	На следващия ден рамката беше завършена и започна дейността по поставянето на металния пръстен, който щеше да носи временния шлюз. Докато шлюзът постепенно придобиваше форма, Конуей и Харисън прикрепиха спасителни въжета към рамката и огледаха обшивката. Лейтенантът успя да научи доста за кърмовите дюзи и връзките с горивните резервоари, докато Конуей можеше само да се взира озадачен в дългия, тесен входен люк или да зяпа през малкото стъклено прозорче — беше едва няколко сантиметра в диаметър — което показваше само и единствено капак, който се затваряше и отваряше бързо. Едва на следващия ден двамата с лейтенанта можаха да влязат в чуждия кораб.