	— Да. — Джилбрет зарови лицето си в шепи и се олюля. — Всички ще умрем. Байрън, не ме е страх от смъртта, щом не съм сам. Не съм сам. Трябваше да бъда с някого. Радвам се, че съм при теб. Исках, когато умра, до мен да има някой. Няма да почувстваме нищо — всичко ще свърши бързо. Няма да боли. Няма… да… боли.