	Ако любовта проявяваше разум, ако сексуалните импулси се ръководеха от логиката, човек би очаквал от Клитъс, бидейки Клитъс, да оцени ситуацията си и да се насочи в търсене на нещо също толкова непретенциозно. Но, разбира се, той не постъпи така. Той просто зазвъня и задрънча из пачинко* машината на своето юношество, бивайки отблъскван от пръв поглед от всяка Мери, Джуди, Джени или Вероника в Познатия Космос, като започна от пленителната към красивата, през хубавата към сладката, през обикновената към „страхотната като личност“, додето накрая неустоимата сила на статистиката не го свърза с Ейми Линдербаум, която не го отблъсна от пръв поглед, защото бе сляпа.