	Намираха се в голяма и празна килия, в която бяха разхвърляни вериги, а през желязната й врата се виждаше коридор с много извивки. Тишината беше напрегната и така се бе свързала с камъка, сякаш имаше собствен глас. Мракът покриваше всичко и бе разкъсан единствено от фенера, който носеха. Къртицата се приближи до Дамсън и прошепна нещо.