	БРАЗИЛИЯ е обявена за икономическо чудо. Веднага след военния преврат срещу президента Гуларт през 1963 г. С цел „оздравяване“ на икономиката заплатите са намалени с 25%. Закриват се нерентабилните предприятия и постъпват (главно) американски инвестиции. През 1975 г. Е върхът на икономическото чудо. Тогава 68% от хората се хранят под необходимия жизнен минимум, а 58% от децата са недохранени. Но икономиката носи повече печалби на инвеститорите. През 1980 г. Работят 50% от производствените мощности. Тогава 1% от населението е богато, а 80% са бедни. През 1990 г. Страната се нарежда на 80-то място в света по жизнен стандарт, наравно с Албания, Парагвай и Тайланд. 40% (53 милиона) от бразилците гладуват. 50% от обработваемата земя принадлежи на 1% земевладелци. Използва се трудът на 7 милиона деца роби. Разходите за здравеопазване през 1975 г. Не достигат 1/3 от разходите през 1965 г., а днес са още по-ниски. Образованието е на нивото на Гвинея Бисау и Бангладеш. Но вносът на луксозни стоки е нараснал с 275%, поради което общият внос се е увеличил с 38%. Нарастват обаче инфлацията и Външният дълг.