	Не спираше да говори на Дженсън, за да отклонява вниманието и, макар тя да се вслушваше в напътствията му само частично; все пак успя да я издърпа назад и да я насочи леко вдясно, където имаше повече място. Най-сетне успя да я придърпа до себе си и я прегърна през кръста. Притисна я към себе си и започна да я тегли обратно нагоре, където ставаше все по-тъмно, към стеснението, което бе единственият правилен път към изхода. Успокоена от присъствието му до себе си, тя като че откликваше на наставленията му по-адекватно. Ричард през цялото време продължаваше да я успокоява.