	Никак не ми се иска да давам под наем свободната си стая. Нямам желание да деля жилището си с непознат, който да се търкаля по канапето ми и да ми мърля седалката в тоалетната. Само че нямам избор. Когато Даниел се изнесе, той си взе телевизора „Банг и Олуфсен“, половината снимки и половината депозит, оставен за жилището. Остави ме без телевизор, без картини и снимки по стените, с някакви тъпи руси кичури. Това стана, когато бях на двайсет и седем и на главата ми висеше убийствена ипотека. През последните девет месеца разчитам на спестяванията си и в момента съм на ръба на разорението. Последните два месеца не съм плащала вноските за ипотеката и банката ме заплашва, че ще ми отнеме собствеността, така че или трябва да си намеря съквартирант, или…