	Изкачвам отново хълма на замъка, още по-бавно, за да трае. Обикалям два и три пъти църквата, навремени влизам в нея. През пъстрите й стъкла светлината на севера изглежда не така мътна, почти грее слънце в тесния кораб. Съзерцавам глиненото изваяние на Кръстителя, боядисано в три цвята, с оцъклени, мразещи очи. Един път улових, че му се плезя — това е всичко, с което мога да уязвя покровителя на брат Д’Обюсон.