	И ето, че момчето свиреше за последен път в хижата. Мелиса заспа. Ян я подържа на ръце и пак я сложи в детското легло до стената. Къминс тури ръка на рамото на момчето и го изведе навън, където се очертаваше гората, черна и мълчалива под звездното небе. Върхът на самотната елха се извисяваше над всички дървета и сякаш сочеше право към небето.