	Дете-кралица, сама и свръхестествено сериозна, недоверчива към сенки, към думи, към самия вятър. И кой можеше да я вини за това? Обсадена и застрашена от всички страни. В града открито се правеха облози за сезона, в който щеше да умре. И въпреки това достатъчно мъдра — единствената в целия дворец навярно, — за да разбира, че вечните племенни вражди сред антите трябва вече да спрат в един по-голям свят, иначе антите пак щяха да станат само едно племе, прогонено от полуострова, който бяха завоювали, избиващи се взаимно, борещи се със зъби и нокти за място и препитание сред другите варварски съюзи. Сега той стоеше на кея в пристанището на Мегарион, загърнат заради биещия косо студен дъжд и гледаше как сарантийският кораб бавно се плъзга назад по вълните, понесъл кралицата на антите към свят, който щеше — някои истини са тежки — почти със сигурност да се окаже прекалено опасен и двойствен дори за проницателен ум като нейния.