	На 18 януари министър-председателят приема българския пълномощен министър в Берлин Първан Драганов, който пристига в София предната вечер и веднага е на аудиенция при царя, а преди да отиде при Филов се среща и с външния министър Попов. Драганов съобщава на Филов, че Германия е готова да отстъпи на България Беломорска Тракия — от р. Марица до р. Места, а също да се изпратят двама генералщабни офицери за преговори по военните въпроси, за да се гарантира българската сигурност. Филов пише, че Драганов не е изпълнил точно дадените му указания, които са били да се ограничи в разговорите си в Германия само по териториални и военни проблеми, но той се е впускал и в други теми, което било в нарушение на дадените му задачи.*163 На 20 януари 1941 г. от 10 ч. има съвещание във Врана при царя, на което присъстват само четиримата министри — Филов, Попов, Даскалов и Габровски. Там окончателно се приема, че пактът трябва да бъде подписан, без Германия да се подпомага военно, а прехраната на вермахта, ако минава през българска територия, да бъде германска грижа. Одобрен е и текстът на българо-турската декларация за ненападение, която трябва да се подпише и да остане в сила и след присъединяването на България към Тристранния пакт. Министерският съвет е свикан същия ден и продължава от 18 ч. до 2 ч. през нощта. С мнозинство се одобрява текста на декларацията с Турция. „Поставени бяха последователно въпросите: можем ли да се противопоставим на едно евентуално германско минаване през България, трябва ли това минаване да стане по предварително споразумение с нас, трябва ли и в интерес на страната ли е да подпишем Тристранния пакт.“*164 Министерският съвет единодушно приема, че България трябва да влезе в пакта. Само Ив. Багрянов в началото има бележки по първия въпрос, но след това и той признава, че няма друг вариант за излизане от ситуацията. На заседанието присъстват всички министри с изключение на Горанов.