	Няколко пъти посещавах Дайкс по вечерно време и веднъж направих глупава и необмислена постъпка, макар че тогава не осъзнавах това. Всъщност греша — случката стана не у тях, а в офиса ни в работно време. Бях извадил молбата на Дайкс за напускане и я бях сложил на бюрото си. Доколкото си спомням, попитах го без всякакъв повод от Шекспир ли е взел заглавието на романа. Не, каза ми той. Взето е от третата строфа на псалм 145 и аз написах на ъгъла на молбата му Пс. 145–3.“