	Момиченцето, уморено от вълненията, бе заспало. Беше на сигурно място в скута на стария маг. В сърцето й той бе заместил мъжа, споменът, за когото бе избледнял, мъждукащ в някое ъгълче на подсъзнанието й. Докато гледаше смиреното и доверчиво лице на пришълчето в скута си, Креб почувства в душата му да разцъфва искрена любов. Едва ли щеше да я обича повече, ако бе негово дете.