	Новото му съществувание му харесваше — не боледуваше, не усещаше болка. Подменяше чиповете и схемите си с все по-добри, тъй като производствените изкуствени интелекти непрекъснато ги усъвършенствуваха. Портативния реактор в тялото му от титанова сплав не усещаше глад и тъкмо си бе въобразил, че ще живее вечно, когато слънцето на системата се превърна в свръхнова звезда, която изпепели всичко в близкия космос.