	Марс бе голямата надежда на човечеството, голямата любов и голямото разочарование. Живота под куполите се подържаше единствено от човешката суета. Нямаше нито богати рудни залежи които да си заслужават разработката, нито нещо друго привлекателно. Само от неизчислимите милиарди налети в Марсиански програми можеше да се построи нова планета. Както и на Луната упорството бе над целесъобразността. Както и да е. Първите марсианци родени на Марс вече не бяха сензация. Година през година нов купол пристигаше и работата вървеше май заради самата работа.