	Айла чувстваше, че има особен повод да благодари на тотема си. Зимата бе както изнурителна, така и вълнуваща. Ненавистта й към Брод дори се засили, но тя се бе научила как да се справя с него. Той бе излял цялата си злъч и тя се научи лесно да се оправя с нея. Имаше предел, отвъд който, дори Брод не смееше да прекрачи. Усвояването на повече знания за магиите на Иза й помагаше, доставяше й огромно удоволствие. Колкото повече научаваше, толкова повече се изостряше жаждата й за знания. Имаше чувството, че гори от желание да търси целебните билки, колкото за действителното им приложение, след като вече ги разбираше по-добре, толкова и като средство за бягство. Докато духаха мразовитите ветрове и ледени виелици, тя търпеливо чакаше. Но с първите намеци за промяна, бе обзета от неспокойно предчувствие. На тази пролет възлагаше по-големи надежди, отколкото на всяка друга.