	Той я понесе нагоре по стълбището за прислугата, за да избегне вероятността да се срещнат с баща й. Шумоленето на кринолина и полите й, опиращи се в перваза на тесните стълби, слабата светлина, очертаваше релефно решителните черти на лицето му. Кръвта и на двамата кипеше от силното желание. Преди да стигне първия остър завой Адам я намести в обятията си с едно свиване на железните си мускули. Усмивката му вече беше съвсем близо до лицето й, уханието на косите му я опияняваше. Той спря да я целуне на втората площадка — унищожителна, гореща, омайваща целувка, от която и двамата останаха бездиханни.