	Обяснимо ми е, когато правоверните избягват старите си лагерни познанства: омръзнало им е всеки от тях да лае срещу сто, твърде им тежат спомените. Изобщо за какво им е притрябвала тази нечиста, не идейна публика? А и какви добронамерени ще бъдат те, ако не са в състояние да забравят, да простят, да се върнат в предишното си състояние? Ами нали затова пращаха четири пъти в годината молби: Върнете ме! Върнете ме! Винаги съм бил добър и ще продължавам да съм добър!* В какво се заключава за тях завръщането!? Преди всичко във възстановяването на партийната книжка. Формулярите. Стажът. Заслугите.