	— Права сте! Разбрах защо всичко това ми се струва толкова странно. Имам чувството, че мозъкът ми страда от времево изместване, и това не е само заради проклетите пристъпи. От погрешната страна съм. От страната на проклетата защита, а не от тази на нападението. Непрекъснато съм с една крачка назад. Реагирам, вместо да действам — и изтръпвам при мисълта, че това може да се окаже характерно качество на новата ми работа. — Той отхапа от сандвича си. — Освен ако не пробутам на Грегор идеята за ревизор-провокатор… Както и да е, хрумна ми една идея, която смятам да подхвърля на вуйчо ви, когато пристигне. — Той млъкна, после добави: — Ако издадете някой окуражаващ звук, ще продължа.