	— Нищо особено. Почти всички са с десет до двадесет годишни договори, така че няма кой знае колко нови лица. А и билетът до Тера и струва почти колкото годишния доход, така че няма много желаещи за почивка. Имаме си нов конфедеративен посланик, който както и тримата си предшественици няма никаква работа. Нали знаеш — в дипломатическите среди на нашата планета се гледа като на последна спирка за онези, които са проявили невежество, или пък трябва да бъдат съдени. Що се отнася до настоящия — Сту Фитц-Джоунс, той просто е имал нещастието да бъде посланик на Ламар, когато там избухна гражданската война. Не по негова вина, разбира се, просто там никой не е разбирал от туземна политика. Но все някой е трябвало да обере пешкира. Иди си поговори с него, не е лош човек. Но гледай да е по-рано сутринта, докато е още трезвен. Иначе няма кой знае какво движение на популацията. Шест раждания, половината от тях законни и осемнадесет умрели — Уили Норман се намръщи. — По-точно, петнадесет умрели и трима изчезнали. И тримата — през последната година. Хората изглежда са започнали да стават невнимателни и забравят, че извън селището на компанията попадаш на една чужда планета. Един счупен крак, или погрешна стъпка в пясъчния кладенец и всичко свършва. Двама от изчезналите си бяха направо новаци. Най-вероятно агенти на Конфедерацията — Ото подскочи, това бе самата истина — а третият бе Главният надзирател на мината. А за онези двамата нямаше съмнение, че са агенти. Уж бяха дошли да правят геоложки проучвания, а се оказа че не работят за компанията. Тогава, кой ще субсидира изследванията им на тази забравена от Бога планета?