	Изправи се и закрачи из тъмната стая, после седна отново. Нямаше никакъв смисъл да седи и да окайва живота си. Независимо дали е истински магьосник или не, длъжен беше да предприеме нещо по отношение на Нощната сянка. Работата бе там, че никак не се досещаше какво. Можеше да се спусне в Дълбокия свлек, да се изправи срещу вещицата и да поиска бутилката, като я заплаши с магията си. За беда, там щеше да намери единствено своята гибел. Той не можеше да бъде равностоен противник на Нощната сянка в собствените й владения и особено след като бутилката и демонът са на нейните услуги. Щеше да го схруска направо като бонбон. Той си представи отново вещицата и Черньото край ръба на бездната, които тъй добре си подхождаха — най-тъмното създание на злото и неговата свидна рожба.