	Когато от върха на поредния хълм видяха Мардецин, на слънцето все още му оставаше дълъг път, докато се изкачи до зенита. Селището пред тях изглеждаше твърде голямо, за да се нарече село — почти една миля в диаметър, на склоновете на два хълма, между които течеше река. Виждаше се широк каменен мост, а много от къщите бяха покрити с плочи, вместо със слама. Широките улици бяха изпълнени с народ.