	Намерих му. Малко, останало между вещите наотведените през 14X4 година наши. Познах кесията — на караманеиа Лятиф. „Останки, останки!…“ — мислех си. А навремето и ние. както всеки наш връстник, сме имали сегашно, бъдещи дни. десетилетия. Като неживи блуждаехме сега всред спомени за Карамания. Ликия Ница. изсъхналите цветя от Елена (Джем не ми позволи да ги изхвърля), кесията на Лятиф. книгите на Хапдар. Донесох хашиша.