	Лидия се върна след малко. Изглеждаше по-спокойна и овладяна. Даже се усмихваше. Помолих я да ми помогне да разгадая загадката и да ми каже какво се случи. След дълго колебание ми каза, че когато съм се развикал и съм ударил по масата, Роза се развълнувала и се нервирала, като сметнала, че ще им навредя, и се опитала да ме удари със своята „сънувана ръка“. Изплъзнал съм се от удара и съм я ударил в задната част на ръката по същия начин, както бях ударил доня Соледад. Лидия добави, че ръката на Роза няма да се оправи, докато не намеря начин да й помогна.