	Артър се вгледа намръщено през прозореца. Лек слънчев подобен на спрей дъжд беше увиснал над магистралата. Вече от два месеца беше тук. Да се върне към стария си начин на живот всъщност беше смешно лесно. Хората имаха толкова необичайно къса памет, включително и за него. Осем години лудо скитане из Галактиката сега му изглеждаха като нищо повече от лош сън — нещо като филм, който е записал на видеото и сега държи зад един шкаф, без да се тревожи да го гледа.