	Цели два дни те се лутаха в пейзаж от развалини, завладени от ниска растителност. После на свой ред и тези урбанистични скелети изчезнаха и каруцата пое в коловозите на стар коларски път, очертан по краищата с обикновени каменни блокове. С известно учудване Давид забеляза, че много от градовете се бяха стопили, а на мястото им в тъканта на равнините продължаваха да съществуват единствено светли петна. Оголени скалисти кръгове, подобни на гигантски образувания като от рана. Човешките противоборства бяха скроили нова география в плътта на континента, отваряйки долини, заобикаляйки големите реки, запълвайки езерата. Планински вериги се бяха изпарили, главозамайващи върхове се извисяваха там, където преди време бе имало индустриално селище, крайбрежни градове се бяха изместили със стотици километри навътре в сушата… Давид вече нищо не можеше да разпознае. Освен шепа редки островчета, в които кипеше някаква дейност. целият този свят бавно се връщаше към средновековието. Възраждаха се дребните занаяти, микроскопични хранителни култури се съпротивяваха тук и там на буйното нашествие на типично екваториална растителност.