	Детето нададе писък и отново затвори очи. Иза притегли детето към себе си, усещайки мършавото й телце се тресе от страх и замърмори утешително. Звуците бяха кой знае защо познати на детето, но още по-познато бе топлото, успокояващо тяло. Бавно телцето й притихна. Открехна очи и през тясната пролука погледна Иза отново. Този път не нададе писък. После отвори широко очи и се вторачи в страшното, напълно непознато женско лице.