	Четиримата мъже и жени я гледаха безизразно. Те бяха поставили тялото на една страна с леко сгънати колене. Тамара се огледа за цветя, с които да направи траурен букет, но от вида на розовите и пурпурни багри й призля, отказа се, свали златната верижка от шията си, на която висеше малък тюркоаз, подарък от майка й, едно малко късче от Земята и го постави в ръката на мъртвия. Трябваше да бърза. Старите мъже вече хвърляха изровената пръст в гроба с грубите си дървени лопати. И щом свършиха работата си четиримата Н-дифи се обърнаха и без да промълвят нито дума си тръгнаха.