	Накрая, що се отнася до последните два случая, единият е станал отдавна, а другият, обратно, е съвсем пресен. Ще започна от най-стария. Преди години през май в Портичи край Херкулан отседнал немец от Хановер на име Йохан Тиц. Избрал си един малък пансион с прекрасна гледка към Везувий, който представлявал интерес за него, защото се специализирал в печатането на картички с изгледи и имал намерение да издаде поредица с Везувий. Дошъл впрочем главно да се лекува, понеже от дете страдал от сенна астма. Пекъл се толкова упорито, че получил изгаряния. Дерматологът от Неапол, при когото отишъл за съвет, му забранил да се излага на слънце и бил изненадан от невъздържаната реакция на пациента, който настоявал, че трябва да продължава да се пече, защото това е единственият начин да се отърве от астмата. Така му казвал неговият лекар в Хановер. Тиц правел кални бани в едно малко заведение, до което пътувал всеки ден от Херкулан. От Германия пристигнал с колата си. На девети май се почувствувал зле — имал световъртеж и го приписал на хранително отравяне. Вдигнал скандал на хазайката, че го хранела с развалена риба, и отказал да плати сметката. Накрая все пак платил и си заминал. Когато след излизането му се заела да разтреби стаята, хазайката открила на стената надпис с червен туш: „Тук ме убиха“. Тушът попил толкова дълбоко в стената, че не можело да се махне, без да се пребоядиса стаята, ето защо съдържателката на пансиона подала оплакване срещу бившия си квартирант. В това време Тиц, който пътувал на север, недалеч от Милано изведнъж направил остър завой наляво на една права отсечка на магистралата, пресякъл тревната ивица, която разделяла двете платна, и се понесъл в обратна посока, през насрещния поток, без да обръща внимание на непрекъснатите светлинни и звукови сигнали на другите водачи. Изумително нещо, по този начин той карал почти четири километра, принуждавайки идващите насреща му коли да правят отчаяни маневри. По-късно някои от водачите твърдели, че той като че ли търсел в потока „подходяща“ кола, за да се блъсне в нея. Един далекомаршрутен камион на Интертранс му преградил пътя, но той успял да се измъкне по тревната ивица в средата и продължил срещу движението, за да се блъсне на един километър по-нататък в малка симка, в която пътували мъж и жена с дете. Само детето, макар и с тежки контузии, преживяло катастрофата. Тиц, който карал с голяма скорост и незакопчан колан, загинал на волана. В печата задавали въпрос, дали това не е нова форма на самоубийство, при която безумецът се опитва да погребе със себе си и други хора. Ако се беше блъснал в огромния автовлак, Тиц по всяка вероятност би загинал сам и затова не се е възползувал от тази „възможност“. Случаят бил включен в делото като безспорен, когато научили за събитията преди катастрофата. Тиц излязъл от Рим, спрял в един сервиз, понеже двигателят му теглел слабо, и ударил на молба пред монтьорите да го поправят колкото може по-бързо, защото го преследвал „червен бандит“. Монтьорите помислили, че се шегува, но си променили мнението, когато им обещал по десет хиляди лири, ако го оправят за петнайсет минути, и след това си удържал думата. Нещо повече, дал такава „премия“ на всички механици в сервиза, а те били девет души; решили, че не е с всичкия. Може би не биха успели да го идентифицират, но на излизане от сервиза немецът блъснал една от паркираните коли, повредил й каросерията и не спрял, затова му записали регистрационния номер.