	— Но Аритапек принадлежи към древна и горделива раса и освен че е много чувствителен, той е и телепат, а телепатите наистина усещат какво си мислят околните за тях. Това, което Аритапек бе решил да направи, бе толкова смело, че в случай на неуспех той рискуваше да изложи на открит присмех не само себе си, но и цялата си раса. Ето защо всичко трябваше да остане в тайна. Условията на планетата на бронтозавъра показват, че след като изчезнат гигантските влечуги, там никога няма да възникнат форми на разумен живот, а от геологична гледна точка тяхното изчезване няма да се забави много. Събратята на пациента са съществували вече твърде дълго време — благодарение на тази бронирана опашка и природата си на земноводни те са надживели много по-хищни и устойчиви свои съвременници, — но климатичните промени са неминуеми. Те не могат да се придвижат към по-топлите райони към екватора, защото планетата им е покрита от безброй много островни континенти. Един бронтозавър не може да прекоси океан. Ако гигантските влечуги обаче могат да развият у себе си свръхестествената способност за телепортиране, океанът ще отпадне като препятствие, а заедно с това и опасността от нахлуването на студа и недостига от храна. Ето това успя да постигне д-р Аритапек.