	— Глупак си ти! Нищо не разбираш от ями! — ядно промърморва призракът, но веднага побързва да смени тона. — Добре, добре. Ти и без това си на прав път. Като минеш триста крачки, ще стигнеш до една ниска могилка, обрасла с храсти. По-нататък ще видиш в далечината голяма стара върба, край нея често се събират блатните огънчета. Обаче за пътя към върбата нищо не мога да ти кажа. Там вече не е моя територия. Ама може да срещнеш други, по-лоши. — Гласът му изведнъж става ласкателен. — Ти си силен и храбър. Разстреляй ги с трепетликовата стрела, без да му мислиш, само ни притесняват нас, кротките блатни духове.