	Приблизително на петнайсетия ден от пристигането ми на Гейтуей станах рано и за пръв път отидох да закусвам в ресторант „Хичиянски оръжия“. Беше пълно с туристи, комарджии от казиното със зачервени от напрежение и безсънна нощ очи и свободни от наряд моряци от стражевия кораб. Ресторантът беше луксозен и скъп. Беше главно за туристи. Чувствах как ме гледат с възхищение. Знаех, че приказват за мен, по-специално един голобрад африканец, може би от Дахомей или Гана и неговата много млада, добре закръглена и окичена с бижута съпруга. Но и много други. Доколкото можех да преценя, за тях аз бях един безумно смел герой. Вярно че нямах гривни на ръката си, но някои ветерани също не носеха.