	Клариса си помисли, че всеки момент ще припадне. Как е възможно човек да е нечия собственост. Със срам си даде сметка, че всъщност за абата тя бе допуснала да бъде нещо съвсем малко по-различно. Той се държеше добре с нея, по свой си начин, но в замяна я смяташе за своя собственост.