	Областта, в която преустройството на системата ми за интерпретиране се прояви най-силно, беше съзнанието за начина, по който се свързвах със света на неорганичните същества. В техния реален за мен свят аз представлявах енергийно кълбо. Това ми даваше възможност да профучавам в тунелите като светкавица или да пълзя по стените им като насекомо. Когато летях, един глас ми предоставяше не произволни, а съвсем последователни сведения за елементите по стените, върху които бях фиксирал сънното си внимание. Тези елементи всъщност бяха издутини със сложна форма, които напомняха Брайловата азбука. При пълзене ги виждах с още по-голяма яснота; тогава и описанията, които получавах от гласа, ставаха по-обстойни.