	— О, мама дори не разбра, уверявам ви. Аз излязох, докато тя още спеше в стаята си. Барнард ме придружи. Обиколих „Брунзуик Скуеър“ двадесет пъти. Двадесет! Чували ли сте нещо по-невероятно? Но изпитвах такова желание да ходя! Всъщност мисля, че ако беше възможно, бих се затичала, но знаете как е в Лондон… — тя отново се засмя. — Исках да отида по-далеч, но Барнард не ми позволи. Много се безпокоеше да не припадна по пътя. Не ми даде да се отдалеча от къщата.