	На зазоряване им бяха необходими няколко минути, за да се измъкнат на повърхността през шейсетте сантиметра сняг, навалял върху тях. След оскъдна закуска от протеинови блокчета и преварена вода от сняг, разтопен на газовия котлон, те продължиха да вървят. Вятърът Духаше в гърба им. Следите зад тях изчезваха мигновено, изметени от безмилостните пориви. Бавно се придвижваха на север, следвайки водача си. Това беше демонстрация на доверието им в Мърсър. Ето защо той полагаше неимоверни усилия и поемаше водачеството, когато снегът станеше по-дълбок или теренът по-труден. В единайсет часа релефът стана изключително неравен. От леда се издигаха скалисти хълмове. Имаше и дълги пукнатини, достигащи петнайсет фута дълбочина. Те прескачаха по-плитките, но преминаваха други, като слизаха долу и после се изкатерваха от другата страна. Повечето полярни експедиции носеха леки сглобяеми стълби, за да преминават подобни образувания, но Мърсър и групата му не можеха да си позволят този лукс. Придвижването им ставаше все по-бавно.