	Оставихме Джем и се измъкнахме. Последен — аз, за да заключа. Сам не разбирах защо, но ми се стори страшно да го изоставя просто така, на произвола, като забравена вещ. Превъртях два пъти ключа на приземието, а другарите си догоних в бяг — все пак, нали си представяте.