	От ястия с плодове и риба на плажа, от лагерни огньове, рогозки от палмови листа и сламени колиби към колата, магистралата и ярко боядисаните постройки на университета — на Сиванму й се струваше, че предприема пътуване през историята на човечеството. Тя бе участвала в такова пътуване, от Път; беше станало част от живота й — да преминава от древност към съвременност и пак обратно. Съжаляваше онези, които познаваха само едното, но не и другото. По-добре е, мислеше си, да имаш възможност да избираш от всички човешки постижения, отколкото да си вързан в едно тясно пространство.