	С напредването на деня пътят през дивите полета северно от Лондон се опразваше. Те прекараха нощта в малка кръчма, но почти не спаха — леглата бяха пълни с бълхи, а шумът от кръчмата отдолу, където група калайджии гуляеха, се чуваше през по-голямата част от нощта. Това неудобство, както и студеното време, сведе разговорите им до минимум. Оловните небеса сякаш ги притискаха и неможеха да видят нищо около себе си от яростните ветрове, които хвърляха леден дъжд в лицата им. Минаваха през малки, бедни селца, отсядаха в мизерни ханове, където единствената тема на разговор беше войната срещу французите и настоятелните искания на Короната за повече запаси. Селяните, край които минаваха, се опитваха да разбият замръзналата като камък почва и често бяха облечени като плашила. Някои дори се бяха отказали от тази работа и ровеха като лешояди за някаква храна.