	Две думи за самия термин зекове. До 1934 г. официалният термин е лишените от свобода. Съкращавало се е като „л/с“. а туземците са си го осмисляли по тези буквички като „елеси“ — няма запазени свидетелства за това. Но от 1934 г. заменят термина със „заключённые“*. (да си спомним, че Архипелагът е започнал вече да се вкаменява и дори официалният език се приспособява, не може да понесе в определението на туземците да има повече свобода, отколкото затвор). Съкратено започват да го изписват: за единствено число „з/к“ (зе-ка), за множествено — з/к з/к (зе-ка зе-ка). Туземците го чуват много често от своите опекуни и постепенно самите те привикват към него. Бюрократично родената дума обаче не може да се скланя по падежи, нито дори да си променя числото от единствено в множествено, тя е достойно дете на мъртвата и безпросветна епоха. Чувствителното ухо на съобразителните туземци не може да се помирява с това и на различните острови, в различни местности започват като на смях да я преиначават по своему: на някои места казват „Захар Кузмич“ или (Норилск) „задполярни комсомолци“, някъде (Карелия) повече като „зак“ (това е най-вярно етимологично), другаде (Инта) — като „зик“. Аз имах възможността да го чувам като „зек“.** Във всички тези случаи оживената дума започва да се мени по падеж и число. (А на Колима според Шаламов продължавали да се придържат в разговор към „зе-ка“. Остава да съжаляваме, че от лютия студ ушите на колимчани са се вкочанясали.) На руски тази дума се пише с обратното „е“ („э“, а не с мекото „е“, защото иначе не може да се осигури твърдото произнасяне на звука „з“.