	— Докато седях там, не мисля, че се страхувах повече от останалите; но чувствувах, че ще е жалко да умра, без да съм направил нещо, с което да ме запомнят след смъртта ми. Затова, когато Торкел дойде при мен, му казах: „Притеснявам се за косата си, не искам да се изцапа с кръв“ — и я вдигнах над главата си. Някакъв мъж, който вървеше след него — после чух, че му бил зет, притича напред, хвана я с ръка, нави я на пръстите си и му каза: „Хайде, удряй!“ Торкел замахна, но в същия момент аз дръпнах рязко глава назад и брадвата попадна между мен и зет му, отсичайки и двете му длани. Едната остана да виси в косата ми.