	Стоях така замаян, изпълнен с възхита. Добивах усещането, дълбоко и чувствено, че в такъв миг изникваше незнайно чудо и аз се докосвах до тайнства, запретени за простосмъртния. При всяко мое взиране отвън чудесата се множаха: тук откривах пръснати къщурки, там ферми, сгушени в снега, махали и схлупени навеси сякаш изникваха иззад всяка дипла на терена, селца се открояваха на баира, дим се извиваше от закривен, катурнал се настрани комин… Достатъчно беше да гледам, да се изпълвам с блаженство, за да видя, да усетя цялата тази прелест!