	Джипът на ефрейтор Хуиткоум беше все още паркиран на поляната. Безшумно, стъпвайки на пръсти, свещеникът заобиколи палатката на Хуиткоум — не искаше да мине пред входа й, за да не би ефрейторът да го види и оскърби. С дълбока въздишка на задоволство той се вмъкна бързо в палатката си и завари ефрейтор Хуиткоум, излегнат на леглото му със свити колена. Изцапаните със засъхнала кал обуща на ефрейтор Хуиткоум бяха върху одеялото на свещеника, ядеше един от сладкишите на свещеника, прелиствайки с насмешлив израз на лицето една от библиите на свещеника.