	Имаше и лице на жена, което сякаш никога не се скриваше от мисления му взор, макар да не я познаваше. Дребничка, с открояващи се тъмни очи на бледото лице и с черна коса, лъскава като водопад от тъмно стъкло. Стоеше пред него печална, очите й се вглеждаха в неговите с изтерзан копнеж. „Коя си ти? Защо образът ти ме преследва така?“