	— Така беше — отвърна смутено Олк. — Извинявай, но не съм запознат с тукашните привички. Освен това общата ни кредитна карта обикновено стои в джоба на моя съдружник. Още преди девет години се споразумяхме да бъде така, защото тогава той ме убеди, че ръцете ми били с много широки пръсти и парите се изнизвали през тях по-бързо, отколкото трябва.