	Можеше да види само това, което беше пред него — осветената от лунните лъчи каменна настилка на двора пред конюшнята, каменните стъпала, осветения от лампи мрамор в коридора, на места покрит с дълга пътека. Занапряга очи при всяко движение на сенки, заопипва да долови някакво присъствие на сайдин или по-лошото — пощипването по кожата, възвестяващо близостта на жена, държаща сайдар. С тази качулка до носа му можеше и да не разбере, че някой го напада, преди да е станало късно. Слухът му долавяше шепота на стъпките на слуги, забързани по нощните си шетни, но никой не смееше да предизвика пет Деви, които явно водеха двама закачулени пленници. След като Баел и Башийр живееха в палата и управляваха оттук Кемлин, несъмнено по тези коридори бяха виждали и още по-странни гледки. Все едно, че вървеше из лабиринт, но пък той беше попадал в не един лабиринт, откакто бе напуснал Емондово поле, дори когато му се беше струвало, че върви по чист път.