	Изследователският звездолет втори клас се движеше в хиперпространството. Екипажът спеше в дълбока анабиоза и корабът се управляваше от централния автомат. Само неговият лишен от емоции мозък можеше да не забелязва пълната пустота зад борда, която сякаш се просмукваше през стените на кораба и го изпълваше като невидима мъгла. Нищо материално не можеше да възникне в шестизмерното хиперпространство, отделено от кораба с мощни защитни полета. Там нямаше нито частици, нито енергия, нито магнитни полета. Затова, когато в дълбините на кораба се породи чужд звук, предизвикан отвън, централният автомат не можа правилно да оцени получената информация.