	Сабрина се вслушваше отчаяно в заглъхващите му стъпки. В думите му имаше болезнена, горчива истина. Благородните й намерения не бяха нищо повече от фарс, патетична имитация на саможертва. Вместо да рискува да бъде отблъсната или да се изложи на подигравките на клана му, тя сама нанесе първия удар и отдалечи всички от себе си. Не можеше да ходи, но това не бе й попречило да избяга.