	Съществото с жълтите пера кимна отново, след което заговори с отвратително цвърчене, от което на Мия и се прииска да закрещи. Тя погледна към отсрещната стена и взорът и попадна на гоблена с рицарите и техните дами. Масата, зад която седяха, и се стори позната — в залата за пиршества на замъка Дискордия имаше същата. Артур Елд седеше начело на масата с корона на главата си, а съпругата му беше заела мястото от дясната му страна. Знаеше, че очите му са сини, понеже ги бе сънувала неведнъж.