	От стаята вляво излезе висок слаб мъж с черни мустаци и двуреден сив костюм на тесни райета, мина покрай мен и се отправи към асансьора. На яката, под скромния възел на вратовръзката, имаше сребърна игла. Черните му обувки блестяха. Шик. Много по-шик от мократа тениска „Адидас“. Да върви по дяволите. Той сигурно нямаше 38-калибров „Смит и Уесън“ с десетсантиметрова цев. А аз имах. „Как ти се струва това?“ — измърморих на гърба му като влезе в асансьора.