	Страхът напусна Еди и беше заменен от странно спокойствие. Младежът захвърли инвалидната количка върху напуканата бетонна повърхност и се затича по металната подпора, без дори да докосва перилото. Джейк висеше с главата надолу над пропастта, а на лявата му ръка като космато махало се полюшваше Ко. Другата му ръка вече разтваряше хватката си.