	Дънкан се надигна в седнало положение, и вдигна ръка за да потърка очите си. Намираше се върху малък скален корниз, а над него се простираше каменна козирка. Зад нея слънцето грееше ярко и почти до краката си видя водата на блатото. Близо до него лежеше Конрад, сгушен на една страна, а притиснат до него спеше Дребосъка. Ендрю спеше по гръб, с широко отворена уста и хъркаше силно.