	Чудовището лежеше във водата. Не харесваше тази нова среда, но и нямаше нищо против нея. Проснато върху дъното, само на педя от повърхността, то любопитно обмисляше събраните факти. Тихото тананикане на Бейб, което бе привлякло чудовището към пещерата. Черният материал на куфарчето, който се оказа много по-здрав от зелените неща. Малкото двуного създание, което първо го подмами с песента си, а после взе да пищи. И това ново, студено и подвижно нещо, в което бе паднало. То отмиваше тялото му. Това му се случваше за пръв път. Интересно. Чудовището реши да остане още малко и да проучи новото нещо. Не усещаше стремеж да се спасява; можеше да изпитва единствено любопитство.