	Бе прекарала в стаята си малко повече от час и през това време от покоя, обхванал хотелското фоайе през този ленив слънчев следобед, не беше останал и помен. Половин дузина таксита от летищата „Ла Гуардия“ и „Кенеди“ спряха точно в този момент пред вратите на „Плаза-Парк Хаят“; същото направи и един японски туристически автобус от летището „Нюарк“. Екскурзионната група бе потеглила от Сапоро и се състоеше от петдесетина двойки, които имаха резервации за този хотел. Фоайето бързо се изпълни с говорещи хора. Повечето имаха тъмни дръпнати очи и лъскава черна коса, а на вратовете им висяха някакви четвъртити предмети. От време на време новодошлите вдигаха тези предмети и ги насочваха към някой друг. Блесваше светкавица, последвана от смях и викове „Домо! Домо!“.