	Сара застана пред бабата на Калид, като се чудеше доколко бе осведомена тя за отношенията й с пашата. Старата жена я гледаше с умните си черни очи, които толкова напомняха тези на внука й. Беше облечена разкошно, дори и за приетото в харема: розови шалвари, избродирани със сребърни цветя, копринена блуза с цвят на слонова кост, която се закопчаваше с малки диамантени копчета, жилетка от същата материя. Бе пристегнала кръста си с пояс, украсен с диаманти и перли, пурпурната й брокатена туника бе поръбена с хермелин. Шапката й бе в тон с блузата и жилетка — от коприна с цвят на слонова кост, също украсена с перли и диаманти. Шапката бе сложена така, че да придържа гъстите, но посивели вече коси, които без съмнение, някога са били гарвановочерни като тези на Калид. Осемдесет и две годишна, Козем все още вдъхваше респект. Личеше, че някога е била много красива. Без съмнение Калид бе наследил изумителната си физическа красота от тази жена.