	Оставаше да бъде преодоляна разораната ивица с ширина около двеста ярда, където един истински беглец щеше да бъде хванат вероятно в светлината на прожекторите и покосен от автоматичните изстрели. Накрая, на западната страна, се намираше живият плет. Хората от граничната работна група прорязваха дупка през него и след като агентът преминеше оттам, отново го съединяваха. Светлините на прожекторите се обръщаха в друга посока в нощите, когато се промъкваше техен човек, а разораната ивица бе обрасла обикновено е гъста трева, особено през лятото. До сутринта тревата се изправяше, заличавайки всички следи.