	Падишахът се оказа миловидно дете с червени бузки и ръст, съответстващ на възрастта му. Опипваше съоръженията, както собствените си играчки. Трудно ми е сега да определя дали тогава се породи желанието ми за сближаване, за приятелство, или много по-късно, при повторната ни среща след петнайсет години, но в онзи миг желаех единствено да не му причиня зло. В същото време, докато многолюдната султанска свита очакваше с любопитство разказа на Ходжа, Ходжа оставаше пренапрегнат. Най-сетне се откри възможност да почне — обогатявайки с нови неща своя разказ, заговори за звездите като за някакви разумни живи твари, оприличи ги на магнетични, загадъчни създания, които са наясно с геометрията и аритметиката и се въртят в синхрон с тези познания. Забелязвайки въздействието си върху детето, което от време на време вдигаше глава към небето и гледаше удивено, Ходжа се развълнува. Ето тук, върху модела ни са показани въртящите се прозрачни сфери на окачените звезди, ето там е Венера и се върти ето тъй, а онова, голямото нещо е Луната — тя променя местоположението си по своему. Ходжа завъртя модела, монтираните по него звънчета издадоха приятен звук — малкият падишах стреснато отстъпи крачка назад, сетне в желанието си да проумее какво е това, набра кураж и се примъкна към звънтящото съоръжение като към вълшебна кутия.