	— Опасявам се, че обяснението ще ви прозвучи доста глуповато — каза тя. — Паметта ми е ужасна, наистина непоносима. Отивам на пазар и забравям какво съм тръгнала да купувам, уговоря си среща по телефона и забравям за нея още щом поставя слушалката. Каня хора на гости за края на седмицата, а когато пристигнат, нас ни няма у дома. От време на време, когато трябва да го запомня нещо, обаждам се в телефонната централа и ги моля да ми позвънят няколко минути преди важния момент. Все едно, че си връзвам възел на носната кърпичка, само че възелът не може да ви позвъни по телефона, нали?