	В ранния следобед той вече разполагаше с нужната информация. Време беше да действа. Стана от мястото си, пресече улицата и влезе във втората кръчма, „Жабешки вир“, както я наричаха. Името очевидно й подхождаше. Разположил се в дъното на кръчмата, на маса със зелена покривка, която сред сенките много приличаше на листо от водна лилия сред тъмен вир, той затърси с поглед своята жертва. Откри я почти веднага — човек с неговия ръст, който пиеше сам и бе така потънал в мислите си, че главата му клюмаше почти до тезгяха. Мина час, после два. Морган търпеливо дочака, докато войникът довърши и последната си чаша, изправи се, отблъсна се от тезгяха и залитна навън към изхода. Последва го.