	След свечеряване Школата сякаш пак излъчваше злонравна тишина, лепкав облак от безпокойство и тревога, досущ като мъгла, разстлала се по морския бряг. Безчетните години на кървави ритуали нямаше да бъдат забравени никога. В самите вени на Ксетеск страхът течеше смесен с кръвта и опасенията се разпръсваха чак с новото утро.