	След малко седнах в едно кресло и изпуших няколко цигари. Чувствах се доста зле. Трябва да си призная. Тогава изведнъж ми дойде една идея. Извадих си портфейла и започнах да търся адреса, който ми даде онова момче, което учеше в „Принстън“ и с което се запознах на една танцова забава миналото лято. Най-после го намерих. Беше добил особен цвят от портфейла ми, но още можеше да се чете. Адресът беше на едно момиче, за което това момче от „Принстън“ ми каза, че не е съвсем курва или нещо подобно, но не би имало нищо против да върши онази работа от време на време. Веднъж той я завел на забава в „Принстън“ и за малко щели да го изключат, защото я завел. Тя била от онези момичета, дето се събличат голи по разни ревюта или нещо подобно. Както и да е, отидох на телефона и й позвъних. Казваше се Фейт Кавендиш и живееше в хотел „Станфорд Армз“ на Шестдесет и пета улица и Бродуей. Проста работа безсъмнено.