	Стига да мога! Най-после си спомням къде съм, по-точно къде не съм. Тълпа от въпроси нахлуват в това, което е останало от моето съзнание: не че много ми се връща в онази кал, но все пак — тук ли ще си остана и като какъв; къде да дам обява, че търся медитираща гола хубавица; и тях ли ги друса безработица, или приемат неволни емигранти от други измерения; вързани ли са към валутен борд, защото в паспорта съм скрил DM 50 за черни дни; имат ли ж.п. гара, за да преспя; нямам ли тъдява alter ego, за да му звънна на моя си телефон и някакси да ме осинови; къде да търся девойката, която не само че не ми постла легло, ами изстреля маймунката, която бях, с летяща костенурка в небесата…?