	Закуската свърши към единайсет. Аз и момичетата останахме в кухнята до обяд, тъй като доставчикът и неговите хора отидоха долу при „Островната принцеса“, за да подготвят второ действие. Самата Вера тръгна доста късно, към дванайсет и петнайсет, взимайки със себе си последните трима-четирима от гостите си в своя голям стар Форд Ранч, който държеше на острова. До към един и половина се занимавах с миенето на чиниите, после казах на Гейл Лавеск, която в известен смисъл бе моят заместник-командир този ден, че имам леко главоболие и малко ми се гади, тъй че ще си тръгвам, защото основната работа е свършена. Преди да изляза, Карън Джоландър ме прегърна и ми благодари. Отново плачеше. Кълна се в небето, през всичките години, докато я познавах, тя все си беше с насълзени очи.