	Аланон застана пред тях. Дълбоките му очи блестяха със смесени чувства, а засенченото му лице приличаше на гранитна стена от невероятна сила, състарено и покрито с белези. Когато проговори, гласът му прозвуча хладно и рязко в тишината, означавало да се опозорим в очите на онези, които зависят от нас. Ако е писано да бъдем сразени от злото в Северната земя, от неща, родени в света на духовете, ние трябва да се изправим лице в лице с тях. Не можем да си позволим да отстъпим и да се надяваме на някакво мистично чудо, което да застане между нас и нещо, което със сигурност вече е тръгнало да ни пороби и унищожи. Ако ни е писано да умрем, ние ще трябва да посрещнем смъртта с извадени оръжия и с Меча на Шанара в ръце.