	— То винаги е било неизбежно, приятели мои — отвърна Ямата-сан с добре вмъкната тъга в гласа си. — Страната ни прилича на… град без заобикалящата го природа, на силна ръка без сърце, което да й изпраща кръв. Повтаряхме си години наред, че това положение е нормално… Но то не е и ние трябва да подобрим нещата или да загинем.