	Лиймас разбрал, че е открил златна мина. Дал на източника си кодовото име „Мейфеър“ и изпратил песимистично писмо в Лондон. Съзнавал, че ако им открие дори половината от фактите, те ще поискат да контролират случая директно, а това той отчаяно се мъчел да предотврати. По всяка вероятност само подобна операция можела да го спаси от пенсиониране, а и значението й за Лондон било такова, че щели да поискат да му я отнемат. Дори да ги държи на почтено разстояние, все още съществувала опасност Циркът да налага свои теории, да прави предложения, да настоява за предпазливост, да изисква действие. Щели да го задължат да дава само нови доларови банкноти с надеждата да ги проследят, да поискат да им изпрати филмовите касети за изследване, да организират непохватни преследвачески акции и да ги разгласят по отделите. Най-вече щели да настояват да осведомят отделите, а това според Лиймас щяло да вдигне страхотен шум около случая. Работил като побъркан в продължение на три седмици. Преровил личните досиета на всеки член на Президиума, направил списък на целия чиновнически състав, който би могъл да има достъп до протоколите. От списъка на персонала на последната страница на факсимилетата той допълнил общия брой на възможни информатори до тридесет и един, включително чиновници и секретарки.