	Със сърдито мърморене таласъмът минава най-отзад. Отново се подреждате в колона и продължавате надолу по тунела. Скоро забелязваш, че с всяка крачка той става все по-широк. Стените му вече не са заоблени, а гладки, сякаш изсечени от човешка ръка. Да, наистина е така! Отпред се появява висока каменна арка, покрита с някакви непознати писмена. Каните се да навлезете под нея, когато джуджето вдига ръка и нарежда: