	Следващите случки са хаотични. Докато се взирах в невероятно осветените врата и прозорци ме споходиха толкова странни видения, че не мога дори да ги свържа. Въобразих си, че виждам обекти в храма, обекти, които бяха едновременно неподвижни и в движение. Също тъй, изглежда отново чувах песнопението, което се носеше, когато се събудих. А над всичко се надигаха мисли и страхове, свързани с младежа от морето с неговата фигурка, чиито дубликати виждах по колоните и фризовете пред мен. Сетих се за горкия Кинце и се зачудих къде ли лежат тялото му и изображението, което върна в морето. Той ме бе предупредил за нещо, на което аз не обърнах внимание. Но пък той беше просто един мекушав Рейнец, който обезумя пред проблеми, които всеки Прусак бе понесъл с лекота.