	В гласа и се чувстваше явна подигравка, което ми подсказа, че и беше съвсем ясно в какво състояние се намира той. Поколебах се за момент, обърнах се и влязох в дневната с Дестър, преметнат през рамо като чувал зърно. Тя беше потънала в един фотьойл с поднос за чай до ръката и и списание в скута. Беше облечена в това което наричат следобедна рокля от светлобежова коприна. Изглеждаше много красива и спокойна, когато ме изгледа, повдигайки дъгообразните си вежди.