	Малко по-късно, поразчорлени и замаяни, но щастливи, Ралф и Лоуис седяха на канапето в дневната — мебел с толкова хобитски размери, че побираше само двама души. Но това не им пречеше. Той бе обгърнал раменете й. Лоуис бе разпуснала косата си и Ралф навиваше на пръста си една къдрица, размишлявайки колко е лесно да забравиш усещането от допира с женска коса, толкова чудотворно различна от мъжката. Тя му беше разказала за играта на карти и Ралф слушаше внимателно; удиви се, но, както установи, не се изненада много.