	Аз вървях подире му с най-смирен вид, както подобава на един султанов везир, вървях като подир слънцето. Джем изкачваше няколко стъпала, за да застане пред току-що скалъпения си престол. Не сядаше. Стоеше за малко, невероятно красив, невероятно пищен и безизразен. Една жива картина на владетелска мощ предлагаше себе си пред поданика, сбъркал своя господар.