	Радиото на малката кола се включи едновременно с мотора и работи, докато и тя се движеше; така целия следобед, пътувайки през големите зърнопроизводителни равнини на Източен Оргорейн, неоградени (защото няма стадни животни) и пресечени от безброй потоци, слушах радиото. То ми разказваше за времето, за реколтата, за пътните условия; предупреждаваше ме да карам внимателно; предаваше ми различни новини от всичките тридесет и три окръга, производството на различни фабрики, сведения за корабоплаването от различни морски и речни пристанища; изпълни няколко йомешки песни, а после ми заразправя пак за времето. Всичко това беше много сдържано след гръмките фрази, които бях чувал по радиото в Ерхенранг. Никакъв намек за нападението срещу Сювенсин; орготейското правителство очевидно искаше да избегне, а не да предизвика вълнение. С кратък официален бюлетин, повтарян от време на време, просто се съобщаваше, че редът се поддържа и ще бъде поддържан по източната граница. Това ми харесваше; то беше успокоително и непредизвикателно и пропито със спокойната твърдост, която винаги ме бе възхищавала у гетенейците: Редът ще се поддържа… Сега се радвах, че съм извън Кархида, разединена страна, тласкана към насилие от един бременен крал-шизофреник и регент-егоманиак. Радвах се, че се нося спокойно с двайсет и пет мили в час през просторни, нашарени с прави бразди зърнодайни равнини, под еднообразно сиво небе, към столица, чието правителство държеше на Реда.