	Анаис положи бледите си, елегантни пръсти на невисоката стена, която я предпазваше от главозамайващата височина, и наведе глава. Един императорски страж в синьо-бяла броня, който бе застанал на пост недалеч от нея, се преструваше, че не я забелязва.