	Анаис ту Еринима, Кръвна Императрица на Сарамир, седеше до скрина от изящно дърво, облегната на стената, а в ръката си държеше сребърна чаша с кехлибарено вино. Косата й беше разпусната и падаше свободно около измамно невинното й лице, надипляйки се по раменете и гърба на черната копринена нощница, с която бе облечена. Лъскавият черен _лач_ на пода бе студен под босите й стъпала — освен че имаше огледална повърхност, този камък бе ценен и заради съпротивлението си при нагряване, ето защо използването му в жилищните помещения на аристокрацията ги държеше прохладни.