	До мен стоеше някой, но не беше нито Мариано Аурелиано, нито господин Флорес; беше някаква жена. Тя се бе надвесила над мен, препречвайки пътя на светлината, така да се каже. Черната й коса беше разпусната свободно по раменете й; имаше кръгло лице и внушителен бюст. Отново се опитах да стана. Тя не ме докосваше, но въпреки това знаех, че някакси ме държи легнала.