	А Марш се движеше сред тях, присъстваше на разговорите им, лишен от тяхната морална подкрепа, защото да се пита за причини или да се предлага утеха означаваше да се наруши мълчанието, което бе отбранителната им стена. „Защо?“ — бе написал веднъж Ейръс върху пластмасовата повърхност на масата край ръката на Марш. С потния връх на пръста си — нещо, което вярваше, че никаква камера не би засякла. И когато това не предизвика никаква реакция, добави още „Какво?“ Марш бе изтрил и двете, без да напише нищо, бе извърнал лицето си на другата страна с треперещи устни, на прага на нервен срив. Ейръс не повтори въпроса.