	Гласът я хвърли в невъобразим екстаз, но в същия миг проблясващият капан на ума изведнъж засия като самото слънце и посред неописуемия възторг тя позна болката, сякаш сама бе въвлечена в недрата на пламтящото езеро. Екстаз и болка се смесиха и тя зави, затресе се като полудяла твар, затресе се в безкрайна болка, безкрайна, отвъд всички Векове, след която не остана нищо освен агония и нищожната милост на мрака я погълна.