	Начинът, по който Одри беше описала ченгето, му напомняше за някои натряскани до козирката войници, с които се беше срещал, за истории, които се разказваха само късно посред нощ и само шепнешком: как някои наплашени момчета били видели своите другари да извършват неописуеми жестокости със същите невинни, непринудено весели изражения. — „Това си е то, Виетнам, налетял отново върху теб, ей така, изневиделица. Единственото, което ти липсва, е транзистор, който да свири «Хората са странни» или «Кибритени човечета».“