	Същия ден призори демоните нападнаха Арбърлън. Зловещи крясъци разцепиха утринната тишина и отекнаха надалеч. Планините заечаха и тъмни пълчища запъплиха към долината на река Песноструйка. Не след дълго реката гъмжеше от тъмни космати тела, които размахваха ръце и пипала, гърчеха се, плуваха, газеха и цамбурнаха, залитаха, повлечени от бързото течение, залавяха се за плаващи греди или просто за козината на по-едрите от тях, за да бъдат извлечени на сушата. Обхванала ги беше същинска лудост, в устрема си бяха готови да пометат всичко по пътя си и до един бяха сигурни в едно — този път врагът щеше да бъде унищожен.