	В следващия миг четиримата започнаха да си повтарят: „Не ме е страх, не ме е страх, не ме е страх, не ме е страх, не ме е страх, не ме е страх.“ Къпеха се. „Не ме е страх.“ Излежаваха се на слънцето. „Не ме е страх.“ Пак се къпеха. „Не ме е страх.“ Тръгнаха по пътечката. „Не ме е страх, не ме е страх.“ Обядваха. „Не ме е страх.“ Легнаха на полянката. „Не ме е страх.“ Заспаха. Нищо. Нито звук. Събудиха се. „Не ме е страх.“ Върнаха се на реката. „Не ме е страх, не ме е страх.“ Окъпаха се. „Не ме е страх.“ Целия следобед. „Не ме е страх.“ Докато залезе слънцето. „Не ме е страх, не ме е страх.“