	Проснах се в леглото и презглава се завих с чаршафа, като дете, което се крие под завивката, за да не види страшния таласъм… изведнъж се озовах на малкия плаж в подножието на дървените стъпала. Бях само по долни гащета и бях нагазил в езерото, а водата ми стигаше до глезените. Сянката ми се раздвояваше под оскъдната светлина на тънкия лунен сърп и на хартиения фенер с пленената нощна пеперуда. Човекът с кафявото спортно сако го нямаше, на неговото място стоеше пластмасов бухал, който се взираше в мен със стъклените си златисти очи.