	Той намери най-после това, което търсеше, и зачете; редовете подскачаха пред очите му, той обаче дочете цялото известие и жадно затърси в следващите броеве допълнителните съобщения. Ръцете му трепереха, разгръщайки страниците, от трескаво нетърпение. Изведнъж някой седна до него, на неговата маса. Той погледна — беше Заметов, същият онзи Заметов и в същия вид, с пръстените, с верижките, със сресаната на път черна къдрава и напомадена коса, с контешка жилетка и малко изтъркано сако и с не съвсем чиста риза. Той беше весел, поне много весело и добродушно се усмихваше. Мургавото му лице се бе позачервило от изпитото шампанско.