	— Е, добре — каза Антъни Фостър, — щом ми предоставяш такъв справедлив избор, по-добре тогава да съм ти приятел, отколкото враг. Ти си прав, мога да те назнача на служба при господаря, който има достатъчно пари, за да заплати не само на нас двамата, но и още на стотина. Честно казано, ти си напълно подходящ да служиш при него. Той изисква смелост и ловкост — съдебните тефтери свидетелстват в твоя полза; иска слугите му да не страдат никога от угризения на съвестта — та кой би могъл да допусне, че ти имаш съвест? Този, който ще служи в свитата на един придворен, трябва да бъде самоуверен — твоето чело е вдигнато като забралото на милански шлем. Само едно нещо обаче бих искал да се промени у теб.