	— Господин Девор _никога_ не губи. — Гласът изстина с около четиридесет градуса и присмехът набързо се изпари. — Той променя целите си, но никога _не губи_. Тази вечер вие повече приличахте на губещ, господин Нунан, умирам от удоволствие, като си спомня как цамбуркахте и квичахте в езерото. Изплашихте се, нали?