	Светлината от фоайето през отворената врата падаше точно върху него. Някаква жена го огледа добре, изпищя и се спусна към изхода, като влачеше малкото си момченце за едната ръка. Буквално го влачеше, понеже хлапето бе паднало на колене и се плъзгаше по осеяния с пуканки килим на централната пътека. Една от обувките му се бе изхлузила.