	Шефът на канцеларията цъкна с език. В края на краищата в една среща между президента и папата нямаше нищо лошо. Даже напротив. Гласоподавателите щяха определено да я харесат. След това президентът можеше да проведе и една дискретна вечеря с Б’ней Б’рит* за да покаже толерантността си към всички религии. Всъщност Ван Дам добре знаеше, че след като децата на президента пораснаха, той ходеше на църква само от куртоазия. Това, разбира се, беше доста забавно. В стремежа си да утвърдят моралните ценности в обществото руснаците отново се обръщаха към църквата. Американската политическа левица пък отдавна се бе отвърнала от нея и явно нямаше намерение да променя отношението си. Освен ако, разбира се, не й се наложеше да търси същите морални ценности, от които се нуждаеха руснаците. Ван Дам бе започнал политическата си кариера с леви убеждения. Двадесет и пет годишната работа в правителството обаче то бе излекувала от тях. Понастоящем отричаше и двете идеологии с еднакъв плам. За него бе без значение политическата окраска на дадено решение, стига то да премахва проблема. Тези възгледи за политиката в момента му пречеха да се задълбочи в обсъждането.