	Видях го вече в подножието на старото стълбище — тъкмо се плъзгаше между две откъртени дъски, а пред него през дупката нещо проблясна нагоре по стълбите. В полумрака изглеждаше сиво или може би сивосиньо, тичаше на четири крака, без да издава звук; не беше нито плъх, нито мишка, нищо подобно, поне това забелязах. Но каквото и ще да е, не исках господин Котак да го гони. Посегнах да хвана господин Котак, но със същия успех можеш да хванеш и дъжда. В миг изчезна и изведнъж се озова зад оново сивосиньо нещо, полуизвърнат, за да се срещнат. Повече не ги виждах. Стори ми се, че чух как господин Котак веднъж издаде онова свое „мрррп?“. И после — нищо.