	Пеещите камъни бе стиснал живите въглени във възлестите си стари ръце; лицето му, застинало в блажено изражение, бе озарено от червеникаво сияние. Той се изпъна и проговори с хор от гласове, които не бяха негови — а след това умря, прошепвайки: _„Убийство…“_