	Този път въздухът се прочистваше от подозренията! Този път, ако ченгетата заповядваха на някого да не иде на развода, той не се_ подчиняваше_! Невероятно! Нещо небивало, откакто съществуваше ЧК-ГПУ-МВД! — повиканият да се яви пред тях не се потътряше с разтуптяно сърце натам, не ситнеше с подлизурска муцунка, а гордо (пред цялата вперила погледите си в него бригада) отказваше да се подчини! Невидими везни се люлееха във въздуха над излезлите на развод. Върху едното им блюдо бяха натрупани всички познати ни признаци: следователските кабинети, юмруците, тоягите, безсънните нощи, прекарани стоешком в боксовете и наводнените карцери, плъховете, дървениците, трибуналите, вторите и третите дългогодишни присъди. Но всичко това не бе мигновено, това бе смилаща костите мелница, която не беше в състояние да погълне наведнъж всички и да ги смели за един ден. Но и след тази мелница оставаха все пак хора — та нали всички тук бяха преминали през нея.