	— Да се страхувам ли! — повтори младежът и по лицето му се разля ярка руменина, която придаде още по-силен блясък на пламтящите му очи. — Не страхът, капитан Хайдегер, а благоразумието ми подсказва да се крия. Присъствието ми ще издаде тайната на вашия кораб. Вие забравяте, че всички на този кръстосвач ме познават.