	Тогава учителката каза, че и дума не може да става да си играем на ловец и дивеч, накара ни да затворим прозорците и ни каза всички да седнем. Тъпото беше, че чиновете край прозорците бяха целите мокри, пък може да е щуро да те пръска вода по лицето, обаче е кофти да сядаш върху нея. Учителката вдигна ръце, каза, че сме непоносими и нареди да се настаним, както можем, по сухите чинове. Тогава се вдигна малко шум, понеже всеки си търсеше място, на някои чинове се бяха наместили по пет човека, а един чин едва-едва може да побере трима души. Аз бях заедно с Рюфюс, Клотер и Йодес. След това учителката почука с линийката си по катедрата и извика: „Тишина!“ Никой повече не гъкна, само Анян нищо не беше чул и продължаваше да повтаря урока си по история. Честно казано, той седеше сам на чина си, понеже никой не се натиска да сяда до тоя гаден обаждач, освен на контролните. После Анян вдигна глава, видя учителката и престана да говори.