	Не беше много по приказките. Талея казваше, че баща им бил стиснат с думите толкова, колкото и с парите. Стриди, миди, раци, рапани, едри скариди понякога… Бруско ги изкупуваше според това какво изглеждаше най-добро всеки ден. На тях се падаше да отнесат сандъците и щайгите, които почукваше, на лодката. Бруско го болеше гръбът и не можеше да вдига нищо по-тежко от половница кафяв ейл.