	Край отсрещната каменна пирамидка в контраст на оранжевочервения фон на лунната пустиня стоеше едно чернокожо, дребно, четирикрако животно. Предният му край, там, където очаквах да видя глава или подобие на глава, бе изострено удължен и полуизвит като въздебел хобот. Ако имаше опашка, щеше досущ да прилича на земния мравояд, който аз бях виждал, разбира се, само на холограмни филми. Трябва да съм бил жестоко потресен в първия миг. Забравих дори, че това същество досега в нищо не бе ни отстъпвало по разум и способности, та животинският му вид твърде скоро ми върна заедно с неоправданото чувство за превъзходство и спокойствието на изследователя. Тогава именно го оприличих с мравояда.