	— Ако заговорех за пациентите си или за децата си, или за приятелката си у дома, тя казваше: „Не представлява интерес.“ Ако протестирах, че имам нужда да работя, че трябва да припечеля нещо или пък че трябва да спя, или да избягам от интензивността на опита, тя казваше: „Не представлява интерес.“ Не минаваше нито едно от обичайните извинения. Всъщност беше ужасно в началото.