	Планетата, която дори не си бяхме дали труда да кръстим, представляваше голям къс черна скала. В близост до нея нямаше ни една нормална звезда, която да я затопли. Отначало се ориентирахме къде се намираше само по липсата на звездите, които затуляше, но след като се спуснахме по-близо до нея, вече можехме да забележим едва доловимите нюанси на нейната тъмна повърхност. Спускахме се към едното полукълбо, противоположно на посоката, в която бе форпостът на тауранците.