	Движех се през Каньона на Хъдсън, проучвах утаечните пластове, прониквах надолу през тинята и калта, забивах сондата отново и отново. Анализирах и записвах същността, плътността и разпределението на различните пластове в накрайника на сондата; след което я промивах, отивах към следващото възможно място и повтарях всичко; ако данните даваха надежда, започвах да копая дупка — по трудния начин — и когато я изкопавах, заставах на дъното и вземах поредната проба; най-често не се налагаше: беше пълно с пукнатини, дълбоки цепнатини и дупки, причинени от ерозията. От време на време хвърлях някое подходящо парче подходящо в мелачката в центъра на тялото ми и топилната пещ го превръщаше в сила; от време на време заставах неподвижен, подхранвах огъня и усещах налягането на 270 метра стълб от Атлантически океан; и излъчвах електромагнитни вълни, минавайки през видимия спектър и отвъд него, излъчвах звуци, и долавях отраженията им.