	Доскоро недопустимата мисъл за работа извън стените на университета започна да се промъква в главата й със страх, ужас и стъписване. Разбира се, тя знаеше — на теория — че и извън университетите съществува живот, но за него тя нищо не знаеше, както и Чарлз, и родителите й. Брат й Бейсил, по-малък от нея, който беше последна година в Оксфорд по съвременна литература, говореше за отиване в столицата след дипломирането си и участие в борсови операции, но Робин смяташе, че това са празни приказки, просто опит да разсее притесненията си от предстоящите сериозни изпити или може би едипов комплекс от академичните занимания на баща му. Когато се опитваше да си представи, че работи в офис или банка, мозъкът й изведнъж се изпразваше подобно на киноекран, когато прожекционният апарат откаже или лентата се скъса. Разбира се, винаги имаше учителски места, но това означаваше тепърва да придобива квалификация на държавен учител или пък да постъпи на работа в частния сектор, към който тя имаше идеологически резерви. Във всеки случай, преподаването на английска литература в училище само щеше ежедневно да й напомня за далеч по-голямото удовлетворение от преподаването в университет.