	Стоеше на прага и чакаше да я покани, но той не помръдваше от мястото си, втренчил безмълвен поглед в нея. „Вероятно се опитва да овладее мислите си — каза си тя — или пък гнева си.“ Усети, че се изчервява под критичния му поглед, сетне осъзна, че тя го изучава по същия безцеремонен начин. Такъв мъж не се забравя лесно. Беше изключително привлекателен, със силно и добре сложено тяло. Носеше бежови кожени бричове, излъскани кафяви ботуши и ослепително бяла риза. Тя реши, че начинът му на обличане издава същността на характера му. Горе при врата ризата му беше разкопчана и, слава Богу, не носеше една от ония ужасни колосани яки. Явно Колин беше бунтар в общество на консерватори. Дългата му коса стигаше поне до раменете — съвсем не по модата — но Алесандра не можеше да отгатне истинската й дължина тъй като беше прихваната отзад с кожена връв. Колин определено имаше вид на независим човек. Висок, с широки рамене и мускулести бедра, той й напомняше на един от ония страшни мъже по границата, често рисувани по страниците на ежедневниците. Колин беше невероятно красив и… недостъпен. Единствено топлата му усмивка го правеше по-приветлив.