	Всички извърнаха очи натам, накъдето сочеше той, и видяха грозната, уродлива фигура на Паколет, вторачен страшно в тях през дима. Той се бе вмъкнал неусетно по време на разговора им и останал незабелязан, докато погледът на иконома, както казахме, не се спря на него. Във внезапното му и неочаквано появяване имаше нещо така ужасяващо, че дори юдалерът, комуто беше познат по външност, неволно потрепера. Ядосан и на самия себе си, загдето бе проявил макар и слаба уплаха, и на джуджето, виновно за това, Магнус го запита рязко какво търси тук. В отговор Паколет извади едно писмо и го подаде на юдалера, издавайки звук, наподобяващ думата _шог_*.