	Още цял час се точи роякът огнени трески. След него останаха Арту и металните предмети от раниците им. От самите раници нямаше и помен. Показаха се и останките на Строящия с лозници. Мара погледна към разхвърляните кости, след това решително отмести поглед. Комджаецът сам бе виновен за гибелта си. Тя бе направила всичко, което бе по силите й, за да удържи Люк да не поеме вината върху себе си. Но това не означаваше, че случилото се й харесваше или че много държеше да види резултата от него.