	Тя смяташе показността на рода Амача за твърде вулгарна, а откритото афиширане на превъзходството им над другите благороднически семейства направо граничеше с арогантност. Въпреки това не можеше да отрече насладата, с която се изпълваше всеки път, когато се разхождаше из градините им, нито пък гордостта от обстоятелството, че седи на дърво, поникнало на друг континент. Градините на Амача се поддържаха от повече от триста години, а това дърво е било тук през по-голямата част от тях, донесено още като фиданка от джунглите на Окхамба.