	Поглеждайки небето на запад, Джим предположи, че е около пет следобед — Брайън и Даниел вероятно щяха да го определят като време между деветия час и повечерие според молитвените часове, използувани най-често в католицизма през Средновековието. Джим моментално зарови в паметта си и си ги припомни. Най-ранният бе утреня — в полунощ. После идваше изобразителни — при първия утринен лъч, някъде преди или след пет сутринта в зависимост от годишния сезон. Следваха: първият час — при изгрев, да речем в шест; третият час — късно сутрин, например в девет; шестият час — на обяд; деветият час — в средата на следобеда, в три часа; вечерня — при залез, в пет следобед или по-късно, и накрая повечерие — преди лягане, което вероятно беше най-много един час след залез, особено ако си монах и трябва да предвидиш ставането в полунощ.