	Бенгази усети, че пейджърът му вибрира. Щракна два пъти с пръсти. Сърцето му биеше нормално. Беше кален в толкова битки, че в момента не чувстваше нищо. Половината от мъжете в камиона бяха два пъти по-млади от него, все още живееха с мечтите си. Бенгази беше реалист. Въпреки всичко, което му беше казал Азис, не очакваше отново да види родния Бейрут. Време беше за последна атака срещу силите, разрушили онзи мирен и красив град, който си спомняше от детството си.