	Някъде дълбоко в съзнанието й постоянно я глождеше мисълта за противозачатъчния й имплантант — единствения продукт на галактическата технокултура, който Тиен бе прегърнал без колебание. Той й гарантираше стерилитет по галактически, но без да води след себе си усещането за галактическа свобода. Съвременните жени с готовност заменяха дяволската лотария на плодовитостта срещу гаранцията за здраве и сигурен резултат, осигурени от използването на утробен репликатор, но Тиен, с неговата мания за преследване, я бе лишил и от това улеснение. Дори ако самият той се излекуваше, гените му все още щяха да носят информацията за болестта и всяко бъдещо негово дете трябваше да премине през генетично сканиране. Нима възнамеряваше изцяло да се откаже от други деца? Когато се опитваше да повдигне въпроса, той неизменно отлагаше разговора с едно небрежно „дай да караме поред“, а настоеше ли, Тиен се ядосваше и я обвиняваше в егоизъм и психически тормоз. С което неизменно успяваше да й затвори устата.