	Но пред себе си признаваше, че може и да не стане така. Предполагаше, че вероятността за пълен успех на плана му е 30 процента. Но дори и да се провали, от играта щяха да излязат някои основни играчи и ако не стратегически, това щеше да се счита за тактически успех. Отслабването на Картела може да увеличи шанса на Колумбия да се справи с него, което представляваше друг възможен стратегически изход, но не единственият. Имаше вероятност войната, която той се надяваше да започне, да завърши подобно на войните в Кастеламаре, запомнени като Нощта на италианските змии, в които много мафиоти бяха избити от колегите си. От тази нощ се зароди по-силна, по-добре организирана и по-опасна мрежа на организираната престъпност под далеч по-изтънченото водачество на Карло Лучано и Вито Дженовезе. Кларк смяташе, че това е истинската опасност. Но нещата не можеха да станат по-лоши, отколкото бяха сега. Или поне това реши Вашингтон. Струваше си да се поеме такъв риск.