	— Продължавайте напред, не се спирайте! — изсъска в отговор той и започна да й проправя път към набързо издигнатата трибуна, разположена в средата на бетонната полоса. Но бетонът почти не се виждаше, тъй като върху него се люшкаше огромно човешко множество, обзето от тържествено настроение. Лицата на околните се превърнаха в бледи петна, Корделия едва ги различаваше. Най-накрая й се мерна нещо познато, миг по-късно вече беше в прегръдките на разплаканата си майка.