	Хората от „Морска дева“ ликуващо закрещяха и полетяха към победителите. Хиеро едва успя да вдигне капитана на крака, когато дузина ръце го подхванаха и с триумфални крясъци го понесоха към капитанския мостик. Там стоеше Лучара и очите й сияеха от възторг и любов. Свещеникът, който беше залят от кръвта на Хаймп и на убития лемут прегърна девойката, и изведнъж се разсмя. Беше приел раздразнена мисъл от клетката: