	Всички изпразниха заедно с него чашите си и никой освен Мирца не забеляза руменината, която покри лицето му. При споменаването на името й Мирца му отправи поглед, в който имаше признателност и укор, но веднага щом се сети че е прехвърлила границата на онази сдържаност, която бе решила да спазва неотстъпно в отношенията си с Арторикс, тя се изчерви, наведе засрамено глава и повече не посмя да погледне сътрапезниците, нито дори да се помръдне от мястото си.