	Олоф бе изпаднал в дълбока меланхолия. Седеше до тях на палубата, имаше сънен вид и почти не говореше. По едно време промърмори, че не е съвсем сигурен коя болест го мъчи — дали морската или сърдечната, — и попита дали ще слизат на брега за през нощта. Орм и Токе смятаха, че ако вятърът се задържи и небето остане ясно, това би било неразумно.