	„Глупак. — Дивашкият смях на Луз Терин отекна в главата му. — Глупак, който влиза в капана“. Ранд не обърна внимание на лудия. Можеше и да е капан, но бе готов да го щракне. Рискът си заслужаваше. Нужен му беше този мир. Можеше да съкруши сеанчанците, но с цената на колко кръв и време, което можеше и да не му стигне? Погледна отново на север. Небето над Андор беше ясно, освен няколко високи бели облачета, с развети зад тях пипала. Последната битка идеше. Трябваше да поеме риска.