	Двете млади момичета приближиха към мен. Трябваше да си призная, че никога всъщност не ги бях забелязвал. Бяха красиви, мургави и извънредно слаби, без обаче да са кльощави. Дългите им черни коси бяха сплетени в плитки. Носеха едноцветни поли, сини джинсови якета и кафяви обувки с меки подметки без токове. Краката им бяха боси и се виждаха стройни и мускулести изпод полите. Трябва да бяха около метър и шейсет високи. Телата им бяха стегнати и се движеха с голяма пъргавина. Едната беше Лидия, а другата — Роза.