	— И още как! — засмива се Карл. Сяда на креслото, кръстосва ръце на тила си, вдига краката си на бюрото. Накратко, държи се като човек, който е бил сигурен в успеха ни. Не като човек, който по време на пътуването ни обратно към Лондон ми три сол на главата, задето съм провалила агенцията.