	„Те завършват изреченията ми; когато се наложи да замълча, за да си поема дъх, те крещят вместо мен, така че гласът ми никога не спира да звучи, а излиза от гърлата на петстотин мъже и жени. Епископът дойде, изпълнен с желание за смирение и търпимост. Кметът заплашваше с полиция, със затвор. Валънтайн дойде с ледения си глас на разума и ми говори за отговорност. Всички знаят за властта ми, власт, която никога не съм подозирал, че притежавам, власт, която получих едва след като престанах да им се подчинявам и най-сетне излях сърцето си пред целия народ. Истината е власт. Аз престанах да заблуждавам хората и им дарих истина, и ето какво се получи, в какво се превърнахме, щом се обединихме.“