	— А ти как мислиш? — попита ме той и пъхна едно свинско ребро в устата си. Бяха му останали само два зъба, но с тяхна помощ Морфанс смъкна сочното месо от кокала. — На Артър — каза той и хвърли кокала на едно от множеството кучета в залата. — И разбира се, тя е не само негова робиня, но и негова любовница. — Морфанс се оригна, отпи от своя рог и добави — Даде му я неговият зет крал Будик. Това беше много отдавна. Тя е няколко години по-възрастна от Артър и Будик едва ли е предполагал, че Артър ще я задържи толкова дълго, но когато Артър хареса някого, то май е завинаги. Онези там са нейните двама близнаци. — С мазната си брада Морфанс сочеше към дъното на залата, където две сополиви хлапета на около девет години седяха в мръсотията и ядяха.