	Затова отиде при него, двамата заставаха един до друг сега, когато приемът беше вече към края си, наблюдаваха гостите, които си тръгваха, стаите, които полека-лека се опразваха, само дето по земята имаше боклуци. Тръгваше си дори и Ели Хендърсьн, почти последна, макар че никой не я бе заговорил, но тя искаше да види всичко, за да го разкаже на Идит. Ричард и Елизабет бяха донякъде доволни, че приемът свърши, но Ричард се гордееше е дъщеря си. Не възнамерявал да и го каже, но не могъл да се сдържи. Гледал я, каза той, и се питал, кое ли е това красиво момиче?