	_Не се сърди на твоите родители. Те са направили това, което са мислили, че трябва да направят, защото са вярвали, че е правилно. Рен кимна отново. Не смееше да заговори. Ти трябва да намериш сили да простиш на всички. Рен преглътна мъчително. — Аз бих… аз бих желал да не го приемам толкова болезнено. Рен, погледни ме._ Тя го погледна неохотно, предпазливо. _Ние още не сме свършили. Има още едно нещо._