	Признаците за буря потвърдиха предсказанията на Мина. Мордонт не бе вървял и три часа, когато вятърът, така мъртвешки затихнал сутринта, започна най-напред да стене и въздиша, сякаш оплакваше предварително злините, които щеше да причини със своя бяс, като луд в състояние на мрачна угнетеност пред припадък на буйство; после, засилвайки се постепенно, зави, забесня и зарева с цялата ярост на северна буря. Той бе съпроводен от проливен дъжд, примесен с градушка, който шибаше с неукротимо настървение хълмовете и скалите, заобикалящи пътника, като отвличаше вниманието му и го затрудняваше, въпреки огромните му усилия, да поддържа правилната посока в местност, където нямаше нито пътища, нито дори едва забележима пътечка, която да води стъпките на странника, комуто на всичко отгоре се изпречваха тук-там потоци, големи локви, езера и лагуни. Всички тези вътрешни води сега се мятаха в бързеи от въртяща се пяна, голяма част от която бесният вихър подхващаше, разбъркваше и отнасяше далеч от коритото й; а соленият вкус на капките, които биеха в лицето на Мордонт, показваше, че струите на вътрешните езера и потоци се смесваха с пръските на далечния океан, разбунен от урагана.