	„Харпията на Гхиз“ — помисли Дани. Старият Гхиз беше паднал преди пет хиляди години, ако помнеше добре; легионите му бяха разбити от мощта на младата Валирия, тухлените му стени — сринати, улиците и сградите му превърнати в пепел и сгурия от драконовия огън, нивята му — посети със сол, сяра и черепи. Боговете на Гхиз бяха мъртви, както и народът му; тези ащапорци били мелези, каза й сир Джора. Дори гхисканската реч беше почти забравена; робските градове говореха високовалйрианския на своите завоеватели или това, което се беше получило от него през вековете.