	По пътечката бавно, но сигурно се приближаваше доста странна двойка. Ролята на стъклената етажерка сега се играеше от инвалидна количка, а тази на монахинята от монах — нисък, но очевидно много як, широкоплещест човек в черен анцуг с неразбираема червена емблема, а в количката седеше нещо съвършено абсурдно — инвалидно тяло, цялото в синьо, със сребро и злато, със сребърни и златни дракони от главата до петите — гол бял череп, с рошава черна брада, с неестествено огромни черни очила, закриващи половината лице.