	— Ставай, момчето ми, ставай! — извика варджията, като се огледа. — Слава богу, най-после нощта изтече. И за да не прекарвам друга подобна нощ, през цялата година ще стоя край варджийницата съвсем буден. Тоя Итън Бранд с неговите глупости за Непростимия грях не ми направи голяма услуга като ме замести.