	Той яздеше на мулето току зад девойката — да бъде наблизу, да не се плаши тя. Дона познаваше селските патила, нали и майка й бе дошла от село, тук някъде беше и Гранче, родното село на баба й Благуна. Стрико Даме продължаваше да приказва, не може все да се мълчи на такъв дълъг път, пък искаше и да поразсее разтъженото девойче.