	— Не, всемилостиви господарю, не! — каза мускетарят, като се изчерви при мисълта, че кралят можеше да заподозре него, д’Артанян, в присвояване на славата, която се падаше и на Раул. — Не, пусто да остане, и както ваше величество благоволи да каже, аз имах другар, и то много добър другар.