	Той се изтъпанчи пред мен и даде знак на дребния да приближи с лампата, за да може по-добре да ме огледа. Да прегледа и моите върви, не счете за необходимо, тъй като тези на камерхера си бяха „наред“, а и сгърбената ми фигура създаваше впечатление, че положението ми е все така безпомощно както по-рано.