	Имаше един начин. Ако родиш бебето вкъщи без медицинска помощ и ако то поемеше първата глътка въздух, държавата не можеше да го убие. Имаше някои неща, с които дори правителството на Китайската народна република се съобразяваше, и едно от тях беше, че не можеше да се убива живо, дишащо дете. Но докато то поемеше тази глътка въздух, дотогава не беше нещо повече от парче месо на пазара. Имаше дори слухове, че държавата продава органи на абортирани деца на световния пазар, които да бъдат използвани за медицински цели, а семейство Ян вярваха в тях. И така, те решиха Лянхуа да роди вкъщи, след което възнамеряваха да уведомят държавата за свършения факт и евентуално да го кръсти преподобният Ю. До този момент госпожа Ян се поддържаше в добра физическа форма, ходеше по два километра на ден, хранеше се пълноценно и изобщо правеше всичко, което се препоръчваше в литературата за бъдещите майки. А ако нещата тръгнеха на зле, винаги можеха да отидат за съвет при преподобния Ю. Планът помогна на Лянхуа да преодолее стреса (всъщност това си беше направо сърцераздирателен ужас) от незаконната си бременност.