	Когато всички нормални форми и модели в нечий живот се разпаднат — и то с такава шокираща внезапност, — човек трябва да намери нещо, за което да се захване, нещо едновременно нормално и предсказуемо. Ако единственото нещо, което си успял да откриеш, е организираният кръвен вихър в тънките пластове кожа между очните ти ябълки и последната слънчева светлина на един октомврийски ден, ти просто се хващаш за него и казваш: благодаря много. Защото ако не можеш да намериш нещичко, за което да се хванеш, нещо, в което има поне мъничко разум, чуждоземните елементи на новия световен ред като нищо могат направо да те подлудят.