	Чакахме, но потопът не спря. Всъщност когато дядо най-после запали двигателя, предните ни гуми бяха наполовина покрити с вода. Кажи-речи, нищо не виждахме. Пътят беше залят и с тези темпове до изгрев щяхме да изгубим долните четирийсет акра.