	По-късно той лежеше със затворени очи и се вслушваше в плясъка на водата и приглушените корабни шумове, чийто произход не знаеше. Прегръщаше единствената си любов. Прегръщаше я собственически, отпуснал безцелно ръка на дясната й гърда, и се страхуваше, вероятно за пръв път, откакто бе пораснал достатъчно, че да мисли — при това се боеше не от нещо конкретно…