	Ралф разтвори тревната завеса и погледна. Имаше само още няколко крачки от камениста почва, после двата бряга на острова се събираха така, че човек очакваше да види нос или полуостров. Вместо това — тясна скална седловина, широка няколко крачки и дълга може би петнадесетина — едно продължение на сушата в морето. Там лежеше още една от ръбестите червеникави канари, съставящи основата на острова. Тази страна на замъка, извисяваща се на около тридесетина метра, беше оня розов бастион, който бяха видели от планинския връх. Канарата беше пропукана, върхът й — осеян с отломъци, които като че ли едва се крепяха.