	Дон прекоси стаята и седна в огромния фотьойл. Той гледаше с интерес Алскони. Това ли беше Костенурката? Но той имаше съвсем безобиден вид… Освен ако…? Очите му може би имаха нещо странно. Дон се питаше защо очите на Алскони му се струваха толкова странни, когато внезапно забеляза, че не бяха безизразни като па змия: спокойни, прозрачни, черни и безчувствени като две локвички китайско мастило.