	— Днес те няма да се смеят… — заяви той убеден. — А единственото, което ме натъжава, е, че никога не ще разберат кой ги е пратил в пъкъла. Хайде!… — нареди му той, като му помагаше да се изправи. — Искам да гледаш от сушата как потъва корабът ти.