	След смяната Лора се върна към другата си същност — съпруга на магьосник. Като се завърна в навеса до завоя на Аккуда бе приятно изненадана от промените. Недалеч от навеса имаше ковачница и една сергия на търговец, самия навес бе опушен през зимата и имаше далеч по-сериозен вид. Зад навеса Узтибес светеше с все още заснежените си върхове. Техния свят бе красив, много красив и поне за сега си живееше спокойно. Малко по малко започна да се ориентира в структурата на местното общество. Района бе пастирски се управляваше от Ками-пер, Който живееше надолу по реката. Данъците събираше съсухрен старец с каруца и никой не помнеше да са идвали войници с него. В планината нямаше разбойници и бунтовници. Към мъжа й се отнасяха с почит. Не след дълго ковача и търговеца тръгнаха към планината след стадата, но тя знаеше че наесен ще се върнат за да преминат реката и да си платят данъците. Никой не искаше да живее в постоянно съседство с магьосник, пък бил той и лечител. Докато идваха за се заселят тук в едно селище бе видяла местен храм. Представляваше кръгла постройка с подобен на обърната фуния покрив. Магьосниците не бяха добре дошли на такова място. Местния шаман се правеше, че не ги вижда, а иначе с учудване и удоволствие предната есен прибра една овца от тях за дарение на храма. Това осигури търпимост между тях.