	Морето остана зад мен, а пред мен беше заливът. Морският бриз, след като се беше надухал вече, утихваше. Смениха го леки въздушни течения от юг и югоизток, които носеха гъсти мъгли. Заливът, заграден от Острова на скелета, лежеше неподвижен и оловносив, като в деня, когато за първи път влязохме в него. „Испаньола“, на която се развяваше черното пиратско знаме, се отразяваше съвсем ясно в гладката огледална повърхност от върха на мачтите до ватерлинията.