	Първото, което трябваше да направи, преди да мисли за каквото и да било друго, беше да се измъкне преди да е свършил въздухът. Да плува знаеше — достатъчно често се беше гмуркала във вирчетата на Водния лес у дома — не понасяше само водата да я лашка насам-натам. Тя вдиша дълбоко, сви се на две и заплува надолу, където трябваше да се намира вратата. Щеше да й помогне, ако разкъсаше роклята си, но не смяташе да изскача на повърхността на реката само по долна риза, чорапи и накити. Тях също не смяташе да оставя. Освен това не можеше да се измъкне от роклята, без да си изгуби кесията на колана, а беше готова по-скоро да се удави, отколкото да изгуби това, което държеше в нея.