	Идеята на Спартак беше достойна за удивление. Да се вдигнат от калта, в която ги бяха хвърлили незаслужено, и да поставят в някогашното си унизително положение гордите си и жестоки притеснители; да погледат, макар за един час, как се убиват помежду си тия, които са се опивали от взаимното избиване на другите; да сменят, макар и за малко време, ролите си с патрициите, като от роби станат господари, а горделивите и жестоки патриции от господари станат роби; да се опият от сълзите, от кръвта, от предсмъртните гърчения, стенания и хъркания на надменните патриции… О, всичко това за бедните гладиатори беше нещо велико, невъобразимо, божествено. И това отмъщение беше достойно само за великите богове!