	Елейн трябваше да знае за какво се използват данъците; за него определено беше по-приятно да получава съвети от нея, отколкото от Моарейн. Съжали, че не знае къде се намира тя сега. В Танчико най-вероятно. Егвийн не му казваше почти нищо повече от постоянния низ благопожелания. Искаше му се да може да накара Елейн да седне спокойно до него и да му обясни онези свои две писма. Деви на копието или щерки-наследници, жените си бяха странни. Освен Мин може би. Тя му се беше присмивала, но никога не го беше карала да си мисли, че му говори на някакъв странен език. Сега обаче едва ли щеше да му се смее. Ако изобщо я видеше отново, сигурно щеше да избяга на сто мили, колкото може по-далече от Преродения Дракон.