	Няколко секунди потрябваха на Нагао, за да проникнат думите в съзнанието му. Очите му зашариха, докато ровеше из спомените си. Връхлетяха го картини, от които така и не се бе отърсил. Коленете му омекнаха, сякаш всичките му сили го напуснаха. Точно преди да припадне, Рюджи го изправи до стената. Нагао бе шокиран не толкова от самите спомени, колкото от това, че мъжът пред него, който явно нямаше и трийсет години, знаеше за случилото се. Неописуем ужас прободе душата му.