	Сега, когато дъждът беше умил прозорчето на илюминатора, възможността на младежа да вижда определено се подобри. През мрежата от защитни пръчици той неочаквано съгледа тъмна форма, повалена насред пигмеите. Сърцето му прескочи веднъж. Беше един от спасителните костюми. Затънала дълбоко в калта, машината се предлагаше на погледа само откъм гърба си. Давид установи, че металът е странно обагрен, възсинкав и някои елементи са се разтопили като под въздействието на силна горещина. Болтовете бяха изтекли, превръщайки се в причудливи втвърдени сълзици. Самите крайници сякаш бяха споени с горелка. Целият скафандър изглеждаше така, като че ли бе претърпял един вид изкривяване, някаква обща деформация, напомняща донякъде на онези малки шоколадени човечета, които понякога забравяме на слънце, а после ги намираме превърнали се в разстлала се каша. Той сподели тревогите си с Тереза и тя се възползва от случая, за да излезе с достойнство от своето сърдене.