	Корбет проследи погледа му. Бялото размазано петно, което беше зърнал преди, сега придоби ясни очертания. Два трупа, чиято кожа блестеше като корема на щука, извадена на брега, висяха обесени на един от високите клонове на дървета. Отец Томас насочи коня си към бряста, следван от Бренууд и Корбет, а младият войник се надвеси от коня и повърна. Телата изглеждаха гротескни в смъртта. Бяха голи, само слабините им бяха покрити; лицата им бяха на петна, прехапаните езици висяха между подпухналите им устни, а очите им бяха изцъклени.