	Часовникът в кабинета й тихо би два след полунощ. Тя тръгна натам. Два през нощта — най-лошото време да получиш ужасни новини. Коварла се надигна припряно от едно от застланите с червени възглавнички кресла — инак неумолимото й лице бе хлътнало от умора и грижи — и коленичи да целуне пръстена на Елайда. Тъмната й рокля беше покрита с прах от дългия път и светлата й коса се нуждаеше от гребен, но си беше заметнала шала, който бе носила по-дълго от целия живот на Елайда.