	Полегатите стрели на слънцето се губеха сред клоните към онази част на острова, която нямаше растителност, защото почвата беше скалиста. Сега мястото беше вир, в който плуваха сенки, и Ралф за малко щеше да се хвърли зад едно дърво, като видя, че нещо е застанало по средата, но после разбра, че бялото лице е костено и че от върха на кола, където беше набучен, му се хили свински череп. Пристъпи бавно към средата на полянката и погледна съсредоточено черепа, който проблясваше и се белееше тъй, както раковината се белееше по-рано, и който сякаш му се кискаше подигравателно. В една от очните ябълки се щураше любопитна мравка, но иначе нещото беше безжизнено.