	Не че тази мисъл го безпокоеше. Твърде уморен бе, за да обръща внимание на подобни неща. Почти не бе мигнал през цялата нощ. А и сънят едва ли би му помогнал. Сигурен бе, че и Джери се чувства така. Какво пък толкова — и да е побъркана, нека да ги води за носовете. Кой го е грижа?