	Друг път той се издигаше все по-високо и по-високо — стените на асансьора станаха матови, а после прозрачни като кристал. Той стоеше, като че без да има никаква опора, сред високите върхове на града и нищо не го ограждаше от бездната. Главата му не се замайваше, както не се замайва главата в самолет, защото нямаше никакво усещане за повърхността на планетата далече долу.