	Последното нещо, което Маргарет би искала, бе да развали новите си обувки. Е, добре. Тя наистина ги бе купила за погребението, но би било нелепо да се хвърлят на вятъра повече от петдесет лири. Не бе наложително да се тъпче с тях калта на църковния двор, но и самото излизане с тези обувки в подобно време би било пълна глупост. Тя отново погледна надолу към скъпата си придобивка, а после и към часовника на камината. Нямаше много време. Но все пак реши да ги смени. Черното вървеше почти с всички цветове и едни сиви обувки с дебели подметки щяха да бъдат съвсем подходящи. Но ако единствено обувките й нямаше да са черни, нямаше ли да бъде по-шик да вземе и друга чанта? Да! Та тя имаше онази сива кожена чанта, която почти чудесно пасваше на обувките.