	Скот стои със спринцовката в джоба и гледа как опасното същество се размърдва до железния стълб и сумти, оголило почернелите си венци. Очите му са полуотворени, ала зеници не се виждат; десетгодишното момче вижда единствено лъскавите слузести белтъци. „Само дето тези белтъци изобщо не са бели“ — мисли си.