	По-трудно би било да уточним само с няколко думи какво представлява времето за не-религиозния индивид от съвременното общество. Нямаме намерение да обсъждаме модерните философии за Времето, нито концепциите, които днешната наука използва за своите собствени изследвания. Нашата цел не е да сравняваме системи или философии, а екзистенциални поведения и отношения. Все пак можем да кажем, че и не-религиозният човек познава известна прекъснатост и разнородност на Времето. Освен по-скоро монотонното време на работата, и за него съществува време за веселия и представления, „празничното време“. Той също живее според различни темпорални ритми и познава моменти с променяща се интензивност: като слуша любимата си музика или, влюбен, чака или среща обичното създание, естествено бива подвластен на различен темпорален ритъм от този, когато работи или скучае.