	Той наистина беше куче пазач. Привидно безчувствен и в покой, мъжът всъщност приличаше повече на свита пружина: готов да скочи и да удари, учтив само докато заобикалящите го се държат така, че да не го предизвикат. Това бе толкова очевидно, та човек просто знаеше, че би било лудост да го обиди. Политикът се срамуваше, че можеха толкова лесно да го сплашат, но така или иначе го бяха сплашили, защото той беше умен и внимателен човек, нежелаещ да пропилее единствената си възможност, ако имаше такава, с някой глупав жест.