	Още минута и ще е свободен. Конан взе и изпуснатия наблизо меч, а после се огледа. Змията се отдалечаваше в тъмнината, като влачеше нещо разпокъсано, не приличащо вече на човек. Конан се затича към все още отворената врата. Още няколко крачки и ще е на свобода… Но под свода се разнесе рязък смях, решетката падна и тежкото резе хлопна. През прътите видя грозна, хилеща се мутра… Евнухът Шукели му бе отнел ключовете. Но не бе обърнал внимание на меча в другата ръка на пленника. Като изруга, Конан метна меча като копие, широкото острие прехвърча през прътите на решетката и смехът на Шукели секна. Евнухът се прегъна и падна, като се мъчеше да натика обратно с дебелите си ръце вътрешностите, разпилели се от ужасната рана на корема му.