	— Добре. — Гейбриъл стисна и две гранати в огромната си длан. — Но защо да не снеса и две яйчица по пътя? Тръгнах с него към стълбата. Още накуцваше и си помагаше с метлата, вместо патерица, но не би допуснал дреболия като рана от куршум да му попречи. Стигнахме и той понечи да слезе на първото стъпало. Побързах да го възпра и вдигнах пръст пред устните си, защото дочух слабичък шум, почти като ехо, от нечии прокрадващи се стъпки. Дръпнах ударника на моя револвер. Наведох се леко и подвикнах в стълбището: