	Лейди Темплин бе очарована и доволна от съдбата въобще, ала си имаше временни грижи около парите, фабрикантът на копчета бе оставил на вдовицата си завидно състояние, но лейди Темплин бе свикнала да казва „кое една работа, кое друга…“ (Едната работа бе намаляването на стоките, причинено от войната, а другата бяха екстравагантностите на покойния лорд Темплин). Тя беше все още сравнително добре осигурена. Но да бъдеш сравнително добре, едва ли бе удовлетворително за човек с темперамента на Розали Темплин.