	Тогава се случи нещо невероятно: обезглавеното туловище се изправи и побягна на подгъващите се крака, като протягаше ръце към отдалечаващата се в небето черна точка. Конан стоеше като вкопан в земята, докато клатещото се туловище се отдалечаваше сред лилавите сенки на настъпващата вечер.