	Джакен обаче си бе отишъл. Беше я оставил. „Горещата баница също ме остави, а сега и Джендри ме оставя.“ Ломи беше умрял, Йорен беше умрял, Сирио Форел беше умрял, дори баща й беше умрял, а Джакен й беше дал тъпата си желязна монета и беше изчезнал. „Валар моргулис — тихо прошепна тя, стиснала юмруче толкова силно, че монетата се заби в дланта й. — Сир Грегър, Дънсън, Поливър, Раф Сладура. Веселяка и Хрътката. Сир Илин, сир Мерин, крал Джофри, кралица Церсей.“ Аря се опита да си представи как щяха да изглеждат, когато умрат, но й беше трудно да си спомни лицата на всички. Хрътката си го представяше, както и брат му Планината, а лицето на Джофри никога нямаше да забрави, или на майка му… но Раф, Дънсън и Поливър вече й се губеха, дори и Веселяка, чиято външност беше толкова невзрачна.