	Докато пътуваха, Маколиф имаше възможността да огледа вътрешността на колата. Отвън тя изглеждаше съвсем обикновен, небиещ с нищо на очи автомобил с неустановима марка и година на производство — подобен на стотиците други автомобили на този остров, сглобявани от части на стари коли. Но вътре огромната разлика беше очебийна: прецизно оборудвана подвижна крепост и същевременно… комуникационен център. Прозорците бяха от дебело, бронирано стъкло; отзад и в страничната тапицерия се виждаха гумени прорези, за да се втъкнат в тях при нужда автоматичните пушки с къси цеви, складирани под предните седалки. Отпред, под таблото имаше дълъг панел с шайби и превключватели; в една вдлъбнатина между два микрофона беше втъкната телефонна слушалка. Моторът, ако се съдеше по звука му, бе един от най-мощните, които Алекс беше чувал някога изобщо.