	Хенри беше изненадан от цопванията във водата. Остави немите прозрачни живинки и замръзна като сетер, вгледан в центъра на разширяващите се кръгове. Паднеше ли камък тук или там, Хенри покорно се извръщаше, но винаги твърде късно, за да види камъните във въздуха. Най-после видя един и се засмя, търсейки с поглед приятеля, който го дразни. Но Роджър се беше отдръпнал бързо зад палмовия ствол, прилепил се беше до него и дишаше учестено, примигвайки. Хенри загуби интерес към камъните и се отдалечи.