	Крачех сред зеленината, в посока към магазинчетата. Дъждът тъкмо бе спрял и небето бе като плоска зелена покривка, опряла се на покривите на къщите. Наоколо се носеха омайни аромати, които едновременно дразнеха, възбуждаха и изкушаваха вкуса и обонянието. Внезапно пред очите ми разцъфтяха няколко черни мехура и за миг аз бях Швайц, потънал в оживен пазарлък с току-що пристигнал от Шумарския залив капитан. Спрях за да се насладя на приятното смесване на възприятия. Швайц постепенно избледня, а през ноздрите на Ноим улових мириса на прясно окосено сено по хълмовете на имението Кондорит, над мен печеше лятното слънце на Сала, сетне изненадващо се превърнах в банков директор, притиснал в обятията си друг мъж. Не бих могъл да предам съвсем точно въздействието, което имаше върху мен тази последна сцена, краткотрайна и страстна. Съвсем наскоро бях споделил шумарското лекарство със споменатия банков директор, но не си спомням по време на сливането да съм попадал на подобни извратени сцени. Във всеки случай такова нещо не се забравя. Или видението бе рожба на моето въображение, или до този миг го бях пазил скрито в себе си и сега се бе появило своеволно. Възможно ли бе подобно временно отстраняване на възприетите спомени? Така и не успях да обмисля възникналия проблем, защото на рамото ми легна нечия тънка ръка.