	Той пристъпи напред и объркано поклати глава. Беше също като онзи ден на детската площадка, когато… но нямаше смисъл да мисли за това. Все пак можеше да се закълне, че е видял бутилките, смътно наистина, както виждаш силуетите на мебели в стая със спуснати завеси. Лекото просветване на стъкло. Останал бе единствено мирисът на бира, за който Джак знаеше, че след време се просмуква във всеки бар на света и че все още не е изобретен препарат за почистване, който може да го отстрани. И все пак миризмата тук като че бе доста остра… още прясна.