	Понякога — но напоследък не особено често — успявах да направя или да кажа нещо, което й позволяваше да избяга от самата себе си, и именно в такива моменти си пасвахме най-добре. Често се оплакваше от моята „неуморна тривиалност“, но пък тя понякога вършеше работа.