	Все едно, нямаше значение. Оставаха двайсет секунди до изстрела на Натали. Нищо не би било от значение, ако не успееше да се приближи достатъчно. Ето защо Саул се хвърли да пълзи напред на колене и лакти, вече се задъхваше и беше сигурен, че вдига прекалено много шум. Падна напред под надвиснал клон хвойна и зина през отворената си уста, опитвайки се да овладее дишането си.