	Или беше Пейнт? Бях му изиграл мръсен номер, като го изпратих по пътя, по който не можех или не исках да тръгна сам. Може би, казвах си, трябваше да се върна и да му кажа, че е свободен от задължението, което му бях възложил. Опитвах се да отпъдя мисълта, но не можех да прогоня представата как Пейнт след хиляда години (след милион години, ако още съществуваше тогава) все още стои тържествено на стража пред портите и чака нещо, което няма да стане, верен на думите отпреди толкова години, които отдавна са отнесени от вятъра, а изреклата ги уста е завинаги превърната в прах.