	Ама баницата беше мъчна работа — едвам я свършихме. Измесихме я в гората, там я опекохме и стана за пред хора; само че не можа да стане за един ден, изхабихме цели три легена брашно, додето я направим, изгорихме си ръцете и очите ни заболяха от пушека; трябваше ни само една кора, ама не можехме да я улучим, както трябва — все се пропукваше в средата. Най-подир разбрахме как да постъпим — трябваше да я опечем заедно с въжената стълба. На другата нощ седнахме с Джим, разцепихме чаршафа на ивици, усукахме ги и додето съмне, имахме въже, на което можеше да обесиш всекиго. Представихме си, че сме го правили девет месеца.