	Целият разтреперан, Джанвърт пое няколко пъти с пълни гърди, преди да продължи изкачването. Мислите му бяха съвсем объркани. Това наистина беше човешки кошер. Живееха тук, както живееха насекомите. Как всъщност живееха насекомите? Те вършеха неща, които нито едно човешко същество не би желало да направи — нито пък би било в състояние. Имаха търтеи и работници — и царица — и ядяха, за да живеят. Хранеха се с такива неща, каквито човешкият стомах не би могъл да понесе, дори ако съзнанието не се възпротивеше предварително. И се кръстосваха — за да продължават съществуването на вида. Колкото повече мислеше за това, толкова повече картината съвпадаше с всичко наоколо. Не, не ставаше дума за никакъв свръхсекретен експеримент! Това беше нечие ужасно, отвратително хрумване, което трябваше да бъде изпепелено незабавно и до край!