	Друга особеност на немския колар е, че изобщо не опъва юздите. Той регулира скоростта не чрез хода на коня, а със спирачката. За дванайсет километра в час я стяга леко, така че тя едва стърже колелото и произвежда непрекъснат звук като от острене на трион. За шест километра в час я затяга повече и пътуването се осъществява под акомпанимент от стонове и писъци, напомнящи оратория на умиращи прасета. Когато иска да спре колата, натиска спирачката докрай. Ако е добра, той е уверен — освен ако конят не е изключително як, — че спирачният път ще е не повече от две конски дължини. Изглежда, нито немският колар, нито немският кон познават друг начин за спиране на кола. Немският кон тегли с всички сили, докато не проумее, че не може да придвижи колата на един пръст. Тогава спира. Конете в другите страни нямат нищо против да спрат, щом им го предложат. Виждал съм коне, които с удоволствие едва-едва се тътрят. Немският кон, изглежда, е настроен на определена бързина и не може да излезе от нея. Без ни най-малко да украсявам, ще кажа, че съм виждал немски колар, захвърлил поводите, с две ръце да затяга спирачката, обзет от ужас, че няма да успее да избегне сблъскване.