	На сутринта като навити пружини се захванахме отново за робота. Кемпър продължаваше опитите си с бактериите, Вебер не се отделяше от тялото на храстозавъра, Оливър бе изровил няколко снопчета трева и се занимаваше с нея. Парсънс тръгна към полето, нещо мърмореше под носа си и бе готов да скача и крещи при всяка дреболия. Дори и на най-простата планета изучаването на екологията й е трудна дейност, изискваща извършването на огромен брой изследвания. Но тук нашият готвач всъщност нямаше какво да прави. Отсъстваше борба за оцеляване, а единствените живи същества — храстозаврите — спокойно се разхождаха и пощипваха трева.