	А аз останах. Седях и си спомнях — ден след ден — цялата изминала година. Седях дълго. След това станах. Но и отмереният ритъм на разходката се отрази в угнетения ми мозък като побъркана безсмислица. Към края на втория час в главата ми узря неповторима, стройна и маниакална теория — оня Хоук вече плете около мен паяжината на хитър заговор. Иска да ме вкара в капан и когато извикам: „Пирит“ — ще се окаже, че това не е Думата и никой няма да ми помогне. Затова пък веднага ще се появи човек с черни ръкавици, въоръжен с пистолет (или гранати) с отровен газ.