	Инженерът изкрещя от болка, пусна облегалката и се понесе в посока обратна на въртенето. Ланиер го гледаше безпомощно, очаквайки най-сетне да дойде краят на въртележката. Отброи четири спокойни секунди, веднага разкопча колана, прегърна Хайнеман през кръста и го повлече към задния отсек. Лицето на инженера бе изкривено от болка, той отвори очи и погледна към Ланиер като дете, което си е обелило коляното.