	На вратата се сблъсках с Комов, повалих го, спънах се в него, претичах коридора на ръце и крака, коридорът беше вече празен, само остро и познато миришеше на амоняк, отзад Комов крещеше нещо, тропаха ситно токчета, аз скочих, профучах през кесона, гмурнах се в люка, който още не беше се покрил с мембраната, и излетях навън, под виолетовото сияние на слънцето.