	— Ето какво… — с труд произнасяйки всяка дума, продължи Стария. — Най-страшното… Разбрахме го не веднага… Отначало езикът ви. Това не беше полинезийски, както решихме отначало. Просто приличаше малко по звучене… После объркването с картите… Очертанията на островите упорито не желаеха да съответстват на картите ни… И тези несъответствия ставаха все повече и повече с всяка година, докато накрая не разбрахме… Светът, в който бяхме дошли, нямаше никакво отношение към нашето минало! Никакво! Ние се ужасихме, тамахи! Искахме да се върнем — и не можехме: проходът между световете или беше изчезнал, или се беше преместил неизвестно къде…