	Спомените отекваха болезнено в главата му, докато си пробиваха път към рухналото светилище. Пътуваха през нощта, а болният крак на Заелис и несвикналата на подобни преходи Лусия ги забавиха доста. Чак на разсъмване се приближиха до овалната падина, широка над километър и половина, зейнала на върха на голямо плато. Покрай източния й край течаха водите на река Ран, а в центъра й зееше дълбок отвор. Там се намираше Алскайн Мар.