	Сега по масите беше останала само минералната вода и кинооператорите вече снемаха без възбрани. Твардовски ме заведе в най-далечния край, където се струпваше, тъй да се каже, опозицията и където — какъв белег на времето! — седеше и Сурков. Какво ти, не само седеше, но и на мен пробута шега: „Знаете ли как се казва този дворец? Колхоз «Заветите на Илич».“ Така се люлееха тогава стълбовете и никой не разбираше накъде са се завъртели небесните светила!