	Рециталът в памет на хоут Лизбет Дегтиар започна с главите на съзвездията с най-нисък ранг. Всяка поема трябваше да попадне в един от шестте правилни формални типа, които за щастие бяха къси. Майлс беше силно впечатлен от елегантността, красотата и дълбоките чувства в първите десет поеми. Сигурно рецитирането беше едно от важните събития, подобно на полагането на клетва или на брачната церемония. Всички бяха вперили погледи в рецитиращите. Голямо внимание се отдаваше на движенията, интонацията и на неуловимите вариации в облеклото — на Майлс му се струваше, че всички носят абсолютно еднакви бели роби. Но постепенно започна да забелязва отделни клиширани фрази и повтарящи се идеи. След тринадесетата поема погледът му започна да блуждае. Повече от всякога му се искаше Иван да е тук и да страда наравно с него.