	„Престани! — заповяда си гневно Стърм. — Скоро ще полудееш като нещастния Дерек.“ Той се извърна рязко и едва не се сблъска с Лорана. Очите му срещнаха лъчистия й поглед, който разсея донякъде мрачните му мисли. Докато на света съществува такава красота, ще съществува и надеждата. Той й се усмихна и тя му отвърна с усмивка — малко пресилена, — която заличи бръчките от тревога и изтощение на лицето й. — Иди да си починеш. Изглеждаш много уморена.