	Към десет часа сутринта, въпреки морския вятър, по целия кораб започваше да се разнася хубава миризма. Готвачът поставяше котела на огъня и вътре, в сладка или в морска вода, вареше солено месо. В друг голям съд сипваше просо и го оставяше да заври, докато стане като гъсто сварен ориз. След това бъркаше в котела с месото, обираше тлъстината, за да запържи просото, а после разпределяше от всичко по блюдата. Тогава се даваше сигнал за ядене. Екипажът се събираше на групи по седем, тъй като блюдата се подреждаха така. Всички порции бяха еднакви — и за готвача, и за лекаря, и за капитана. Въпреки това всеки имаше право да поиска блюдото му да бъде заменено с блюдо от която и да било друга група. Обаче до такъв случай никога не се стигаше. Ренжар и главно Жан оценяваха равенството. След като веднъж бяха избрали капитана, всички му се подчиняваха, но винаги имаха право да се отнасят с него като към равен. Той държеше властта благодарение на своя ум и на храбростта си, които укрепваха авторитета му. Жан знаеше, че у Лоран тези качества бяха много по-силно изразени, отколкото у капитана на „Сен Флавиен“.