	— А ти, момче — прекъсна го Дулчибени, като отново се обърна към мен, — все още ли вярваш на твоя абат: защо последните думи на Фуке бяха: „Ах, значи все пак е вярно“? Не напомнят ли любопитно на една известна ария от златните времена на Главния интендант? Ато Мелани, не може да не си я разпознал — кажи ми, колко пъти самият ти си я пял пред неговия поглед? И той поиска да ти припомни тези думи, докато умираше с мъчителното съзнание за твоето предателство. Както Юлий Цезар, когато видял, че измежду убийците, които забивали ножовете си в плътта му, бил и неговият син Брут.