	Къщата се състоеше само от една голяма стая, разделена на малки помещения от пердета. Стамуил постави ново перде, даде ми малко слама за постеля и с това стаята ми бе готова. Под покрива живеехме седмина — Стамуил, жена му — злобна старица, която в началото взех за собствената му майка, трите им деца — две момчета, на които оставаше само година до пълна зрелост, девойка почти на същата възраст и нейната вречена сестра. Жизнерадостни, приветливи и доверчиви хора. Макар че не знаеха нищо за мен, те веднага ме приеха за пълноправен член на семейството, сякаш съм близък роднина, неочаквано завърнал се от продължително пътешествие. Не бях подготвен за подобно топло посрещане и в началото го отдавах на някакво задължение между тях и бившия ми работодател. Но постепенно се убедих, че произхожда от самата им натура, пряма, лишена от подозрителност. Ядях заедно с тях, седях с тях край огъня, взимах участие в забавите им. Всяка пета нощ Стамуил пълнеше голямото издълбано корито с гореща вода за цялото семейство, аз също се къпех, в коритото влизахме по двама-трима, макар, трябва да призная, изпитвах известно притеснение, когато неволно докосвах голите тела на стамуиловата дъщеря и нейната сестра. Предполагам, че можех да имам и двете, стига само да бях поискал, но аз се стараех да се държа на разстояние от тях, защото смятах, че в противен случай ще оскърбя предложеното ми гостоприемство. Много по-късно, когато започнах по-добре да разбирам душевността на селяците, осъзнах, че съм ги оскърбил именно с въздържанието си, защото момичетата бяха във възрастта на желанието, а аз не бях откликнал на него. Но научих това едва след като напуснах къщата на Стамуил. А тези момичета сигурно вече имат свои деца и надявам се, са простили моята липса на галантност.