	Той се изкачи по нея сред отломки от разпадаща се мазилка и се озова над малък вътрешен двор, представлявал някога градина, а сега обрасъл с плевели и запуснат от доста време. Вдигна поглед, видя очертанията на зъберите в черното небе и разбра, че това беше гърбът на Валент Хаус. Прозорците на горните етажи бяха плътно затворени, а на приземния етаж такива, естествено, нямаше, в замяна на една единствена врата, която позволяваше достъп до къщата. Той се прехвърли през стената и безшумно се приземи в останките на някаква цветна леха. Очертанията на къщата закриваха луната и трябваше да открива пътя си пипнешком, а после и вратата. Внимателно пробва дръжката, но видя, че е заключена и прекалено солидна, за да бъде разбита. Напсува я тихо и се изправи, за да погледне отново нагоре към къщата. Отвътре не се долавяше и най-малка следа от светлина или шум, но стените бяха дебели и един или няколко човека, ходещи тихо, с ръчни фенери, отвън биха останали незабелязани.