	Докато хората бързо влизаха и излизаха от станцията, подобно на герои от забързани филмови кадри, Антон и аз останахме неподвижни като статуи, очите му впити в моите, ръцете му обгърнали раменете ми, сякаш завършвахме магически кръг. Антон и аз казахме това, което вече знаех: