	След малко той потърси лулата си. Тя беше останала здрава и това малко го поуспокои. После потърси торбичката си с тютюн и намери малко на дъното й — това още повече го успокои. Но когато потърси кибрита и не го намери, всичките му надежди рухнаха. И все пак може би е за добре, помисли си Билбо, когато се посъвзе от разочарованието. Светлината на кибрита и миризмата на тютюн можеха да му довлекат до главата какви ли не беди от тъмните ъгли на това ужасно място. Въпреки това, обаче не можеше да не се чувствува обезсърчен. И както взе да пребърква всичките си джобове отново и да опипва пода около себе си за кибрит, ръката му докосна дръжката на малката му сабя, взета от пещерата на троловете. Той я беше забравил, но за щастие злите духове не я бяха видели, защото Билбо я носеше под дрехите си.