	И все пак през 1930 г. идва раздялата. Съветското правителство изпраща Армънд Хамър с великодушен жест. То купува от него фабриката за моливи със средства отчасти в наличност, отчасти в полици, платими в срок от 36 месеца. И което е по-важно за Хамър: позволява му да изнесе от страната срещу износно мито от 15 на сто част от съкровищата на изкуството, събирани в продължение на години, които са запълнили не един склад. Друга част е обявена за „домакински инвентар“ и е освободена без всякакви данъци. По това време Хамър е вече между най-богатите в Съединените щати. Стойността на неговото състояние, делови интереси и предмети на изкуството се оценяват на около сто милиона долара, но все още не го причисляват към свръхбогатитс. Следващата част от живота му протича без значение в международни мащаби, но е изпълнена с авантюристични и печеливши инициативи. Така например той прави много голяма сделка, когато предвижда победата на Рузвелт в президентските избори, което едновременно означава и отмяна на сухия режим. Когато Рузвелт влиза в Белия дом, в ръцете на Хамър са най-големите фабрики за бъчви в Съединените щати и значителна част от акциите на спиртоварните. Друго е и вътрешнополитическото поведение на Хамър през тези в делово отношение не особено очебийни години, в сравнение с останалите големи промишленици и капиталисти. Най-влиятелните фигури на капитализма в САЩ яростно мразят Рузвелт, тъй като не разбират, че когато президентът ограничава тяхната дейност и увеличава държавното влияние, той иска да направи по-жизнена самата капиталистическа система. Хамър подкрепя Рузвелт и е негов приятел. През 1940 г. той разработва план, според който да бъде подпомогната в икономическо отношение Англия, вече в състояние на война с Хитлер, в замяна на правото да бъдат използвани някои английски военни бази. По-късно той работи с пълномощника и „пътуващ посланик“ на Рузвелт Хари Хопкинс и е един от онези, конто още преди Съединените щати да влязат във войната, разработват програмата с голямо значение за „поддържане на Англия над водата“.