	Не стига че Моарейн и Мъдрите го гледаха така мълчаливо и изпитателно — понякога го правеше и Егвийн: тя между другото определено се беше променила, наполовина Мъдра и наполовина Айез Седай — а сега и веселчунът на Ранд. От този поглед му се дощя да заскърца със зъби. Най-доброто, което щеше да получи от заминаването си, щеше да е, че никой повече нямаше да го гледа така, сякаш всеки миг ще отгатне какво мисли и вече знае дали долните му дрехи са чисти.