	Същата вечер дивизиите на съюзническата армия заеха позиции по дължината на един нисък хребет южно от Ватерлоо. Над тях небето гърмеше и дъждът се лееше като из ведро. От време на време при бряста идваха делегации от мокри до кости войници и молеха Стрейндж да спре дъжда, но той само поклащаше глава и казваше: