	— Дори ти знаеш, че вършиш детинска глупост. Сега ме чуй. Ако останеш тук, повече да ги нямаме такива. А можеш и да заминеш някъде, да си уредиш бъдещето, да станеш голяма дама — умът ти стига за туй. Току-виж, ще се върнеш след десетина лета, отрупана с накити и други глезотии, ще се пъчиш пред нас, дето сме си стояли у дома, и всичко ще е наред. Но ако останеш и още се опитваш да повикаш… Господарите и Господарките, пак ще си имаш разправии с мен. Без повече празноглави игрички посред бял ден, а с истинско вещерство. Не глупотевини с луни и кръгове, а същинското, което извира от кръвта, костта и главата. Ти нищичко не знаеш за него. Права ли съм? То няма милост.