	Гостите намаляха съвсем. Леля Камбурова се захвана с чиниите оттатък. Двама дъртаци играеха табла в единия ъгъл — в никаквия среднощен час им се допи даже кафе. Браво на тях. И друг път бях забелязвал чара на онези среднощни часове, които човек сякаш открадва. Май само за тях ми е идвала наум думата „безвремие“. Марина пусна тихичко „Порджи и Бес“, аз останах с тях, с таблата, самата тя — с Юлика.