	Един от най-първите центрове на култа към новия бог бил Антиохия, а там, както видяхте, всяка година чествували много тържествено смъртта на стария бог. Обстоятелствата, при които Юлиан влязъл в града в деня на чествуването на Адонис, може би ще хвърлят светлина върху датата на този празник. Когато императорът приближил, той бил посрещнат с всеобщи молитви, сякаш бил бог. Учудило го голямото множество, което провъзгласило, че от изток е изгряла Спасителната звезда. Без съмнение това би могло да е само лицемерен комплимент за римския император от страна на раболепната ориенталска тълпа. Но не е изключено знак за започването на празненството да е било издигането на ярка звезда и може да се е случило така, че звездата да се е появила на хоризонта на изток точно в момента, когато императорът се приближил. Съвпадението, ако има такова, положително би подействувало на въображението на суеверното и възбудено множество и то приветствувало великия мъж като божество, чието идване е оповестено със знак небесен. Или пък императорът е приел виковете към звездата за поздравления към него. Астарта, божествената любовница на Адонис, е отъждествявана с планетата Венера и вавилонските астрономи грижливо отбелязвали промяната й от утринна във вечерна звезда, като виждали и предзнаменования в последователното й появяване и изчезване. Оттук можем да предположим, че празникът на Адонис винаги се е определял така, че да съвпадне с изгряването на Венера като Зорница или Вечерница. Но звездата, която жителите на Антиохия поздравявали на празника, се виждала на изток и следователно, ако това наистина е Венера, тя би могла да е единствена Зорницата. В Ахака (Сирия) имало прочут храм на Астарта и там знак за започването на ритуалите било проблясването на метеор, който на определен ден падал като звезда от Ливанските планини на р. Адонис. Хората вземали метеора за самата Астарта и гмуркането й от небесата естествено се приемало като падането на чувствената богиня в обятията на нейния любовник. По същия начин в Антиохия и навсякъде другаде може да са приветствували Зорницата, появила се в деня на празника като богинята на любовта, дошла да събуди своята мъртва изгора от пръстеното му ложе. Ако е така, можем да предположим, че точно Зорницата е водела източните мъдреци към Витлеем, святото място, което по думите на Св. йероням слушало едновременно плача на новородения Христос и риданията по Адонис.