	Надолу. Под земята… дълбоко под земята, ако всеки от бутоните отговаряше на един цял етаж… където нямаше нито врати, нито прозорци, през които да избяга. И може би за първи път през живота си Джъстин изпита ужас. Вселената, която смяташе, че винаги го бе закриляла, сега остана далеч над него. Беше заобиколен от въоръжената охрана и чувствителните птици-убийци на едно изплашено и разгневено общество. Изведнъж с болезнена острота до ума му достигна като миризма на озон мисълта, че хората, пред които скоро щеше да се изправи, бяха решили да го убият в тази дълбока дупка. Те не знаеха, че е Моро, не се интересуваха, че е кобра и когато свършеха с разпита, щяха да го убият.