	След тези думи Кона мълчаливо се отдалечи. Глория гледаше замислено след нея. Мисълта й все още работеше. Можеше да анализира правилно казаното от Кона, значи не всичко беше загубено. Дали тази пещера се намираше в границите на света, в който бе живяла толкова кратко? Този свят беше така различен от земния. Тук всичко бе пропито със страх, а не със щастие. Страхът се излъчваше и от думите на Кона. Беше добре също, че ужасния Молох, който се наричаше гуру, не я бе подчинил на волята си. Успокоена от тази мисъл, Глория заспа.