	Мястото, което бяха избрали за отдих, се намираше отвъд невидимата преграда на Чаросплетниците — на километър и половина източно от нея. Никога досега не бяха спали в опасния регион, а още по-малко пък имаха желание да рискуват сега, когато врагът бе обезпокоен. След убийството на първия Различен звяр, който ги бе изненадал и те просто нямаха друг избор, освен да го ликвидират, патрулите бяха станали по-чести, а гнусовраните сякаш кръстосваха непрекъснато небесата. Този път се бяха измъкнали на косъм, защото бяха изгубили ценни минути със слузестата гадина от врата на острилията и само инстинктите на ткиуратеца ги бяха спасили от десетките други хищници, втурнали се към тях. Това бе още една част от ребуса — как така зверовете разбираха, когато някой от себеподобните им умреше?