	Доста време му бе необходимо, за да се измъкне от ямата. Проклетата тъмнина го обгръщаше като одеяло. Щеше му се само веднъж да фрасне кучия син, който го удряше по главата. Изведнъж отвори очи и примигна от слънцето. Една неясна фигура се надвесваше над него, някакъв далечен глас му каза да не се притеснява. Поклати глава и след това съжали, че го направи. Пред очите му светнаха искри и някой промуши мозъка му с нажежен тирбушон. Чу се, че стене. Отпусна се безволево и се опита да проясни съзнанието си. Случилото се бавно изплува, той внезапно се изправи. „За Бога“, промърмори и от усилието му се зави свят.