	Те се оттеглиха настрана, доколкото позволяваше помещението и зашепнаха. Уолдо виждаше, че Харкнес и Глисън настояваха за нещо, а Стивънс не се съгласяваше. Това му допадаше. Той се надяваше Стивънс да не хвърли още един поглед върху фантасмагорията, наречена от него „Джоунс-Шнайдер-деКалб“. Засега Стивънс не трябваше да знае прекалено много. Той бе внимавал да не каже нещо излишно, не беше казал цялата истина, а тя гласеше: всички Шнайдерови деКалбове бяха източници на безплатна енергия.