	„Само че това май не беше точен отговор на въпроса“ — констатира Ралф. Понечи да го изрече гласно, после реши, че може би е по-мъдро — поне засега — да си мълчи. От дясната й страна забеляза смътните очертания на някакъв предмет. Когато Ралф се вгледа в него, той придоби формата на тъмночервена етажерка за списания, която Ралф бе изработил в осми клас. Тя бе натъпкана с броеве на „Рийдърс Дайджест“ и „Лайф“. Изведнъж земята се превърна в твърда материя на кафяви и тъмночервени квадрати, която се разпространяваше от люлеещия се стол в концентрични окръжности като вълни по повърхността на езеро. Ралф веднага я разпозна — беше линолеумът в кухнята в къщата на Ричмънд Стрийт в Мери Мийд, където бе израснал. Отначало отдолу прозираха селскостопанските блокове и реката Кендъскег, която течеше през Дери, после линолеумът стана съвсем плътен. Някакво призрачно очертание подобно на гигантско глухарче се превърна във Фътзи, ангорската котка на майка му, която се бе свила на кълбо на перваза на прозореца и наблюдаваше как чайките се вият над старото сметище в Пущинака. Фътзи беше умряла горе-долу по времето, когато Дийн Мартин и Джери Луис престанаха да се снимат заедно във филми.