	Хък се усети, че прекрачвайки прага на отчайващо бездънната пропаст зад дверите на бащиния фризер, инстинктивно е реагирал като новобранец при първия си скок с парашут. Той се съсредоточи и мигом пропъди заложения в някой от обърканите му като омлет гени първичен страх от загубата на твърда почва под краката. Безбрежната пустота тутакси откликна на усилието му и майчински го приласка в обятията си. Дори катранът сякаш малко се поразреди. Хък вече долавяше нюансите в сиянията на блуждаещите души пред него.