	ИЗУМЛЕНИЕТО НА ДЖЕНСЪН преминаваше. Безкрайното море от хора, заливащо клисурата, вече не и правеше такова впечатление. Огромната войска изпълваше пространството между хълмовете и боядисваше пейзажа в светлокафяво. Сред войниците бяха накацали незнайно число палатки, каруци и коне. Монотонното жужене на тълпата, прекъсвано от викове, свиркания, дрънчене на оръжия, тропот на копита, грохот на каруци и от време на време по-остри писъци, които Дженсън бе почти сигурна, че са на жени, се чуваше отдалеч.