	Латиан се поизправи, колкото да се поклони на Перин и да си каже неговото „Виждам ви, милорд“, след което отново клекна и вдигна крака на коня, като последния тъпак. Човек не хваща така конски крак, освен ако не иска да го ритнат. Но пък Перин не очакваше от него нищо освен глупости. Първо като вземеш как Латиан си играе на айилец, с дългата до раменете коса, вързана отзад на опашка, в смешно подобие на айилските прически, а сега пък си играеше на шпионин. Перин потупа животното по врата да го успокои след цялото това дърпане на крака и погледна вдигнатата подкова, на която й нямаше нищо. Освен дупката от счупения сигурно преди няколко дни клинец. Ръцете го сърбяха за налбантски сечива. Сякаш бяха минали години, откакто не беше сменял подкови или размахвал ковашкия чук.