	Шанън и Лангароти изпревариха останалите шестима и първи излязоха на кръстовището. И двамата бяха плувнали в пот. По лицата им, намазани със сепия*, се стичаха мръсни струйки. Дупката в облаците се беше уголемила. Отгоре надничаха повече звезди и макар че луната все още оставаше скрита, откритото пространство пред двореца беше относително добре осветено. На сто метра от двореца Шанън различи силуета на покрива, но постовия, който беше под носа му, забеляза едва когато се спъна в него. Зангариецът седеше на земята и сладко спеше.