	И ето че сега, както се бе вторачила в стената, твърдият камък изведнъж й се стори тънък и рехав, сякаш можеше да вижда през него. Алените отблясъци, играещи по каменната повърхност, изведнъж избледняха и стената стана мека, дълбока и чудовищно черна. И Айла беше там — вътре в застрашителното и всепоглъщащо пространство, неспособна да намери изхода. Внезапно се почувства ужасно изтощена и слаба и усети как нейде дълбоко вътре в нея се надига силна болка. Тогава изведнъж се появи Вълчо. Той тичаше сред високата трева и се носеше към нея, за да я посрещне… за да открие.