	— Ти ли ми казваш това, Еми? Вместо спокойното и тихо щастие, от което ме лиши, ти ми предлагаш богатство и празно тщеславие! Но все едно — аз дойдох тук не за да те упреквам, а да ти помогна и да те освободя. Ти не можеш да скриеш от мен, че тук си пленница. Иначе твоето добро сърце — а ти имаш добро сърце — щеше вече да те е накарало да се втурнеш към леглото на болния си баща! Ела с мен, бедно, измамено, нещастно момиче! Всичко ще се забрави, всичко ще се прости. Не се страхувай, че ще ти досаждам с разговори за някогашното ни споразумение. Това беше сън, а аз вече се събудих. Ела, твоят баща е още жив! Ела и една дума на обич, една сълза на разкаяние ще изтрият спомена за онова, което е било!