	Трите фотонни кораба на Мира излизат от релативистичната си скорост и се движат с над шестстотин гравитации ускорение. При една АЕ отец-капитан де Соя включва орбиталната гора на видеосферата. Всички в Бойния контролен център спират, за да погледнат към екрана: няколко хиляди адаптирани от прокудените дървета, всички високи поне по половин километър, се движат в сложен танц по равнината на еклиптиката — скупчени от гравитацията гъсталаци, усукани клони и неуловимо променящи се мотиви в постоянно движение, чиито листа непрекъснато се обръщат към слънцето тип „G“, чиито клони се местят, за да открият съвършеното подреждане, чиито жадни корени са дълбоко в мъглата от влага и хранителни вещества, осигурени от кометите пастири, минаващи сред горските купове като гигантски мръсни снежни топки. Сред клоните на тези дървета и между самите тях се виждат да прелитат различни прокудени — хуманоидни фигури с лъскава сребриста кожа и свръхтънки криле на пеперуди, разперени на стотици метри. Крилете улавят слънчевата светлина.