	Сър Марстън Мобърли се настани удобно в един стол в градината и си сипа уиски със сода. Това бе любимият му ритуал за деня. Градината зад резиденцията беше малка, но затова пък твърде уединена. По голямата част от нея представляваше добре обработена поляна, а по стените висяха подобно на гирлянди със своите ярки цветове тропически храсти. Стените, които ограждаха градината от три страни — четвъртата страна представляваше самата къща — бяха високи осем фута и покрити отгоре със стъклени чирепи. В една от стените имаше стара стоманена врата, висока седем фута, но отдавна излязла от употреба. Тясна уличка от другата страна на вратата водеше право в централната част на Порт Плейсанс. Вратата бе затворена плътно още преди години и от външната й страна имаше две полукръгли стоманени скоби, заключени здраво с голям катинар. Всичко бе отдавна разядено от ръждата.