	С течение на времето, когато чувството му към Ейлийн нарастваше все повече, той престана да се безпокои дали жена му го подозира или не. Прехвърляйки в ума си различните възможности за изход от създалото се положение, дори започна да си мисли, че би било по-добре, ако жена му го заподозре. Тя не беше от борческите и непримирими натури. И сега, като преценяваше характера й, той реши, че тя може би няма да се противопостави на едно крайно разрешение на нещата, както бе предполагал отначало. Не е изключено да му даде и развод. Желанието и мечтите караха дори неговия обикновено трезв ум да прави не съвсем точни предвиждания.