	Вече нямаше събуждане от кошмара. Не ми дадоха да видя Мария и синовете си — за тях аз трябваше да бъда вече мъртъв. Още там, в съда, ме оковаха и с нажежено клеймо изгориха на рамото ми буквите на позора. Но не ми разкъсаха ноздрите с клещи както на другите каторжници, не зная защо ме пропуснаха. Може би някой беше подхвърлил нещичко на палачите.