	Херцогът се събуди. Лежеше под завивките под кадифения балдахин. Чувстваше се доволен, велик, но и някак неловко… Чудесна двойка. Те си подхождаха толкова много! Зетят… беше наистина чаровен, интелигентен, забележителен и Мойоко не смееше да си признае, че се бои от него. Херцогинята междувременно беше станала и се къпеше в розова вода, слагаше перлени обеци на ушите си, пудреше болнавото си лице и очакваше с нетърпение възможността да поздрави своя бъдещ зет.