	— Елате с мен. Не се страхувайте. Малко са нещата, които все още мога да направя за вас, но това е едно от тях — той бе обърнал към тях сбръчканото си лице. — Нали не се страхувате? От един старец? От един стар приятел на толкова хора от вашия род? Познахте ли ме? Познахте ме, нали? Разбира се. Разбира се, че ме познахте — той протегна ръка и помилва ръцете им. Усещането бе като при допир на стара хартия или сухи листа. Нещо вътре в тях просветна при този допир.