	Моарейн беше сама — за което той изпита благодарност, — седеше с шишенце мастило на коляното и пишеше в някаква малка, подвързана с кожа книга. Тя запуши шишето с коркова тапа и изтри стоманеното перо в късче пергамент, без да поглежда към него. В камината гореше огън.