	Друга част от съзнанието й не можеше да пропъди спомена за странното лице на Трилор. Рийд бе прав: Трилор беше самотник. Тъй като не го познаваше отблизо, за нея бе по-лесно да приеме факта на смъртта му. Но начинът, по който беше умрял, я караше да настръхва.