	И когато през августовския ден султанът, прехвърлил се от анадолския бряг на Босфора, премина през вратата на Топкапъ сред блясък и тътен на тъпани, когато от стените на Стамбул насреща му гръмнаха топовете и той се изкачи на черния си кон по обградените от двете страни със страшни еничари стръмни улички не към градините на Топкапъ, където би искал да намери отмора след изтощителния и най-продължителния си поход, а към „Света София“, където бе посрещнат от самата султанка, сина Баязид и велможите, а после продължи към Хиподрума, където го очакваше открита от всички страни застлана с килими златна беседка — в този августовски ден стана това, което трябваше или завинаги да прослави Рустем паша, или завинаги да го покрие с пепелта на забравата.