	На гарата в Лозана пристигнах по обяд. Високоскоростният влак за Париж тръгваше след двайсет минути. Влязох в една телефонна кабина в чакалнята и по навик проверих телефонния си секретар. Имаше съобщение от Улрих Вагнер, германски биолог, с когато се бях срещнал предишния месец, докато се подготвях за орнитоложката си експедиция. Улрих и екипът му възнамеряваха да проследят миграцията на щъркелите чрез спътник. Предложиха ми да ползвам техните данни. Това щеше да ми спести търченето подир миниатюрните пръстени. Съобщението гласеше: „Готово, Луи! Те отлитат! Системата действа чудесно. Обаждайте ми се. Ще ви давам номерата на щъркелите и местоположението им. Успех.“