	Той не обели и дума, само хвърли отново поглед към хартиите и пак отбеляза нещо си. Мъжът-Вафа гледаше върхарите на дърветата, без да може да сдържи усмивката си. Жената-Вафа държеше ръка пред устата си и се мъчеше да не се изсмее на глас. Какво толкова забавно намираха в нея? Що за хора бяха тия?