	Повтаряме — не можем да твърдим, че колегата на Нафъков е казвал истината. Трудно е все пак да не забележим, че думите му обясняват много неща — и привързаността към телевизионния канал „Кика“, и болезнената, с ясен знак „минус“ отдаденост на Нафъков на френската философия, чието охулване става основната страст в живота му. Тук ни се ще да добавим: всичко това щеше да е смешно, ако не беше толкова страшно. Но преди да преминем към страшната част на нашата история, да свършим със смешната — защото едното се прелива в другото постепенно и незабележимо.