	Доколкото си спомням, срещнахме се пак сутрин, защото наранява паметта ми някаква безжалостна светлина. Плувайки през тази светлина към мене — пряко цялата дълга зала на Съвета, — вървеше Джем. В бяло, това е тяхната празнична носия. Златото на дрехата и на косите му грееше с такава сила, та Джем ми се стори с нимба.