	Само това си спомням, но когато излязох от самолета няколко минути по-късно и Опечалената Вдовица пристъпи към мене в черна рокля от „Бергдорф Гудман“*, на лицето ми имаше Неподходящо Изражение. Аз се хилех. Точно така се чувствам и днес, без особена причина. Напук на всякакъв здрав смисъл, аз съм сигурен, че някъде съвсем наблизо — може би в първата къща надолу по шосето — умира добър поет, но също така съвсем наблизо някой с буйна радост изважда половин литър великолепна гной „от младото и хубаво тяло“, а аз вече не мога да тичам напред-назад между мъката и бурното веселие.