	— Там — каза сержантът и ме погледна право в очите. Гласът му беше леден като на гробар, но погледът му гореше със странен блясък. — Ето ти една тема за статия, журналисте. Ще те оставя да живееш, за да разкажеш за това. Може би ще ти позволят да дойдеш и да гледаш, когато ме разстрелват пред очите на другарите ми, освен ако Господ не пожелае да ме прибере по време на започващото настъпление. Защото аз бях Пръстът Божи и вписах желанието Му в телата на тези хора. Никога не ще успееш да повлияеш на това. И ще се наложи да осъзнаеш колко нищожни са твоите репортажи пред образа на този, когото наричат Бог на битките.