	Когато чуеше меките стъпки тичаше задъхано до вратата и наблюдаваше през шпионката малкото красиво създание, което слизаше или се качваше по стълбите на път или на връщане от училище. Тя беше красива като ангел и г-н Пиаченца вярваше, че тя е неговия личен пазител. Имаше изящна светла коса на буйни къдрици и очи сини и бистри като езеро, а и голяма тежка чанта, огромна, съпоставена с крехкото й телце.