	Когато се събуди на следната сутрин, бе измръзнал, вцепенен н толкова гладен, че се принуди да даде едничкото си пени за малко хляб, който купи в първото село по пътя. Не бе извървял и дванадесет мили, а нощта отново се спусна. Краката му бяха изранени и така отслабнали, че просто се люлееха под него. Измина още една нощ. Въздухът беше студен и влажен и това още повече влоши състоянието му. При пукването на зората, когато отново тръгна на път, той едва се влачеше.