	— Сега се върнах и те изненадах — прекъсна го тя с гняв, — а ти ме върза и ме скри под леглото. Когато ме намерят на заранта, ще те мразя. Ще съм побесняла! — Усмихна се, но очите й светеха, вече не много далече от гнева, каквото и да беше казала за лисичета и как щяла да го отпрати. — Ще предложа награда за теб и ще кажа на Тюон, че може да те купи, когато те хванат, ако още те иска. В гнева си ще бъда съвършена за Кръвта. Ще ми повярват, патенцето ми. Вече казах на Сурот, че смятам да си обръсна главата.