	— Попаднахме в лавина, която ни отнесе далеч надолу. Бяхме живи погребани под снега. Безпомощни. И двата крака на Марко бяха счупени, също и гръбнакът му. Не можеше да се движи. Аз бях малко по-добре — само с една счупена ръка, но бе счупване с отворена рана и болеше адски… бяхме зле. И мръзнехме. Единствената ни надежда беше в аварийното радио „Мей уест“, което носехме със себе си.