	— Добре. — Момчето се настани удобно в стола си. — Човекът, който уби майка ми, беше комарджия — убиец, който наричаше себе си Сидонс, познат и с други имена. Казваха, че бил доста бърз с оръжията. Когато това се случи, бях просто момче и не можех да направя нищо. Чичо ми, този, който ме взе, се отнасяше с мен като към роб, биеше ме за щяло и нещяло. И винаги ме наблюдаваше отблизо, така че не можех да се измъкна по никакъв начин. Но когато станах на четиринадесет, успях да се измъкна и избягах надалече, там, където не може да ме проследи и да ме върне. Тук-там си намирах работа, най-лошата, а бях само едно хлапе. Ходих в Монтана, Юта, Невада и през цялото време разпитвах за този Сидонс. Спестих и си купих револвер, доста добър. Исках, когато най-накрая хвана този Сидонс, да имам добро оръжие. Започнах да се уча здраво…