	Клара ми бе позволила свободен достъп до салона винаги когато самата тя не го ползваше. Когато оставах сама в къщата, обикновено ме влечеше към този салон — там намирах емоционална утеха, защото беше пропит с присъствието и силата на Клара. Именно там тя ме обучаваше на крайно интригуващ стил кунг-фу. Никога не бях се интересувала от китайски бойни изкуства, защото японските ми учители по карате винаги подчертаваха, че движенията от този стил са прекалено усложнени и обременителни, за да имат някаква практическа стойност. Те системно изказваха пренебрежение към китайските стилове и възхваляваха своите, като казваха, че макар корените на карате да са в китайските стилове, техните форми и приложение са дълбоко изменени и усъвършенствани в Япония. Като невежа в бойните изкуства, аз вярвах на учителите си и напълно отхвърлях всякакви други стилове. Затова и не знаех какво да мисля за този стил кунг-фу, който Клара практикуваше. Но въпреки невежеството ми едно нещо ми беше ясно: тя несъмнено беше изключителен майстор.