	Притеснена, тя прекоси поляната на ъгъла и излезе на „Редланд“. Чу някакво куче да лае в къщата и й се прииска също да има куче — хубаво малко бяло кученце с клепнали ушички. Порша й беше приятелка, но искаше да си говорят само за играчки, за чичо Джингъл и за това, какво били казали другите момичета в училище. Господин Селърс също й беше приятел, но щом щеше да я кара да върши лоши неща, може би не й беше чак толкова добър приятел.