	Трябваше да бутам голяма метална количка из гигантските зали и да давам на всекиго предназначените за него писма. Работата ми пасна като ръкавица. Първо, използвах езиковите си познания, тъй като адресите бяха изписани с идеограми — когато господин Сайто беше далеч от мен, не криех, че знам да чета. Второ, стана ясно, че не напразно съм наизустила списъка на персонала — не само че разпознавах служителите, но и можех при случай да им честитя рождените дни, както и тези на жените и децата им.