	— Да. Когато се върнах в щатите, казах на издателя си, че съм попаднал на нещо интересно и че ръкописът може да се позабави. Знаех за обявите за издирване на хора и затова намерих адреса на вестника на Първа кавалерия и дадох обява. Мина месец. Пуснах нова обява. След това получих писмо от този доктор Бранд от Бостън. Отидох да говоря с него. В началото Бранд отказа да ми даде име на някой, който би могъл да потвърди разказа му. Всъщност даде ми името на командира на взвода, Бен Тайсън, който, както той ми каза, живеел в ню-йоркското предградие Лонг Айлънд. Аз прегледах телефонния указател на предградията и се обадих на един Бенджамин Тайсън. Той каза, че не бил въпросният човек. На този етап не възнамерявах да включа случая в крайния вариант на книгата си и писах за това на Бранд. Тогава Бранд ми отговори, посочвайки името на Ричард Фарли, който, както ми каза, би могъл да бъде открит в болницата за ветерани от войната в Ню Йорк. Бранд ми каза също, че онзи Бенджамин Тайсън, когото съм открил в Гардън Сити, Лонг Айлънд е именно човекът, когото търся. Каза, че е сигурен в това, но не искаше да обясни защо. Обадих се на Тайсън отново, но той отново ми каза, че имам грешка. Във всеки случай отидох и говорих с Фарли. Той беше леко нервен. Но в основни линии потвърди историята на Бранд, както и разказа на монахинята. Реших, че ако и всичко това е лъжа, ще разбера много скоро след публикуването на книгата. Почти бях убеден, че оцелелите членове на взвода ще подадат поне десет съдебни иска срещу мен. Но както виждате, никой не ме съди… Въпреки че предполагам, ако Тайсън бъде оправдан, те всички ще ме съдят.