	Не се чуваше дрънчене на мечове, само дето гвардейките отвън си деряха гърлата, караха се с някого, а връзката донесе най вече гняв и безсилие, заедно с проклетото главоболие, но Елейн излезе от коритото и протегна ръце на Есанде да навлече робата й. Спокойствието на белокосата старица и може би това на Елейн поуспокои двете слугинчета колкото да се изчервят, щом Есанде ги изгледа, но Авиенда скочи от коритото си, плискайки вода навсякъде, и се втурна към стаята за преобличане. Елейн очакваше да се върне с ножа си, но тя се появи обкръжена от сиянието на сайдар и стиснала в ръка кехлибарената костенурка. С другата ръка подаде на Елейн ангреала, който бе държала в кесията си, древна костена статуетка на жена, загърната с дългата си коса. Като се изключеше кърпата на главата, Авиенда беше покрита само с капчици вода — и махна сърдито на Сефани, когато момичето понечи да й наметне робата. С нож или без нож, Авиенда продължаваше да мисли, че ще се бие с оръжие и че може да потрябва да се раздвижи изведнъж.