	Яздейки сам, Марк Корнуол непрекъснато си спомняше за изминалите шест години, през които бе загубил някаква частица от живота си. Затворен между студените каменни стени на университета, бе забравил мириса, цвета и опиянението на есенната гора. А най-лошото бе, че изобщо не бе разбрал, че се е случило.