	— В западните трагедии задължително преди смъртта на умиращия се дава думата за една дълга реч. Веднъж попаднал в лапите на неизбежната съдба, която ще го отнесе към крайната развръзка, нищо, което би могъл да каже, не може да промени ситуацията. Но на него му е позволено да се защити, да се оплаче от боговете — дори и в стихотворна форма.