	В съзнанието му още отекваха предсмъртните стонове на загиващите по най-жесток начин вълшебни същества. Той дори не знаеше дали са реални, докато не видя как умират — струваха му се като светли сияния в човешки образ — крехки и нежни изваяния, които само да паднат, и биха се счупили като стъкло…