	Малката дървена къщичка, потъмняла от времето, беше обърната с гръб към високите дървета, сгушена сред дънерите им във вечерния здрач. Зед слезе от гърба на кобилата и се озова сред кафява мъртва папрат, поникнала около къщата вместо градинка. Животното го проследи с поглед и той мина напред, за да го погали по врата.