	Имаше дори някакъв определен начин на държане в подобни ситуации: Какво би трябвало да правим, когато сме замесени в сблъсък с ниска скорост. „Разбира се, че има“ — помисли си Ралф. В Дери всеки ден сигурно ставаха поне дузина леки катастрофи, може би двойно повече през зимата, когато бе паднал сняг и пътищата бяха хлъзгави. Човек излиза от колата, изправя се лице в лице с другия участник в катастрофата на мястото, където двете превозни средства са се сблъскали (и където в повечето случаи още стоят, вплетени едно в друго), оглежда ситуацията, клати глава. Понякога — всъщност най-често — този етап от срещата е придружен от размяна на гневни реплики; всеки обвинява другия (често несправедливо), поставя под съмнение умението му да шофира, заплашва със съдебно преследване. Ралф мислеше, че онова, което в подобни ситуации е на ума на всички водачи, макар и да не го казват, е: „Абе, глупак такъв, направо напълних гащите от страх!“