	Внезапно притеснена от усещането за невидими очи, Нинив потръпна. Не беше треперене. Само еднократно потръпване, не треперене. Въпреки това задържа в ума си представата за лъскавата тарабонска рокля, за да не се окаже облечена в ризница. Достатъчно смущаващо беше това да й се случва насаме, но още повече — пред студения синеок поглед на жена, достатъчно храбра, за да е лика-прилика на самия Гайдал Кайн.