	Стигнаха до страничната уличка и тръгнаха по нея без да обръщат внимание на калта и боклуците, в които газеха ботушите им. Вратата беше леко вдадена в каменната стена. Беше твърде тъмно, за да я видят добре и светлината от уличните лампи не проникваше дотук. Никола докосна вратата с опакото на дланта си, но не усети нищо. Направи същото и с металната брава, отново без последствия. Да можеше Арисилд да е тук, помисли и бавно натисна ръкохватката.