	И макар че нямаше дете, носещо името му на рожденото си свидетелство, тук той бе станал баща. На децата на Новиня. На самата Новиня, в известен смисъл. На младото копие на Валънтайн. На Джейн, първото дете от съвкупяването между расите, която сега бе умно и красиво същество, живеещо в дърветата-майки, в цифровите мрежи, във филотичните връзки на ансибалите и в тялото, което някога бе принадлежало на Ендър, а още по-отдавна — на Валънтайн, защото тя си спомняше как го е гледала в огледалата и как е наричала това лице свое.