	Водите на реката бяха спокойни. Пътешествениците минаха през някакъв каньон и след него отново излязоха в равнинна леко хълмиста местност. Денят мина без да бъде запомнен с нищо. Всички се дразнеха от вонята и кръвта, която така и не бяха съумели да доизмият. Шегуваха се един с друг, когато някой изпиташе нужда да облекчи физическите си нужди. Оплакваха се от липсата на сън миналата нощ. Говореха за онова, с което може би щяха да се сблъскат когато — ако това изобщо се случеше — намереха вратата, която щеше да ги прехвърли в двореца на баща им.