	Тиха вода прехапа неспокойно устна, когато Бяла пепел застана пред кладата, която пращеше и пукаше в центъра на лагера. Стотици очи я наблюдаваха с напрегнато внимание. Тя вдигна ръце, Възпявайки Силата си на непонятния за него език на Слънчевите хора. На хоризонта проблесна светкавица; там се кълбяха черни облаци, затулващи звездите.