	Тясното мазе, което обитавах, наречено от дядката, който ми го отдаде за петдесетак на месец, така несполучливо „квартира“, за мен имаше неоспорими предимства. И в най-горещите дни тук долу си беше студено. А малкият приземен прозорец беше повече от необходим. Подредих провизиите си по размер под вехтия железен креват направо на пода. Суровото месо разделих на две порции и го оставих върху скромната по размери масичка с тайната надежда, че до вечерта ще се размрази. Нямах никакво намерение да си троша зъбите в него. Запарих билков чай и си направих водна чаша грог. Изпих го на едри глътки топъл-топъл и се проснах в леглото. Денят настъпи, а аз изпаднах в безпаметен, ободряващ сън.