	— И да са изгубили инстинкта си за самосъхранение? — попита Брайън. — Да не се стремят да оцеляват? Но те щяха да са обречени, да загинат още в пубертета. Едва ли щяха да предадат по наследство мутациите си — просто нямаше да имат поколение. Да оставим този дребен проблем. Повече ме занимава съвкупността от всички проблеми. Именно тази съвкупност досега не успявахме да обясним. Какво ще кажеш за пълното отсъствие на емоции? За начина им да живеят в усамотение и тайнственост? Пустинните дисианци носят само препаска, а магтерите се загръщат в плътни наметала. Живеят в крепости от черни скали и никога не излизат сами — само на групи. Отнасят своите мъртъвци, за да не могат да бъдат аутопсирани. С други думи — във всичко се държат като чужда раса. И според мен са тъкмо това.