	Разбирам колко ти е мъчно, че няма да се видим скоро, но те моля да имаш търпение. Предполагам, че присъдата ти е известна вече от вестниците. Доведоха ме тук още същия ден по обед. Исках да ти пиша веднага и подробно за всичко, за да те успокоя, но не успях. Тукашният правилник не допуска подобно нещо и аз дори сега ти пиша тайно. Справедливо или не, вече попаднах окончателно в затвора, но мечтая да бъда свободен. Скъпа, моля те да бъдеш предпазлива, ако решиш да дойдеш. Ще ме зарадваш много и ще ме ободриш, но можеш да си навлечеш големи неприятности. Мисля, че и без това ти причиних вече немалко злини, които не бих могъл никога и с нищо да изкупя, и че за теб самата би било най-добре да ме забравиш, но зная, че няма да го направиш, а направиш ли го, ще ми бъде много мъчно. В петък в два часа по повод на някои дела ще ходя в съда, който се намира на ъгъла между Шеста улица и Честнът Стрийт, но там няма да можем да се видим, тъй като ще ме придружава Стеджър. Бъди предпазлива. Размисли добре, преди да се решиш да дойдеш.“