	— Но, господарю, дори като една от по-второстепенните ви жени… — Устните на Оми изричаха учтивите думи, но и двамата знаеха, че това са само задължителни фрази, лишени от искреност, а Оми в душата си се молеше, както не се бе молил през целия си живот, макар да знаеше, че никога няма да произнесе на глас молбата си — кое е възможно и кое не е.