	С един ритник изкъртваш паянтовата врата и изхвръкваш навън. Зад гърба ти трещят изстрели, но вече си навън, в мрака. Напускаш мизерното селце и продължаваш да тичаш с енергията на отчаянието, макар да разбираш, че това не е изход. Не можеш да продължиш така. До Пуерто Осо има още трийсет и пет километра.