	Градската шумотевица, която Перин си спомняше от Кемлин и Кайриен, бързо заглуши смеха на Зарийн, доколкото изобщо имаше такъв. Звуците тук бяха някак по-различни, по-провлечени и в по-други тонове, но си бяха и същите. Ботуши, колелета и подкови върху груби, неравни улични камъни, скърцане на главини на каруци и волски коли, музика, песен и смях, леещи се откъм ханове и кръчми. Гласове. Жужене на гласове, все едно че си беше пъхнал главата в гигантски кошер. Голям град, гъмжащ от живот.