	Джентри пък се понесе към страничната стена на каменната сграда и надникна в задния двор. Задната врата зееше отворена и отвътре струеше бледа светлина. После един микробус спря на алеята; отвори се врата и лампичката вътре за миг очерта силуета на човек, който слиза от шофьорската седалка. Поне половин дузина изстрели изгърмяха от мрачните сенки близо до навеса. Мъжът се срути във вътрешността на колата и някой затвори вратата. Друг крещеше откъм навеса и Джентри видя сенки, които бързо тичаха към голямото дърво. Над главите им се разнесе ревът на хеликоптер и, без предупреждение, ярък прожектор засия надолу, за да залее с ослепителен бял блясък по-голямата част от задния двор. Едно момче, което Джентри не познаваше по име, замръзна като елен срещу фарове и се намръщи нагоре към лъча. Шерифът съзря червена точица да танцува по гърдите на момчето част от секундата преди палтото му да избухне. Не чу изстрела.