	Старчето Саша дори не смогна да се учуди — ново и много по-силно впечатление просто прогони от главата му загадъчния интерес, който командващият трета космическа ескадра и член на Всемирния съвет прояви към двуглавия пленник на Черната Скала. Защото вратата внезапно широко се отвори и в кръчмата, прибирайки чадъра си, се втурна най-очарователното момиче, което Старчето Саша въобще през целия си не много дълъг живот беше виждал — от плът, по екраните или пък на снимки в илюстровани списания. Тя имаше поруменяло от есенния хлад лице, огромни зелени очи и чупливи кестеняви коси… С една дума, това бе момичето от Сашината мечта. Всъщност възторгът, избухнал в Сашините гърди, бе незабавно помрачен: след момичето влезе и един мрачен младеж, с широки като скрин рамене, с прогизнал от дъжда сив комбинезон на майстор и черти на лицето, които, както веднага и с мъка отбеляза Старчето Саша, тушираха ефекта и от най-прекрасната брада в света.