	Старшият пиколо Бил Фокс приемаше всичко с усмивка. Беше почти забавно да гледа как господин Пърси Грег товари себе си и служителите до изнемогване; каква суматоха и врява се вдига около предстоящото посещение на две в крайна сметка съвсем нормални човешки същества. Подобно безгрижие прави чест на Бил Фокс, тъй като той отговаряше лично за всяко неизлъскано копче върху безупречните униформи и за всяка погрешна стъпка в генералната репетиция на отлично подготвеното посрещане. Понякога маниакалната придирчивост на господин Грег едва се понасяше. От време на време той ставаше съвсем безчовечен и пред хладния му гняв трепереше всеки администратор, пиколо и портиер в хотела. Желязната дисциплина и непреклонната строгост към всички работещи под негово ръководство го правеха един от най-добрите — и най-мразените — хотелски управители в страната.