и пристойни, те искаха да приличат на почетно обкръжение, а не на стражи. Дразнеха ме необяснимо — мъчно бе да излезеш из ходника или в затворения двор — целият в мъх и снопове бурен, — без да се сблъскаш с някого от тях. Явно, братята имаха много работа и я вършеха усърдно.