	Момчето остана с опрян в слепоочието пистолет достатъчно дълго, за да породи, у Стив Еймс надежда, че може би всъщност няма да го направи, че в решителния момент се е разколебало, че от безкрайния коридор на „всичко свърши“ все още го дели последното вестибюлче, но в този миг Джим дръпна спусъка. Лявата му страна се разкъса, главата му се пръсна на парчета, а амбициите му да пише страхотни есета (да не говорим за желанието му да се пъхне под полата на Сюзи Гелър) се разсеяха като пара в странния залез — като червена лепкава смес, която залепна като храчка за един от безумните кактуси. Джим се олюля, пристъпи напред, изпусна пистолета и се стовари на земята. Стив извърна поразен поглед към Джони, сякаш искаше да каже: „Това, дето го видях току-що, не съм го видял. Дай да превъртим лентата и да го пуснем отново и сам ще се увериш. Това, дето го видях току-що, не съм го видял. Никой не го е видял. Не, приятел. Не.“