	Лу Ан извървя бавно останалия път до дома. Думите на Бени Тайлър бяха определили решението й. Щеше да събере колкото можеше багаж от караваната и да изпрати някого за останалото. За известно време щеше да отседне у Бет. Тя й го бе предлагала неведнъж. Имаше стара паянтова къща, но пък с много стаи и след смъртта на съпруга й единствена компания й бяха две котки, за които Бет се кълнеше, че са по-щури и от нея. Ако трябваше, Лу Ан щеше да води Лиса в класната стая със себе си, но щеше да получи гимназиална диплома и после може би да постъпи в общинския колеж. Щом Джони Джарвис бе успял, и на нея щеше да се удаде. А мистър Джаксън да си търси друг, който „с радост“ щеше да заеме мястото й. Всички тези отговори на житейските дилеми я връхлетяха тъй бързо, че се уплаши главата й да не гръмне от внезапното облекчение. Майка й все пак й бе проговорила, може би по заобиколен начин, но вълшебството бе подействало.