	Финансистът Франк Каупъруд достига върха на богатството, става всесилен титан, за когото единствено валиден е законът на неговите желания. Той презира държавните закони и нормите на буржоазния морал и с лекота, без да се замисля, ги пренебрегва. Силата, ловкостта, могъществото на Каупъруд — нима не олицетворяват те идеала на американския буржоа? Нима Каупъруд не е символ на неограничените възможности за лична инициатива и предприемчивост, проповядвани от „бащите“ на капиталистическа Америка? И дали той не покорява тъй бързо женските сърца именно защото жените виждат в него американския идеал, въплъщение на преуспелия в живота човек, издигнал се, домогнал се до общественото си положение кога със сила, кога с хитрост и измама? И въпреки всичко Каупъруд не е щастлив. Този финансист, притежаващ ум, сила, ловкост, изобретателност, които не могат да не породят у автора възхищение, същевременно отблъсква с мошеническите си машинации, с това, че напълно осъзнава колко жалък и безплоден е животът му. Писателят хуманист не може да не се възмущава, че златният телец е убил човешкото у тази силна, дейна личност. Защото за Драйзер Каупъруд е също един вид жертва на социалната система. И може би именно затова в края на трилогията титанът се превръща в стоик.