	 — Той се ожени за мен пет дни преди да тръгне на поход срещу Строшените камъни. — Докосна последователно пръстите на едната си ръка, сякаш преброяваше дните. — И вече не се върна. — В гласа и прозвуча тъжна нотка. — Дълго време не знаех какво точно му се случило, а само че е бил убит. Най-накрая Един мъж ми каза. Постъпил глупаво — не се подчинил на военния вожд и се хвърлил пръв срещу редиците на Строшените камъни. — Тя поклати глава. — Беше твърде млад. Може би е смятал, че е по-важно да си спечели име на храбрец. Ако смелостта му бе обърнала в бяг Строшените камъни, щеше да се върне като велик воин. Но станало другояче… — Тя се поколеба. — Един мъж и останалите видели как Строшените камъни го насичат. — Устните и потрепериха и тя впери поглед в звездите. — Затова и се надявам да е някъде там горе… и че душата му е стигнала мястото, от което Гръмовната птица може да го отведе в Лагера на мъртвите.