	— Така срещнахме хората от Клана. Бандата нападна жената, но не забеляза мъжа. Той се беше покатерил високо на една скала, за да издебне плячката. Когато й се нахвърлиха, той скочи върху тях. Счупи си крака, но не се спря и се опита да ги отбие. Ние се оказахме наблизо — тъкмо се канехме да прекосим ледника, който се намираше недалеч оттам. — Джондалар се усмихна. — Айла, аз и Вълчо, без да споменавам двамата от Клана, ги подгонихме. У тези момчета не беше останал особен ищах да се бият. А и благодарение на Вълчо и конете, както и на обстоятелството, че ние знаехме кои са, а те не ни познаваха, доста ги поизплашихме.