	Оказа се трудно, почти невъзможно. Опита се да мачка кожата — тази толкова позната кожа, че чак да ти се доповръща, — но като че не можеше да я подхване както трябва — нито нея, нито каквото и да било. Все едно да се опитваш да моделираш пластелин, а ръката ти да спи дълбок сън; само дето вместо да се плъзга по модела, тя се плъзгаше през него. В момента тъкмо си беше бръкнал в лицето.