	Следните дни Деница се учеше как да управлява съзнанието, останало временно без тяло. Така минаха още десетина дни, а напредъкът й беше бърз и неизменен. Последната седмица девойката не хапна ни залък, не пи ни глътка вода. Хранеше се само с въздух и не мръдна от своя камък. Тези дни, като да се сля с цялата природа. Винаги се беше разбирала с божиите твари, но в тази седмица тя разбра мястото на всяко стръкче тревичка, на всяко камъче и шарено бръмбарче на белия свят. И преди знаеше, че нищо не се случва току така, но сега четеше като на длан живата и неживата природа. Чак сега прости напълно на двамата си приятели и разбра силата на тяхната любов, а заедно с това дойде и радостта, че не е успяла да им навреди с черната си магия.