	Докато изгаряше паяците веднага щом ги видеше, тя започна още по-бързо да плете тази голяма и безсмислена буца. На няколко места от черните петънца по клоните се заизвиваха струйки дим. С лице, гладко като замръзнала маска, тя плетеше все по-бързо и по-бързо. Умряха още десетки паяци и още струйки задимяха, някои — по-дебели. Появеше ли се първият пламък, щеше да се разнесе като вятъра. По-бързо. По-бързо.