	— Да. Длъжен е. Много от нас сега вършат неща, които не са предполагали, че умеят. Предадох му едно порядъчно количество стока — ти знаеш пословицата за стария вол, който разделил зърното; и аз разпределих остатъка, като завещах половината на Дъщерите на Милосърдието, а другата половината на теб, когато поискаш да се върнеш у дома и да я вземеш, ако пожелаеш да се захванеш с нашия бизнес и да го възродиш отново. Няма значение. Важното е, че най-сетне бях разбрал какво не беше наред с мен. — Той замълча, после прошепна съвсем тихо: — Трябваше да осъществя един акт на доверие към себе си. Трябваше да си докажа, че съм мъж. Не само произвеждащо-и-консумиращо икономическо животно… а мъж.