	— Знам кой е Пурпурният крал — измърмори той. Очите зад мръсните очила с рогови рамки се разшириха — не само от изненада, но и от изумление — и мъжът с шутовските коси се отдръпна. За миг ужасният натиск върху тялото на Ралф намаля. Сега беше удобният момент — единственият, който щеше да му се предостави — и старецът се възползва от него. Хвърли се надясно и се претърколи на пода. Главата му се удари в плочките, но болката му се стори незначителна в сравнение с облекчението, което изпита, когато се отдалечи от ловджийския нож.