	И тъй, ако нито мъка, нито радост, нито успех, нито неуспех, нито здраве, нито болест, нито щастие, нито нещастие, нито глад, нито ситост, нито живот, нито смърт могат да отнемат осъзнаването Близостта на Владиката, то пътят е намерен. Владиката е неизменен и близостта му е неотнимаема, но само при условие, че се осъзнава над всички преходни явления, извън всичко, каквото и да било, ставащо с човека във всичките му обвивки и дори в самото му съзнание. Защото и съзнанието е този същия поток от преходни явления. Затова яркото утвърждаване на невидимото присъствие пред лицето на всички и всякакви жизнени условия ще бъде утвърждаване на Истината. За това се дават и изпитанията, за да може духът на човека, въпреки очевидността, да живее с действителността, а не с Майя. Майя е трилика: плътна Майя, тънка Майя и ментална Майя. Всички те са лъжливи, тъй като изразяват в себе си лъжливата очевидност и закриват света на действително съществуващото. Ако човек намери сили в себе си да каже пред лицето на ярката Майя: „Отстъпи“ — значи неговият дух не е победен, значи е възможно освобождението, значи Светлината, а не тъмнината е по-силна в него. Отхвърлят се всички съображения, всички мисли,всички чувства, цялата логика на обикновеното мислене и, въпреки всички доводи на интелекта, ученикът си казва: „Утвърждавам Твоята Близост, Владико, Твоята Светлина, независимо от всичко, което в мен и извън мен затъмнява, отрича и пречи на достъпа на Светлината. Утвърди своята Близост в сърцето ми, Владико, разтворено пред Теб.“ Ти мислиш,че трябва да се прави това или онова, да си загрижен за нещо или за всичко, да влагаш мислите и сърцето си в явленията от живота, заемайки цялото си съзнание с тях. Но всичко това не ти трябва. Това е саможивостта и земният човек, който мисли така в тебе. Трябва да се мисли за Мен и на Мен да се отдаде сърцето,а останалото ще дойде само. „Търсете Царството Божие и неговата истина, а останалото ще ви се даде“ — това е било казано отдавна, нима не сте го разбрали още! (2.4)