	В никакъв случай нямаме намерение да предаваме с всички подробности блестящите тържества в Кенилуърт като мистър Лейнъм, откъс от чието описание цитирахме в края на миналата глава. Достатъчно е да кажем, че под залповете от ослепителни фойерверки, за чието описание заимствувахме красноречието на мистър Лейнъм, кралицата влезе в двора на замъка през кулата Мортимър. Като мина край дългата редица езически богове и древни герои, които с подгънато коляно я поздравяваха и й поднасяха подаръци, кралицата стигна най-сетне до главната зала на Кенилуъртския замък, наредена за случая с изключителен разкош. Стените бяха покрити със скъпи копринени гоблени, въздухът бе напоен с благовония, отвсякъде се носеха звуците на омайваща музика. От високия дъбов таван, украсен с прекрасна резба, висеше красив полилей от позлатен бронз, който представляваше летящ орел, чиито разперени криле поддържаха шест фигури — три мъжки и три женски. Всяка от фигурите държеше в ръцете си по два свещника, така че залата се осветяваше от двайсет и четири восъчни факли. Под един великолепен балдахин в дъното на тази прекрасна зала бе разположен кралският трон. Встрани от него имаше врата, която водеше към дълга анфилада от стаи, обзаведени с не по-малък разкош и предназначени за кралицата и нейните дами, в случай че тя пожелае да се уедини.