	Талаан послушно задържа щита над Нинив, както и невидимите връзки, оставяйки я да стърчи на място неподвижна като статуя. И да кипи като забравено над огъня котле. Не им достави удоволствието да се замята като кукла на конци и нищо друго не й остана, освен да стои мирно. Кайре и Тебрейл я изгледаха с ледено високомерие, Курин — с непоклатимото презрение, което изпитваше към всички обитатели на сушата. С каменния си поглед тя нито се подсмихваше, нито правеше някаква гримаса, лицето й си оставаше съвсем безизразно, но не беше нужно дълго да постоиш с нея, за да разбереш какво точно мисли за теб. Само Райнин изрази някакъв нищожен намек за съчувствие със съжалителната си усмивка.