	Не зная колко време беше минало, когато дойдох на себе си. Разбрах, че съм просната в един полутъмен ъгъл на църквата, че войниците са си отишли и наоколо витаеше пълна тишина. Главата ме болеше отзад на тила, други болки не чувствувах и разбрах, че на онова чудовище не беше му се отдало да извърши, каквото искаше, защото го бях стиснала силно за чувствителното място и ми беше ударил силно главата, аз съм загубила съзнание, а с безчувствена жена е трудно да се действува. Не беше ми направил абсолютно нищо и защото, както разбрах по-късно, другарите му го извикали да държи Розета и той ме оставил и заедно с другите беше задоволил похотта си с дъщеря ми.