	— Не нея — тях. Да, видях ги. Моите родители. Знаете ли, бях двегодишен, когато „Тихо Брае“ замина. Моите родители бяха породиста двойка — казаха ми, че по онова време е било трудно да се намерят доброволци, — ами да, разбира се, вие ще знаете това по-добре от мен. Както и да е, те… аз бях осиновен от една леля. Те ми оставили писмо, което да прочета, когато порасна достатъчно… Д-р Марчанд! Какво ви става?