	Гледайте, щом искате. Пред вас седи едно бебе, чиято нежна розова кожа е оплескана с кръв. Едно бебе, което плаче — безмълвно и зловещо. Едно бебе, което знае едновременно твърде много и твърде малко, и въпреки че трябва да държим пръстите си далеч от устата му (ще ги отхапе; ще ги отхапе като новоизлюпено крокодилче), можем да го съжалим мъничко. Ако ка е като влак — а тя е точно това; огромен, бърз като светкавица монорелсов влак, може би нормален, а може би не, — то този гаден малък ликантроп* е най-уязвимият му заложник, но е привързан не за релсите като малката Нел**, а за локомотива.