	Сутринта в деня на сватбата си Фийби се събуди така изтощена, все едно не бе мигнала и секунда. Главата й беше пълна със сънища… сънища, граничещи с кошмарите. Плашеща смесица от вълнение, надежда и абсолютно неотвратимо разочарование. Когато отвори очи, по стъклата плющеше проливен дъжд и от време на време пръскаше шепи от капчици през комина по тлеещата в камината жарава.