	Що не вземеш, като за последно, да ми направиш моите любими пържени картофки с яйца. Да те запомня с добро. — В очите й ще трепне радостно пламъче, което, разбира се, може да означава и израз на щастие от внезапната възможност да ме отреже с едно ехидно „Късно е“, но и в единия, и в другия случай не губя нищо, така че — мога да продължа да издевателствам още малко. — А ако нарежеш вътре и една глава лук, малко шунка и магданоз, ще бъде върхът. Ще те споменавам в молитвите си до гроб.