	Козела извървя булевард „Дондуков“, заобиколи бившия Партиен дом и бавно, с вдигната глава, ниско нахлупена шапка и ръце в джобовете тръгна по „Цар Освободител“. Никой не му обръщаше внимание. Еуфорията, обзела всички, не им оставяше място да се взират в някакъв самотен мъж на средна възраст, скитащ без посока из града. Козела спря пред една улична сергия, купи си синьо книжно знаменце, пъхна го под мишница и се насочи към Парламента с чувството, че сега видът му се вписва по-достоверно в тълпата и буди по-малко подозрение. Навалицата беше започнала да се стича около храм-паметника „Александър Невски“ и Парламента. Козела забеляза лицата на вицепремиери и министри, а от подслушаните разговори на хората около него разбра, че очакват президента.