	Тръгнах след шествието. Не след шествието! След нея! Тя от време на време извиваше глава, като че да се увери, че я следвам, или за да ми даде кураж, и по лицето й блуждаеше усмивка. Аз се взирах през развения траурен воал, учудвах се на необяснимата й веселост и тогава изведнъж ми се стори, че тя е с брада, а друг път ми се мярна индианско украшение на носа й.