	А за да му починат очите и от тази гледка, той вдигна поглед към аленочервените решетки на най-вътрешната клетка, в която беше затворено най-великолепното, стройно, русо и тъмнооко момиче от всички останали. Тя коленичи и прелъстително наклони тяло назад. Беше облечена в алена туника от кадифе, а златнорусата й коса беше толкова гъста и подвижна, че можеше да я спусне като завеса пред очите си, почти до леко нацупените устни. С тънките пръсти на едната си ръка тя леко разтваряше кичурите на косата и поглеждаше уж срамежливо, но несъмнено игриво към Мишелов, а с пръстите на другата разтърсваше златни кастанети в удивително сластен и бавен ритъм, който периодично рязко ускоряваше.