	Обяд беше вече минал. Слънцето се скри зад овощните дървета на голямата градина, през която летеше Мая. Дърветата бяха отдавна прецъфтели, но малката пчела вярваше, че ги вижда още в блясъка на безброй цветове, които се издигаха към синьото небе, по-светли от слънцето, чисти и мили до замайване. Сладкият мириз и светлото пъстроцветие я унасяше в блаженство, което никога през живота си не би искала да забрави.