	Звук от лоченето на някакво малко животинче от каната зад нея стигна до съзнанието й. Природни звуци и естествени процеси. Паметта й се зарея през някаква странна, мълчалива преграда в мозъка, за да открие една жрица на Йов*, държана като пленница в Асирия от Синахериб**. Спомените на тази жрица подсказаха на Ганима какво трябва да се направи тук. Палимбашата и неговата жена бяха същински деца — непостоянни и капризни, но опасни. Те не знаеха нищо за Йов, не знаеха дори и името на планетата, където Синахериб и жрицата бяха станали на прах. Това, което щеше да се случи на двамината съзаклятници, можеше да им бъде обяснено единствено от гледна точка на нещо, започващо тук.