	Тази зима всички в къщата забелязаха, че Аса върши домакинската си работа с по-малко плам и оживление от обикновено и че не дава такава свобода на острия си език. Беше повече от всякога грижовна към Орм, често стоеше и се вглеждаше в него, сякаш виждаше призрак. Той вече бе пораснал, можеше да се мери по сила с всеки на неговата възраст, а дори и с много по-големи младежи. Беше червенокос, с бяла кожа и раздалечени очи, с чип нос и голяма уста, дълги ръце и доста развити рамене; беше бърз и подвижен, боравеше сигурно с копието и лъка. Езикът му сипеше огън и жупел, а когато някой го предизвикаше, нахвърляше се слепешката върху него, така че дори Од, който преди обичаше да го дразни, докато лицето му побелее от ярост, сега бе по-внимателен; със своята сила Орм бе опасен противник. Но неразярен бе тих и сговорчив, винаги готов да помогне на Аса и само понякога, когато му досадеше нейното суетене, й отправяше остри думи.