	Отидох и седнах на пейката, а тя се качи на въртележката. Заобиколи я цялата. Просто тръгна и обходи цялата въртележка. После се качи на един едър, очукан стар кон. Тогава въртележката тръгна и аз я гледах да се върти покрай мен. Имаше още само пет-шест деца на кончетата и музиката свиреше „Пушек влиза в очите ти“. Свиреше много джазово и весело. Всички деца се опитваха да уловят златното колело, и Фийби заедно с тях, та се боях да не падне от проклетия кон, но нито казах, нито направих нещо. С децата е така — искат ли да уловят златното колело, трябва да ги оставиш и да не казваш нищо. Паднат ли, ще паднат, но по-лошо ще бъде, ако им кажеш нещо. Като спря въртележката, тя слезе от коня си и дойде при мене.