	Дрезден — от всички немски градове това бе любимецът на Смайли. Обичаше архитектурата му, странната смесица от средновековни и класически сгради, напомняща понякога на Оксфорд, неговите куполи, кули и игли, позеленелите медни покриви, които блещукаха под горещото слънце. Името му означаваше „град на горските жители“ и именно в него Вацлав Бохемски е почитал средновековните поети с дарове и привилегии. Смайли си спомни последното си пребиваване там, когато бе ходил на гости на един познат от университета, професор по филология, с когото се бе запознал в Англия. Тогава бе зърнал Дитер Фрай да куца из затворническия двор. Все още го виждаше пред очите си — висок и гневен, чудовищно променен от стриганата си глава, някак си прекалено голям за този тесен затвор. Дрезден, спомни си той, беше родно място и на Елза. Спомни си някои неща за нея, които бе научил от досието й в министерството — Елза Фрайман (по баща), родена в 1917 в Дрезден, Германия, от родители германци; учила в Дрезден; била е в затвора от 1938 до 1945. Опита се да си я представи на фона на дома й, в едно аристократично еврейско семейство, което прекарва живота си сред обиди и преследвания. „Мечтаех за дълга руса коса, а те ме остригаха.“ Сега разбра защо боядисва косата си и от това усети някаква болка в стомаха. Тя можеше да бъде като тази овчарка — със закръглен бюст, привлекателна. Ала тялото й било прекършено от глад, затова сега беше крехко и грозно, като скелета на дребно птиче.