	И тогава един сериозно изглеждащ мъж слезе по стълбите и ги свали от мен, държа ги в прегръдката си и изведнъж изчезна. Спомних си, че ми изглеждаше познат, като един мой братовчед. Но този път аз бях този, който слезе по стълбите, и помогнах, като взех и отнесох двете любими котета. Бях дошъл да помогна, когато сам бях извикал за помощ! Това, помислих си, бе малко по-разбираемо — присъстваха само двама от мен!