	— Никога повече не ме заплашвайте с оръжие! — изсъска към ченгето, докато отвеждаше приятелката си към дъното на помещението. Пред очите му се мярна Данаил Асенов, това върна опасната усмивка на устните му. Посочи го заканително с пръст. — Не съм те забравил, копеле, ще ми платите с ортака си с лихвите за обира!