	Когато керванът минаваше с грохот през Кундерерския мост и излизаше от Мишнори, всичките ми мисли бяха там, на запад. Есента вече вървеше към зима и трябваше да стигна целта си, преди пътищата да се затворят за бързия транспорт и докато все още има смисъл да отида там. Бях виждал Доброволческа ферма в Комсвошом, когато служех в Синотската администрация, и бях разговарял с бивши затворници от фермите. Видяното и чутото сега ми тежеше на душата. Пратеникът, толкова чувствителен към студ, че носеше палто, когато температурата минаваше трийсет градуса, нямаше да преживее зимата в Пулефен. Тъй че необходимостта ме караше да бързам, ала керванът ме бавеше, влачейки се от град на град северно и южно от пътя ми, товарейки и разтоварвайки, тъй че ми бе необходим половин месец, за да стигна до Етуен, при устието на река Езагел.