	Той си тръгна и след трийсет и шест часа къщата и кантората на Каупъруд, къщата на Бътлър, кантората на Харпър Стеджър, адвоката на Каупъруд, и самите Каупъруд и Ейлийн бяха вече под пълно наблюдение. Отначало за това бяха необходими шестима агенти, но стана нужда и от седми, когато бе открито второто любовно гнездо, намиращо се на Южна Шеста улица. Всички детективи бяха от Ню Йорк. След седмица Олдърсън знаеше всичко. Той се беше уговорил с Бътлър да го уведоми веднага, щом Ейлийн и Каупъруд се срещнат някъде, за да може Бътлър, ако желае, да отиде незабавно там и да я разобличи. Бътлър нямаше намерение да убива Каупъруд — пък и Олдърсън щеше да се погрижи това да не се случи, поне в негово присъствие, — но щеше да го наругае, както трябва, да го повали с един юмрук на пода и да отведе Ейлийн със себе си. Тогава тя нямаше да може вече да го лъже, че не поддържа връзка с Каупъруд, нямаше да може повече да своеволничи. Той щеше да й постави категорично въпроса — или тя ще се вразуми, или ще я прати в изправителен дом. Другояче не можеше! Какво въздействие би могла да окаже тя върху сестра си или върху някое друго порядъчно момиче с всичко, което знаеше и което вършеше?! Сега вече нямаше как да не отиде в Европа или на някое друго, избрано от него място.