	Като се стараеше да не мисли повече за „Меча, който не е меч“, Егвийн застана пред трите Мъдри. Те овързаха шаловете си на кръстовете си и развързаха блузите си. Така присядаха айилките да поговорят с приятелки в шатрите си под жаркото слънце. Тя самата не седна и ако това я поставяше в положението на молителка или като на съд, така да бъде. В известен смисъл се чувстваше точно такава.