	Бе изгубила бройката на дните от напускането на пещерата, където се бяха подслонили с Тейн, Асара и Мамак. Пет? Шест? Определено не беше минала цяла седмица! Една ужасна седмица, прекарана в тази забравена от боговете пустош, умираща от глад, изплашена и съвсем сама. Всяка нощ тя се сгушваше и трепереше в някоя дупка, а всеки ден й носеше разочарование и ужас. Докато се провираше напред, потръпваше при всеки звук, надявайки се, че онова, което го издава, ще се окаже нещо, което тя да може да хване и изяде, а не нещо, което би хванало и изяло _нея._