	Един от присъстващите, когото Майлс определи, след кратка пауза на колебание, като хермафродит от Бета, се приближи към тях. Висок за вида си, с посребряла коса и вежди, но с изправена стойка и леки движения. Ако беше бараярец, Майлс щеше да го определи като здрав и атлетичен човек на шейсет години — което вероятно означаваше, че е прехвърлил стотака. Дълъг саронг с тъмен консервативен десен, риза с висока яка и сако с дълги ръкави, което да го пази от хладните температури на станцията, каквито несъмнено изглеждаха те на един бетанец, плюс хубави кожени сандали съставляваха типичния му елегантен тоалет по бетанската мода, при това съвсем не от евтините. Красивите му благородни черти бяха увенчани с орлов нос, очите бяха тъмни и забелязваха всичко. Такава изключителна елегантност би трябвало да е впечатлила Майлс достатъчно, за да я запомни, но неясното чувство, че познава хермафродита, упорито му се изплъзваше. Проклето криозамразяване — не можеше да прецени дали е истински спомен, замазан като много други от невралните травми при процеса на съживяване, или е фалшив и поради това още по-изкривен.