	Наистина изумен, Лайтстоун осъзна, че не се страхува — най-малкото не трепери, не хленчи, не му си свива стомахът. Ако чувстваше нещо, това беше само силна емоционална заинтригуваност. И към котката, и към жената, която очевидно притежаваше това животно.