	Мъжът в пилотската кабина представляваше изсъхнала мумия, облечена във ватиран кожен елек и с шлем с шип на върха. Устните му ги нямаше, а зъбите бяха оголени в последна гримаса на отчаяние. Пръстите, някога дебели като кренвирши, а сега само кости, покрити с кожа, бяха вкопчени в лоста за управление. Черепът беше вдлъбнат от удара в предното стъкло и Роланд се досети, че зелено-сивите люспи, които покриваха лявата половина на лицето, бяха останки от мозъка му. Главата на мъртвеца беше килната назад, сякаш е бил сигурен, дори в момента на смъртта си, че отново ще се извиси в небето. Запазеното крило още стърчеше над избуялата трева. На него имаше избледняла емблема, изобразяваща юмрук, стиснал мълния.