	Забелязал, че стражата не е в състояние да се справи с тълпата и да осигури спокойствие на кралицата, Лестър стана и сам тръгна към края на залата, но Елизабет, следвайки своята постоянна благосклонност към обикновените хора, го помоли да им позволи да останат и да видят представлението. Графът използува като предлог нейната молба и тръгна да я изпълни, а всъщност бе доволен, че ще остане сам и поне за миг ще се спаси от страшната необходимост да крие под маската на веселото настроение и галантността непоносимите мъки, които му причиняваха срамът, яростта, угризенията на съвестта и жаждата за отмъщение. Само с един поглед и един заповеднически жест той въведе ред в края на залата, но вместо веднага да се върне при кралицата, гой се загърна с плаща си, смеси се с тълпата и започна да наблюдава представлението като обикновен зрител.