	Хабте не беше красавец в традиционния западноевропейски смисъл на думата, но в него имаше нещо завладяващо, което привличаше вниманието на пътниците, чакащи заедно с него полета от Рим. Той се държеше настрана от тълпата. Някога един приятел му бе казал, че погледът му е орлов. Сега бе присвил очи, но всеки, който го наблюдаваше отблизо, би се съгласил с това. Хората около него разбираха, че е важна личност, и не му досаждаха.