	— Ти си жив! Ти си жив, мили, възлюбени мой Арторикс? — мълвеше поривисто Мирца. — Аз ей сега ще превържа раните ти! Ще те стопля с целувките си! Ще те заведа на сигурно място! О, ти няма да умреш, мили мой, няма, няма! Топлият дъх и пламенните целувки на Мирца като че ли вдъхнаха малко живот на умиращия. Той отвори полуизгасналите си очи и промълви с отпаднал глас: