	— Не, не! Не като… инак! — „Не като вас“, щеше да каже малко. — Едно нещо с жици, с колелета, големи глинени делви и Светлината знае само какво още. Вика им „мълнии“, а веднъж видях как един плъх налетя на една от делвите, на металните пръчки, дето стърчат отгоре. Изгори го досущ като мълния. — В гласа й се прокрадна плаха надежда. — Ще му кажа да спре, ако пожелаете.