	Но останалите? Не е ли това твърде непрогледно робство? Доброволно заричане, за да не се повтори всичко това? „Да го забравиш като сън, да забравиш, да забравиш виденията на проклетото лагерно минало“ — притиска слепоочия с юмруци Настенка В., попаднала в затвора не за какво да е, а за огнестрелно оръжие, с което е бягала. Защо А.Д., който е завършил класическа филология и би трябвало въз основа на своите занимания философски да претегли сцените на древната история, защо и той си налага „всичко да забрави“. Какво ще може да разбере тогава в цялата човешка история?