	На другия ден след училище отидох да огледам къщата с номер осем. Името му наистина го имаше в списъка на наемателите. Разговорих се с портиера, внимавайки да не събудя подозренията му, и измислих цяла история, че уж трябва да давам частни уроци на племенницата на господин Хардън и затова се интересувам дали е платежоспособен. Портиерът ми каза, че господин Хардън работи в центъра на града, в някаква голяма фирма, отива на работа в седем, а се връща в три. В последно време това се променило дотолкова, че започнал да си идва все по-късно, а се случвало въобще да не си дойде да нощува. Портиерът дори го попитал между другото за това, а господин Хардън му казал, че работи извънредно и нощна смяна, защото му трябват пари за празниците. Но според заключенията на портиера не си проличало да е спечелил много от тази напрегната работа, защото какъвто си бил беден като църковна мишка, такъв си останал, а напоследък закъснявал с наема, празниците пък изобщо не празнувал, дори на кино не отишъл. За съжаление портиерът не знаеше как се казва фирмата, в която работи господин Хардън, а и не исках да му задавам прекалено много въпроси, така че разпитът всъщност не постигна кой знае какви резултати.