	Слънцето залязваше. Парцаливи шатри бяха скупчени в подножието на една от дюните, проблясваше светлината на огън. Някой се смееше. Не _звучеше_ като затвор. Но, от друга страна, реши Ваймс, пустинята беше много по-добър затвор от всякакви решетки. Той даже не знаеше в коя посока да побегне, със или без крака.