	Краят на стълбата опираше до онази част на конвейера, върху която ставаше заварката на рамите и шаситата на бъдещите коли. Tук шумът беше толкова силен, че макар и работещи на сантиметри един от друг, хората трябваше да крещят в ушите си, за да се чуват. Около тях във всички посоки пръскаха искри — истинска пиротехническа завеса от бели и сини цветя. Пукотът на електрожените и апаратите за занитване се допълваше от равномерното съскане на сгъстения въздух — кръвоносните системи на мощните машини. А в центъра на тази оживена човешка дейност, подобно на божествен идол, комуто всички се кланят, конвейерът бавно и неотстъпно се движеше напред.