	Кикаха бе въздъхнал, после се бе засмял, бе поблагодарил на Улф за всичко, което той бе направил и бе прехвърлил на луната. После бе излязъл на лов за банти, бе овързал с въжета един малък тоат и бе бродил из руините на Корад и Тарк, както бе нарекъл градовете, построени от талосите на Улф. След това се бе почувствал самотен и се бе върнал на планетата. Няколко пъти се бе връщал „за да си отдъхне“, веднъж с жена си от Драхеланд и няколко тевтонски рицари, и веднъж с отряд на хроваките. Но с изключение на него, останалите се бяха почувствали неуютно на луната, обхващаше ги нещо близко до паника и опитите да си „отдъхне“ бяха завършили катастрофално неуспешно.