	Планетата беше безименна, а бледото слънце, което изгряваше като бледа точка ниско над хоризонта й едва осветяваше ледената й пустош. Над океаните от замръзнали газове се издигаха сивите силуети на планински масиви, събрали в недрата си ценни изкопаеми, представляващи интерес за човешката промишленост. Ледената й пустош беше напълно безжизнена, лишена от великото чудо на природата, наречено живот. И все пак някъде над повърхността й се разнасяше тих шепот — слаб признак на нечие присъствие, притаен в околната студена панорама.