	Провикваше се по посока на пазарната навалица и само след няколко минути някой от многобройните продавачи на чай пристигаше с поднос на главата. Наливаше ни силното, прясно питие в малки чашки, колкото нашенските за ракия. В такива чаши се поднася и прочутото черно арабско кафе. Говорехме надълго и нашироко за времето, за изминалия ден, за семейството и работата. И чак на сбогуване, когато вече си подавахме ръце, той ме питаше: