	Когато погледна човека, когото бе почнала да смята за приятел, Джил отново се порази от безкрайно чуждия поглед на неговите сиви, котешки очи. Наистина са роднини на Дивите, помисли тя и за пръв път се запита дали баща й не е прав, като ги смята за опасни. Тази нощ, докато слушаше стенанията на музиката в западняшкия лагер, неволно я обзе облекчение, че е край огъня на своя народ.