	Сега не струваше много. Беше само един мъртвец, все още притискащ ръце към гърдите си, с повдигнати от агонията колене. Лежеше в положението на зародиш на пода, кожата му току-що бе започнала да изстудява. До него имаше един прекатурен стол и когато докоснах шията му и намерих найлоновия конец, впил се дълбоко в плътта, разбрах, че бе умрял мъчително. Не изпитвах никакво съжаление към него. Беше дошъл като искащ триумфатор, но вместо подчинение бе намерил смъртта си. Бе на път да осъществи една грандиозна програма, но се съобразяваше единствено със себе си и никой не можеше да бъде винен за това, че големият град му бе отмъстил.