	След като отсякоха ръката ми, пламнах в треска, а когато се събудих, открих, че Сийнуин седи край леглото ми. Най-напред не можах да я позная, защото косата й беше къса, и бе бяла като пепел. Но си беше моята Сийнуин, беше жива и здравето й се възстановяваше. Като видя светлината в очите ми тя се наведе и опря буза в моята. Аз я прегърнах с лявата си ръка и открих, че не мога да я погаля, нямаше с какво — ръката ми свършваше до китката и бе омотана с кървав плат. Чувствах пръстите си, дланта си, дори ме сърбеше, но там нямаше нищо. Бяха изгорили отрязаната ръка.