	„Раздирането на завесата“ не става в опиянението на благополучието. Благополучието и спокойствието са тези прегради, които убиват възможностите на зрението на духа. Те правят човека сляп. И за да не ослепее прозрелият, духът се обременява чрез обстоятелствата. По този начин всяко обременяване се превръща в стъпало от стълбата на възхода, водеща в Живота. Затова не трябва да съжаляваме за тези обременявания, тъй като в тях е възможността за подем. (5.240)