	Революцията е понякога прибързано великодушна. От много неща с лека ръка се отказва. Например от думата каторга. А това е хубава, тежка дума, не някакво недоносче като ДОПР или плъзгава като ИТЛ. Думата „каторга“ пада от съдийския ешафод като гилотина след малка засечка и още в залата на съда пречупва гръбнака на осъдения и убива всичките му надежди. Думата „каторжници“ е толкова страшна, че другите арестанти, които не спадат към тях, споделят помежду си: виж къде били истинските палачи! (Ех, това страхливо и спасително свойство на човека: да си въобразява, че не е най-лошият и не е в най-лошото положение. Каторжниците носят _номера_ — следователно са отявлени! На нас с вас няма да ни ги накачат!… Почакайте, ще ви ги накачат!)