	Това беше късаща нервите задача. Кой бе работил на „Таутог“ само три месеца и знаеше, че не е от любимците на Балдерстън. Капитанът се дразнеше от това, че Кой бе постъпил в подводните сили като почетна алтернатива на воюването във Виетнам точно толкова, колкото Кой се дразнеше от постоянните тиради на Балдерстън за предимствата на живота в армията. Но сега двамата се сработиха, след като капитанът използва едно изобретателно и смайващо нискотехнологично решение. Спомни си стар подводничарски трик и заповяда на всички свободни от вахта мъже да станат от койките си и да маршируват: най-напред към предната половина на подводницата, след това към машинното отделение, а оттам към кърмата. С часове ходеха напред-назад, като живи противотежести, за да държат носа на подводницата нагоре и да може тя да плава. За Кой нямаше почивка дори за да иде до тоалетната. Вместо това, като дойде време да се регулира и плавучестта на самия Кой, капитанът му изпрати празна чаша за кафе.