	— Обикновено аз не давам ухо на слухове и клюки в Болницата — продължи O’Мара вече по-силно, — но когато те станат настойчиви и се разпространяват нашироко, особено сред сестринския персонал, а сестрите обикновено знаят за какво говорят, тогава аз ги вземам под внимание. Стана ми напълно ясно, че въпреки постоянното наблюдение върху пациента, честите прегледи и многобройните образци, които изпращате в патологичната лаборатория, вие не сте направили абсолютно нищо повече за пациента. А той е умирал, докато вие сте се престрували, че го лекувате. Вие така много сте се страхували от провал, че не сте могли да вземете и най-простото решение…