	Замъкът на Дракула бе разположен на хребета на мрачна, почти отвесна скала. Неговите зловещи кули и зъбери се извисяваха презрително над околната природа — сякаш гранитен сив кошмар, надвиснал над жалките селски землянки. Обграждаха го прекрасни окопи и вонящ крепостен ров, който, както твърдеше мълвата, се обитаваше от разни неописуеми и перманентно гладни чудовища. Никой не беше ги виждал, ала нощем, особено при пълнолуние, от крепостния ров долитаха гласовете им. Отвъд този ров имаше още един, със заострени колове, хищни растения и други будещи ужас приспособления, достатъчно страховити, та да накарат и най-фанатичния селянин да се откаже от кървавото и справедливо отмъщение, което дължеше на господаря на замъка. Отвъд тази отбранителна линия започваше пущинак, обрасъл с калуни. Растенията бяха хилави и имаха странен, белезникав цвят, а нощно време от земята се вдигаха тежки изпарения, светещи с призрачна, мъртвешки бледа светлина. Тук поданиците на графа влачеха жалкото си съществуване — винаги на предела на гладната смърт, но без да им се удаде да умрат от глад — по същия начин, както техните прадеди бяха влачили жалкото си съществувание в продължение на стотици години преди тях. Реколтите бяха бедни и хилави, а малкото, което ставаше за ядене и което плъховете не успяваха да отмъкнат, се конфискуваше от замъка. Добитък нямаше, тъй като калуната беше отровна и не ставаше за паша. Селяните се изхранваха главно с отвратителните месоядни жаби, които пъплеха из пустошта и изпълваха нощта с крясъците си. Младите момичета биваха отвеждани в замъка при първия признак, че започват да придобиват женствени форми, а младите мъже прибираха в още по-пеленаческа възраст, за да помагат на благородниците в защитата на замъка срещу възмутените родители на девойките. През последните триста години не бе имало някакво по-значително селско въстание, но как да си сигурен, че на народа изведнъж няма да му хрумне да въстане срещу отредения му от бога господар. Впрочем след някоя и друга година младите жени и мъже винаги се връщаха — малко поизтощени, но придобили значително по-богат опит, тъй че защо да се оплакват селяните? Животът в графството си течеше по обичайному и докато селяните в пустошта гладуваха, в замъка свиреха Шопен, тъй като графът беше образован човек, с усет за висшите стойности в живота.