	Вървеше през храстите по лъкатушещата следа. Отначало бучките воняща пръст го изненадаха, но постепенно взе да я свързва с изчадието, което бе убило брат му. Вече не изпитваше нищо друго освен упорство и ненавист. Като се ругаеше задето снощи не бе принудил Алтън да се прибере, той проследи дирята до покрайнините на гората. Тя минаваше до едно високо дърво и там Кори зърна още нещо — стъпките на градския дребосък. Наблизо се валяха няколко ленени парцалчета и… какво беше това?