	Тогава аз тръгнах пак сам по белия кръг и започнах да дърпам мама Анастасия. Ние заедно се измъкнахме от мъртвата трева. Но моята ръчичка и моето краче вече не изтръпнаха толкова много както първия път, само дето цялото ми тяло малко трепереше. Сега не трепери. Виждаш ли, тате, не трепери моето телце, слуша ме. И ръчичката скоро ще почне да се вдига, когато поискам. Тя и сега вече малко се повдига. А преди съвсем не се вдигаше.“