	Четиримата джеронци бяха наметнали върху дебелите си кафяви роби кожи на вълкодави със синьо-жълти нашийници. Раменете и гърбът на Естош все още бяха превързани и младият джеронец спори дълго с Биърш на мелодичния непознат език — очевидно настояваше да придружи делегацията, но усилията му бяха напразни. Изпрати ги до свързващия ръкав и се отдръпна на една страна, като се държеше за раненото рамо и изглеждаше още по-изгубен и жалък от обикновено.