	Стояха на ръба на пропастта и се взираха към другия й край, през необятната шир на Темида. Отвъд нея се очертаваше тънка тъмна сянка, която най-вероятно беше пропаст, подобна на тази под тях. Над нея имаше зелена ивица, преливаща се в бяло. По-нагоре погледът се плъзгаше по сива стена, която се извиваше постепенно нагоре, докато достигне до брилянтно жълтата полупрозрачна зона на покрива.