	Хванала обувките си в ръка, аз се промъкнах крадешком по коридора, минах покрай стаята на пазача и излязох на задния вход. Внимателно открехнах вратата, като внимавах пантите да не изскърцат. Навън беше все още тъмно, но на изток небето вече светлееше в меко, лазурно синьо. Изтичах до вградения в стената сводест вход, като спрях за миг до двете дървета, които стояха на стража до пътеката. Въздухът беше наситен с уханието на портокалов цвят. Всичките ми колебания дали да пресека храсталака или не, се разсеяха, когато видях, че по пътеката е насипана прясна пепел. Без да се замислям повече, аз се втурнах към другата къща.