	Чаках. Какво ставаше с нея? Беше ми обещала, че ще бъде на гарата половин час преди заминаването на експреса за Париж. Така нямаше опасност да го пропуснем. Но ето вече заминаваше втори експрес. И аз стоях прав и гледах изнизващата се върволица от вагони. Зад мен бяха разположени в полукръг около една пейка куфарите ми и сандъкът-гардероб, който стърчеше във вертикално положение. Студена светлина рисуваше сенки по перона. И аз изпитвах особеното усещане за празнота и затъпяване, което ни обзема, когато отмине някой влак.