	Трябва да има начин за бягство, рече си той, просто трябва да има. От часове измъчваше мозъка си за да открие начина. Можеше да използва остър камък, в който да търка вървите докато се претрият и прережат накрая или поне да ги повреди дотолкова, че да може да ги скъса. Но не си виждаха никакви камъни, а само пясък, примесен с пръст и глина. Вероятно беше възможно, със сложни движения на тялото да плъзне завързаните си ръцете отдолу и като се прегъне на две да ги издърпа под краката си, като по този начин ги извади отпреде си, където би могъл да достигне въжето със зъби. Но това беше невъзможно с двамата наблюдаващи го стражи. Всъщност, той не беше сигурен, че това изобщо би могло да бъде направено. А ако успееше да изпълзи до Конрад, можеше или той да прегризе въжето на Конрад, или Конрад да прегризе неговото, което беше по-вероятно, понеже зъбите му бяха по-големи, а челюстите му — по-силни. Но това също не беше възможно заради Ейнар и Робин, които наблюдаваха.