	Напуснах охраняваното заведение, без да разбера имаха ли Перовите приятелчета пръст в кражбата на касетката. Нито пък дали случаят с единия от часовниците беше тяхна работа или крадците бяха просто млади келеши. Снощи, преди да заспя, дълго бях умувал над присъствието на милиционерската кола и подсъзнателното си насочване към нея, след като се бях свестил. Представях си как онзи, който ме бе цапнал, се бе върнал обратно в жигулата и бе продължил да имитира разговор по радиостанцията, докато се увереше, че не съм хвърлил топа.