	Когато тракторът спря, взехме чувалите си и изчезнахме сред редовете памук. Никой не обели нито дума. Час по-късно слънцето взе да припича. Сетих се за Трот, който си пилееше времето под дървото, спеше когато си иска и сто на сто се радваше, че изпуска работата. Може и да беше малко чалнат, но в момента той беше най-умният от семейство Спрюл.