	От психологическа гледна точка беше странно, че Бътлър едва сега започваше да осъзнава истинските трудности на положението. Той дотолкова се бе повлиял от убедителния начин, по който Каупъруд излагаше исканията си, и от симпатията си към него, че по време на разговора им дори не се беше замислил до каква степен предстоящите събития засягаха и самия него. Едва сега, навън, в хладната вечер, докато разговаряше с Оуен, който имаше собствени амбиции и съвсем не беше склонен да проявява сантименталност по отношение на Каупъруд, Бътлър започна да отрезвява и да вижда нещата в истинската им светлина. Трябваше да признае, че Каупъруд е компрометирал сериозно Републиканската партия и градската хазна, че по този начин е навредил и на личните му интереси. Въпреки това той продължаваше да изпитва симпатия към него. В никакъв случай не беше склонен да го изостави. Отиваше да се срещне с Моленхауър и Симпсън, за да защити и Каупъруд, и Републиканската партия, и себе си. И все пак скандалът си беше скандал. Мразеше тези неща, възмущаваше се. Ах, този млад негодник! Кой би могъл да допусне, че ще се окаже толкова хитър! Но дори и сега Бътлър продължаваше да го харесва и смяташе, че трябва да направи нещо, за да му помогне, стига това да е възможно. Ако и останалите проявяха благосклонност към Каупъруд, би могъл дори да изпълни молбата му и да не си иска своите сто хиляди долара, докато не му бъдат крайно необходими.