	Възможно най-бързо се върнаха по пътя, по който бяха дошли, като-всеки мъкнеше на раменете си по една овца. Зад себе си чуха суетенето на хората от къщата, които се бяха събудили, и скоро по следите им прегракнало завиха кучета. После от по-далеч се разнесе женски глас, който се извиси над глъчката от лай и човешки гласове: „Чакай! Стой при мен!“ Изкрещя няколко пъти: