	Той стоеше там долу и гледаше към нещото като голям паяк, което не се движеше изобщо. Вдигна поглед, когато токът на обувката й застърга по металната площадка. И в лицето му имаше нещо много тъжно, когато я видя, но то изчезна, и той се изкачваше по металните стъпала, бавно и спокойно, и като се приближи, тя започна да се чуди дали той е наистина черен. Не точно цветът, той определено беше, но имаше нещо особено във формата на плешивия му череп, в ъглите на лицето му, не приличаше на никой, който тя да е виждала преди. Беше висок, много висок. Носеше дълго черно палто от толкова фина кожа, че тя се движеше като коприна.