	Полежа още няколко секунди, събирайки сили, после някак си седна. Дули бе разрязал гърдата й по диагонал — от долната част до подмишницата. Назъбеният разрез вече бе започнал да се затваря, ала от движението раната отново започна да кърви. Болката беше неописуема. Лизи изкрещя, кръвта потече. Тъмносивите криле отново замъглиха зрението й и тя се опита да ги прогони, повтаряйки си две изречения, сякаш бяха мантра, докато светът не възвърна очертанията си: