	Възникналата тревожна мисъл като че ли го облекчи, привидно безпокойството му намаля. Не изпитваше нищо, освен световъртеж. Разбира се, не фатален, дори не бе и непоносим. После го навести идеята, че всичките оскръбления, измами, заговорите на тези същества бяха нарушили чистотата на неговите реакции. „Изминах дълъг път — замисли се той, — и вероятно по-голямата част от него в неправилната посока!“ Но при така стеклите се обстоятелства Модиун за нищо не съжаляваше.