	Като държеше под око лоста, Ингрей се претърколи много бавно и предпазливо на хълбок, за да вижда по-добре Аяда. От движението стаята сякаш се премести на бавни тласъци… стонът му прозвуча повече като скимтене. Аяда също не бързаше да се изправи. Седеше отпуснато и се подпираше с ръце на пода. Улови погледа му, пое си дъх и се надигна.