	Британският танков корпус преминава границата рано сутринта на 18 ноември и завива надясно към намиращия се на 150 км Тобрук. Настъплението се поддържа от „въздушен чадър“, обаче тази защита срещу възможността то да бъде открито и пресечено не е наложителна, тъй като поради жестоката буря през нощта летищата на противника са се превърнали в блата и неговите самолети не могат да излетят. По същата причина не е от съществено значение, че настъплението не се развива бързо. Ромел няма представа за „стома-нената буря“, която е на път да се стовари върху него. Вниманието му е съсре-доточено върху подготовката на планираното нападение срещу Тобрук и не-говата ударна сила е преместена там, въпреки че е оставил силна прикриваща част на юг в пустинята, която да попречи на евентуална вражеска намеса. До нощта на 18 ноември британските танкови колони преминават през Триг ел Абд и на следващата сутрин продължават да настъпват на север. При изтласкването на прикриващите сили на Ромел техният фронт от 50 се разширява на 80 км. Скоро идват неблагоприятните последици от това прекалено разширяване.