	Веднъж по моя молба Анастасия ме заведе да видя Звънтящия кедър, за който са й разказвали нейният дядо и прадядо. Отидохме наблизо до поляната и аз го видях. Приблизително четиридесетметровото дърво се извисяваше малко над редом стоящите, но главното, което го отличаваше, беше неговата корона, която сякаш светеше, образувайки около себе си ореол, който приличаше на тези, които сме виждали нарисувани по иконите около главите на светиите. Този ореол не беше постоянен, а пулсираше. На най-високата му точка се образуваше тънък лъч, който отиваше в небесния безкрай.