	Тогава полковник Федман Касад се обърна и издаде вик, който можеше да чуе единствено той в лунната тишина — отчасти бунтовен крясък от далечното човешко минало, отчасти кадетски поздрав, отчасти каратистки вик и отчасти чисто предизвикателство. Затича се по дюните към тръненото дърво и към Шрайка, точно пред него.