	Денят бе към края си, слънцето потъна зад дърветата на околните гори, светлината помръкна с настъпването на вечерта. Войникът се тътрузеше несигурно надолу по пътя покрай групички от негови колеги войници и приходящи търговци. Връщаше се към казармите. Морган знаеше къде отива и се промъкна напред да го пресрещне. Той се изпречи пред него край ъгъла на една ковашка работилница като се направи, че уж се е блъснал в него случайно, но всъщност така силно го удари, че мъжът изпадна в безсъзнание преди да се свлече на земята. Морган го остави да падне, измърмори нещо, уж че е ядосан от случилото се, после вдигна войника като го прикрепяше през рамото. Ковачът и работниците му, както и няколко минувача погледнаха да видят какво е станало. Морган подразнен заяви, че сигурно ще му се наложи да заведе този тип до поделението му и потегли с него като се правеше на много възмутен.