	Чен усети някакво присъствие до лакета си и косата му се изправи. Обърна се, убоден от внезапно раздразнение (или страх?), и видя главния си личен секретар, дребничкия, кротък Крийн. Кръвта почти се беше отдръпнала от обикновено любезното му лице; като че ли не му се искаше да му предава съобщението, което имаше да предава.