	Самуел Тарли го изгледа много продължително, после кръглото му лице някак се сви. Той седна на покритата със скреж земя и заплака със задавени хлипове, от които цялото му тяло се затресе. Джон остана прав. Гледаше го. Също като онзи снегопад в земята с могилите, плачът сякаш нямаше да спре никога.