	Люлееше се точно над нивото на водата, но не можеше да се накара да се пусне. Протегна крак, стъпвайки във водата до глезена, все едно пробваше температурата във ваната. От допира със студената вода го побиха тръпки, от пръстите чак до гръбнака, и веднага дръпна крака си. Но ръцете му бяха прекалено уморени, за да се държи за въжето. Тежестта му го дърпаше бавно надолу, докато не издържа повече и стъпи с двата си крака. Меката почва отдолу веднага обви краката му и ги потопи надолу. Асакава още стискаше въжето пред него. Обзе го паника. Сякаш гора от ръце от земята се опитваха да го придърпат надолу в тинята. Стените се приближаваха от всички страни, шепнейки му злобно: не можеш да избягаш.