	Пати Гриър, медицинската сестра, която се бе опитала да измери кръвното на стачкуващия Стю, седеше в дежурната стая и прелистваше списание, очаквайки времето за посещение при мистър Съливан и мистър Хапскомб. С Хап нямаше да има проблеми — той още не беше заспал, защото обичаше да гледа телевизия до късно. Сигурно пак щеше да се шегува колко трудно би било да я ощипе по дупето през херметичния костюм. Мистър Хапскомб се страхуваше, но не й пречеше като онзи ужасен Стюарт Редман, дето знаеше само да се блещи и да мълчи. За Пати Гриър хора като мистър Хапскомб бяха „симпатяги“. Според нея всички пациенти се деляха на две категории: „симпатяги“ и „досадници“. Пати бе попадала в болница само веднъж — когато на седемгодишна възраст падна с летните кънки и си счупи крака. Може би затова не изпитваше никакво съчувствие към „досадниците“. Според нея ако човек беше болен наистина, трябваше да се държи като „симпатяга“. Всички останали бяха симуланти и „досадници“, дето само се чудят как да усложнят живота на едно бедно, работливо момиче.