	Джем зиморничаво потръпна, когато го въведоха в така наречените му покои. След разните благороднически замъци на Савоя — по-скоро домове, отколкото крепости, богато наредени, топли, обитаеми — Румили му се стори затвор. Същата мисъл бе дошла и на мен, но никой от нас не я изказа. За да ни отвърне от заключения, твърде близки до ума (не ставаше дума за нашето спокойствие, а за неговото собствено; Джем ненавиждаше загрижена, оклюмала свита), той ни увери, че му трябвало тъкмо това: малко отдих след прекалено честите ни забави, условия да се отдаде на Своята държавническа работа.