	О, знам, че ако спра някого от вас на улицата и се представя „Приятно ми е, Тери Сторн, Черен маг“, най-вероятно ще ми се изсмеете в очите. Нашето прогнило, отчуждено, невярващо и в себе си тъпо американско общество не може да проумее, че в доминираното от компютри трето хилядолетие може да има и място за хора като мен. Именно заради глупавите предразсъдъци професията ми (тоест, това, което ми изкарва хляба) е съвсем различна, а _това_ ми е само хоби — масълцето върху филийката, така да се каже. Виж, ако ме попитате как се съчетава журналистиката с магията, доста ще се затрудня да ви отговоря. Но пък в крайна сметка всичко си има и добра страна… както в случая с изчезналата диамантена огърлица на съпругата на сенатор Донахю и последвалите мистериозни събития — нали за този материал получих първия си „Пулицър“. Някога ще трябва да опиша и този случай по-подробно, само дето не знам кога ще е това. Въобще сядам зад компютъра с голяма неохота. Ако не пиша тези историйки обаче, моите приятели ме карат да им ги разказвам, а разказвач от мене, честно казано, не става. В крайна сметка аз съм човек на писането…