	Но краткото събитие остави дълбок отпечатък в цялата орда. Мат виждаше около себе си само сияещи лица. След закуска с шмалдан и сушена риба хората на Зорбан разтуриха лагера и с по-голяма от всеки друг път лекота закрачиха из непознатата гора. По короните на голите дървета Мат за пръв път забеляза червеникавозелен оттенък. Пъпките започваха да се разтварят. Пролетта вече чукаше на вратата. Изглежда, че поне това нещо все още съществуваше в този свят. Както най-често, Мат вървеше до Аруула.