	— Аз съм старец, господине, — каза той на Паркинсън, — и не оставям семейство, което да ме оплаква. Никой няма и да подозре, че на моята възраст и при моята самота, за мен е толкова трудно да се разделя с живота, но изпитвам неизразим срам от перспективата да умра като разбойник. Признавам ви, това разбива сърцето ми.