	Дейвид спря. Пред него се изпречи изпоцапан прозорец, който запушваше сляпата уличка. Разбра, че никога не е виждал това място, че в паметта му е изгърмял бушон и че еленът не е на заплата. Въздухът в задънената уличка бе натежал от някакво танго и миризмата на изгоряла изолация. Дейвид изтри едно петно на стъклото и надникна с надеждата да види нещо понятно за него.