	Най-смущаващо беше поведението му, когато беше допрял меча до гърлото на Калан. Зед никога през живота си не се бе чувствал по-безпомощен. Беше глупаво да се опита да използва магьосническа болка върху него. Всеки с дарба, а също и онзи, който е изтърпял теста на болката, би преодолял неговото докосване. Но какво можеше да направи? При вида на Мрачния Рал, насочил Меча на истината към гърлото на Калан, Зед изпита болка, страхотна болка. В един миг беше сигурен, че Рал ще я убие, а в следващия, преди още Зед да е успял да направи каквото и да било, най-неочаквано в очите на Рал проблеснаха сълзи и той отдръпна меча си. Защо ли му е на Мрачния Рал да използва меча, ако иска да убие нея или който и да е от тях? Може да го стори само с едно щракване на пръстите. Защо ще му е да използва меча? А защо после спря?