	Вярно беше. Елейн висеше между тях като парцалена кукла, задникът й се удряше в стъпалата, а да прелее беше все едно да се опита да побегне. Верния извор го усещаше, но да се опита да го прегърне беше все едно да вдигне игла върху огледало с вкочанени от студ пръсти. Обзе я паника и по бузата й потече сълза.