	Първият лагер, на който се натъкнаха, на две мили под Алиндер, представляваше осеяно с готварски огньове пространство от фургони, волски коли и шатри, повече или по-малко закърпени, сред които се мяркаха заслони от храсти. Чуковете кънтяха над наковалните при трите налбантници, деца тичаха насам-натам и играеха по отъпкания мръсен сняг все едно, че не знаеха, че е имало битка и че бащите им може да са загинали. Сигурно не знаеха. Щеше да е милост за тях. Коневръзите бяха почти празни и освен тримата налбанти се виждаха малко мъже, но една дълга опашка от жени — над петдесет! — се беше наредила пред някакъв платнен павилион, където на маса се беше разположила някаква Посветена с подредени зад нея четирима стражи, тъй че Стелер дори и не забави коня си. Моарейн прегърна за миг Извора и усети, че Сюан е направила същото. Далечното и едва видимо лице на Посветената беше обкръжено от многобройни тънки тарабонски плитки. Сарийн беше най-красивата жена в квартирите на Посветените, като се изключеше може би Елид, въпреки че самата тя като че ли изобщо не го осъзнаваше, докато с Елид съвсем не беше така, но като за дъщеря на дюкянджия притежаваше удивително малко такт. Майка й сигурно много се беше зарадвала, когато я бе видяла да тръгва с острия си език за Тар Валон.