	Тези нови привилегии само още повече ни окуражаваха, ние усещахме по-здраво земята под краката си, докато под краката на нашите пазачи тя като че ли започваше да пари. Докато се разхождахме в двора, вдигахме глави към белезникаво-знойното юлско небе. Никак не бихме се учудили и ни най-малко не бихме се изплашили, ако забележехме там ято чужди бомбардировачи. Животът ни не струваше пукната пара.