	Рязката промяна в гласа на Корсаря накара всички, които чуха думите му, да потреперят. В тона му се долавяше дълбоко, тревожно и заплашително недоволство и всеки обърна очи нагоре, за да види върху чия обречена глава ще се изсипе страшният гняв на началника му. Фид стоеше на върха на стенгата в оная част от кораба, където бе сложен на пост, а въпросното платно се развяваше свободно на вятъра с всичките си развързани въжета. Силното плющене на платното навярно му пречеше да чува добре, защото, вместо да се вслуша в току-що нададения мощен вик, той стоеше и съзерцаваше работата си, без ни най-малко да го е грижа какво мислят за нея намиращите се долу. Но второто предупреждение се раздаде с такъв страшен тон, че не можеше повече да бъде пренебрегвано дори от такива глухи уши като тия на виновника.