	Съдебните заседатели го гледаха и вярваха на всичко освен на историята с чека за шейсет хиляди долара. Щом стигна до нея, Каупъруд я обясни доста правдоподобно. Когато през онези последни няколко дни отивал да се види със Стенър, и през ум не му минавало, че наистина ще фалира. Вярно е, че поискал от Стенър известна сума — всъщност не кой знае колко голяма — сто и петдесет хиляди долара. Както Стенър би следвало да потвърди, той (Каупъруд) никак не бил разтревожен. Стенър бил само един от източниците му за заеми. Чувствал се спокоен, защото по това време имал и доста други източници. Не бил прибягнал до силни изрази и настойчиви молби, както казал Стенър, а само му обърнал внимание, че прави грешка, като се поддава на паниката и му отказва допълнителен заем. Наистина Стенър бил най-подходящият за него източник на средства, но не и единственият. Впрочем надявал се, че ако се наложи, приятелите му от финансовите среди ще увеличат кредита му и той ще има време да уреди работите си и да изчака бурята да отмине. Уведомил Стенър, че още в първия ден на паниката е закупил голямо количество сертификати от градския заем, за да предотврати падането на курса им, за което му се полагат шейсет хиляди долара. Стенър не възразил. Възможно е той да е бил твърде разстроен тогава и да не е обърнал достатъчно внимание на думите му. След това за негова, на Каупъруд, изненада поради неочаквания натиск от неочаквани посоки големите банкерски къщи, макар и неохотно, започнали да се отнасят твърде сурово с него. Този натиск от всички страни особено се засилил през следващия ден и го принудил да закрие кантората, макар че до последния момент той се надявал това да не се случи. Взел чека за шейсет хиляди долара съвсем непредвидено. Нуждаел се от парите, разбира се, и понеже те му се полагали по право, а служителите му през този ден били много заети, помолил да му го напишат и го взел лично, за да спести време. Стенър знаел, че ако откаже да му даде чека, той можел да заведе дело. Колкото до внасянето на сертификатите от градския заем в амортизационния фонд, това не било негова работа; той само ги купувал, а по-нататък с тях се занимавал счетоводителят му мистър Стапли. Всъщност дори не знаел, че не са били внесени. (Това беше явна лъжа. Той много добре знаеше.) А чекът попаднал в Джирардската национална банка. При по-различни обстоятелства би могъл да попадне и във всяка друга банка.