	В главите „Пътят към Сан Лукар“ и „И все пак тя е кръгла“ съставителят си служи най-често с общоприетата транскрипция на името на Магелан. Само там, където се споменава португалският произход на Магелан или се изтъкват заслугите му пред Испания, се употребява португалската транскрипция (Магаляиш) или испанската (Магалянес).