	— Какво, какво по…? — той гледаше на празното място на бутилката и не вярваше на очите си. После всичко му стана ясно. — Филип и Сот! — той изстреля имената им като камъчета. — Тези проклети гноми, не можеш за миг да ги оставиш сами! Сигурно са се скрили зад вратата, за да видят къде ще я оставя!