	— Не е глупава — отвърна й рязко Юно и я стрелна с намръщеното си око, след което продължи да се оглежда. — Напротив, мъдра е. Когато се окажеш на гърба на някой проклет див кон, гледаш, да те вземат мътните, да яздиш накъдето той тръгне, ако си достатъчно умен, че да се сетиш да излееш водата от проклетия си ботуш, а не да се чудиш що ти е мокро на крака, опустяло макар. Мислиш, че е глупава, щото Масема й взе пръстените ли? Достатъчно е умна проклетницата, за да се сети, че той може да поиска нещо повече, ако престане да носи накити, когато идва при него. Първия път той отиде при нея — оттогаз е обратното — и наистина свали пръстените от скапаните й пръсти. Имаше нанизи с перли на косата си и той ги скъса, за да ги измъкне. Всичките й придворни дами запълзяха на колене, за да събират проклетите търкалца по пода. Алиандре сама събра няколко.