	Около седем часа, след края на съвещанието, майорът щеше да вечеря, да си легне и да стане рано, за да започне следващата фаза от строго секретната операция. Той беше един от малцината офицери, които знаеха, че в Кашмир ще пристигне американски екип, за да помогне на индийската армия да открие ракетните силози. Дирекция „Въздушно разузнаване“, която отговаряше за нанасяне на ударите, имаше някаква представа за местонахождението на силозите, но се нуждаеше от по-конкретна информация. Да бомбардират напосоки хималайските планини не беше най-ефективната употреба на военните им ресурси. А и силозите най-вероятно бяха заровени на определена дълбочина, което щеше да наложи използването на нещо повече от традиционните оръжия. Индия трябваше да знае със сигурност и това.