	Та вървяхме си значи и кротко си дъвчехме от ароматните „Блек Джек“ и изведнъж на рамото ми се стовари нечия ръка, като гръмотевица. За малко да се задавя с дъвката. Препънах се, после се обърнах и кой да видя — Дики Кейбъл.