	Следобедът на седмия ден настъпи с потискаща мрачевина. Валеше ситен, неприятен дъжд. Минаха часове, дъждът не спираше и се засили с идването на нощта. Кент вечеря на светлината на килийната лампа. Кьм осем часа вън бе непрогледно тъмно. В тази тъмнина от време на време проблясваше светкавица и отекваше тътен на гръмотевица. Дъждът трополеше равномерно и монотонно по покрива на казармите.