	Дъждовната вода се стичаше по покривите, изпълваше водоскоците и площадите на Венеция и се вливаше в каналите — рядко пълноводие в делтата на река По. Парадът на гилдиите бе отложен с два дни. Орфео не го свърташе на едно място и кръстосваше града от Риалто, където търговците се терзаеха и се молеха за безопасното завръщане на товарите им, до пазара, където навъсени продавачи бяха покрили стоките си с платнища, а купувачите бяха единствената дефицитна стока. Търговията не вървеше дори на пазара за роби езичници и за „малките душици“ — християнски деца от Леванта, чиито родители ги бяха продали в робство. Само в еврейския квартал и в закритите занаятчийски работилници цареше оживление. Тук работата никога не спираше. Занаятчиите продължаваха да произвеждат всичко — от карти за игра, през мозайки и порцелан, до оръжия и стъклени изделия. Гравьори и декоратори украсяваха дървени ракли, ловджийски рогове от слонова кост, ефеси, кожени колани, златна и сребърна бижутерия.