	Навън, под сивото небе, тя се загърна плътно в наметалото си. Всеки, който тръгнеше по улиците на Канлуум с отворено наметало, щеше да привлича хорските погледи. Най-малкото всяка чужденка, освен ако не е явна Айез Седай. Освен това да не позволиш на студа да те засегне още не означаваше, че няма да го усещаш напълно. Така и не можеше да разбере как тези хора можеха да наричат времето „нова пролет“ без нотка на подигравка. Задраска в ума си името Джурайн Наджима. Други имена в бележничето в чантичката на колана й вече бяха задраскани с истинско мастило. Майките на пет момченца, родени на неподходящото място и в неподходящия ден. Майките на три момиченца. Първоначалният й оптимизъм, че тя ще е тази, която ще намери момчето, се беше свел до много смътна надежда. Книжката съдържаше стотици имена. Със сигурност някоя от търсачките на Тамра щеше да го намери първа. Все пак тя смяташе да продължи. Можеше да минат години, преди за нея да стане безопасно да се завърне в Тар Валон. Много години.