	— Виждаш ли — продължи Дъмбълдор — вярвах, че не е далече времето когато Волдемор ще се опита насила да влезе в съзнанието ти, да те манипулира и да насочи мислите ти в грешна посока и не горях от желание да му дам още поощрения за да го направи. Бях сигурен, че ако той осъзнае, че нашата връзка е, или беше, по-близка от тази между директор и ученик, ще хване шанса да те използва за да ме шпионира. Страхувах се от целите, за които щеше да те използва, от възможността да се опита и да те притежава. Хари, вярвам, че бях прав да мисля, че Волдемор можеше да се възползва от теб по този начин. В редките случаи, в които имахме близък контакт, мислех, че виждам сянката му да се движи в очите ти…