	И Аларт вече го мъчеше нетърпим глад — неизменен спътник на работата в матричния кръг. Отново се натъпка с твърде сладките хапки, без дори да му стане неприятно. Нямаше знанията на матричен техник и не проумяваше докрай процеса, чрез който пренесоха Касандра от едната Кула в другата, но му стигаше, че стиска ръката й.