	Сандбърг бе висок и плешив мъж с вечно печално изражение на лицето. Приличаше на дъска, обута в прашни дънки „Левис“. Държеше стара, очукана карабина „Спенсър“. Синът бе копие на баща си, само че по-малко тъжен и тих. И двамата умееха да се оправят с конете. Лий имаше голям късмет, че бе ги наел, когато бяха останали безработни след като някакъв местен кравар бе купил ранчото, където работеха. Не можеше да си представи по-добри работници. Не ги интересуваше нищо друго, освен отглеждането на коне. Баща и син бяха работили толкова дълго заедно, че вече си приличаха.