	А после започна дъждът. Най-напред слаб, после пороен. Той плющеше и барабанеше по джипа и скоро навред около нас от скалите шуртеше шоколадово кафява вода. Сякаш и ние се стичахме надолу от сухото планинско плато и навлизахме в някакъв друг свят, където пръчките, камъните и глинестите склонове бяха меки от мъховете и плесените, които ги покриваха. Почнаха да се виждат листа, а по-надолу те станаха огромни като грамадни зелени чадъри, от които се стичаше вода. След това се появиха първите крехки предвестници на джунглите, цели натежали от виещи се растения и мокри мъхове, провиснали от тях като бради. Отвсякъде се чуваше шуртене и клокочене. Когато склоновете станаха по-полегати, джунглите се издигнаха пред нас като войска от зелени гигантски растения и погълнаха малкия джип, който шляпаше по разкаляния глинен път. Навлязохме в джунглите. Въздухът бе влажен, горещ и наситен с миризма на растения.