	Това беше само предположение, но сега всяка сутрин на разсъмване Алвар обръщаше лице на изток и от цялото си сърце благодареше на Джад, вричайки се отново и отново в стоманата на меча, който му беше дал баща му, че ще бъде достоен за доверието на бога. И, разбира се, на Капитана.