	Стюардесата се приближи по тясната пътека, придържайки се отдясно към поставените близо едно до друго кресла. В походката й се забелязваше известна плавност и краката й като че ли с мъка се отделяха от пода, сякаш стъпваха в гъсто лепило. Тя не се отделяше от яркожълтия килим, който покриваше цялата пътека, включително и тавана. Килимът и подметките на сандалите й бяха покрити с хиляди малки кукички, които влизаха плътно една в друга. Този начин на ходене при състояние на безтегловност действаше твърде успокояващо на дезориентираните пътници.