	Не виждаше нищо друго освен преминаващото пред изцъкления му поглед, не можеше нито да обърне глава, нито дори да извърти очи. Виждаше отделни мебели, покрай които го влачеха, виждаше стените и тавана, върху който лудуваха сенките. Когато се претърколи на корем, Били не усети болка от жестокото скубане на косата му. Виждаше само пода пред лицето си и черните, завършващи с остри нокти крака на демона, докато той тежко пристъпваше към кухнята, където бе започнало преследването.