	— И аз имам син — каза той, — приличате си като две капки вода, аз много се гордея с него. Но най-важното нещо за момчетата е послушанието, синчето ми, послушанието. Ако ти беше доплавал по моретата с Бил, нямаше да става нужда да ти повтарям два пъти да се прибереш. Бил нямаше да търпи това, нито пък щеше да се случи с онези, които пътуваха с него. Но я гледай, наистина се задава моят приятел Бил с далекоглед под мишница, да го поживи Господ! Да влезем в кръчмата, момчето ми, да се скрием зад вратата, та да устроим на Бил една малка изненада. Я гледай ти, да го поживи Господ!