	Събуди се с чувството, че се задушава и че му тежи главата. Електрическите вентилатори бяха спрели и въздухът беше горещ и спарен. Проклинайки наум всички Лоренцовци и акумулаторни батерии, той чу жена си да се размърдва в съседната кабина и да отива в каюткомпанията. Явно се беше запътила към по-свеж въздух, помисли си той и реши, че това бе добър пример, който да последва. Дънкан обу чехлите си, стисна под мишница възглавница и одеяло и тръгна подир нея. Тъкмо когато вече излизаше от каюткомпанията, корабният часовник в кабината започна да бие и той поспря да го чуе. Беше два след полунощ. Отвън се чуваше как скърца петата на гафела върху мачтата. „Самосет“ се клатеше и изправяше на вълните и платната му глухо пърпореха от лекия бриз.