	Синът на двойката, която бе заминала с кораба-майка, съвсем смътно си спомняше родителите си. Той обработваше земята и тялото му беше прегърбено и изхабено от физическия труд и усилията да произвежда достатъчно храна, за да оцелее. От време на време разказваше на децата си, че е присъствал на излитането на извънземния кораб, но с всяка следваща година историята все повече се превръщаше в мит. Дори Революцията преди изстрелването на кораба изглеждаше далечна, макар че на западния хоризонт все още можеха да се видят развалините на един град, разрушен по време на боевете. За хората, които живееха в сламени колиби и пещери, дори руините бяха поразителни.