	Петдесет и пет минутното пътуване с лодка беше отвратително, но дори и превит над перилата, в очакване да се прости с водката и тоника си, както и с храната от авиолиниите, той предпочете подскачането от бял гребен на бял гребен пред страданията на осемминутния полет. Пристанището на Барент — яхткея му или каквото там му беше названието — се оказа най-впечатляващата барачка, която Харъд бе виждал. Висока ТРИ етажа сграда, величествена като катедрала с орнаментирани стъкла, които подкрепяха тази представа и хвърляха струи оцветена светлина върху водата и редиците бляскави месингови и дървени катери с новички вимиели, вдигнати на кърмата, това чудо бе вероятно най-добре охраняваната постройка, през която той бе минавал някога.