	Продължих пътя си сред полета, покрити с лед и полета, опърлени от пламъци. Небето над мен беше ту неподвижно, ту побесняло. И най-накрая, няколко часа по-късно, пред мен се извисиха няколко мрачни хълма, иззад които се промъкваше зората. Трябваше само да стигна дотам и да премина между тях, за да се озова пред последната и най-трудна бариера, зад която се намираше целта на моето пътуване.