	В лагпункта Самарка през 1946 г. група интелигенти стигат до самия смъртен рубеж: те са изтощени от глад, студ и непосилна работа — лишени са дори от сън, няма къде да спят, още не са им построени бараки-землянки. Дали започват да крадат? Да доносничат? Да хленчат за погубения си живот? Не. След като се убеждават в близката си, вече не след седмици, а след дни смърт, ето как прекарват те своето последно безсънно свободно време, седнали до стената: Тимофеев-Ресовски ги събира на „семинар“ и те бързат да си разменят това, което на едни е известно, на други не — те четат последните си лекции едни пред други. Отец Савелий — за „непосрамяемата смърт“, свещеникът от академистите — патристика, униатьт — нещо от догматиката и канониката, енергетикът — за принципите на енергетиката на бъдещето, икономистът — как не се е осъществило без наличието на нови идеи да се построят принципите на съветската икономика. Самият Тимофеев-Ресовски им разказва за принципите на микрофизиката. На всяко следващо събиране участниците оредяват: мнозина са вече в моргата…