	Плащаме им за да ни слушат, нищо друго, докато изповядаме всичко, което ни тежи и се почувстваме по-добре. Такава е нашата свещена участ, да издигаме тези жаби от калта, да ги настаняваме в божии храмове и да купуваме търпението им с пари. Заветът позволява да се разкрива всичко пред изповедника, било то и най-съкровените и безсрамни мисли и въжделения. Можем да споделяме тайните си, както пред никой друг, пък бил той и най-близкия ни роднина, защото именно това е задължението на един изповедник според договора — да седи невъзмутим като планина, докато ние разказваме за себе си. Не е необходимо да проявяваме съчувствие към проблемите на самия изповедник, нито да се вълнуваме какво мисли за нас, или дали ще е по-щастлив, ако се заеме с друго занятие. Имаше период от живота ми, когато смятах идеята да се използва изповедта за да облекчим онова, което ни тежи на сърцето е просто гениална. Но трябваше да преминат доста години, преди да осъзная, че да се разкриеш напълно пред един изповедник е също като да правиш любов с ръката си — винаги има по-добър начин за любов и по-щастлив начин за облекчение.