	След изгонването на Махидевран от султанския дворец заради разправата й с Хурем Мустафа живееше с майка си. Махидевран не беше допускана в Топкапъ, а малкият паша, когото султанът всеки момент трябваше да провъзгласи за свой наследник, често идваше на малко пони в двореца, облечен като еничар, или ходеше на Атмейдан, за да гледа военните занимания на еничарите и тези бездомни, безродни и бездетни сурови войни обикнаха белоликия малчуган с големи очи, подаряваха му всеки път малко оръжие, вземаха го в своите орди, учеха го да мята стрели, да хвърля копие, да сече с ятаган. У момчето кипеше дива смесица от кръвта на Османовци и на войнствените черкези и още петгодишен си въобразяваше, че е воин и султан. От майка си беше усвоил властни жестове и високомерие, а от бащата — любознателност и вглъбе-ност и всичко вървеше натам, че от Мустафа след време наистина щеше да израсне един достоен приемник на трона. Но изведнъж от новата жена на султана се роди Мехмед и сега никой не можеше да предугади каква ще бъде султанската воля, а появата на съперника засили още повече високомерието на Мустафа и точно в този момент случаят трябваше да срещне малкия паша с новия велик везир.