	През пролетта и зимата неделните следобеди често се използваха за ходене на гости. След обяда и кратката дрямка се качвахме на камиона, отивахме в Лейк Сити или Парагулд и се изтърсвахме неканени при някои роднини или приятели, които винаги се радваха, че ни виждат. „Що не наминете към нас“ беше често използвана фраза и хората я приемаха буквално. Не бяха нужни уговорки и предизвестия, пък и нямаше как. Нито ние, нито роднините ни имахме телефон.