	На Кент му се стори, че Кардиган едва забележимо натърти думата „скоро“, но нищо не го попита. Беше съвсем сигурен, че го е разбрал, и знаеше колко неприятно щеше да е за Кардиган да му отговори. Бръкна под възглавницата да види часовника си. Беше девет часът. Кардиган гузно се суетеше, подреждаше нещата на масичката и нагласяваше сенника над прозореца. Няколко мига остана неподвижен, гърбом към Кент. Сетне се обърна и каза: