	Знаеше, че има още цели три дни път из ерга, както и цели три нощи, преди да стигнат до вода. Сега бе петото утро, откакто бяха напуснали малката Цитадела. През нощта навлязоха в район с ниски движещи се купчини пясък, които все още не бяха дюни; истинските се мержелееха някъде напред, а ако пътникът знаеше накъде да погледне, щеше да съзре в далечината и тънката начупена линия на останките от някогашния хребет Хабания. Сиона беше свалила превръзката за уста на влагосъхраняващия си костюм, за да може да говори по-ясно. Но въпреки това изричаше думите с почернели и кървящи устни.