	— Във време, когато малко хора в нашата страна имаха препитание, аз можех да творя безгрижно и бях осигурен с всичко необходимо за мене и семейството ми. Бях благодарен и работех упорито и целеустремено, за да мога да се отплатя на моя благодетел. Завладян от работата си, не забелязвах вече нищо от света наоколо си. Голямата цел, която с вътрешен трепет притеглях към себе си като завързана на тънка нишка, най-сетне дойде в непосредствена близост. Трябваше само да се пресегна. Моментът настъпи през лятото на две хиляди и петдесета година. — Маклоъм пое дълбоко въздух. Погледът му блуждаеше наоколо, без да вижда нищо.