	— Вярвам, че интересът й към мен… извинете, но това ме засяга лично. Вярвам, че интересът й към мен беше от генетично естество. Навсякъде говорят, че съм мутант. Но моите физически недъзи са изцяло тератогенни, резултат от отрова, която съм поел преди да се родя. Не са генетични. За мен е много важно да ме разбират правилно. — Майлс си помисли за подслушвачите от ИмпСи. — Очевидно хоут-дамите се интересуват от необичайни естествени генетични промени, необходими им за техните изследвания. Хоут Райън Дегтиар изглеждаше леко разочарована като откри, че не представлявам интерес за нея, в смисъл от гледна точка на генетиката. Или поне аз останах с такова впечатление. Непрекъснато намекваше за това… не съм сигурен, но имам чувството, че интересът й беше… да кажем, съмнителен. Мотивите й не ми се сториха особено професионални. — Майлс приветливо се усмихна. Така. Това бяха най-общите и убедително звучащи глупости, които успя да измисли в момента и които оставяха достатъчно място за онова, което полковникът беше изкопчил от Райън. Ако изобщо се бе добрал до нея.