	Нещо сграбчи роклята й и в нея се надигна паника, породена от мисълта за акули, за лъвориби и за Светлината само знаеше още какви твари, които можеха да обитават тези черни дълбини. Искрицата съхранен още разсъдък й говореше за Силата, но тя замята отчаяно юмруци, зарита и усети, че юмрукът й удря нещо твърдо. Но за нещастие запищя, или поне се опита. Водата, нахлула в гърлото й, заглуши всеки писък, заглуши и сайдар и последните трошици от съзнанието й.