	Не допуснах грешката да ударя спирачки — колата щеше да поднесе и да се спусне по хълма право към езерото, преобръщайки се по склона. Вместо това включих на ниска предавка, леко издърпах ръчната спирачка и оставих двигателя да ни тегли надолу. Дъждът плющеше по стъклото и през водната завеса дървената грамада на къщата изглеждаше призрачна. Колкото и да е невероятно, още светеха лампи, грейнали като люковете на батискаф на три метра под водата. Значи генераторът продължаваше да работи… поне засега.