	Тя вдигна към светлината лице, което вече не беше човешко. Бледата кожа сияеше с вътрешна светлина. Гримът стоеше върху тази светеща повърхност. Ружът, сенките, червилото сякаш се носеха над светлината, сякаш кожата вече не можеше да ги поеме. Когато обърна глава, успях да видя костите на челюстта й като сенки под кожата.