	Ученикът Володя Гершуни, за когото вече стана дума и който смяташе, след като се огледа в лагера, да разбере „с кого да се обедини“, бе поставен още от първия ден да копае ями за електрическите стълбове. Беше слаботелесен и не изпълни нормата. Помощникът по битовата част Батурин, от песовете, също от притихващите, но не напълно притихнал, го нарече „пират“ и го удари в лицето. Гершуни захвърли лома и изобщо заряза ямата. Отиде в комендатурата и обяви: „Затворете ме, изобщо няма да ходя повече на работа, докато вашите пирати бият.“ (За това, че го бяха нарекли „пират“, се чувствуваше особено уязвен.) Да го затворят не му отказаха, естествено, той изкара на два пъти общо 18 денонощия карцер (това се прави по следния начин: отначало се определят 5 или 10 денонощия, а по-късно след изтичането на наказанието затвореният не се освобождава, изчакват го да започне да протестира и да проклина — и тогава вече „законно“ му цапват втори карцер). След карцера му дадоха за буйство още два месеца БУР, тоест да остане в същия затвор, но да получава топла храна и хляб само срещу изработеното във варниците. Убедил се, че закъсва все повече и не на шега, Гершуни се опита да намери спасение чрез лазарета, но нямаше още представа за неговата началничка мадам Дубинска. Предположи, че там ще го освободят заради дюстабана му от отиването до отдалечените варници. Но му отказаха да го прегледат дори в лазарета, екибастузкият БУР не се нуждаеше от амбулаторни прегледи. За да може да попадне все пак там, наслушал се как трябва да се протестира, Гершуни остана по време на развода по долни гащи на нара. Надзирателите Варда (психически мръднал бивш моряк) и Коненцов го смъкнаха за краката и в този му вид го завлякоха на развода. Докато го влачеха, той се хващаше за камъните, стоварени там за градеж, в опита си да се задържи за тях. Гершуни беше вече съгласен да работи и във варниците и само крещеше: „Оставете ме да си сложа панталоните“, но не му обърнаха внимание. При портала, задържайки целия четирихиляден развод, този слаб момък крещеше: „Гестаповци! Фашисти!“, и се съпротивяваше срещу белезниците, които искаха да му поставят. Все пак Варда и Коненцов превиха главата му до земята и му надянаха белезниците, след което взеха да го тикат напред. Тях и началника на режима лейтенант Мачеховски не ги смущава, че ще го поведат по долни гащи през селището, това смущава единствено Гершуни; как ще позволи такъв срам? И той отказва да върви. Близо до него е застанал чипонос боец с куче. Володя запомня как онзи тихо му прошепва: „Какво се инатиш, върви в колоната. Ще поседиш до огъня, кой ще ти гледа дали работиш!“ И здраво задържа кучето си, което е готово да захапе Володя за гърлото — нали е видяло, че този момък се съпротивява на сините пагони! Свалят Володя от развода и го повеждат обратно в БУР. Ръцете в белезниците зад гърба го стягат все повече, а надзирателят казах го държи за гърлото и го рита с коляно в диафрагмата. После го хвърлят на пода, някой се разпорежда професионално-деловито: „Бийте го така, че да се посере!“ И го ритат с ботушите дори в главата, докато той загубва съзнание. На другия ден го изправят пред опера и му пришиват ново престъпление — намерение за терор: докато са го влекли, се е хващал за камъните! Защо?