	— Нищо, и все пак ще го отървем! — извика Разумихин, като удари с юмрук по масата. — Кое в случая е най-възмутителното? Не това, че лъжат; лъжата винаги можеш да простиш; лъжата е хубаво нещо, защото води към истината. Не, досадното е, че хем лъжат, хем благоговеят пред собствените си лъжи. Порфирий аз го уважавам, но… Ето например, кое най-напред го е объркало? Вратата била затворена, а като отишли с портиера — отворена: е, значи, Кох и Пестряков са ги убили! Това им е логиката.