	Като всички Нелвински младежи Вонкар бил слушал за блясъка и могъществото на далечното царство, но за разлика от повечето, жадувал да види всичко с очите си. Той бил сирак, бил свикнал да ловува сам в горите и затова може би, за него било по-лесно да напусне родната долина. Рано една сутрин той събрал, малкото си вещи в една вехта торба и се отправил право на север — към приказния Тир Аслийн. Пътешествието вървяло без особени премеждия до Кръстопътя на Дайкините и горите отвъд него, но там той изгубил пътя и повече не го намерил.