	Когато наближихме, видях, че пътната врата на къщата е отворена и от нея струи светлина. Някой крачеше по пътя към нас. При следващата мълния, която украси къщата с корона от ярки тръни, видях, че това е един много едър човек. Походката му бе непохватна, но се придвижваше бързо. Беше облечен с дрехи, които не му бяха по мярка и веднага забелязах, че лицето му не е оформено както трябва. Беше несиметрично. Той спря пред нас и се олюля, завъртя главата си наляво и надясно. Втренчих се в него изумен. Дъждът пречеше на миризмите да се разпространяват и не долових нищо, докато не се приближи достатъчно. След като успях да го подуша, ми се стори още по-странен, защото той изпускаше сладникавата, болезнена миризма на смърт. Движенията му не бяха агресивни и ни наблюдаваше с нещо сродно на детското любопитство.