	Не можеше да дава заповеди — всеки път, когато си поемеше дъх, започваше да кашля неудържимо — но успя да сграбчи минаващия наблизо ездач и да го смъкне от седлото. Момчето падна с главата надолу и си разцепи главата върху остър камък. Латиго скочи на седлото и насочи коня си към изхода на каньона, но димът се сгъсти още повече. Латиго едва успяваше да различи нарастващото оранжево сияние на горящите храсти в края на пустошта.