	Щом скочи от седлото, шошоните побързаха да се погрижат за неговия Илчи. После Винету се приближи до мен, седна на земята и започна да вечеря, без да пророни и една дума, макар по лицата на присъстващите съвсем ясно да си личеше колко нетърпеливо очакваха да чуят какви вести им носеше. Едва след като се нахрани, той усмихнато огледа хората около себе си и както бе обичайно за него, с пестеливи думи и категоричен тон каза: