	Ала по-късно се заговорило между Елдарите, че когато людете се събудили в Хилдориен при първия слънчев изгрев, съгледвачите на Моргот били нащрек и вестта скоро стигнала до него; и туй му се сторило дотолкоз важно, че в потайна доба напуснал Ангбанд и тръгнал през Средната земя, оставяйки Саурон за свой военен наместник. Не знаели по онова време Елдарите що е вършил при хората, а и насетне узнали съвсем малко; но ясно различили дори и при племената на елфическите приятели, с които се срещнали най-напред, че над сърцата човешки е натежал мрак (досущ както сянката на Братоубийството и Прокобата на Мандос тегнела над всички Нолдори). Вечно копнеел Моргот да смазва и покварява всичко ново и прекрасно на този свят; не ще и дума, че тъкмо с такава цел предприел онова пътешествие — чрез страх и лъжи да всее у хората ненавист към Елдарите и да ги поведе от Изтока срещу Белерианд. Но бавно зреели плановете му и не достигнали успешен край; защото хората (тъй се разказва) отначало били съвсем малобройни, а Моргот скоро се изплашил от растящата сила на обединените Елдари и се завърнал в Ангбанд, оставяйки зад гърба си само шепа слуги и то от най-слабите и неразумните.