	Преди да заспи, Луис се повдигна на лакът и погледна през прозореца. Спалнята им се намираше в предната част на къщата и от нея се виждаше дома на Крендъл от другата страна на пътя. Луната се бе скрила зад облаците; беше прекалено тъмно, за да различи определени форми, но внезапно съзря блещукането на цигарата на стареца и си помисли: „Още не си е легнал. Сигурно още дълго ще остане на верандата. Старите хора спят малко. Навярно стоят на стража.“