	Чак тогава погледна плика, даден му от лейди Вендилър. Адрес имаше, но без име. Чисто и просто се нареждаше на Хари да попита за „джентълмена, който очаква пакет от лейди Вендилър“, а ако не си е в къщи, да го почака да се прибере. Джентълменът, добавяше се в бележката, трябва да представи разписка, написана собственоръчно от дамата. Всичко това изглеждаше много загадъчно, но най-учуден беше Хари от липсата на име и от формалността с разписката. Когато чу в разговора да се споменава за разписка, не обърна особено внимание, но като прочете спокойно бележката и я съпостави с другите странни обстоятелства, разбра, че се е заплел в опасна работа. Дори за момент се усъмни в самата лейди Вендилър, защото тези тъмни машинации му се струваха някак недостойни за такава високопоставена дама, а като разбра, че крие тайните си и от него, осъди я още по-сурово. Но тя дотолкова бе завладяла душата му, че отхвърли всякакви подозрения и жестоко се самобичува загдето ги бе допуснал.