	— Единствената ми надежда е в дванайсетте съдебни заседатели — съвсем случайни хора. Бих дал мило и драго повечето да са четирийсет и две годишни дами, които и досега помнят наизуст „Мечо Пух“ и все още погребват любимите си канарчета в задния двор. Когато призовават съдебните заседатели, подробно ги осведомяват за присъдата по делото на Маркъм. Те добре знаят, че не гласуват за смъртно наказание, което ще бъде изпълнено след шест месеца или след шест години, когато вече са забравили за него. Човекът, когото обявят за виновен, ще хвърли петалата само след една-две седмици…