	Други бяха пострадали по-сериозно. Ниска тъмнокожа сул-дам и висока светлокоса дамане, свързани с ай-дам, лежаха проснати на земята, зяпнали към слънцето с оцъклени вече очи, друга двойка бе паднала на колене — бяха се вкопчили една в друга, по лицата им се стичаше кръв, сплъстила косите им. Останалите стояха вцепенени като Семирага и той успя да види щитовете над трите дамане. Изглеждаха зашеметени. Една сул-дам, крехка тъмнокоса млада жена, хлипаше тихо. Лицето на Наришма също беше окървавено и палтото му изглеждаше опърлено. Същото беше и със Сандомир; а от левия ръкав на палтото му стърчеше кокал, бяло, оцапано с червено, докато Нинив не дръпна рязко ръката му нагоре и не го върна на мястото му. Той изкриви лице от болка и изохка гърлено. Тя сбра шепи около счупеното и след миг той вече сгъваше ръката си, мърдаше пръстите си и мърмореше благодарно. Логаин изглеждаше невредим, както и Нинив и Кацуан, която оглеждаше Семирага тъй, както някоя Кафява щеше да оглежда странен, никога невиждан звяр.