	Вървяха, без да се прикриват, сякаш в намеренията им нямаше нищо заплашително, и на Фийби това й се стори още по-страшно от всичко. Инстинктивно съзнаваше, че намеренията им са зловещи, и мисълта, че не дават и пукната пара, дали някой ще го разбере, беше направо ужасяваща. Това подсказваше, че убийствата посред бял ден не привличат ничие внимание тук, в Ротердам.