	Гангстерът се изсмя. Смехът му звучеше неподправено и разтоварващо. Отвътре обаче Андолини навярно изгаряше от напрежение — с пулс над сто и трийсет и кръвно над сто и седемдесет. Това не беше просто някаква си възможност да си го върне на онзи дрисльо, който бе дръзнал да си поиграе с него, а най-важният момент в престъпната му кариера, мачът за Суперкупата на смрадливия му живот.