	Прекосил реката и отишъл право горе в планините — представете си само колко бързо се е движил, под образа на мечка, разбира се. Обгорялата вълча поляна го накарала да се убеди, че част от разказа на Гандалф е вярна. После открил и други доказателства — заловил един вълк и един зъл дух, които се скитали заблудени из гората. От тях научил, че злите духове и вълците още продължавали да търсят джуджетата. Те били страшно разгневени заради смъртта на Великия зъл дух, заради изгорената муцуна на предводителя на вълците и заради гибелта на толкова много негови храбри воини, която Гандалф бе причинил с огнените си шишарки. Заловените злосторници му разказали само толкоз, когато ги насилил, но той предполагал, че се подготвяли нови злочинства и че злите духове се канели да слязат с цялата си армия и с помощниците си вълци към земите в подножието на планините, за да тьрсят джуджетата или да си отмъстят на живеещите там, които според тях са им дали подслон.