	— Знаете ли какво, Пьотър — усмихна се Юнгерн, — когато правите някоя щуротия в кръчма като „Музикалната кутийка“ например, по всяка вероятност виждате горе-долу същото, което виждат и околните. Макар че е доста под въпрос. Но там, където бяхме преди малко, всичко е много индивидуално. Там няма нищо, което да съществува, както се казва, в действителност. Всичко зависи от това, кой го гледа. За мен, например, всичко наоколо тъне в ослепително ярка светлина. А моите момчета — Юнгерн кимна към фигурките с жълти папахи около огъня, — виждат същото, което и вие. По-точно, вие виждате същото, което и те.