	Интересът към билките е донякъде и естествена реакция спрямо застрашаващото лавинообразно нарастване броя на получаваните по синтетичен път лекарства, някои от които са твърде „чужди“ на организма, твърде „агресивни“. Разбира се, такова основание е само отчасти вярно. От една страна, не бива да се отрича безспорното значение на синтетичните лекарства в лечението на голям брои трудно лечими до тяхното откриване заболявания. От друга страна, известно е, че в растителния свят се срещат голям брой силно токсични, дори смъртоносни за човешкия организъм вещества, изработвани в хода па еволюцията като средства за отбрана, като начин за преживяваме. В този смисъл не може да се приема безкритично твърдението на някои горещи „защитници“ на лечението с билки, че лекарствата от синтетичен произход са най-често вредни, токсични, опасни за организма, а билките са безвредни, нетоксични. Дебело трябва да се подчертае. че и тук, при лечебните растения, е в сила принципът „Dоsis sola facit venerium“ („дозата прави отровата“), т. е. ползата или вредата от всяко лекарство, включително и от растенията, се определя от много фактори и на първо място от количеството, от дозата, в която се използуват. He противопоставяне, а взаимно подпомагане и допълване на възможностите на съвременните синтетични лекарствени средства с по-меките и по-щадящи средства на фитотерапията — такъв подход трябва да се смята правилен.