	Идат още хиляди, и всички те се спускат по златната рампа, за да стъпят на повърхността на Келеуан. След като стигнат до равнината, някои от тях се отдалечават по пътя си към други части на планетата, но мнозина остават да гледат пришествието на още и още човешки множества по невероятния мост през вселената. Тече времето, нощ следва деня и сетне отстъпва на новия ден, а човешките орди продължават неспирно да прииждат, бягайки от безумния гняв на хаоса.