	С напредването на заранта Оба положи всички усилия да се движи по-бързо през плетеницата от корени, която минаваше за пътека. В един момент тя тръгна надолу и се изгуби в басейн от притихнала тъмна вода. Оба се спря задъхан, по лицето му се стичаха струйки пот. Огледа се първо наляво, после надясно, за да види дали няма откъде да заобиколи. Изглежда, пътят продължаваше право напред, през гъстата растителност и пелената от пари. Но най-напред трябваше да прекоси през водата. Както му беше горещо, идеята не му се стори чак толкова лоша.