	— Скоро след като заминахте, запристигаха вести, милейди — заговори той, този път без изобщо да звучи сухо. Веждите му бяха настръхнали от грижа. — Има четири войски… Малки, предполагам, за тези времена. Светлина, помня време, когато пет хиляди мъже си беше голяма войска. — Потърка с длан плешивото си теме и белите туфи около ушите му се разрошиха. — Четири малки войски се приближават към Кемлин от изток — продължи той с малко по-обичаен за него тон. Почти. — Боя се, че до седмица ще са тук. Двадесет хиляди души. Може би тридесет, не съм сигурен. — Още малко, и щеше да й подаде папката да види листовете в нея. Наистина беше възбуден.