	Саймън приключи с яденето и излезе. Чувстваше се уморен и доста тъжен. Завръщането му в Глостър беше пробудило спомени за времето, когато беше пристигнал за пръв път тук със сърце, горящо от любов, и изпълнено с надежда, че ще спечели ръката на Алис Дрейкът. Както си вървеше, се оказа пред просторната къща на мъртвия търговец, облицована до средата с дърво. Вратите, пазени от пристави, бяха запечатани от градската община. Мина по алеята и влезе в двора на конюшнята. Един пристав, който спеше в ъгъла до бъчвите с вода, се изправи и тръгна към него. Саймън извади заповедта на кмета и я показа на мъжа, който мрачно я загледа, обърната наопаки, но разпозна печата.