	— Добро момиче — каза Нимю и потупа Олуен по косата, почти си представих как момичето мъркаше, легнало доволно в краката й. Нимю продължаваше да ме гледа, и аз не откъсвах поглед от нея, докато минавах покрай тези високи огрени от огнената светлина дървесни стволове.