	„Не съм сам и заради нея не бива да жаля цял живот“ — напомни си Аларт. Вдигна глава и размаха ръка за сбогом към крепостта Алдаран. Знаеше, че никога няма да стъпи тук отново. Но Рената нямаше да се изгуби завинаги от живота им.