	Хвърли се върху леглото и зарови лице в мухлясалата от влага възглавница. Подутината на челото й пулсираше болезнено, но най-вече я измъчваше разочарованието. Разочарование не толкова от излъганите надежди, а най-вече от собственото й поведение. Гневливостта далеч не беше положително качество, а подобни яростни избухвания бяха непростими. Достойнството вървеше ръка за ръка със самообладанието. Господ се мръщеше на такива печални и неприятни изяви. Баща й щеше да я затвори в кутия за подобно държане.