	Напуснаха мястото, където бяха нощували, и поеха мълчаливо в ранните утринни часове. Небето бе сиво и потискащо. Иззад линията на дърветата на хоризонта се издигна слънцето, обгърнато от тежки облаци. Мъждивата му светлина едва се прецеждаше, колкото да прогони сенките и да прошари пътеката, подобно камъни във вир. Бен вървеше напред, а Дърк внимателно си проправяше път на два-три метра зад него. Нямаше горски звуци, които да ги съпътстват; в гората не се забелязваха следи от животни.