	— Как да се видя с тебе, Джордж, когато по това време ти беше на лов за патици и аз пращах телеграми навсякъде, където мислех, че мога да те открия и да се опитам да вляза във връзка с теб? Можех ли, кажи? Трябваше да се справям с положението. Освен това мислех, че Бътлър е по-благосклонно настроен към мен, отколкото се оказа. Няма никакъв смисъл да ми се сърдиш, че съм отишъл при него, сега не е време за сръдни. Затънали сме и двамата. Въпросът е ще затънем ли до дъното, или ще изплуваме — пак ние двамата, не някой друг, — не го ли разбираш? Бътлър не можа или не пожела да изпълни молбата ми — да накара Моленхауър и Симпсън да задържат курса на акциите. Вместо това те го понижават. Разиграват си своята игра. Чисто и просто искат да ни отстранят от пътя си — не разбираш ли? Искат да вземат всичко, което ти и аз сме успели да придобием. От теб и от мен зависи да се спасим, Джордж — в това искам да се убедиш. Ако не ми дадеш триста и петдесет хиляди долара или поне триста хиляди, разорението ни е неизбежно. И ти ще имаш по-големи неприятности от мен, Джордж, защото аз не нося никаква отговорност — поне от юридическа гледна точка. Но сега не мисля за това. Искам да направя нещо, което да спаси и двама ни — нещо, което ще ни обезпечи до края на живота, каквото да казват или да вършат господата. Но това зависи от теб. Не разбираш ли? Като защитя себе си, аз ще ти помогна да спасиш и името, и парите си.