	Изведнъж от мрака изникна съществото, което неотдавна беше оставило белег върху главата й, харпията Безименна с глава на жена и крила на птица. Ноктите й сграбчиха здраво момичето през кръста. Двете заедно продължиха да падат, но яките крила на харпията не спираха да пляскат, а хватката й не се разхлаби нито за миг. Постепенно падането се забави и много, много бавно Безименна започна да се издига, докато след цяла вечност се показа над пропастта и пусна примрялото момиче в протегнатите ръце на Уил.