	Той изкрещя, статуята потрепера, заклати се, заплашително се наклони. Дий! Започна се! — каза си Инди, вкопчен в статуята като в подивяло муле. Тя приличаше по-скоро на греда от круширал кораб в разбунтувано море. Откърти се и полетя надолу като отсечено дърво, удари се в пода, проби го и пропадна още по-надолу в мрака. Пътешествието на Инди приключи, когато най-после строшената фигура се приземи и той, зашеметен, слезе от нея, потривайки главата си. Както се суетеше в тъмното, изведнъж забеляза, че отгоре през дупката се процежда слаба светлина. Марион го викаше: