	Той срещна турците вече в двора — те бяха прескочили оградата. Нощта беше много тъмна, едвам проникваше насам светлинка през отворената врата на стаята на Вардарски. Турците ругаеха високо, размахваше там един пушката си срещу младото куче, което се нахвърляше с писклив лай, бухкаше по-нататък и се дърпаше на синджира си и Караман. Вардарски позна сърдития глас на Шериф чауш от конака: