	Вървях из тайгата и размишлявах над думите на горската отшелница за прекрасното бъдеще на страната ни, в което може би ще успее да поживее и нашето поколение; страна, в която няма да има регионални конфликти, бандитизъм и болести, няма да има бедни. И въпреки, че не всичките нейни мисли ми бяха ясни, този път не ми се искаше да поставям под съмнение нищо от казаното ат Анастасия. Напротив, искаше ми се да доказвам на всички нейната правота.