	Двамата се запътиха към срещуположната част на аерогарата. Сега се намираха на около километър от JAL 747, но за сметка на това можеха да го наблюдават. Освен това виждаха и един „Гълфстрийм-IV“, дегизиран като частен самолет. Той трябваше да излети точно преди японския, но щеше да поеме друг курс. Кларк извади от куфарчето си един уокмен, пъхна в него някаква касета и сложи слушалките на ушите си. Оттам се чуваха гласовете на охраната в самолета, а касетофонът записваше думите им. Кларк слушаше, забил поглед в някаква книга. „Жалко, че не разбирам японски“ — помисли си той. Както и в повечето секретни операции, и тук главното действие бе бездействието. Трябваше само да стоят и да чакат, докато нещо се случи. Кларк вдигна поглед точно навреме, за да види разстилането на червения килим, строяването на войниците и поставянето на малката трибуна. „Хората, които се занимават с тези приготовления, сигурно доста са се поизпотили“ — помисли си Кларк.