	На улицата леко ръмеше дъждец и тя се зарадва на дългото си палто. Трамваят беше претъпкан и тя трябваше да седне на столчето в края му, под погледа на хората, а крачето й едва достигаше пода. Подреди си мислите в главата, а също и какво смяташе да прави и се замисли колко е хубаво да си самостоятелен със собствени пари в джоба. Надяваше се да си прекара добре. Знаеше, че ще е така, но колко мъчно й беше, че Джо и Алфи не си говореха. Сега се караха, но навремето като момчета бяха най-истински приятели, такъв е живота!