	Ръкостискането на Ранд бе станало по-силно от всякога — всички тези упражнения с меча бяха добави мазоли към старите — от стрелбата с лъка, — но изпъкналата дамга с формата на чапла се отри ясно в шепата на Мат. Като малко напомняне в случай, че бе забравил знаците под ръкавите на приятеля си, или още по-странните неща в главата му, благодарение на които можеше да прелива. След като можеше да забрави, че Ранд може да прелива — а от дни не беше се сещал за това, от цели дни! — значи отдавна бе дошло време да се маха.