	— Свой… — И странникът отметна назад качулката си. Къса черна брада обрамчваше мъжествено, сурово, набраздено от времето лице. Едновременно тъмни и искрящи като на котка очи се взираха в Андер и сякаш проникваха във всяко кътче на душата му.