	Мухоловката откри пивницата, където се събираха другите касапи и месари. Мръсно, тясно помещение, което вонеше на кръв и карантия, но беше безопасно. Светлината беше слаба и за да развесели сътрапезниците си, Мухоловката винаги черпеше кана ейл, промърморваше нещо в отговор на някой и друг въпрос, а после сядаше и оставяше ейла да отмие мръсотията и праха от устата му. Както всяка друга вечер, той се гушеше в един ъгъл и се преструваше, че слуша гръмогласните си сътрапезници. От време на време бързо се оглеждаше или наблюдаваше вратата. Както обикновено, изпи две кварти и хапна пай с говеждо задушено. Храната, която сервираха тук, винаги беше добра, месото — крехко и прясно. В крайна сметка, нали съвсем скоро беше отмъкнато от месарниците. Най-хубавото месо в Глостър, шегуваше се собственикът на пивницата, а не беше платил и пени за него.