	До нея, с нея беше детето й. Излязло бе вече от пелените си и лазеше по стаята. Малина, по-младата Бабчорова щерка, препречваше вратата с два пръта да не излиза малкото, когато бяха сами с майка му; то можеше да излезе и вън от хижата, да го изядат свините, пък и орел можеше да го дигне. Знаеше то вече и името си — Биляна с името му го държеше близу до себе си, като с връвчица: