	— Мистър Пенрикарди — започна мисис Мълет, понижавайки глас до, както тя си мислеше, внушителен шепот (макар звукът да приличаше повече на дрезгаво възбудено писукане), — мистър Пенрикарди току-що е започнал да ухажва Джеси. Признаците са непогрешими, макар да не бият на очи. Глупаво от моя страна да не забележа по-рано. Вчера на градинското увеселение у свещеника той, мистър Пенрикарди де, я питал кои са любимите й цветя, и тя му казала, че са карамфилите, а днес пристигнаха разкошен букет от най-най-хубавите, всякакви сортове и цветове, направо за изложба, и кутия луксозни шоколадови бонбони, които сигурно е купил специално в Лондон. А за утре я е поканил, Джеси де, да поиграят заедно голф. И ето на, точно в такъв решаващ момент Тоби взел, че му продал коня. Истинско бедствие!