	Той бе четиридесет и четиригодишен кениец със светлокафяв тен и остри черти, смекчени от изискани мустачки и очила, които носеше, за да предпазва прекалено чувствителните си към светлината очи. Бе прекарал младините си в Англия и бе завършил Оксфорд с почетна степен бакалавър по хуманитарните науки, но после се бе върнал в родината си и бе постъпил в разузнаването. След десетгодишна служба в Кения се бе прехвърлил в ЮНАКО. Три години след пристигането си в Ню Йорк се бе оженил за Кармен Родригес, преуспяваща детска лекарка, която работеше в Харлем. Първоначално тя бе негова опора в секретната му и изпълнена с рискове работа, но с течение на времето все повече се тревожеше за неговата безопасност. Напоследък непрекъснато му натякваше да напусне ЮНАКО и с нейните спестявания да основе малка фирма за охрана; според него Кармен се държеше детински и вече минаваше всякакви граници. Бе стигнала дори дотам да му намери подходящо място за кантора. Той неизменно отговаряше, че му остават още само четири години (оперативните работници в ЮНАКО се пенсионираха на четиридесет и осем) и че след това почти сигурно ще получи назначение като началник отдел в някоя част на света. Най-силните му аргументи не й правеха никакво впечатление. Мислела му само доброто. Не, отговаряше той, ако било така, щяла поне да се опита да разбере защо не може да предаде ЮНАКО и особено колегите си от Трети ударен отряд. Нито той, нито тя обаче искаха да правят отстъпки и изпитанието пред брака им ставаше все по-сериозно.