	Огледах се, забелязах мъждивото сияние на гаснещия залез и заплувах към него. Скоро то избледня и изчезна. Обърнах се на гръб и зашарих с поглед по небето. Разкъсани облаци, нито помен от Луната. Открих Арктур, после Голямата и Малката мечка, Полярната звезда. Ориентирах се накъде е север. Останах си на гръб — така човек може да плува цяла вечност и два часа отгоре. Нямаш трудности с дишането, а ако се поизмориш, само помръдваш ръце и крака, за да се задържиш над водата. Не бързах заникъде.