	На другата сутрин магнетата бяха сухи и готови за работа, а тази работа бе прекосяването на 700 мили от пустинята. Оказа се, че в моята страна имаше много пясък. И много скали. И бурени, изгорели от слънцето. И железопътни релси, прави като паднали борове, простиращи се отук до хоризонта. След като прекосихме границата на Аризона, лявото маг-нето започна отново да се оплаква. Така че изминахме 500 мили само с дясно магнето, под артилерийския обстрел на гръмотавиците на юг от Финикс, през пясъчната буря над Йума. Лявото магнето вече изобщо не ме плашеше. Ето че и едно магнето можеше да задвижва двигателя. Обикновено самолетите използват единично запалване на двигателя. Ако дясното магнето откажеше, щях да се приземя на шосе 80 и да отворя пакета с вещи от първа необходимост. Преди да стигнем до Палм Спрингс, лявото магнето отново заработи. Може би изключваше при нагряване, щом изстинеше, всичко беше наред.