	Новото чудо, което последва, не бе никакво чудо. Или: бе най-немислимото чудо, което можеше да им се случи. Като в приказките, като насън, през вратата изплува при тях едно голо женско тяло. Не миниатюрната и поради това все пак някак нереална фигурка от екранчета, а жена, която мигновено напълни цялата кабина с поразяващата си осезаемост. Тя се изправи след навеждането, хвана се за стената, кимна им и се засмя. Засмя се така, че ги оглуши с ручейни мелодии, макар да не чуваха гласа й, защото ушите им все още слушаха само през шлемофоните. След това тя повдигна левия си крак, опря босото ходило в стената, отблъсна се и полетя с разперени бяло-розови гърди към командира на кораба.