	Силвестър се беше спрял и протегнал напред врат, душеше колесатия, но през цялото време бърчеше нос от отвращение и почуда, изписани на муцуната му. Колесатият не даваше признаци за живот. Доволен, Силвестър се отдръпна, седна на задните си лапи и започна да мие муцуната си. На пода, до падналия колесат, гъмжеше от буболечки. Няколко от тях изпълзяха от камарата и се насочиха по коридора навън.