	— Измъкнахте ли се окончателно? — запита един от спътниците му и щом Челънър избъбри нещо в утвърдителен смисъл, срязаха въжето, вързано за най-горното стъпало, и бутнаха стълбата обратно в градината, където тя падна и се счупи с гръм и трясък. Падането й бе посрещнато със сподавени викове, защото цялата Ричард стрийт беше в кипеж, хора се трупаха по прозорците или се катереха по градинските стени. Същият човек, който преди малко бе заговорил на Челънър, го сграбчи за ръката и го прекара през избата на къщата чак до отсрещната страна на улицата и преди злополучният авантюрист да успее да се ориентира в обстановката, отвори се врата и го блъснаха в някакво ниско и тъмно помещение.