	Поради жегата вратите бяха разтворени към дворцовите градини. Цветята ги нямаше и розите изглеждаха посърнали, но дърветата все още хвърляха някаква сянка около белия мраморен фонтан, плискащ вода в средата на градината. Една жена с бухнали кафяви поли и широка бяла блуза стоеше край фонтана и се взираше удивена, както правеше толкова често пред вода, течаща без полза, освен за да я гледат хората. Очите на Ранд жадно запиха чертите на Авиенда, с вълните рижа коса, падащи до раменете й. Светлина, колко красива беше! Загледана в пръските вода, тя все още не беше го видяла.