	А Агрипина продължаваше да заговорничи. Понякога се питах защо съм останал с нея, но, обичах тази жена! Въпреки всичките й злодеяния и дори убийства, се възхищавах на смелостта й и на факта, че отдадеше ли сърцето си, тя обичаше без компромиси или ограничения. Напомняше ми на красив орел, който веднъж набелязал плячката си, свива криле и така се устремява към земята, че само смъртта може да го спре. През тези първи месеци след завръщането си в Рим подобно на орел Агрипина бе кацнала на клонче, високо над интригите на двора и наблюдаваше, очаквайки своя шанс.