	— Уп не би могъл да живее без огън — обясни й той. — Когато Времето го доведе, именно липсата на огън най-много го безпокоеше. В началото, след като го докараха тук, трябваше да го държат в плен, разбира се, или поне строг контрол, ако не наистина затворен. Но щом, така да се каже, си стана сам господар и получи парче земя в края на университетското градче, самичък си построи тази колиба. Груба, както той си искаше. И, разбира се, с камина. И с градина. Трябва да видите градината му. Идеята да се садят растения за ядене беше нова за него. За такова нещо в онова старо време никой не бил и помислял. Пирони, триони, чукове, дори дървеният материал се оказаха новост, пък и всичко друго. Но много лесно се приспособяваше. Залови се за новите инструменти и идеи, без ни най-малко да се дърпа. Нищо не го учудваше. За да построи колибата използва и чука, и триона, и трупите, и всичко останало. Но мисля, градината му се стори най-удивителното нещо — да отглеждаш яденето си сам, а не да ходиш на лов за него. Предполагам забелязахте, че дори сега се вълнува от голямото изобилие и лесната достъпност на храната.