	Танис беше изгубил всякаква представа откога е там. Помнеше, че пое към Звездната кула, която се издигаше над трепетликовите клони. Вървя, вървя и нищо не се изпречи на пътя му. Изведнъж чу писък, сякаш изтезаваха животинче. Обърна се и видя Таселхоф, който сочеше дърветата. Танис погледна ужасен натам, смътно осъзнавайки, че кендерът въобще не трябваше да е тук. На всичко отгоре до него стояха Стърм, с пепеляво от страх лице, Лорана, която ридаеше отчаяно, и Флинт, с широко отворени очи. Танис прегърна Лорана и усети и ръцете си топлото й тяло, макар да знаеше, че нея я няма, и това го изпълни с ужас. И тогава, като стоеше в дъбравата, която се беше превърнала в килия на смъртник, страхът му се усили още повече. Иззад сгърчените дървета заизскачаха някакви уродливи животни и се нахвърлиха отгоре им.