	Хирад коленичи пред хамбара до купчинката пръст, затрупала Незнайния. Пръстите му бяха сплетени около дръжката на меча, опрян в земята. Омаломощеното тяло не му позволяваше да вникне докрай в мрачното чувство, че отново е бил безполезен. Очите му залютяха и той обърна лице към тъмнеещото небе.