	Първо, там се появява потокът впечатления. Второ, там възникват „аз“ и „ти“, добро и лошо, черно и бяло, пето и десето и т.н. Тази част на шлема на ужаса е най-важната, каза джуджето, и не се е променяла от хиляди години. В този момент слънчев лъч огря висящ до дъската плакат, който изобразяваше критска монета с изсечен чертеж на лабиринта. Много добре, заяви джуджето, това е лабиринт-сепараторът. Той изглежда твърде необикновено. В центъра му има кръст, който се достига веднага след входа, а около кръста минават множество паралелни пътеки, които най-напред ти се струва, че водят към неизвестното, но след това се връщат към своето начало. Това е най-разпространеното изображение на лабиринта, именно то се повтаря на почти всички антични монети и рисунки. В разгърнат вид лабиринтът представлява права линия, така че, попадайки вътре, да се изгубиш или да излезеш е невъзможно. Затова роговете на изобилието, решетката на настоящето, лабиринт-сепараторът и миналото с бъдещето могат да бъдат разглеждани като участъци от един и същ непрекъснат маршрут, по който всъщност никой не върви.