	— Ние сме съгласни, Итън — отвърна тихо тя. — Аз ви помолих да се срещнете с мен, за да чуете какво съм решила. Казах си, ако не успея да ви убедя, няма да предприема това пътуване. Но мисля, че трябва да вървя напред при всички случаи — не от арогантност и не от глупава увереност в собствената си представа за предначертаното, а само от любов към моя народ и заради страха, че ако той бъде загубен, вината ще бъде моя. Ние имаме някакъв шанс да се спасим. Еоуин предсказа със своето видение, че това може да стане. С идването си пък Рен подсказа, че сега е времето. Всичко, което сме и някога ще бъдем, е поставено на карта, какъвто и избор да направим, но аз по-скоро бих предпочела да рискувам като предприема нещо, отколкото да бездействувам. Елфите ще оцелеят, приятели мои. Сигурна съм. Елфите винаги са оцелявали. — Тя местеше погледа си от лице на лице, усмихвайки се лъчезарно.