	Като прекъсна монолога си, в който нямаше нито проблясъци на разум, нито на естествени емоции, той се изправи, отвори някакво гнусно шкафче и рови в него. Удари ме миризма на застояло, на мухъл, на боклуци, на стари писма, на развалени лекарства…