	Илиев настръхна. Това беше последният глас! Това беше първият глас! Доказателство за неизменност. Беше отгатнал съдбата си и сега продължаваха да текат известните занапред събития, строго предопределени, днес като вчера, утре като днес, с гаранция, че няма да се случи нищо извън рамките на познатото и той трябва да се изсмее на тайните си желания за фантастична промяна…