	Лаура бе възхитена. Беше дошла с дух на храбра авантюристка и не очакваше нещо да й отрови вечерта, освен може би самотата сред тази шумна тълпа. Бунтуваше се срещу настояването на майка си да спазва сляпо установените правила, да сведе танците до класическия балет, да изучава изящните умения на домакиня и церемониалмайсторка на следобедния чай, да изразява младежките си трепети като свири Шопен на рояла в гостната — заради всичко това бе решила да побегне срещу съдбата, да се хвърли във великата неизвестност. И попадна в Танц-клуба на Източна Бофорт стрийт, който едва ли заслужаваше и гордото звание „кръчма“.