	Той замахна с ръка — и гоблените по стените затрептяха като знамена под вятър. Жално звъннаха и се посипаха на парчета витражите в тесните прозорци. Свещите и факлите мигнаха като в предсмъртна агония, съдове, блюда, бутилки, прибори — изпопадаха от масата. Послушният въздух се беше притекъл на зова на Господаря. Свит в незрим юмрук, Вятърът профуча през залата, за част от мига поспря, а сетне волята на Виктор го запрати в ненавистната врата.