	Той постоя неподвижно известно време, съзерцавайки спящата жена, като се питаше как се беше получило така, че да бъде дотолкова обсебен от нея. Тежките й коси се бяха разпилели по дантелената възглавница, лицето й беше като на почиваща си мадона, въпреки че тя притежаваше страстната чувственост на някоя от мадоните на Бугро. Устните й, леко разтворени в съня, бяха сочни, като ужилени от пчела, с цвета на череша. Тъмните й ресници правеха сянка на порозовелите й бузи. Меките й закръглени гърди, които беше целувал и галил само преди минути, се повдигаха и падаха под копринения бял чаршаф. Погледът му се плъзна надолу, към бедрата й и вдлъбнатината между тях, към така силно привличащия го източник на наслада. Единствено с красотата обаче, не можеше да се обясни магнетичното й въздействие върху му, защото още от юношеството си той беше непрекъснато заобиколен от красиви жени. Но тя беше нещо повече от привлекателна жена — от Флора Бонам се излъчваше рядка жизненост и още по-рядката способност да се издига над светската суета. Надарена с голяма интелигентност, тя беше също така игрива, предизвикателна, любознателна, безкрайно искрена, на моменти дори прямотата й водеше до някои неудобни положения. Освен това тя беше първата жена от тези, които познаваше, която можеше да се равнява с него в леглото — дива, изобретателна, предизвикателна… сочна като персийска одалиска.