	Старинното имение Лидкоут хол се намираше близо до селцето Лидкоут и граничеше с обширната, гъста и пълна с дивеч Ексмурска гора, където в съгласие с някакви стари права на семейство Робсарт сър Хю можеше да се отдава на воля на любимото си забавление — лова. Самият замък — ниско здание с твърде старинен вид — заемаше обширно пространство, опасано с дълбок ров. Пътят към него и подвижният мост се охраняваха от зидана осмоъгълна кула, така гъсто обвита с бръшлян и други пълзящи растения, че беше трудно да се разбере от какъв материал е построена. Ъглите на голямата кула бяха украсени с малки, доста своеобразни кулички, различни една от друга по форма и големина и следователно крайно различни и от скучните, еднообразни каменни кулички, които се използуват за същите цели в съвременната готическа архитектура. На една от тези кулички с четириъгълна форма имаше часовник. Сега обаче той не работеше и това много учуди Тресилиан, защото той знаеше, че сред другите безобидни чудатости на добродушния стар рицар беше и придирчивата му грижа за точното отмерване на времето — нещо много характерно за хората, които имат на разположение голямо количество от това благо и изпитват усещането, че то лежи като огромно бреме на плещите им. Също както понякога търговците например се заемат старателно да пресмятат стоките си тъкмо когато те най-малко се търсят.