	Всъщност двете прекрасни сестри бяха не само отрада за приятелите си, но и гордост за тези острови, където хората от определено съсловие поради откъснатостта от останалия свят и присъщото си гостоприемство се чувствуваха слети в дружна общност. Един странствуващ поет и музикант-любител, който след много премеждия се бе върнал да прекара края на живота си на родните острови, възпя дъщерите на Магнус с поема, която озаглави „Вечерница и Зорница“; и описвайки там Мина, като че ли бе предугадил, макар и в груба форма, прекрасните стихове на лорд Байрън: