	В един момент доктор Ушилсън осъзна, че седи пред своя пациент и мъчително описва какви ли не несвързани полузабравени спомени от детството си. Прашлоу се бе изпънал в креслото с някакво необяснимо задоволство върху лицето. След около час докторът беше съвсем изстискан, гласът му пресипна, вратовръзката се бе увила около врата му…