	Отново започна да полудява, след доста дълго затишие — от преди Карнавала на Крий до пристигането му в пещерата. Мислено сега го наричаше точно така — полудяване, а не „пристъп“, както превзето му викаха лекарите, — защото то си беше точно полудяване. Вече не вярваше, че Гея е способна да го изцери, дори и да иска, а и не се сещаше защо би пожелала да го стори. Явно бе обречен да прекара живота си като група маниакални, непознати за самия него личности и най-доброто, което можеше да стори, бе да се сработва с тях.