	Вече е дванадесет, а Артемида още я няма. И в къщи не се е върнала, и в градината не се мярка, а по улиците шарят пияни войници. Можеше поне да позвъни къде се намира. Ще дойде Хермиона и ще попита за Артемида, представа нямам какво ще отговоря. Не обичам такива разговори, не ги понасям. Пита се: откъде ми дойде на главата такава дъщеря? Покойницата беше скромна женица, само веднъж се увлече с градския архитект, но какво ти увлечение — две-три бележчици, едно писъмце. Самият аз никога не съм бил коч, както би се изразил Полифем. И досега си спомням с ужас своето посещение при мадам Персефона. Не, такова прекарване на свободното време не е за цивилизован човек. Все пак любовта, дори и възможно най-плътската, е тайнство и да се занимаваш с любене в компанията на макар и добре познати и доброжелателни хора, съвсем не е така увлекателно, както се описва в някои книги. Опазил ме господ, не си мисля, разбира се, че моята Артемида сега се е отдала на вакхически танци сред бутилки, но можеше поне да позвъни. Човек само да се чуди на глупостта на зет ми. На негово място аз отдавна бих се върнал.