	Обаче още много преди Леонид Илич Брежнев да формулира гениалната си теза, че „икономиката трябва да бъде икономична“, дежурните сержанти един след друг заизчезваха при тайнствени обстоятелства. На мястото им възникваха прапоршчици в оставка, които по правило живееха в същите блокове. Пенсионерите, които в миналото бяха работили като надзиратели в затвор, контрольори и конвоири, се оказаха не по-добри от предшествениците си, тъй като доносничеха вдъхновено и с майсторлък, свидетелстващ за огромен опит. По силата на същото брежневско епохално икономическо откритие трябваше да им плащат за „работата“ за сметка на живеещите в блока, което никого особено не радваше. Срещу пенсионерите зрееше мълчалива опозиция; тъй като дежуреха на собствените си адреси, те си позволяваха често да отсъстват от поста си ту поради собственото здравословно състояние, ту заради боледуващи внучета. От това се възползваха, и „институцията на прапоршчиците в оставка“ беше ликвидирана.