	Пътниците — някои наведени, други изправени — следяха с поглед, додето можеха, как бялата лодка ту се появяваше, ту изчезваше. Тревога стягаше гърдите им, защото тази лодка, която допреди минута беше тъй голяма до тях, тъй широка и дълга, тъй солидна, се бе смалила в огромното море и изглеждаше нищожна, безнадеждно осъдена на гибел. Колкото по се отдалечаваше, толкова повече всяко нейно бегло появяване приличаше на чудо, на случаен успех, който няма да се повтори. Тя се носеше по посока на вълните и вятъра, но вече се страхуваха да не подмине кораба, който очакваше помощ. Лодката се отклоняваше на юг и щеше да се отдалечи от „Сасено“, вместо да го доближи колкото може повече. Някои от зрителите се размърдаха, за да покажат колко се тревожат…