	Нямаше повече въпроси, така че ги настаниха по стаите и ги оставиха на спокойствие. Айона и Киташа застанаха на стража пред вратата на залата със скъпоценния камък. Цяла нощ нищо не се случи, пък и беше толкова тихо, че към 5 часа и на двете започна да им се приспива. Айона много добре съзнаваше, че ако заспи, това може да означава загубата на магическия камък. Но никой не дойде цяла нощ, защо пък точно сега да идва? Клепачите й натежаваха все повече и повече. Виждаше, че и приятелката й е готова да заспи. Все пак, едва ли можеха да стоят четири нощи без да мигнат. Пет минутки можеха да си позволят…