	Най-сетне се появи и Ейрам, с прозяващия се още Джър Грейди на един кафяв кон, толкова тъмен, че белите петна на муцуната го правеха почти черен. Зад тях, но не съвсем плътно, яздеха Данил и десетина от мъжете на Две реки, зарязали за момента копия и алебарди в полза на дългите лъкове. Набит мъж с грубовато лице, по което вече се бяха появили бръчки, макар все още да не беше достигнал средна възраст, Грейди приличаше на сънлив селяк въпреки меча с дългата дръжка на кръста и черното палто с иглата със сребърния меч на високата яка, но фермата я беше изоставил завинаги, а Данил и останалите винаги му отваряха път. Те и на Перин отваряха път, отдръпваха се назад и забиваха погледи в земята, като понякога бързо, и смутено някак, се озъртаха към него или към Берелайн. Все едно. Всичко щеше да се оправи.