	— Още не бяхме женени. През лятото на четиридесет и първа си дадохме дума да се оженим след войната. После започнах да се придвижвам с армията. Моята част непрекъснато я местеха. Покрай тези размествания й изгубих дирите. Повече не я видях. Научих за доблестната й постъпка и за геройската й смърт, както всички. От вестниците и заповедите по полка. Разправят, че някъде тук щели да й вдигнат паметник. Генерал Живаго, братът на покойния Юрий, обикалял тия места и събирал сведения за нея.