	Ейръс гледаше идиотската визия, отсяваше информация от пропагандата, за да си изясни положението, слушаше докладите на Съюза, в които се тръбеше за нови придобивки за гражданите му и широките планове за развитие. Колкото до други неща, които Ейръс би желал да научи — разпростирането на владенията на Съюза в други посоки, освен към Земята, броят на базите под негов контрол, какво се бе случило с превзетите станции, работеха ли съюзистите активно за разширяване на територията към нови звезди или на практика войната бе натоварила ресурсите им до краен предел — по никой от тези въпроси не можеше да получи информация. Нямаше сведения за истинския капацитет на прословутите родилни лаборатории, за това, каква част от населението бе произведена в тях и как се отнасяха към тези индивиди. За хиляден път той проклинаше неподчинението на флотата и най-вече на Сигни Малори, дразнеше се и от това, че в крайна сметка не можеше да прецени дали е постъпил правилно, като изключи флотата от операцията си. Че не знаеше какво би станало, ако тя го бе подкрепила. Сега делегацията се намираше там, където трябваше да бъде, макар това място да бе поредният апартамент с бели стени досущ като всички останали, през които бяха преминали. Делегацията правеше каквото можеше — без флотата, способна да й осигури поне минимална поддръжка на исканията, но също и да се окаже ужасяващо непредсказуема трета страна при преговорите. Нищо добро не бе излязло от непреклонността на Пел, която предпочете да не се опълчи срещу флотата. А с помощта на станцията биха успели да повлияят на поведението на такива като Малори.