	— Слушайте — заговори младежът. — Сега сме в епохата на удобствата и искам да ви разкажа за последното изобретение от тоя род. Всеки си има работа на различни места, затова бе изнамерена железницата. Железницата ни раздели завинаги от нашите приятели; така бе създаден телеграфът — да можем да се свързваме бързо от големи разстояния. Дори в хотелите имаме асансьори, за да не си правим труда да изкачваме някакви си стотина стъпала. Сега знаем, че животът е чисто и просто сцена, на която трябва да играем глупци, докато тази роля ни забавлява. Само още едно удобство липсваше в съвременния комфорт: приличен, лек начин да слезем от тази сцена, задната стълба към свободата, или, както казах преди малко, тайният вход на Смъртта. Това, мои съмишленици-бунтари, се осигурява от Клуба на самоубийците. Не мислете, че с вас сме сами или дори изключение в това наше твърде разумно желание. Много наши ближни, на които им е дошло до гуша да играят една и съща роля всеки ден и цял живот, се въздържат от тази стъпка само поради едно или друго съображение. Едни имат семейства, които ще бъдат потресени и дори обвинявани, ако работата получи гласност; други са малодушни и се страхуват от смъртта. Така е до известна степен и с мен. Аз не съм в състояние да опра пистолет до главата си и да натисна спусъка, защото нещо по-силно от мен ме възпира и макар че съм се отвратил от живота, нямам достатъчно физически сили да прегърна смъртта и да сложа край на всичко. За такива като мен и за всички, които желаят да напуснат земната суета без много-много шум около тяхната смърт, е създаден Клубът на самоубийците. Как е основан, каква е историята му и какви клонове има в други страни лично аз не съм осведомен; дори това, което зная за устава му, нямам право да ви разкривам. Доколкото се простират правата ми обаче, аз съм на вашите услуги. Ако наистина ви е омръзнал животът, довечера ще ви заведа на събрание и ако не тази нощ, най-много до една седмица лесно ще се отървете от живота. Сега е — той погледна часовника си — единайсет; най-късно след половин час трябва да излезем оттук, така че имате на разположение половин час да обмислите предложението ми. То е по-сериозно от крем-пита — додаде младежът с усмивка — и предполагам, по-лекосмилаемо.