	— Време е да се запознаем — обяви спокойно дребушлякът. — Идвам от шанхайската златна сбирка на един мандарин, но не съм от Шанхай. В Карибите ме наричаха Дяболо д’оро и Daimon. Мой създател е Кецалкоатл от съзвездието Алдебаран, който, гонен от междупланетните диктаторски власти, се укри сред американските толтеки и бе обявен от тях за бял бог. Когато ги напусна, Кецалкоатл се досещаше какво бъдеще очаква приютилите го индианци. Той остави на Земята като свой осведомител мен — златния демон Сипе-Тотек. Аз не можех да спра християнския потоп в Новия свят, защото нямах право да усмъртявам лично когото и да било. Наложи ми се, както се досещате, да търся собствени форми за изява. В момента завършвам втората си за последните четири века обиколка на Земята, след като внесох разруха в Империята на великите моголи, разсипах деспотичната яванска държава на Маджапахид, уморих корабните негодници йоамити, заедно с мъжа на прочутата морска мръсница мадам Чин и поболях обезглавителя Хубилай хан. Един съвет на раздяла: не бъркайте друг път човешките индивиди с Дяболо д’оро, както някога вашите власти не сбъркаха, когато отказаха да дадат политическо убежище на добрия стар Кецалкоатл. Довиждане! Отивам си!