	Той вдигна почти голото тяло и го хвърли през парапета леко, както и първото, после изтича по площадката и изчезна в люка. Джан въздъхна и се облегна на парапета. Опитваше се да прикрие оръжията с тялото си, за да не ги види някой японец, появил се на площадката, преди да се върне Майлоу. Под куртката си носеше бутилка с вода и торба с оризови питки. Очакваше следващите десетина минути да бъдат много, много дълги. Майлоу смяташе, че толкова ще му стигнат, за да се добере до най-близкия склад за планери, да открадне един и да се върне на площадката. Тя се питаше какво да прави, ако той не дойде. Да се прободе с един от ножовете? Да скочи? Все едно, по-добре ще е, отколкото да попадне в ръцете на военачалника, освирепял от лъжите на Майлоу.