	— Хм — промълви Серенков и млъкна. Джъстин насочи вниманието си към хората по тротоарите. Върху раменете на всички се виждаха вездесъщите мохи. До ушите му достигна шумът от лек ветрец, който разроши косите на хората и перата на птиците. „Странно — помисли си той, — да чуваш вятъра, а да не го усещаш.“