	Едва в началото на август стигна седловината, която водеше към долината и изкачи склона, където Тир за първи път чу гърма и усети жиленето от пушките на белия човек. През тези две седмици Мъскуа бързо беше израсъл, въпреки че вечер често беше лягал да спи гладен и вече не се страхуваше от тъмнината. Той мина през дълбоката, неогряна от слънце клисура над глинестата локва и понеже можеше да излезе само на едно място, стигна най-после билото на седловината, което беше превалил Тир и което Лангдън и Брюс също превалиха по петите му. И другата долина — неговата родна долина — лежеше пред Мъскуа.