	През 1992 г. управата на затвора нае психиатър на име Кен Фостър, който скоро се срещна за пръв път с Рон Уилямсън. Психиатърът веднага установи, че Рон изглежда объркан, дезориентиран, губи връзка с действителността и е твърде слаб, посивял, изтощен и в лошо физическо състояние. За доктор Фостър беше очевидно, че нещо не е наред — точно както трябваше да бъде очевидно и за управата на затвора.