	Имаше обаче едно нещо, което я смущаваше. Никога не бяха излизали вечер, да не говорим за прекарване на нощта заедно. На няколко пъти тя бе подхвърляла обещаващи намеци, но Саймън с нищо не показа, че е разбрал недвусмислената й покана. Всяка вечер, щом наближеше седем часа, той я изпращаше до тях и след това… изчезваше. Номерът на мобилния му телефон не отговаряше, а тя никога не го бе чувала да говори за улицата и квартала, където живееше. За Джени това беше доста изнервящо; беше свикнала да опознава креватните умения на мъжете, с които бе била, най-късно до втората среща. Загадъчността на Саймън не й даваше мира.