	Оръдието пак беше готово за стрелба, но целта отново бе заслонена от астероид. Секундите се точеха чудовищно бавно, ала компютърът изчакваше блестящата точка на противника да се появи между блуждаещите скални и ледени късове. Грег чувстваше как сърцето му бие глухо и измъчено, но вече не можеше да овладее трескавото си състояние. Зениците му се бяха впили до болка в мъждеещите скачени кораби. Редом с командира Стас нервно хапеше устни.