	— Bonjour, mon pere* — каза бодро Куин. Божият човечец подскочи като гръмнат заек, извъртя уплашен поглед към Куин и затупурка бързо с крачетата си през площада, за да изчезне по уличката покрай кръчмата. През целия си път той не преставаше да се кръсти.