	Без да си нрави труда да включва асансьора, той се качи по витото стълбище в спалнята си на третия етаж, която гледаше към задната градина. Сега вече наистина имаше нужда от осветление, тъй като нощта криеше повече опасности от меланхолията. Стаята беше същата, каквато я бе оставил… само преди четири месеца? Прекалено подредена — тук никой не беше живял задълго. Е, предната зима лорд Воркосиган бе останал доста време, но тогава не беше в състояние да остави трайни следи.