	Когато се грижеше за Рут, никой не трябваше да го безпокои — благодатно усамотение, което момчето едва сега започваше да осъзнава. Обикновено той чистеше дракона и го мажеше с масло рано сутрин или късно вечерта. Освен това ходеха на лов през три дни. Белият дракон беше по-малък от събратята си и се нуждаеше по-често от храна. Огнените гущери от холда съпровождаха Рут и пируваха заедно с него. Хората ежедневно хранеха своите питомци, но да изкоренят от тях инстинкта на ловци, беше невъзможно. Впрочем, никой не се беше и опитвал. Те се привързваха към хората в момента в който излизаха от яйцето, но внезапната уплаха или просто каприз веднага можеше да ги запрати Помежду, понякога задълго. А когато се завърнеха, те се държаха сякаш нищо не е станало.