	Зед погледна крадешком Ейди. Изцяло белите и очи гледаха втренчено напред. Под предлог, че се намества, той се доближи до нея и крадешком я докосна по рамото — искаше да я успокои поне донякъде, макар в ситуацията да нямаше нищо утешително. Тя отвърна с едва доловимо помръдване. Жестът му бе приет и оценен. Толкова му се искаше да я прегърне, но знаеше, че това едва ли ще бъде възможно някога вече.