	Едно от последствията на всичко това беше, че що се отнася до Роузалинд и мене, трябваше по-внимателно да разгледаме собствените си затруднения. Кога точно разбрахме, че искаме да се оженим, никой от двама ни не си спомняше. Беше като нещо предопределено, дотолкова в унисон с природните закони и със собствените ни желания, че сякаш винаги го бяхме знаели. Изгледите за това бяха радвали мислите ни още преди да го признаем пред самите себе си. Струваше ми се немислимо да стане другояче, защото, когато двама души са израсли с взаимни мисли — в близост, каквато беше нашата, — при това са се сближили още повече поради усещането, че са заобиколени от враждебност, те чувствуват нужда един от друг още преди да осъзнаят, че са се влюбили.