	— Тя наистина ли е капитан-генерал на Гвардията на кралицата? — запита Каталин, докато Биргит подаваше на Елейн чашка от тънък син порцелан, пълна с леко потъмняла гореща водица. Момиченцето говореше така, сякаш самата Биргит не е тук. Биргит вдигна вежда, но Каталин, изглежда, се беше научила добре да не вижда това, което не иска да види. От винената чаша в пълничката й шепа се носеше остро сладникав аромат на подправки. В жалката пародия на чай за Елейн нямаше повече от капчица мед.