	— Само вие можете да отговорите на този въпрос, мосю — отсече Бертолдие и рязко се изправи с чашата в ръка. След това бавно, с военна педантичност се наведе и я остави на масичката за кафе. Жестът беше окончателен, разговорът бе свършил. — Очевидно съм допуснал глупава грешка — продължи той, изправи рамене и стегна врата си, но този път с напрегната и все пак странно убедителна усмивка. — Аз съм войник, а не бизнесмен, с това се заех напоследък. Войникът винаги се старае да вземе инициативата и точно това направих, само че инициатива нямаше… няма. Простете ми, днес следобед погрешно разтълкувах сигнала ви.