	— Да-а, това наистина е някакво чудо — промълви замислено старецът, но тутакси добави: — Да ти кажа, и у нас имаше разни чудесии, но все лъжа излязоха… В нашата Луда планина има скали, наричат ги Черни. Там все нещо шумеше, бучеше. Хората разправяха, че най-големият котел на ада бил там, кипял и клокочел — дяволите варели душите на грешниците в него. А моят Камо и другарите му разкрили тайната. Взривили скалата — под нея течал подземен поток. Друго. Край езерото Гили у нас векове наред някой ревял по цялата околност. Говорете се — воден дух, дявол, бял бивол. Пак лъжа излезе. Чисто и просто от планината се спускал подземен поток и с грохот се вливал в езерото Гили. Не, Арам джан, няма никакви чудеса. Където и да е твоят козел, ние ще го намерим и ще му свалим шапката. Неудобно е, знаеш, козлите да носят шапки.