	Анио се намръщи. Знаеше, че няма да е лесно да получи скъпоценната вещ. В крайна сметка това съкровище бе дошло в Италия преди повече от сто години и твърде дълго бе преминавало от едни ръце в други, изчезвайки най-неочаквано. Не беше нито бижу, нито свята реликва, нито нещо, което да задоволи драгоценния вкус на един крал. Това съкровище беше една книга. Древен източен трактат с корици от марокен, привързан с кожени ленти, в който се надяваше да открие истината за възкресението на Месията и за връзката му с древната и могъща египетска магия*. И доколкото и двамата знаеха, Леонардо беше последният му притежател. Всъщност най-доброто доказателство за това беше тайнствената фраза, която отец Ториани бе открил във Вечерята. Едно послание на египетски, чийто източник не можеше да е друг.