	— Тъкмо затова аз — каза Джак и тръгна към вратата, и поривът му накара агентите от службата за сигурност сепнато да се раздвижат. В коридора го очакваха камери. Райън мина покрай тях. Двамата агенти пред него му проправяха път в тълпата от репортери, прекалено стъписани, за да правят нещо повече от това да снимат. Нито един въпрос. Наистина уникално. Дори не му дойде наум да се зачуди как ли изглежда лицето му. Очакваше го асансьор и след трийсет секунди той слезе в просторното фоайе. Беше прочистено от хора, освен агентите, повече от половината от които бяха насочили автоматите си към тавана. Трябва да бяха дошли от другаде — бяха повече, отколкото си спомняше отпреди двайсет минути. После видя морските пехотинци, които стояха отвън. Повечето не бяха в пълна униформа и мнозина трепереха само по червените си фланелки.