	Почти изцяло лишен от лукавство, Конрад й напомняше за дадения от нея наскоро личен обет. Когато монахът се случеше в подобно настроение, ежедневните им четения в края на уроците бяха не от Псалмите, а от Еклесиаст: „И намерих, че по-горчиво от смъртта е жената, защото тя е мрежа, сърцето й — примка, ръцете й — окови, добрият пред Бога ще се спаси от нея, а грешникът ще бъде уловен от нея.“*