	Объркани и изплашени демонстрантите нямаха ясен план за действие. Едва се различаваха от обичайните тълпи, които сновяха по улиците в навечерието на Новата година, а виковете и скандиранията им не се чуваха поради шума от свирки и пищялки. Безсилието на протеста им бе очевидно. Претрупаната с работа говорителка на кмета проявяваше повече ентусиазъм към демонстрацията, отколкото самите демонстранти. Тя нямаше нищо против да стои вън на студеното и дори да влезе в пререкание с група откачени, защото всичко бе по-добро, отколкото да остане вътре с кмета. Руди Джулиани не бе на себе си, откакто се завърна от Вашингтон късно следобед.