	Джобното фенерче ме прикова към стената като размазана муха. Сетне щракна ключ, светна нощна лампа. Фенерчето изгасна. Джим Патън седеше в старо кафяво кресло до масата, от чийто ръб висеше кафяв шал с ресни и падаше върху масивното му коляно. Беше облечен както и преди, с едно допълнение — кожено яке, което трябва да е било чисто ново по време на първия мандат на Гроувър Клийвланд*. Ръцете му бяха празни, с изключение на въпросното фенерче. И погледът му беше празен. Челюстите му се движеха бавно, ритмично.