	Спътниците му също ускориха крачки, за да не изостанат. Копелето на Нощна песен беше с проядено от шарка лице и външност на одрипавял рицар. Сир Джералд Гоуър беше широкоплещест, грубоват и русоляв. Сир Андрю Естермонт стърчеше с цяла глава над останалите, с остро подстригана брада и рунтави кафяви вежди. Всеки по своему беше добър човек. „И скоро всички ще са мъртви, ако работата тази нощ тръгне зле.“ — Огънят е живо същество — каза му червената жена, когато я помоли да го научи да вижда бъдещето в пламъците. — Той непрестанно се движи, все се променя… като книга, чиито букви започват да играят и да се местят, когато се опиташ да ги разчетеш. Нужни са години обучение, докато започнеш да провиждаш формите отвъд пламъците, и още повече години, докато се научиш да отличаваш формите на онова, което ще бъде, от онова, което би могло да бъде или вече е било. Но дори и тогава става трудно, трудно. Вие не го разбирате това, хората от земите на залеза. — Тогава Давос я попита как сир Аксел е научил фокуса толкова бързо, но на това тя само се усмихна загадъчно и отвърна: — Всяка котка може да се взре в един пламък и да види подскачаща червена мишка.