	Ала за Сам вечерта се сгъсти и премина в мрак, докато той стоеше в Залива, взираше се в смутното море, но съзря само сянка над водите, която скоро се изгуби на Запад. До късна нощ стоя там, чувайки само въздишките и шепота на вълните по бреговете на Средната земя и този звук се вряза дълбоко в сърцето му. Край него безмълвно стояха Мери и Пипин.