	— Супер! — каза Пърс. Той си представи как влиза последен в самолета, минава по пътеката и сяда на седалката до Анджелика, докато главата й е обърната към илюминатора и тя гледа навън, а той казва тихо — казва какво? „Здравейте. Отдавна не сме се виждали. Надалече ли пътувате? Да сте си забравили нещо?“ [изважда скъсания чорапогащник]. Или по-добре мълчаливо, без да казва нищо, просто изчаква да види след колко време тя ще погледне надолу и ще познае изтърканите му обувки или ръката му на облегалката между тях или просто ще почувства вибрациите на възбуда и очакване, излъчващи се от сърцето му, и ще се обърне да го погледне.