	Постепенно забелязах, че активността на лабиринта бе така насочена, че аз, търсейки по-спокойни „води“, постепенно се премествам към центъра на странния организъм. Това обаче никак не ми харесваше. Крайно време беше да изработя някаква цялостна стратегия, след като открих успешна тактика, но все още не знаех какво в края на краищата представлява този лабиринт. Нещо като грамадно насекомоядно цвете? Това бе най-вероятното. Но не бе ли нещо като морския червей зелена бонелия — там мъжкият се прикрепя за цял живот в отделителната система на десетки пъти по грамадната женска? Или всичко това е някакъв странен пример за симбиоза между два, три или четири различни вида? Но най-натрапчива бе аналогията с гигантски вътрешности, с лабиринт от нечии преплетени черва, което естествено ме изпълваше с погнуса, но и със страх.