	С разрешение на отговорника всеки можеше да си вземе арбалета за поправка, но не биваше да го задържа повече от ден-два. Разбира се — никакви стрели. И без това в момента Силк имаше вкъщи петдесет, на които сменяше стандартните пера, а и цял пакет ловни стрели, остри като бръснач, които Мак му подари за колекцията. Бяха поне на сто години, направени от въглеродна стомана, и човек можеше лесно да се пореже на тях, ако не внимава. Не беше вманиачен колекционер като някои негови познати, но имаше чудесни екземпляри, дори дървена стрела с каменен връх от 80-те години на деветнадесети век, придружена със сертификат, че е изработена от индианец в Северна Дакота. Тази малка скъпоценност му струваше почти колкото целия арбалет.