	Седнахме и дон Хуан поднови разказа си за магьосническите истории. Каза, че вече знам за _намерението_, което се беше проявило пред нагуала Елиас, за духа, който бе почукал на вратата на нагуала Хулиан, за това как самият той бе срещнал духа и как аз също го бях срещнал. Всички тези истории, рече той, имат еднаква структура; различни са само героите в тях, всяка една представлява абстрактната трагикомедия с по един абстрактен участник в нея — _намерението_, и две човешки същества — актьори; нагуалът и неговият чирак. Абстрактното ядро представлявало сценария.