	Сега запреде друг. Портал. Отверстие най-малкото, дупка в реалността. Нямаше чернилка от другата страна. Всъщност, ако не беше разбрал, че пътеката е тук, ако не беше видял сплита й, нямаше и да знае. Там, пред него, се виждаха същите арки, отворени към същия двор с шадравана, и същата алея с колонадата. За миг дупките, които неговият белфир беше направил в арката и колоната, потрепнаха и се запълниха, а после отново станаха дупки. Накъдето и да отвеждаше този портал, то беше към нещо друго, към другаде. В отражение на кралския дворец, както някога се бе оказало отражение на Тийрския камък. Смътно съжали, че не беше говорил с Ашмодеан за това, но той така и не бе намерил сили да говори за онзи ден с никого. Нямаше значение. В оня ден беше държал в ръцете си Каландор, но и ангреалът в джоба му се беше оказал достатъчен, за да притесни Рахвин.