	Бързо й обясних, че тя може сама да си изработи такава премяна. Първо й показах клончето-обица. Останалите жени ни наобиколиха и също гледаха. Едната все повтаряше: „Ама че работа, да не повярваш.“ Другата започна да разпитва, откъде да вземе списанието, в което има такива модели, къде е разработен този стил. А онази, която дойде първа, каза, че ако започна да мърсувам тук, да знам, че тя е главната и не признава никакви сводници, защото те са свободни жени. Тя ще прегризе гърлата на които и да са мутри.