	В монашеския живот има период, който е посветен изключително на умствената тренировка на монасите, и тогава те не се занимават с физически труд, освен в крайно наложителни случаи. Този период е известен като _сесшин_. Заниманията се провеждат на няколко пъти и траят по една седмица. Те са известни като „летни занимания“ (_геанго_) и „зимни занимания“ (_сецуанго_). Серията летни занимания започва през април и завършва през август, а зимните продължават от октомври до февруари. _Сесшин_ означава „събиране и концентриране на ума“. През това време монасите се затварят в дзендо, стават по-рано от обикновено и стоят до късно през нощта. Имат лекции (_кодза_ или _теишо_) всеки ден. За учебник използват някоя от книгите на дзен-литературата, като _Хекиганшу_, _Риндзаироку_, _Мумонкан_, _Кидороку_, _Каианкокуго_ и др. _Риндзаироку_ е сборник с проповеди и сентенции от основателя на сектата на Дзен Риндзаи. _Хекиганшу_, както бе посочено, е сборник от 100 _коана_ с анотации и коментари. Мумонкан също е сборник от 48 _коана_, със специални коментари, характерни за Дзен. Тази книга е много по-достъпна от _Хекиган_. _Кидороку_ съдържа пословици, проповеди, стихове и други произведения на Кидо (Сутан) от епохата на династията Сун. Той бил учител на Дайто Кокуши, чиято школа процъфтява и до днес в Япония. Каианкокуго съдържа проповеди на Дайто Кокоши, събрани от Хакуин, с коментари в стихотворна форма за някои от старите учители. За обикновения читател тези книги са нещо като _obscurum per obscurius_. След като изслуша поредица лекции, монахът може да остане все така в неведение, освен ако не се е отворил взорът му за истината на Дзен. Неразбирането не се дължи непременно на неясното съдържание на тези книги, а на това, че съзнанието на слушателя е все още покрито с твърдата черупка на релативистичното мислене.