	На другия край на моста вратите към замъка се отвориха и ги приеха. Мениън надникна и не повярва на очите си. От двете страни на пътеката имаше войници от охраната. Всички те бяха безупречно облечени в черните си, украсени с емблемата на сокола униформи, всички опънати като струни. Тромпети известиха за пристигането на каретата и пътниците й. Планинецът беше изумен. Посрещаха ги с почестите, които обикновено се оказваха само на най-високопоставените вождове на Четирите земи, политика, която малкото останали в Южната земя монархии спазваха стриктно, Пищността и цялата тази военна парадност показваха, че Паланс Букхана е решил да пренебрегне не само обстоятелствата, при които те бяха пристигнали, но и спазваната от векове традиция.