	Всички се втурнаха към входа, защото непознат човек не пристига, то се знае, всеки ден, та като дойде, все едно, че треска е разтресла всички. Том се беше прехвърлил вече през стобора и идваше към къщи; колата се обръщаше да поеме пътя за градчето, а ние се бяхме струпали пред вратата на къщата. Том беше облечен в нови купешки дрехи, щеше да има цял куп слушатели, а това струваше за него повече от всякакви сладкиши. В такива случаи той умееше да продава фасони повече, отколкото трябва. Не беше момче да се заблее насред двора като овца; не-е, вървеше той спокоен и важен като овен. Щом дойде пред нас, свали шапка така изискано и внимателно, сякаш вдигаше капак на кутия, пълна със заспали пеперуди, които не иска да разбуди, после рече: