	Мърсър най-сетне забеляза групата морски пехотинци. Бяха се свили зад преобърналия се и още горящ булдозер. Командирът им го видя и му махна, сетне поведе взвода си към лагера. Мърсър пресуши съдържанието на две манерки с вода и когато морските пехотинци се скриха от погледа му, изскочи от мината и се запромъква между купчините. Макар че дъждът бе спрял, небето още беше облачно. Той се придвижваше бавно заради горещината и влагата. Гърдите го боляха при всяко поемане на въздух. Раната на крака му пулсираше. Изведнъж небето над главата му се взриви. Ударната вълна го блъсна и повали на земята. Ушите му започнаха да пищят. Мърсър се претърколи и запълзя по пясъка.