	Не помнеше колко души е убил във военната си кариера. Беше изчислил, че само за една нощ в Могадишу стотина бунтовници бяха покосени от оръжията му, но нямаше да забрави единадесетте, които закла. Кошмарите му бяха пълни с всяка подробност на смъртта им, от миризмата на съдържанието на стомасите им до топлината на кръвта им. Още усещаше на дланта си брадясалото лице на пазача, когото беше убил в хасиендата на един наркобарон. Още чуваше хриптенето, когато преряза гърлото на един севернокорейски моряк, който пазеше миниподводница, пълна с експлозиви. И очите им. Винаги бяха с него, независимо дали беше буден, или спеше.