	— Не става. Нищо не става — отсече, без да издърпа ръката си от моята. — Ти не вървиш. Само влачиш шестдесетте си кила. Размърдай тия крака. Не виждаш ли, че изоставаш половин метър зад мен? Ако караш така, след половин час ще си без дъх. Не си на погребение. Кураж! Размърдай този задник, за Бога! Страх те е да не го изтъркаш ли?