	Дванайсетгодишната Мария се разболяла от чуждопланетен ретровирус, който префучал като коса през животновъдния район на колонията. Повечето заболели от Червената смърт или умирали след трийсет и два часа, или се възстановявали, но болестта на Мария се проточила, някога красивите й черти съвсем се скрили от ужасните тъмночервени белези. Семейството я отвело в болницата в Сиудад дел Мадре в брулените от вятъра южни райони на Ляно Естакадо, но марияистките лекари не можели да сторят нищо друго, освен да се молят. В Сиудад дел Мадре имало нова мисия на преродените християни, от която местните се дистанцирали, но която търпели, и тамошният свещеник — любезен мъж на име отец Махер — помолил бащата на Фредерико да позволи на умиращото си дете да приеме кръстоида. Фредерико бил прекалено малък, за да си спомня подробностите от мъчителните спорове на родителите си, но помни как цялото семейство — майка му и баща му, двете му сестри и по-малкият му брат — било коленичило в марияистката черква, молейки се на Светата Майка за напътствие и застъпничество.