	На другия ден на чернокийката Сал бе устроено просто погребение, каквото можеше да й устрои Ревящия стан. След като прахът й бе заровен на планинския склон, се състоя официално събрание на стана, за да обсъдят какво да правят с детето й. Решението да го осиновят бе взето с пълно единодушие и голямо въодушевление. Но веднага възникна оживено разискване относно начина и възможностите да се задоволят нуждите му. Забележителното беше, че в спора липсваха онези ожесточени лични нападки, които обикновено придружаваха разискванията в Ревящия стан. Типтън предложи да изпратят детето в Червеното куче, на четиридесет мили, където можеха да го поверят на грижите на някоя жена. Но несполучливото предложение бе посрещнато с ожесточена и единодушна съпротива. Ясно беше, че всеки план, водещ до раздяла с новата им придобивка, ще бъде тутакси, отхвърлен.