	Лестър едва се въздържа да му съобщи мнението си по въпроса за нефта. Тъй като не можеше да даде воля на чувствата си, се извърна и заби тока си в чакъла, с който беше посипана пътеката. Съжаляваше само за едно — че кракът на Молой не се намира в обсега му. В този миг установи, че съдбата, която още от времето на Йов (Йов според Библията е бил праведен човек, станал обект на облог между Господ и Сатаната, в резултат на което го сполетели безчет злини. — Б. пр.) е била любопитна колко от ударите й е в състояние да понесе човек, му изпраща ново изпитание в лицето на Роналд Фиш. Младежът тътреше крака след неизменния си атрибут, трийсетсантиметровото цигаре, а на руменото му лице бе изписано добродушното снизхождение, което беше подразнило господин Кармоди още при първата му среща с Рони. Едва сега Лестър осъзна, че като е правил равносметка на сполетелите го злини, по невнимание е пропуснал Роналд Овърбъри Фиш. Безсъмнено за майка си младият джентълмен бе най-скъпото същество на света, ала за господин Кармоди той беше само трън в окото. Първо, разходите по изхранването му бяха значителни, защото си сервираше по два пъти от всяко ястие и най-безсрамно се наливаше с портвайн, второ, покровителственото му поведение бе нетърпимо. Лестър не понасяше разни младежи с румени лица да се държат с него като със слабоумен хлапак.