	Набонидий гледаше проснатата на пода неподвижна фигура, сякаш не можеше да повярва на очите си. Черно, космато, отблъскващо, чудовището лежеше, гротескно обвито в червените си одежди, все пак по-близо до човека, отколкото до звяра — една неясно и ужасяващо патетична гледка.