	Зад писалището в дървено кресло, чиито предни и задни крака бяха закрепени здраво за дъски, също като ски, седеше мъж. До десния му крак бе облегнат плювалник — толкова голям, че вътре спокойно можеше да се побере навито на руло въже. На темето му се крепеше напоена с пот шапка, тип шерифска, едрите му, неокосмени ръце бяха скръстени удобно върху корема над колана на панталоните в защитен цвят, отънели от пране още преди много години. Ризата му беше в тон с панталоните, само че по-избеляла. Беше закопчана стегнато около дебелия врат на мъжа, неукрасен от връзка. Косата му беше сиво-кафеникава, с изключение на слепоочията, където приличаше на престоял сняг. Седеше някак на лявата си кълка, защото в задния му десен джоб беше напъхан кобур, от който стърчеше и се забиваше право в якия му гръб цяла педя от четирийсет и петкалибров пистолет. Единият лъч на шерифската звезда, забучена отляво на гърдите му, беше изкривен.