	Отново се възцари тишина. Елейн отново зарея мрачен поглед нанякъде, а Биргит опря брадичката си на едната си ръка и се замисли тя си знаеше над какво. Нинив продължи да ръмжи под нос, но сега беше сложила ръце на кръста си и от време на време се спираше, за да преглътне. Плясъкът на водата като че ли се усили още повече, както и птичият крясък.