	Чувството му за вина бе притъпено. А когато нещо вътре в него отново започнеше да протестира, да му казва „моля те, помисли, _помисли“_, той бързо го заглушаваше. Наведе се и започна да реже гумите на буика. Ентусиазмът му, също като този на Майра Ивънс, растеше с всяка минута. Накрая дори счупи фаровете и стоповете на колата. После остави на предното стъкло следната бележка: