	Ричард погледна виолетовите облаци, които се рееха из тъмнеещия хоризонт. Всичко изглеждаше твърде спокойно, за да е истина. Ничи стоеше, скръстила ръце, загледана в противоположната посока, в сгъстяващия се мрак. Кара бе наблизо, не изпускаше от поглед хората, които сновяха из терена на някогашната строителна площадка.