	Вече наближаваше Арборлон в мудните, протяжни часове на ранния следобед, а горещината на късния пролетен ден бе тежка и натрапчива дори и в хладината на горите, когато един конник се появи пред него. Новодошлият изплува от ослепителната светлина на настъпващото утро и се спусна към него в галоп, наметалото и косата му се развяваха от вятъра. Замаха бясно с едната си ръка и буйният му вик разкъса тишината. Тей го позна веднага. Широка усмивка грейна на лицето му и той помаха нетърпеливо в отговор и пришпори коня си напред. Двамата се срещнаха сред виещи се облаци прах, дръпнаха юздите на конете си и скочиха на земята, нетърпеливи да се прегърнат.