	Не подписвате договор — думата на благородник струва повече от злато, тази на зидаря — също. След още една седмица в двора ти пристигат двайсетина мъже, всичките сякаш роднини на стареца — дребни, набити и с напукани ръце. Да доставиш камък и вар е твое задължение, иначе ще ти искат пари отгоре. Не е необходимо обаче да се тревожиш за това — от скалите по крайбрежието могат да бъдат накъртени колкото щеш камъни, а недалеч от замъка ти има пещ, в която можеш да изпечеш вар; варовик също не липсва, трябва само да го докараш. Тъй че всички условия за работа са налице, а като прибавиш към всичко това и майсторството на зидарите, за две седмици замъкът ти изглежда съвсем другояче. Мислено си признаваш, че 250 пиастри са дори малко за отличната работа — по стените вече няма и помен от пукнатина, зъбците на върха им са оформени така, че зад тях да се стои удобно, а подсилената с напречни трупи порта на крепостта се отваря малко по-трудно, но пък е непоклатимо стабилна. За проба заповядваш да я наблегнат всичките стотина мъже в замъка — със същия успех биха се опитали да отместят цялата Пеня алта. Плащаш на зидарите 250 пиастри с чиста съвест — сега знаеш, че замъкът ти може да издържи тежка обсада.