	— Ами… промърморих: „Много благодаря“ или нещо от този род и отидох в „Кармоди Армс“ да закуся, защото бях гладен като вълк. Навярно на масата отново съм заспал. Окопитих се едва когато старият сервитьор ме хвана за косата, за да издърпа главата ми от купата с мармалада. След това дойдох тук да обмисля положението. Посъветвай ме как да постъпя, старче.