	Никога няма да мога да се отплатя на брат Алесандро за голямата помощ, която ми оказа в дните след онази разходка. Освен с него и с младия Матео, който понякога идваше в библиотеката да надникне какво работи мрачният монах, дошъл от папския град, не разменях дума почти с никого. С останалите монаси се виждах само в часовете за хранене в импровизираната столова, подредена до така наречения Голям вътрешен двор, и понякога в църквата на молитва. Но и на едното, и на другото място се спазваше правилото за мълчание и ми беше трудно да се сближа с когото и да било.