	Когато влезе в готварското огнище, землянката бе притихнала. Отиде при спалните си кожи и положи върху тях Вълчо, доволен, че кутрето изглежда не се канеше да го напусне. Бързо смъкна връхната дреха и ботите си, после пропълзя в кожите и взе при себе си малкото вълче. Беше установил, че на пода на огнището не е така топло, както на оградените нарове, и затова спеше с дрехите си, от което те се мачкаха. Минаха няколко минути докато се наместят удобно и утихнат и скоро топлото пухкаво кълбо, сгушено до него, заспа.