	Мик изкачи стълбището на административната сграда на „Ътли и Парсънс“, облечен в собствения си костюм. Тъкмо се чудеше няма ли дръжки на тия врати, когато стъклените крила се плъзнаха автоматично и той влезе, надявайки се, че никой не е забелязал изненадата му. Фоайето бе застлано с мокет на ивици, по цялата им дължина се повтаряше името на компанията. Ако речеш да проследиш с поглед една ивица от край до край, все едно че пътуваш с влак, такова беше усещането. Мик се огледа. Във фоайето имаше малка масичка с четири фотьойла около нея, декоративни цветарници и някаква абстрактна скулптура от метал до стълбището.