	— Това не е ли нов пискюл? — попита моят глас. Дълбоко в мрака на тунела се чу силен пукот, последван от прашенето на счупена дървена подпора. После те потънаха в грохота на срутваща се земна маса. Земята потрепери, по равната повърхност на реката се образуваха вълни, а от отвора на тунела излезе цял облак от прах и трески. Последва още посилен грохот, сякаш хълмът щеше да се стовари върху главите ни. Мина доста време, преди шумът да стихне и ехото да заглъхне.