	Заех отбранителна позиция и зачаках нетърпеливо. Секунди по-късно огромната червена маса се спускаше към мен ядно разтворила пастта си. Макар и каляван в безброй битки, щитът нямаше да ме предпази от връхлитащата ме огнена стихия, ето защо скочих встрани и се проснах върху него по очи. Тъмната сянка на звяра премина над мен и се подготви за нова атака. Скочих моментално на нозете си и изтичах до една скала опирайки гърба си в нея. Докато умувах как да противодействам на смъртоносният му дъх, драконът ме връхлетя отново. Притиснат до камъните нямах никаква друга възможност, освен да се наведа за да се предпазя с щита. Огненият вятър ме блъсна с цялата си мощ и няколко горещи езичета пробягнаха по тялото ми. Изпуснах щита си и се строполих на земята, гърчейки се в агония. Дали от болката по изнурената ми плът, или небесен знак на божествената воля ми помогна да си спомня древната поговорка „Бий огъня с огън“. Надигнах се, подпирайки се на мечът си и погледнах нагоре към приближаващото чудовище.