	Веднага щом като се скрихме от погледа на венецианците, Джустиниани засили своя ход. Срещнахме двама войника от резервите, на които протостраторът заповяда да слязат и да ни предоставят конете си. Препуснахме веднага при императора. Затворен в кулата си, той беше коленичил пред една икона. Оправда се, че е бил принуден да позволи екзекуцията на пленниците, тъй като венецианците така или иначе щели да ги вземат със сила, въпреки неговия отказ. Джустиниани каза: