	— Даже му повери управлението на собственото си имущество — каза абатът с въздишка, която изразяваше цялата му горчивина от това, че е видял толкова доверие, вложено не в когото трябва. — Предаде му всичкото изкуство, което Змията не би постигнала, но щеше да съумее да упражнява със собствените си сили. Змията, вместо да му бъде благодарна, поиска да й се плати добре. И придоби изгоди за себе си и за своето семейство — каза той, търкайки палец и показалец, груб жест, намекващ за пари. — Успяваше да си осигури аудиенция пред кралицата почти всеки ден. На вид беше пълна противоположност на Никола: нисък и дебел, лицето — широко прорязано от бръчки с жълтеникав тен, косите — дълги, гарваново черни, под кръглата шапчица скъперническият поглед, полуотворените клепачи, мустачките — извити като камшици над тънките и малко способни на усмивка устни. Студеният, тежък и потаен характер можеше да му придаде вид на всяващ страх човек, ако не беше неговата ограниченост, зле прикривана зад неуместни латински цитати, които повтаряше като папагал, след като ги научаваше от младите си сътрудници, специално назначени за това. Стана за присмех на всички и бе толкова неприветлив, че мадам дьо Севинье го наричаше „Севера“, като най-ледената и недружелюбна част на света.