	Извиращата от ледника рекичка бе леденостудена, но ледената вода успокои изопнатите й нерви. Почувства се освежена и, седнала на една скала, измъкваше вълма от дългите си руси коси, съхнещи на тихия ветрец и гледаше как проблясващите в розово планински върхове, отразяващи залязващото слънце потъмняват до наситено пурпурносиньо. Косата й бе още влажна, когато провеси отново амулета през глава и облече чистите си дрехи. След като напъха сечивата си по гънките, взе старите си дрехи и припна обратно към пещерата. По пътя се размина с Уба, с Дърк на ръце, и забързано й кимна.