	— Защо? За къде бързаш? Тогава да тръгнем заедно — предложи той. Долф поклати отчаяно глава. Винаги, когато не знаеше какво да прави, той пъхаше ръце в джобовете на панталоните си. Както сега. Пръстите му напипаха пастелите. Те не му трябваха повече и Леонардо сигурно щеше да им се зарадва.