	На другата вечер, съвсем замаян след денонощието, през което напразно бях се силил да върна жена си към разум, довлякох се до шатрата на хана. Чиготът ме пропусна, разгърнах входа й и влязох. Ювиги седеше пред парче пергамент, а перото му бележеше нови черти по него.