	Тя се изправи с мъка на колене и чак сега разбра, че в шатрата има и други. Терава седеше на възглавница вдясно от Севанна, първа в извита редица от Мъдри, всичко четиринадесет жени, способни да преливат, макар че Микара, която все още държеше щита около нея, по-скоро стоеше, отколкото седеше в края на тази редица. Половината от тях бяха от числото на Мъдрите, които я бяха пленили с такава обидна лекота. Никога вече нямаше да прояви такава небрежност към Мъдри. Никога. Мъже и жени в бели роби се движеха зад Мъдрите и им поднасяха безмълвно тави от злато и сребро с малки чашки, а други вършеха същото от другата страна на просторната шатра, където, вляво от Севанна, седеше сивокоса жена в айилска дреха и панталони на кафяви и сиви шарки, в челото на една редица от дванадесет каменолики айилци. Мъже. А тя нямаше нищо по себе си освен една долна риза, при това раздрана. Галина стисна здраво зъби, за да затаи писъка си. Задържа вдървена главата си, за да не понече да я зарови в постелките и да се скрие от тези очи.