	Не се вписваше, до това заключение стигна Алекс, докато в периферията на въображението си изследваше една позната теория — _Отнасяй се скептично към видимостта_. Именитият адвокат беше свързан с Карлос не повече, отколкото с „Медуза“. Той беше една аномалия, дефект в лещата, която отклонява лъчите. Иначе почтен човек, но с една-единствена слабост, която е била разкрита от двете престъпни единици, и двете с изключително големи възможности. Известно беше, че Чакала има достъп в Сюрте и Интерпол, а и без да е ясновидец, човек можеше да си направи извода, че „Медуза“ е успяла да проникне в армейското разузнаване Г-2. Това беше единственото възможно обяснение. Твърде дълго Гейтс се бе държал своенравно и бе имал достатъчно сила, за да си позволява типичните за него спектакли в съда. Едва ли щеше да е така, ако неговата уязвимост можеше лесно да бъде разкрита. Не, за това са били необходими хищници като Чакала и хората от „Медуза“. Копали са дълбоко и са изровили някаква тайна, толкова компрометираща, че да превърне Рандълф Гейтс в послушна пионка. Очевидно Карлос пръв се бе добрал до него.