	После разбрах къде е Ел. До едно мръсно помещение, затрупано с чували пясък, видях валчестата глава. Той стоеше неподвижно на вратата, с неестествено разширени зеници, лицето му бе цялото опушено, миришеше на изгорял барут. На всеки пет секунди той се навеждаше и чистеше коленете си. Не ме слушаше и се наложи силно да го разтърся, за да ме забележи.