	— Както знаеш, когато номерата в таблицата надхвърлят 98, елементите стават все по-нестабилни, докато се стигне до смешни случаи като айнщайний, калифорний, фермий с периоди на полуразпад една стотна от секундата, а още по-нататък периодът на полуразпад стига до стохилядни от секундата. Колкото по-голям е номерът в таблицата, толкова по-нестабилни са елементите. Поради това всички елементи между 100-ния и 298-мия са наречени — или по-скоро погрешно наречени — имагинерни елементи. На практика, те са си съвсем реални, но не се съхраняват за дълго време. При 296-тия елемент или около него, обаче, стабилността отново започва да нараства. При 300-я отново се връщаме на период на полуразпад, измерим с десети от секундата, а само пет или шест елемента по-напред тръгват съвършено нови серии от елементи с внушително дълъг период на полуразпад, достигащ до милиони години. Тези елементи имат огромни ядра и се срещат изключително рядко. Но някъде през 1950 г. са били открити хипероните — елементарни частици, по-големи от протоните и неутроните. Това са частиците, носители на свързващата енергия, която държи тези супер ядра, както обикновените мезони свързват ядрата на по-обикновените елементи. Тази група от супертежки, суперстабилни елементи е обединена под общото наименование илирион. И тук отново ще цитирам известния Пловниевски: „В общи линии, дами и господа, илирион е нещо друго.“ Както ни информира Уебстър, той е едновременно психоморфен и хетеротропен. Струва ми се, че това е забавен начин да се каже, че илирион представлява много неща за много хора.