	Пъг си спомни за разговора си с Анита преди толкова години в Крондор и също се разсмя. Спомените го отнесоха в миналото, към всичко, което му се беше случило през годините, откакто за пръв път бе попаднал в колибата на Кълган в гората. След толкова рискове и опасности ето че сега бе тук, жив и здрав, със семейство и приятели, а тепърва го чакаше най-великото приключение — основаването на академията. Съжали само, че още неколцина — Хочопепа, Шимоне, Камацу, Хокану, както и Алморела и Нетоха — не са сега с него да споделят радостта му. И също така съжали, че Ичиндар и владетелите във Върховния съвет така и нямаше да разберат истинската причина за вероломството в деня на примирието. А най-много съжали, че го няма Томас.