	След като си изпълни задачата, се дооблече с треперещи и вкочанени пръсти, надяна си плъстената шапка, палтото и дебелото наметало с гуглата, и закопча колана за меча, закопча го много стегнато, за да не му пада. После напъха в торбата си всичките си вещи, допълнителното бельо и сухи чорапи, стрелите от драконово стъкло и острието на копие, които Джон му беше дал, както и стария рог, пергаментите, мастилата и перата, картите, които бе нарисувал, и едно кораво като камък парче наденица с чесън, което си пазеше още от Вала. „Лорд-командирът каза да не тичам към стената — напомни си той, — но каза и да не тичам при него.“ Пое си дъх и осъзна, че не знае какво да прави.