	Освен това Нинив разбираше много добре защо тези три жени най-много я бяха трогнали. Всяка от техните истории беше като отражение на някоя нишка от нейния собствен живот. Това, което единствено не разбираше, бе защо най-много й допада Арейна. По нейно мнение, като съпоставеше нещата, почти всички неприятности на Арейна произтичаха от това, че езикът й беше твърде развързан и че тя казваше на хората точно това, което мисли. Едва ли беше съвпадение, че я бяха подгонили от едно от селата толкова набързо, че й се беше наложило да си остави коня, след като бе нарекла кмета „недодялан тъпак с лице като баница“ и освен това бе обяснила на няколко селски жени, че не могат едни „изпосталели улични метачки“ да й държат сметка защо ходи сама по пътищата. Това тя самата си го призна. Нинив си помисли, че добрият пример, който щеше да й даде за тези няколко дни, много ще помогне на Арейна. А сигурно можеше да направи нещо и за другите две. Напълно разбираше желанието им да намерят сигурност и мир.