	Отворих вратата и излязох, колата продължи нататък. Обелискът се оказа съвсем близо. Послушно го обиколих. Излязох на Пето авеню и видях на тридесетина метра човек със същите дрехи като моите. Той размахваше малакско бастунче. Обхвана ме любопитство. Тръгнах към него и веднага спрях. Щях да наруша инструкциите на Сатаната. А това най-малко ми се искаше в момента. Затова се обърнах неохотно, спрях едно такси и се отправих към клуба. Виждах всичко в розово. Искаше ми се да пея. Минувачите весело преминаваха край мен. Ева ме бе ударила в главата като вино.