	Дойде ред и Мария да се откаже. Мария искаше още да играе. Жулиета вече настояваше да се подготви тържествено изпращане. По този повод имахме много спорове. И аз като Жулиета мислех, че точно сега е моментът да си отиде. Непобеждавана. Трикратната световна шампионка трябваше да запази блясъка си непомръкнал. Никой не биваше да я види да спада надолу от този връх, на който така дълго беше стояла. „Човек трябва да знае кога да си отиде“ — беше казала навремето Жулиета, когато ставаше въпрос за самата нея, и направи „операцията“ с един замах. Боли, но трябва. Да, но положението сега беше много по-различно. Жулиета беше уязвима.