	— Съгласен съм с вас — скръстих ръце и огледах внимателно нейното кръгло, пълно с напрегнато внимание личице. Дъждът вече не ме мокреше и започнаха да ме измъчват съмнения, тъй като бе настъпил най-важният момент, когато трябваше да реша да я излъжа ли, или да кажа истината. Улф ми бе предоставил възможността за избор: „Ще поговориш с нея и ще решиш“. Погледнах я още веднъж в лицето, видях угасналите й очи и внезапно взех решение. Ако направех грешка, щях, вместо със самолет, да се пренеса в Ню Йорк с ритник в задника.