	„Не знаех дали съм първата, или не — каза тя и ме прегърна. Аз също я прегърнах. — Няма значение — продължи накрая. — Докато седях и чаках, разбрах, че не мога да го кажа. Може би ако бях влязла вътре веднага, щях да успея да го изрека, но не и след като бях принудена да седя там и имах време да премислям, да се питам дали татко е прав и дали ти ще си помислиш, че съм лошо момиче…“