	Напомних на дон Хенаро, че последния път, когато бях при тях, опитите да ми помогне да „да спра света“ се оказаха катастрофални за мен. Това беше най-приятелският начин да му подскажа, че се страхувам от него. Той се разсмя необуздано, тресейки тяло и ритайки с крака като някое дете. Дон Хуан избягваше да ме гледа и също се разсмя.