	Скоро настигнаха последната кола от кервана — дълга колона, която вече бе спряла при терена за Пътуване. Брадвите и много мъжка пот бяха разчистили дърветата, за да се отвори малко сечище за Порталите, но то вече беше запълнено, преди Гален да развърне в кръг своите пиконосци. Фейджър Неалд също беше пристигнал — мурандийското конте с намазаните с восък тънки мустачки. Куртката му можеше да мине и за палто пред хора, не виждали досега жив ашаман; добре поне, че беше се сетил да свали иглите от яката, които щяха да го отличат. Снегът не беше дълбок, но двайсетимата от Две реки, водени от Уил ал-Сийн, също бяха на конете си, вместо да стоят в снега, докато им замръзнат краката в ботушите. Изглеждаха много по-корави от хората, тръгнали с него от Две реки, с опнатите на гърбовете им дълги лъкове, пълните колчани и всевъзможните по форма и направа мечове. Перин се надяваше, че скоро ще може да ги прати да се върнат у дома. Или още по-добре, сам да ги върне.