	— Не зная… не зная… — прошепна събеседникът й. Самият той не приличаше на себе си — нямаше нищо общо с онзи твърд, жилав и жизнен Чевръстин, когото познаваше от Чайкино. Мъжът надигна глава и я изгледа с уморените си очи. — Отрова, чух какво бълнуваше насън. Това е безсмислено, аз… аз… нищо не разбирам… Съветвам те да престанеш да правиш така.