	— Това нещо — Торн вдигна своя шлем — отначало може да бъде доста обременяващо. То не дава поток от данни, то залива с данни. Човек трябва да се научи да пропуска всичко, което не му е нужно в момента, иначе е по-добре изобщо да го изключи. С него… — Торн се поколеба — човек има неестествената способност, каквато имаше старият Тънг, да не обръща внимание на нищо, което става, и все пак да го запомни и мигновено да го измъкне, ако му потрябва. По някакъв начин то се явява точно когато трябва. Работи така, сякаш умът ти е на две нива. Когато адреналинът ти се повиши, времето за реагиране и даване на команда става невероятно малко. Това е своего рода наркотик. Хората, които работят с теб, очакват… разчитат… на това. — Торн спря и зачака.