	Синтер крачеше из своя малък кабинет пред настенното изображение на човешката Галактика с нейните двайсет и пет милиона обитаеми свята, отбелязани с червено и зелено. Когато Вара Лизо влезе, той едва вдигна поглед. Тя мигом отпусна брадичка и прегърби рамене. Онова, което виждаше във Фарад Синтер, едновременно я плашеше и вълнуваше. Никога не го беше виждала по-спокоен и стабилен — нямаше и намек за леката бръчка и напереност, фалшивите маниери на ръководител, които толкова често демонстрираше. Изглеждаше едновременно и уверен, и обзет от студен гняв.