	Джак си стоеше насред дневната, гледаше как Вики си подрежда картите с футболисти, слушаше как Джия се мотае в кухнята на фона на бръмченето на _„Новини по очевидци“_, наслаждаваше се на трополенето и шумотевицата, и спокойствето на _дома_. Уюта, който лъхаше от този малък апартамент — желаеше го от все сърце. Но му изглеждаше толкова недостижим. Можеше да се отбива от време на време, да поседи край семейното огнище и да се постопли, но не можеше да остане. Колкото и да му се искаше, не можеше да грабне всичко това и да го отнесе със себе си.