	— Да. Оказа се, че това въобще не е лечителен процес. Това беше война и тя беше по-добре подготвена за нея от мен. Правото беше на нейна страна и това компенсираше силата. Тя ме биеше на всяка крачка, докато аз предлагах примирие. Мислех си, че ако победи, ще приеме извиненията ми и най-искрените ми съжаления. Като баща се разкъсвах от това, което тя причиняваше на себе си и на майка си. Вече не се интересувах за себе си. Но бях загрижен за мъжете, които тя използваше… — Той добави: — Макар че по някакъв странен начин, бях щастлив просто от това, че е около мен, независимо от условията. Тя ми липсваше, липсва ми и сега.