	Лестър остана като вцепенен на мястото си, докато не чу тропот на конски копита — Варни, без дори да се преоблече, се бе метнал на седлото и съпроводен само от един слуга, препусна към Бъркшир. При този шум графът скочи от креслото и изтича до прозореца с намерението да отмени недостойното нареждане, с което бе натоварил човек, нямащ, както сам твърдеше, други добродетели освен предаността си към своя господар. Но Варни вече се беше отдалечил. Ясното и обсипано със звезди небе, което в ония времена се е считало за Книга на Съдбите, се разкри пред очите на Лестър, когато лой отвори прозореца, и отклони мислите му от добрия и мъжествен порив, който го бе обзел за миг.