	Тя отваря уста, за да отрече това, да каже на Рут, че и тя прекалено много драматизира нещата като Нора. Нора непрекъснато я тласкаше към врати, които тя не искаше да отваря, непрекъснато я уверяваше, че човек може да подобри настоящето, като изследва миналото — сякаш можеш да оправиш вкуса на днешната вечеря, като я залееш с червясалите остатъци от вчерашната. Иска да каже на Рут, както каза на Нора в деня, когато напусна кабинета й завинаги, че има голяма разлика между това да живееш с нещо и това да бъдеш негов пленник. „Не разбирате ли, глупачки, че Култът към самия себе си е просто още един култ?“ — иска да каже тя, но още щом си отваря устата, нашествието я сполетява: една ръка се пъхва между леко разтворените й крака, палецът се мушка грубо в цепнатината на дупето й, пръстите прилепват към плата на шортите й точно над влагалището, но този път това не е невинната ръчица на брат й; ръката между краката й е много по-голяма от тази на Уил и съвсем не е невинна. Лошата песен звучи по радиото, звездите греят в три часа следобед и ето