	— Остани тук, Марти. Не ставай глупак. — Изражението на тялото му се промени отново. — Просто се отпусни и ме изслушай. — Стемплър стана, протегна ръцете зад себе си и затътри краката си до края на масата и обратно. Стоеше на около един фут пред адвоката. Вейл седна отново. Когато Стемплър заговори, държанието и акцентът му се промениха. Напред-назад. От Рой към Аарон, от Аарон към Рой. Сякаш наблюдаваше сюрреалистична анимация. Или някой извънземен във фантастичен филм. Сякаш наблюдаваше живака, който се хлъзга напред-назад в епруветка. — Просто помисли върху това, Марти. Какво ще им кажеш? Че те оплескаха всичко? Господи, човече, та ти водеше всички в съдебната зала за носа. Накара този съдия да изглежда сякаш току-що е глътнал някоя любеница. — Той седна на края на масата, като гледаше Вейл с благите очи на Аарон. — Те не могат да ме съдят пак, това ще бъде двоен риск. — Очите му се промениха отново, станаха по-твърди. — Освен това, ако им кажеш, че съм те излъгал, ще станеш най-големият глупак в щата. А докторът? По дяволите, тя ще си е заминала, човече. Може да чуе нещо отнякъде. — Рой се засмя. — Но ти няма да й кажеш, това ще бъде направо глупаво, нали така? — Той се засмя отново. — Те ще помислят, че вие двамата сте нагласили цялата работа. Това може на теб да ти навреди, но нея направо ще унищожи.