	През двата месеца, с които Каупъруд разполагаше между временното му освобождаване и разглеждането на касационната му жалба, той усилено се опитваше да подобри разклатеното си финансово положение. Поднови работата си така, сякаш не я беше прекъсвал, но след осъждането му възможностите да развие по-сериозна дейност бяха значително намалени. Тъй като при обявяването на фалита си се бе постарал да защити интересите на най-големите си кредитори, Каупъруд се надяваше, че щом веднъж излезе на свобода, ако изобщо излезеше, веднага ще получи кредит от ония, които имаха най-много сили да му помогнат — например „Кук и Ко“, „Кларк и Ко“, „Дрексъл и Ко“ и Джирардската национална банка, — при условие, разбира се, че името му не е сериозно опетнено. Вроденият му оптимизъм му пречеше да осъзнае напълно колко отрицателно може да повлияе една присъда от подобен характер — справедлива или не — дори на най-благосклонните му поддръжници.