	От другата страна на Атлантика, в старото парижко предградие Ноли-сюр-Сен, един стар човек в тъмен износен костюм вървеше с мъка по циментовата пътека към входа на катедралата от шестнадесети век, известна като църква на Светото причастие. Камбаните на кулата й забиха за първа молитва. Човекът се спря на утринното слънце, прекръсти се и прошепна на небето: „Angelus domini nuntiavit Mariae.“ C дясната си ръка прати въздушна целувка на барелефното разпятие на сводестия вход и продължи нагоре по стъпалата към огромните врати на катедралата. Усети, че двамата свещеници, облечени в раса, го изгледаха с неприязън. _„Извинете, че загрозявам богатата ви енория, дебелогъзи сноби такива_ — помисли си той, запали свещ и я постави на мястото за молитва, — _но Христос е показал ясно, че предпочита мен пред вас.“_