	Внезапно Фребек се изправи и тръгна по пътеката. Не искаше да бъде сам тази нощ. Спря на ръба на Огнището на Мамута и огледа хората, насядали край огъня. Бяха по-младите обитатели на бивака и, ако беше по-рано, би ги подминал на път за готварското огнище, за да посети Талут и Нези, или Тюли и Барзек, или Манув, или Уимез или, както ставаше напоследък, Джондалар, а понякога и Дануг. Макар че и Крози често се застояваше в готварското огнище, на Фребек му беше по-лесно да не й обръща внимание, отколкото да се изправи пред вероятността да бъде пренебрегнат от Диджи или осмян от Ранек. Но напоследък Торнек се държеше приятелски с него, жена му беше раждала и той разбираше как се чувства. Фребек пое дълбоко дъх и се запъти към огнището.