	Този, който е победил себе си, тържествува над условията на Плътния свят, каквито и да са те. Ако всичко е съсредоточено в духа, тогава духът е над всичко. Така нямащият нищо свое в действителност е побрал всичко и има право да владее всичко. Но смятащият нещо за лично свое се затваря в периметъра на вещите, които смята за свои и пребивава в техния затворен кръг, изключвайки се по този начин от сферата на безпределните възможности на духа. Собствеността е верига за духа, тъй като съзнанието свързва себе си и се обкръжава с вещите, които смята, че му принадлежат. Изявеният собственик, притежаващ голямо стопанство, земя, добитък и много постройки, мисли постоянно за всичко това, заобикаляйки се с мислените образи или астралните двойници на тези вещи и предмети. Умирайки, той отнася със себе си своята невидима собственост и пребивава в нейното обкръжение, затворен в кръга на обичайните си мисли и желания и неспособен да се възползва от свободата на Надземния свят. Но не само движимата или недвижимата собственост, а и различните привички, слабости и пороци по същия начин свързват ръцете и краката на развъплътения дух и не му позволяват да разгърне творческите си способности в условията на извън телесно съществуване. С каквото е обвързал съзнанието си човек на Земята, с него остава свързан и в условията на Надземния свят, защото и обвързването, и освобождението са в духа. Трябва още на Земята упорито, съзнателно и всекидневно да разкъсваме тези вериги. Можеш да имаш в земния си живот необходимите вещи, но трябва твърдо да знаеш, че в Тънкия свят те са ненужни и че са ни дадени за ползване само временно, защото на оня свят нищо веществено не може да се вземе със себе си. Умирайки хората знаят, че не могат да вземат със себе си своята собственост и ако не са се освободили съзнателно от мислите за нея, те отнасят в съзнанието си образите и двойниците на въображаема собственост, за да затъват в нейното обкръжение в света на свободата. Освобождението в мислите се постига тогава, когато човек осъзнае, че не само предметите и вещите не могат да му принадлежат, но че и мислените им двойници не са нищо повече от една призрачна даденост, нямаща никаква основа в действителността. Абсолютно със всичко, което е считал за свое, включително и с физическото си тяло, а също и с астралното и менталното си тела, макар и да не вярва в тяхното съществуване, човек ще трябва да се раздели. Единствено Огненото му тяло е вечно и неотделимо достояние на духа, ако е вече оформено дори и в зачатък. За тази именно собственост, неотнимаема нито в живота, нито в смъртта, е нужно да се помисли, защото елементите на Огненото тяло се събират и натрупват в течение на земните въплъщения с посредничеството на всички обвивки и, бидейки събрани, позволяват съзнателно пребиваване на духа във Висшите огнени сфери, отсъдени за човека от началото на времето. Всички светове, в които пребивава духът, са срочни и крайни, както са смъртни и съответните им обвивки. Безсрочен и вечен е само Огненият свят. Огненото тяло, необходимо за пребиваването в него, расте и се оформя постепенно в процеса на продължителна еволюция. Този процес може да бъде ускорен съзнателно, ако духът е осъзнал крайната цел на своите земни странствания и пребивавания в различните си обвивки и различните светове. (5.328)