	Корбет усети, че настръхва. Брат Ричард се отдръпна назад, а той пое през нефа. Стъпките му отекваха кухо. Чуваше зад себе си гласове. Когато доближи, стомахът му се сви. От гредата над вратата на преградата висеше и се полюляваше труп на котка с прерязано гърло, окачен за опашката. Видът на полюшващото се тяло с настръхнала козина и локвата кръв отдолу разбуниха стомаха му и той усети как вътрешностите му се надигат. Корбет вече се готвеше да отвърне поглед, когато видя парче пергамент, забодено върху трупа. Той покри уста с ръката си и го дръпна. Докато го откачаше, пръстите му докоснаха козината и Корбет почувства, че ще повърне.