	Метрото се носеше в тъмните тунели, черни, мрачни и студени като междузвезден вакуум. Спирките бяха слабо осветени. През зацапаните прозорци на вагона, на фона на мътната светлина, виждаше сенките на слизащите и качващи се хора, които безмълвно се разминаваха в морето от шумове.