	— По-лошо. — Вандийн се озърна, след което се премести на няколко крачки там, където коридорите се пресичаха, и подкани Елейн да я последва. Оттук можеха да видят всеки, който ще се приближи. Новачките останаха на почетно разстояние от Зелената. Мяркаха се доста слуги, но никой не се приближаваше толкова, че да чуе. Въпреки това Вандийн сниши глас. Което не можа да скрие негодуванието й. — Разсъдили са, че убийцата трябва да е Мерилил, Сарейта или Кареане. Според мен разсъждават умно, но преди всичко изобщо не е трябвало да мислят. Трябвало е да си учат уроците толкова усърдно, че да не им остава време да мислят за каквото и да било. — Макар да изгледа навъсено Кирстиан и Заря, двете засияха от радост. Под това въсене се криеше похвала, а Вандийн се скъпеше на похвалите.