	На следващия ден Зуг още по-остро усети липсата на Айла, която да работи край него и да му носи вода. Но той бе изпълнил задачата си, оръжията бяха готови. Видя я да се отправя към гората с новата си кошница за бране, привързана за гърба й и с пръчката за копане в ръка. „Сигурно отива да набере билки за Иза“, помисли си той. „Хич не го разбирам този Брод.“ Зуг нямаше много добро мнение за младежа, още не бе забравил как се бе нахвърлил върху него в началото на сезона. „Защо ли все се заяжда с нея? Момичето е трудолюбиво, почтително — всичко това е благодарение на Мог-ър. Извади късмет да живее с нея и Иза.“ Зуг си спомни приятната вечер, прекарана с великия маг и макар изобщо да не отвори дума за това, той не бе забравил, че именно Айла бе подсетила Мог-ър да го покани да споделят залъка. Гледаше високото момиче със стройни крака да се отдалечава. „Жалко, че е толкова грозна, един ден ще стане добра другарка някому“, мислеше си той.