	Кълбото добри и весели частици, каквито представляваше мозъкът Дан, като че ли бе си запазило способността да си задава въпроси или си я възвръщаше на излизане от Вселената, в която „Нищото не съществуваше“. Той хлътна в краткотрайния си сън, който също излезе весел, макар да завършваше с вече привичната фантомна болка. Този път и тя като че ли бе по-кратка, внушаваше усещането, че му е жизненонеобходима, затова непременно трябва да я отнесе със себе си чак при Девица-70.