	Чимп Туист седеше на леглото, подпрян на куп възглавници. Носеше вълнен халат, лицето му беше пламнало от високата температура, клепачите му бяха подпухнали. Свирепият му поглед би сепнал по-чувствителен човек, но за щастие Фланъри не спадаше към тази категория. Старшината беше двуметров исполин, който пращеше от здраве, и като го гледаше, Чимп се почувства още по-зле; сигурен бе, че гръмливият глас на Фланъри, който навремето е всявал страх сред войниците, ще усили нетърпимото му главоболие. Помисли си, че човек трябва да е в цветущо здраве и във върховна физическа форма, за да се сравнява със здравеняци като старшина Фланъри.