	Конскарека прекара жена си и Ингрей бързо и без придружители през тъмните коридори на кралския палат. След още едно „Кротко“ от неговата уста стражите при портата ги поздравиха и ги пропуснаха без въпроси и бавене. Поеха по нощните улици — въздухът започваше да се прибулва мъгливо от все по-силния хлад. След първия завой Ингрей погледна през рамо и видя процесия от полюляващи се фенери. Гласове пробиха през мъглата — Биаст и благородната му свита бързаха към смъртното легло на краля. „Твърде късно“. Различи гласа на Хетвар — казваше нещо на принц-маршала. Зачуди се дали Хетвар не е взел и печата на свещения крал, който му беше поверен в дъбовата си кутия, заедно със сребърния чук, с който да го счупи до леглото.