	Едва доловимото скърцане на железните доспехи се доближи и после спря. О’Нийл се мъчеше да контролира дишането си и се вслушваше във всеки звук. После изведнъж същото скърцане, но по-отблизо изпълни коридора. Когато разбра какво става, за О’Нийл беше късно. Железният прът се размахваше по пода като бастун на слепец и се удари в крака на полковника.