	Вървял цяла нощ през това непознато място. Крокодилски и рибешки кости белеели на лунната светлина. Народът на баща ми живеел по старому — знаел всеки камък и всяка пясъчна могила, всяко дърво и трънак в пустинята така добре, както градските хора знаят прищевките на децата си или обстановката в домовете си. Но сега баща ми бил на непознато място и преследвал огромен еланд, който мислел за дух. Бил слаб и уплашен, но бил ловец и народът му се намирал в ужасна беда. Помолил се на прамайките звезди да му изпратят мъдрост. Когато Зорницата, най-великият от всички ловци, изгряла накрая на небето, баща ми се помолил и на нея.