	Айла премести Ташер, който беше засмукал палеца си и засега изглеждаше доволен. Забеляза Вълчо върху спалните кожи на Джондалар, които й бяха толкова познати и които съвсем до скоро бяха разположени до нейните. Постелята и близостта му я накараха да си спомни докосването му и това, което той можеше да я накара да изпита. Прииска й се кожите му пак да са на нейния нар. Когато го погледна отново, в очите й се таеше желание и Джондалар така внезапно откликна, че закопня да я докосне, но се въздържа. Реакцията му обърка Айла. Беше я погледнал по начин, който винаги предизвикваше трепет дълбоко в нея. Но защо се спря? Беше съкрушена, но в един миг бе изживяла… нещо… може би надежда. Може би щеше да намери начин да го достигне, ако продължи да опитва.