	Тъй като никой не иска да посещава кръчма с болник в задната стаичка, голямата полукръгла зала беше празна и дървените маси пустееха под мътните лъчи на огнището. Макин остави Джил край огъня, после отиде да й донесе нещо за хапване. Зад гърба й се издигаше купчина бъчви за пиво, обгърнати в удивително плътна сянка. Изведнъж Джил изпита твърда увереност, че зад тях се крие Смъртта. Застави се да завърти глава и да погледне натам, защото тате винаги казваше, че истинският боец трябва да гледа Смъртта в очите. Но не видя нищо. Макин й донесе поднос с малко хляб, мед и дървена чаша с мляко. Когато Джил се опита да хапне, храната в устата й беше суха и кисела. Макин с въздишка потри плешивото си теме.