	Гимназистът Галузин свали ученическата фуражка с жълт кант, която още носеше, свлече се на колене и така, без да се вдига, запълзя с тълпата към страшните скали, като се покланяше доземи на войниците от конвоя, давеше се в плач и ги молеше напевно, в полусвяст: