	Люк наведе глава. Тялото му се скова. Тиса усети нерешителността му. Той не беше лош човек, а просто се раздвояваше между традицията и онова, което смяташе за правилно. Люк не искаше да умират хора, но му трябваше някакъв грандиозен жест, така че оцелелите да му повярват. Беше мотивиран от страха, че ще стане за смях, ако не направи някаква внушителна демонстрация. Тиса искаше да се срещне с Мърсър на Санторин поради същата причина — да може той да стане свидетел на онова, която тя знаеше от години.