	Сондбърг и той, и двамата в скафандри, помогнаха на „стареца“ да се провре през отвора, след като вътрешната врата на камерата се затвори и въздухът излезе. Пространството извън камерата беше огромна, изпъстрена със звезди празнота. Докато корабът се въртеше, всяко движение навън означаваше „надолу“ — безкрайни милиони мили надолу. Разбира се, дадоха му предпазно въже и все пак, когато видя главата на капитана да изчезва в бездънния черен отвор, сърцето на Бил се сви.