	Сена, подобна на сребриста змия, се прокрадва между монументалните фасади на кейовете, отразявайки светлото небе, осеяно с бели облаци. Лек бриз, подухващ от изток, носи жадувана свежест в този слънчев и лъчезарен ден. От последния етаж на магазина „Самаритен“ се открива невероятен изглед към града. Всички паметници изглеждат едновременно близки и далечни, с подчертан от косата слънчева светлина релеф. Над многобройните сивкави покриви се подават тук и там патинираните зеленикави куполи на някоя църква, театър или дворец… Облегнал лакът на перилата, пиех кафето си, наслаждавайки се на прекрасната гледка. Юго се появи сред глъчта на туристите и редките редовни посетители на терасата. Все така снажен и усмихнат, той ме сграбчи в мощните си ръце и ми пожела добре дошъл. Бях пристигнал в Париж предния ден, а той беше прекъснал почивката си в Нормандия, специално за да дойде да ме види.