	Ако мащехата й просто беше себе си, може би нещата щяха да бъдат наред. Всичко бе заради този нелеп спектакъл, който тя настояваше да играе. Твърдеше, че не се опитва да замести Далнина, ала в крайна сметка правеше точно това. Мъчеше се всячески да създава домашен уют и обожаваше да готви, да чисти и да разпитва Отрова как е минал денят й; с две думи, правеше всичко по силите си, за да бъде грижовна съпруга и майка. Обаче всичко това бе фалш и момичето с теменужените очи бе достатъчно проницателно, за да го забележи. Истинската Лайкучка и пет пари не даваше за домашния уют. Тя просто искаше да води безгрижен и нехаен живот — да си живурка безпроблемно като героите от приказките, които разказваха за стъклени пантофки, три желания и вълшебни пръстени. Отрова помнеше как русокосата хубавица се прехласваше от историите, които Чевръстия разказваше от централната платформа през онези дни, когато беше в Чайкино. Помнеше и звездите, които проблясваха в очите й. Лайкучка бе изключително красива, знаеше добре това и жадуваше да бъде принцеса с цялото си сърце. Въпреки всичко, всеки път, щом разказите на Чевръстия приключваха, тя се прибираше начумерена вкъщи и мърмореше, че никога не е чувала подобни измишльотини и врели-некипели.