	И така си отмъщаваше Мачко на бягащите за оная коварна стрела, която някога го бе улучила, а те бягаха пред него като стадо елени, с неизразима тревога в сърцата и с желание не за бой, нито за отбрана, а само да се отърват от страшния мъж. Неколцина хлътнаха в гората, но един от тях падна край потока и жмуджанците го удушиха с въже. Цели тълпи се хвърлиха в гъсталака след побягналите и там започна див лов, пълен с крясъци, възгласи и подвиквания. Тези викове дълго се носеха в дълбината на гората — докато бяха изловени всички. Тогава старият рицар от Богданец заедно със Збишко и чеха се върнаха на мястото на първото нападение, дето лежаха посечените пешаци. Труповете им вече бяха ограбени до голо, а някои страшно обезобразени от ръцете на отмъстителните жмуджанци. Победата беше пълна и хората опиянени от радост. След последното поражение на Скирвойло при самия Готесвердер сърцата на жмуджанците бяха почнали да отпадат особено задето обещаната от Витолд помощ не идваше така скоро, както се надяваха? сега обаче надеждата им възкръсна и бойният им дух се разпали отново, също като огън, когато се притурят нови дърва върху жаравата.