	Когато се събуди, Пар Омсфорд се намери по средата на кошмар. Ръцете и краката му бяха завързани и висеше на един прът. Носеха, го през гъста гора, изпълнена с мълча и сенки. Отляво се виждаха очертанията на дълбока клисура, а отдясно — острото било на някакъв хълм на фона на нощното небе. Разни отломки, високата трева и бурените по удряха по гърба и главата, докато безпомощно висеше на пръта. Въздухът беше задушен и спокоен.