	Той щеше да ги пусне да си вървят. Привилегия на високия произход и властта. Така беше устроен светът. Животът на мъртвите и осакатени селяци щеше да бъде изкупен с коне и злато, които щяха да получат избавителите. За един кратък и объркващ миг Джехане живо си представи как се надига от опърлената трева, приближава се към младия войник, Алвар, и взема меча му. Почти физически усети тежестта на оръжието в ръцете си. Със зловеща яснота се видя да се запътва към Гарсия де Рада и чу вика на Велас „Джехане!“ в мига, в който прониза мъжа, стиснала с две ръце джадитския меч. Острието се промуши между ребрата му. Чернокосият извика, когато кръвта бликна от раната и продължи да тече, докато той се свличаше на земята.