	Бяха минали часове, но ключалките на вратите още разпознаваха дланта на Бийн и се отваряха, без да задействат алармите. Похитителите му не си бяха направили труда да му отнемат достъпа. Някой компютър някъде щеше да регистрира влизането му в сградите, но програмата работеше без надзор и докато някой погледне регистъра, приятелите му вече щяха да са уредили нещата.