	— Ти не си виновен, момчето ми — рязко вдигна глава графът. — Изобщо не си виновен! Ти просто попадна в зъбите на промяната като всички останали и се остави на случайността. Всичко дължим на нея — проклетата случайност. Дори отровата, с която онзи убиец се опита да премахне баща ти… Без да си дава сметка за способностите на майка ти. И въпреки всичко това, ти се представи добре. Ние… Ние просто очаквахме прекалено много от теб и това е всичко… Не бива да те обвиняваме.