	Нощта беше ужасна. В момента, в който вратата хлопна, Алберт избухна в ридания. Той нареждаше, стенеше, виеше в продължение на часове без никаква пауза. Кучетата му отговаряха с какофония от контравой и пронизителни ругатни. На свой ред Коа надаваше писъци в знак на неумираща любов. Всичко това не се търпеше и към сутринта Майк започна вече открито да заплашва, че този път ще стреля не на шега.