	Така хвърчал той весело около пет мили. Едва тогава според думите му започнало да го обзема чувството, че нещо не е наред. Мълчанието не го изненадвало: духал вятър, а тандемът доста дрънчал. Но имал някакво усещане за липса. Протегнал ръка назад, за да провери, но напипал само празно пространство. Харис скочил, или по-точно — изтърколил се от тандема и се обърнал да огледа пътя: той се простирал бял и прав през тъмната гора, не се виждала жива душа. Харис отново се качил и завъртял педалите обратно нагоре. След десет минути стигнал до едно място, където пътят се разделял на четири. Слязъл и се помъчил да си припомни от кое разклонение бил дошъл.