	Сред чуждестранната литература лидираше романът на знаменития латиноамерикански писател Алфонсо Кабелардо Астахуела под названието „Всичко, което мърда“. Романът с дебелина осемстотин страници с голяма художествена сила описваше трагичната съдба на излезлия от народа дон Хулио де Гусман. Необикновените физически способности помогнаха на дон Хулио на петгодишна възраст да заколи с мачете помешчика-деспот, потискащ индианците, и да съблазни коварната му съпруга. Младият дон Хулио възмъжаваше в постоянна борба с грингос, чечакос, асеандадос и фазендейрос. Тази борба беше тясно преплетена с интимния живот, при това бунтаря не го спираше нито общественото положение, нито пола, нито възрастта, нито броя на хромозомите. От град Сан-Инферно до вулкана Утикакайя се носеше гръмката му слава на бунтар и истински мъж. Кулминацията на романа беше сцената на една асиенда, когато кабалерос, тигрерос и ранчерос, напили се с мескал, текила, пулка, агуардиенте и кубински ром, откриват стрелба по гамбусинос и пистолерос. При това дон Хулио стреля с двете ръце и не забравя едновременно да съблазни циганката Есения, робинята Изаура и президента на грабителската „Юнайтед фруут къмпани“. Накрая доведеният до отчаяние народ се вдига срещу своя защитник, освободител и любовник. На финала изгоненият отвсякъде герой лежи в безводната пустиня Атакама и се преструва на труп, за да привлече поне някой мързелив лешояд. Но силите на революционера са подкопани от безпорядъчния полов живот и слабата идеологическа подготовка. Грифон с необикновени размери го издига и го отнася на страниците на друг роман.