	Погледнах листовете. Някои от по-малките представляваха скици с молив, а останалите — рисунки с плакатна боя. Картините бяха доста странни. Два пейзажа с човешки фигури. Без съмнение рисувани бяха места от околността и които ми се сториха някак познати, макар да не можех да определя точно откъде бе ги наблюдавал художникът. Първото нещо, което ме порази, бе своеобразието и увереността в стила, с които бяха изобразени фигурите: кравите и овцете бяха ъгловати и немощни наглед; хората — нещо средно между човек и дървена фигурка, на които липсваше обемност. И въпреки всичко в тях имаше движение и живот.