	Лилиан чувствуваше как нещо в нея протестира срещу това примитивно опиянение. Тя самата бе гледала доста дълго и доста отблизо смъртта в очите, за да не я отврати тази непристойна игра. Състезателите й приличаха на деца, които се опитват да пребягат до отсрещната страна на улицата под носа на профучаващ автомобил. Известно й бе, че така правят кокошките и загиват под колелата. Но когато възрастни хора се държаха по подобен начин, това не можеше да предизвика възхищението й. Животът представляваше нещо велико, както и смъртта — с тях не биваше да се играе. Смелостта съвсем не означаваше да не изпитваш страх. Първото включваше в себе си съзнанието за опасността, второто бе резултат на невежество.