	— Едно нещо знам сега — каза той на себе си, като се връщаше с неуверени стъпки в стаята. — Ще оставя на мира този негър. И за кой дявол ми беше тази проклета хартия! Сигурно съм омагьосан. Ето още треперя и цял съм в пот. Откъде ли е взел тази коса? Не, не може да бъде същата! Нали я изгорих! Изгорих я със собствените си ръце. Смешно е да се мисли, че тя може да възкръсне от мъртвите… Ей, стига сте спали, ставайте! — Легри ритна кучетата и подсвирна.