	Навсякъде около себе си Оби-Уан чуваше бръмченето на разговорите по другите маси. Учениците поглеждаха към него и после се обръщаха. Повечето погледи бяха съчувствени, а някои дори щяха да го окуражат. Но той усещаше витаещото чувство в помещението — всички се радваха, че случилото се с Оби-Уан не е застигнало и тях.