	Усмихнат, Дик се наслаждаваше на розовите фигурки. Цигарата му угасна, а той все още я държеше, без да забележи. От това се нуждаеше тя, каза си той тъжно, от малки деца. Тя тъй силно обичаше децата. Ако бе имала деца… Той въздъхна, в същия момент му хрумна нова мисъл и погледна към онова ъгълче, където тя имаше навик да сяда, уверен, че няма да намери както обикновено бродерията й, грижливо подредена. Тия дни тя не бродираше.