	Продължихме напред, адски близо един до друг. Не можех да преценя дали са ми останали сили за финален спринт. Не знаех и дали съм само с едни гърди напред, или пък изоставам с точно толкова. Стъпките ни отекваха по двата паралелни блестящи коридора, право към светлата линия, когато огледалният ефект неочаквано изчезна. Стесняващите се пътеки се превърнаха отново в един общ широк път. Ръцете и краката на моя съперник вече се движеха по съвсем различен начин.