	След като оставихме зад себе си основната част на същинския планински масив, пътят стана по-лек. Спускахме се през предпланините и на места вече виждахме да блестят водите на Черна Дрина. Твърдата скалиста земя отстъпваше на по-мека почва. Мрачната гора също се отдръпваше и постепенно се превръщаше в приветлив храсталак, прорязван от зелени ливади, докато накрая стигнахме до реката. Тук беше бродът, за който беше говорил Марко. На това място следите от каруцата преминаваха през водата и продължаваха от другата страна на реката.