	Когато се събуди, слънцето грееше ярко зад спуснатите щори. Очите му още бяха подпухнали от плач. Все още бе като пребит. Събудил се беше вероятно защото му се ходеше по нужда. И беше жаден. Такъв е животът. Наливаш и източваш. Заспиваш и се будиш, заспиваш и се будиш. Е, и чат-пат размножаване. Той обаче все още бе твърде малък за това, а сестра Карлота доброволно се беше отказала от тази част на живота. Затова за тях цикълът бе малко или повече един и същ. Да намери някакъв смисъл в живота. Но какъв? Бийн беше знаменитост. Името му щеше да остане завинаги запечатано в историята. Вероятно само като едно от многото в раздела за Ендър Уигин, но за повечето хора това беше предостатъчно. Когато умреш, вече няма значение.