	Кикаха изтича до копието, грабна го и го хвърли. Полуконят изкрещя от безсилие и отчаяние и се опита да избегне летящото към него копие. Затруднен от раните по краката си, той просто не можеше да се движи достатъчно бързо. Копието се заби в човешката горна половина на торса му — Кикаха се беше целил в издутия мях под гръдния му кош — и в следващия миг той рухна на земята. Но веднага стана, мъчейки се да се изправи на предните си крака, защото задните отказваха да му се подчинят. Изтръгна копието с дясната си ръка, обърна го и, игнорирайки бликащата от раната кръв, се опита да го хвърли. Намерението му изненада Кикаха, който се хвърли напред, за да му попречи и да го довърши.