	Ако се съдеше по изражението на Роик, той определено срещаше затруднения да следи мисълта му, но поне последва Майлс, който изхвръкна от работилницата и хукна по коридора. Качиха се с асансьора две нива по-нагоре, при камбуза, лечебницата и залите за почивка. По-задъхан, отколкото му се искаше да признае, Майлс махна на Роик накъде да тича и сам хукна към лечебницата в другия край на централния цилиндър. Едва не обърка отключващия код от нерви и след няколко влудяващи секунди най-после се озова в малкия корабен лазарет.