	— Усула! Ако вътрешностите ми не бяха толкова проядени и тази кашлица бе малко по-благосклонна към мен… — кралят направи, няколко плахи опити да загребе повече въздух със застаряващите си дробове и това (или пък миризмата) ги накара да избухнат в палеща кашлица. Пристъпът трая около три минути, в които Ребаг нервно пристъпваше от крак на крак и съвсем добросъвестно каляше кралския килим. — Както и да е. — каза най-сетне Дуб III. — Смърдящото езеро започна да напредва все повече през последните пет години. Стотици декари обработваема площ изчезнаха под завесата на мрака, кални дъждове покориха земята ми, народът ми страда. Не ми остава много време на този свят, Ребаг, но проклет да съм ако не спра това триж проклето нещо и не го отнеса заедно с мен в гроба си. Затова реших, дъщеря ми, Усула, да бъде предадена на тоз, който спре тази болест! Това е последната ми дума, Ребаг. Какви новини, каза че носиш? — попита кралят и отново избухна в ожесточена кашлица.