	Понечи да вдигне дясната си ръка — ох, колко бавно свикваше тя с новата си „роля“ — отпусна я и повдигна лявата. Заопипва пред себе си, очаквайки да срещне невидима преграда, но ръката му не срещна нищо, освен въздух на мястото, където трябваше да се намира — макар и невидима — вратата.