	Едно колело се движеше през дюната зад нас, същата, в която се бе разбил корабът на Бух. Беше голямо, ярко оцветено колело със зелена главина, която просветваше в лунната светлина. Виждах само част от него, но чудовищната му, блестяща крива се издигаше във въздуха над дюната поне на трийсетина метра. Шината му бе широка — според мене три метра или повече — и блестеше като полирана стомана. Стотици сребърни спици водеха от вътрешността на шината към зелената светеща главина.