	Ралф се качи в кухнята, изсипа боб от консерва в една тенджерка, а в друга сложи два кренвирша, и докато притопляше скромната си вечеря, нетърпеливо се заразхожда из апартамента, като ту щракаше с пръсти, ту прокарваше ръка през косата си. Проникналата чак в костите му умора, която носеше от средата на лятото като невидим товар, поне за момента бе изчезнала напълно — чувстваше се изпълнен с маниакална енергия, буквално претъпкан с нея. Сигурно затова хората взимат транквиланти и кокаин, обаче Ралф подозираше, че това опиянение е далеч по-приятно, защото като премине, няма да се чувства ограбен и малтретиран, сякаш не е използвал наркотик, а сам е бил използван.