	Светлината пулсираше, трептеше и ставаше все по-силна. Толкова силна, че почти изгаряше зениците й и сега тя виждаше единствено ослепителна белота. Усети ръката на норманеца да притиска гърдите й и с последните останки от съзнание се прицели с мелницата към мястото, където предполагаше, че трябва да е главата.