	Върховният Чаросплетник Вирч си почиваше: хилавият му гръден кош трескаво се издигаше и спадаше, а ребрата му се очертаваха като решетката на дъска за пране под нечистата кожа. Беше гол; деформираното му, измършавяло тяло изглеждаше жалко и отблъскващо. Кокалестите му, уродливи ръце бяха подгизнали от кръв; кървави петна бяха изпъстрили разтопената кожа на лицето му, сплескания му гръден кош, изпъкналото му шкембе и атрофиралите му гениталии. Приличаше на някакво новородено същество, свило се на кълбо сред зацапаните чаршафи на изкорубеното си легло, дишащо тежко със зяпнала уста.