	Ала дори това нямаше да е достатъчно, за да я задържи на мястото й. Решаващ се оказа споменът за деня, когато бяха видели враната със зеленото водорасло в клюна. Враната, която правеше _Грррааа-грррааа!_ вместо _Гаа-гаа!_. Да, онова в човката й беше само дяволска трева, ала не това бе важното — важното беше, че някъде наблизо растеше нещо живо. В този ден Роланд й бе казал да остави говоренето на него, както и още нещо — _„преди победата идва изкушението“_. Никога не бе предполагала, че най-голямото изкушение в живота й ще бъде един дебел вълнен пуловер, но…