	Албиносът се изправи и отиде при прозореца. „Дали са ме проследили? — Площадчето долу пустееше, точно като на идване. Пак се заслуша. Тишина. — Тогава защо не съм спокоен?“ Отдавна се беше научил да вярва на интуицията си. Тя то бе спасявала като дете по улиците на Марсилия много преди затвора… много преди да се прероди с помощта на епископ Арингароса. Той отново надникна навън и видя бледи очертания на син автомобил. На покрива имаше полицейска лампа. Дъсченият под в коридора изскърца. Отвори се врата.