	„Да не сте полудели!“, един от цветнокожите моряци го улови за раменете, дръпна го настрана, така че никой да не ги чува, след което с причудливи мимики и жестове оживено му заобяснява нещо. Офицерът явно се съпротивляваше ожесточено, кикотеше се високо, видях го как маха с ръце в знак на несъгласие и протест, но накрая — дали убеден, или просто безсилен да се противи повече — отстъпи, приближи се много почтително до мен, но все пак някак подсмихвайки се под мустак, и като докосна фуражката си, рече: