	Денят се очертаваше да бъде облачен. Още докато събираха багажа си започна леко да вали. Хиеро наметна момичето с запасната си кожена куртка. Но времето остана топло и тихо. Ситният дъжд продължи през цялата нощ и следващия ден. Морето оставаше спокойно, но лека димка забулваше околността. Хиеро усещаше смътно безпокойство — отново се сети за Мълнията. Но едва ли това можеше да се сметне за лошо време, поне в смисъла, който се свързва със символа.