	Точно в този момент Саул Ласки усети как Траск се плъзва в главата му. Беше извънредно болезнено — все едно някой забива дълга, остра жица в лявото му око. Трепна веднъж, но не му позволиха да простене. Очите му се преместиха към автоматика, който още лежеше на пода, на една крачка от протегнатата ръка на мъртвия бодигард. Усети през съзнанието му да се стрелкат студените като дълбоководни риби изчисления на Траск за времето и усилието: две секунди за скока, секунда да вдигне оръжието и да стреля в главата на Харингтън, докато същевременно сграбчва ръката му и стиска спусъка върху пръстена на граната. Саул усети как ръцете му се свиват леко, изпъват се като на бегач преди състезание. Изтласкван все по-назад и по-назад в безпомощния таван на съзнанието си, той искаше да изкрещи, но нямаше избор. Нима това бе усещането, което Франсис изпитваше от седмици насам?