	Ларсен знаеше, че никой нищо няма да предприеме до обедното предаване на исканията. В този смисъл екзалтираният млад мъж, който седеше насреща му, не беше глупав. Той бе предпочел да накара властите да си блъскат главата. С това, че принуди Ларсен да говори от негово име, ги бе лишил от всякаква нишка, с помощта на която да стигнат до самоличността или произхода му. Дори подбудите му бяха неизвестни извън каютата, в която седяха. И властите ще искат да научат нещо повече, да анализират магнетофонните записи на радиопредаванията, да установят говорните особености и националните корени на говорещия, преди да пристъпят към действие. Човекът, който се беше нарекъл Свобода, им отказваше тази информация и по този начин подкопаваше самоувереността на хората, които бе предизвикал да му се противопоставят.