	Не след дълго жълтата рокля отново просветна в тъмнината. Този път щом забеляза Тобайъс, Галтеро и Лунета да стоят край отъпканата пътека, в очите на дукесата блесна страх. Тя наистина беше красива въпреки разточителния грим. В нея нямаше нищо момичешко, макар все още да бе млада. От фигурата и лицето й се излъчваше гордата уравновесеност на зряла жена.