	Но на запад в планините се бе разразила буря, валеше дъжд и силни ветрове помитаха всичко по пътя си в планинските проломи. Ех, да можех сега да бъда в моя _Феърчайлд_ с неговото табло с уреди и радиовръзка на борда! Опитахме се да преминем през дефилето при Джулиън, _Parks_ и аз, но вятърът здраво ни разтресе, сякаш бяхме ударени с камшик, и ни наказа за нашата дързост, изблъсквайки ни назад, обратно в пустинята. Направихме опит да се насочим към Сан Диего — за първи път в живота ми наблюдавах как индикаторът на скоростта показваше 75 мили в час, а аз летях назад. Невероятно усещане, хвърлям, бърз поглед към скоростомера, за да се убедя, че това е истина. Видяното не я оспорва, самолетът просто не може да надвие вятъра. Насочихме се отново на север, започвайки дълга битка с прохода при Банинг и с планината Сан Джакинто. Ти, хулиган такъв! Хвърлих свиреп поглед нагоре към планината, върхът й се губеше сред буреносни облаци и снежна вихрушка. Гмурнахме се в дъжда и този път магнетата, гневни на планината, работиха без засечка.