	Боеше се от всякакви неща, от собственото си безразсъдно нетърпение да освободи душата си по-бързо от телесната обвивка. Опасяваше се, че господарите на къщата — старият Аш и жена му, младият Аш, който цяла вечер беше мърморил и предавал разговора си със свещеника от Кост, никога няма да си легнат. Дори сега, когато бяха в стаите си, Шайна беше под напрежение да не би шумната караница от вечерта да продължи. Боеше се също така, че може би е забравила магията за освобождаване на душата или някой съществен момент от нея. Но най-вече се страхуваше от тъмното място и опасността, която обграждаше Дисаел, артиста без сянка.