	Първото, което усетиха в следващото измерение, бе горещината. Видяха, че са стъпили върху малък остров в море от лава. Пътеката бе накъсана на различни островчета. Край тях се стрелкаха крилати същества, които не можеха да се сравнят с нищо познато — чифт червени очи, люспи от злато, петвърхи опашки, спираловидни рога, пищни форми. От време на време се долавяха звуци на шумоляща коприна, шепот, гърлен смях, неразбираеми думи. Но Дилиън и Абвима гледаха право напред и не отклоняваха вниманието си, докато съсредоточено прескачаха от плоскост на плоскост. Със следващата стъпка на Абвима обаче единия камък леко поддаде и земята се разлюля. От лавата се подаде връх, а в следващия момент от кипящата лава бе изплувала кула, така висока, че стълбите, които я обикаляха и евентуално водеха до скрита на върха врата, просто се губеха от поглед.