	Каза, че ако вървя по стъпките му, силата, която той пръска, докато върви, ще се пренесе у мен. Погледнах часовника си — беше единайсет вечерта. Той ме накара да застана като войник в положение „мирно“. После избута десния ми крак напред и ме накара да застана, сякаш току-що бях направил стъпка напред. Застана пред мен в същото положение и после тръгна, след като повтори, че трябва да опитвам да вървя абсолютно в крак с него. Каза с отчетлив шепот, че не бива да се интересувам от нищо друго, освен от вървенето точно в крак. Не трябваше да гледам нито напред, нито настрани, а в земята, където той стъпва.