	При тези думи и особено след твърдението, че пред „добрия Мзиму“ никой не може да бъде докоснат от смъртта, M’Pya се изправи, а след него и другите воини и започнаха да гледат плахо, но жадно добродушното божество. И ако Кали ги беше запитал втори път биха си признали, че нито бащите им, нито те са виждали подобно нещо. Защото очите им бяха свикнали с уродливите фигурки на божествата, направени от дърво и от мъхести кокосови орехи, а сега върху гърба на слона седеше светло божество, кротко, сладко и усмихнато, което приличаше на бяло птиче и същевременно на бяло цвете. Затова страхът им премина, гърдите им си отдъхнаха свободно, дебелите бърни започнаха да се усмихват, а ръцете неволно да се протягат към очарователното създание.