	Кралският дворец не е обикновена сграда, а се състои от множество здания, чиято обиколка е около седем мили; залите са обикновено по двеста и четиридесет фута високи и съответно широки и дълги. На Глъмдалклич и на мен дадоха каляска, с която гувернантката й често я извеждаше да разглежда града или да обикаля магазините; и аз винаги бях с тях, носен в кутията си; макар че, поисквах ли, момичето ме изваждаше и ме държеше в дланта си, за да мога по-добре да огледам къщите и хората, като минавахме по улиците. Пресметнах, че каляската ни е квадрат, приблизително с размерите на Уестминстър хол*, но не толкова висока; обаче не съм сигурен. Един ден гувернантката нареди на кочияша да спре при няколко магазина; там просяците издебнаха случая да се стълпят край каляската и ми дадоха възможност да видя най-ужасното зрелище, което европеец някога е виждал. Имаше една жена с рак на гърдата, който бе достигнал чудовищни размери, пълен с дупки, в две-три от които лесно бих могъл да се вмъкна и да се скрия цял. Имаше един човек с буца на врата си, по-голяма от пет бали с вълна; друг с два дървени крака, всеки по около двадесет фута. Най-отвратително от всичко обаче бяха въшките, които пълзяха по дрехите им; съвсем ясно с просто око виждах краката на тези гадини, много по-добре, отколкото бих видял краката на европейска въшка през микроскоп; както и зурлите им, с които риеха като свини. Това бяха първите въшки, които въобще виждах; и бях достатъчно любопитен, за да дисекцирам една от тях, стига да имах необходимите инструменти (които за беда оставих на кораба), макар гледката действително да беше толкова противна, че ми се догади.