	В края на просеката се насилих да спра и да погледа назад. Видях Крайтън. Ужасната му, изродена ръка бе вдигната. Знаех, че не може да ме види, но изглеждаше така, все едно ми маха за сбогом. След което я свали и отново зарови израстъците в пясъка.