	Всички се съгласиха с мнението на Роузалинд. Всички знаехме колко е трудно човек да се следи непрекъснато за всяка изречена дума, дори когато го прави от години. Решихме да отложим и да не казваме на Петра, докато не се случи нещо, което да ни принуди, или пък тя порасне достатъчно, за да разбере по-ясно за какво я предупреждаваме; междувремено щяхме да проверяваме от време на време дали вече не можем да установим контакт с нея; иначе щяхме да оставим нещата така, както са.