	Асара я изгледа. Кайку беше доста красива, независимо от скръбта, която бе оставила временен отпечатък върху лицето й. Кафявите й очи сякаш се смееха, когато бе щастлива; имаше малко носле и равни бели зъби. Светлокестенявата й коса бе вчесана напред около страните й, подстригана по модерната за момичетата от столицата прическа. Жената я познаваше от доста дълго време, за да е наясно с упорития й нрав и ината й, когато си наумеше, че иска нещо. Сега отново се сблъскваше с непреклонния й характер и изпита възхищение от девойката, която бе лъгала през цялото това време. Бе очаквала събитията от миналата нощ да я пречупят, но ето че бе сгрешила. Кайку определено имаше силен дух. Добре. Щеше да й потрябва.