	— Да, Париж. — Мари се надигна от кушетката. Беше облечена в ефирна бледожълта, почти бяла нощница с перлени копчета на гърба. Тя прилепваше към тялото й, докато пристъпваше боса към леглото му. Застана пред него, отпусна очи и след това повдигна двете си ръце и започна да разкопчава нощницата си. Остави я да се свлече на земята и седна на леглото. Гърдите й бяха над него. Тя се наведе, посегна към лицето му и го обхвана нежно с ръце. Очите й не се откъсваха от неговите, както почти непрекъснато през изминалата седмица. — Благодаря ти за живота ми — прошепна.