	— Почти същата история — вдигна рамене жената. — Отгледах го от бебе. Убих майка му, защото отмъкваше хермелините от капаните ми. И за нея не знаех, че има малки. Беше през зимата и всичко бе покрито със сняг — как бих могла да предположа, че ще има вълчета по това време? Един ден проследих дирите й до бърлогата й. Тя бе вълк-единак, без други вълци наблизо, които да й помагат, и останалите й вълчета бяха измрели. Когато издърпах Вълчо от бърлогата, видях, че очите му са полуотворени. Той израсна заедно с децата на мамутоите и вероятно смята, че хората са неговата глутница.