	Пътниците започнаха да влизат в залата. Роднини или приятели чакаха мнозина от тях и прегръдките, целувките и искрената радост зачегъртаха по нервите на Кинг. От много, много отдавна никой не го бе чакал така на което ще да е летище. От семейството му остана само неговата сестра, но тя дори не знаеше дали той е още между живите. Нямаше съпруга или приятелка, изобщо не допускаше нищо постоянно и сковаващо в живота си. Преценяваше безпристрастно, че не е лишен от привлекателност и лесно би установил по-трайни отношения с подходяща жена, само че работата винаги си оставаше на първо място. Като преподавател се изкушаваше от загадките на историята. А щом влезе в сигурността, увлече се по преследването, лова на онези, които му отправяха предизвикателството да бягат. О, да, не се отказваше от кратки връзки с много любовници и веднъж му се стори, че отношенията му с една британска агентка могат да избуят в нещо обещаващо, но тя загина нелепо при взрив на ферибот в Хонконг — поредната тъпа злополука, за която никой не намери приемливо обяснение. Случи се преди дванадесет години и отдавна не се бе сещал за това. Напоследък обаче подобни сценки по летищата често му напомняха за нея. Определяше чувствата си като размишления за отминалата младост. Типична склонност на мъж, навлязъл в зрелостта, да тъгува за несбъднатото. Чиста загуба на време.