	Кикаха не се поколеба и за миг. Беше скочил обратно на крака в секундата, когато бе в състояние да го направи и се бе затичал към стадото. Телата на бизоните се стрелкаха пред него — тела, високи до главата му и понесли се с такава скорост сякаш самото време ги следваше по петите и заплашваше да ги заличи от лицето на този свят, както бе направило със събратята им на Земята.