	О-нами останал в храма. Той се опитал да мисли само за вълните, но го спохождали какви ли не други неща. Постепенно обаче мисълта му завзели само вълните. С напредването на нощта те прииждали все по-големи и по-големи. Помели цветята във вазите пред Буда. Отнесли самите вази. Дори бронзовият Буда бил пометен. До утрото храмът бил залят с вода, а О-нами седял там с усмивка на уста. Този ден той излязъл на арената и надвил всички противници. И оттогава никой в Япония не можел да го победи.