	След малко Чел Ванин дръпна юздите пред Мат. Облечен в грубо сиво палто, стоящо на туловището му като чувал, той сам седеше на седлото като чувал. Ванин беше дебелак и това не можеше да се избегне, но колкото и да изглеждаше невероятно, той можеше да язди всичко, което бе родено за езда, и го правеше доста добре.