	Той стоеше, облечен в прекрасната си черна риза, изглеждаше едновременно елегантен и апетитен и държеше Гретхен във въздуха с една ръка. Тръгна към бюрото си, като продължаваше да я държи. Безпроблемно поддържаше равновесие. Даже ликантроп не би могъл да направи това. Не и по този начин. Наблюдавах как стройното му тяло се движи по килима и знаех, че може да се преструва колкото си иска, но това не беше човешко. Той не беше човек.