	Серов нямаше нужда да пита кои са „те“. Най-напред, телефонът сигурно се подслушваше и после, въпросът издаваше глупост. Но и без това наистина нямаше нужда. През последните няколко дни той не мислеше за нищо друго освен за Гамаюн и знаеше, че Рижов не би му се обадил за нищо друго.