	— Човек не обича да говори за такива неща — повдигна рамене д-р Роузън. — Тогава имах усещането, че хората са ми отнели нещо и аз съм напълно безпомощна да си го върна. Много обичах да си пиша с братовчедката си Рева. Предполагам, че са я убили, въпреки че не успях да разбера кой и къде. Тогава бях твърде млада, за да го разбера. По-късно се разгневих, но нямах накъде да насоча гнева си. Не направих нищо. Просто не можех. Празнотата, оставена от Рева в душата ми, обаче все още стои. Все още пазя черно-бялата й снимка: дванадесетгодишно момиченце с плитки. Искаше да стане балерина. — Сара вдигна поглед. — Кели също чувства празнота в гърдите си.