	… Мореше ни скука. Повечето не бяха хора, които обичат да четат. Разходки не ни се полагаха. Оставаше само едно: да пушим и да си чешем езиците. Бяха ни предупредили строго да не дрънкаме. „Врагът, мамка му, подслушва“. Но как можехме да се удържим? И за какво да разговаряме, ако не за своите мъки? А и всички са свои. Какви врагове, когато аз съм от Питер, Кривокракият Вова е от Чкалов, а Толка-Лапай е от лагера, кучето му апашко…