	Видях го как пъхна ръка в джоба си и извади къс нож. Аз се вкамених, но си наложих да побегна по улицата и се шмугнах в една пресечка, чувайки тежките му стъпки подире си. Видях вдясно една полуотворена врата, влязох и я заключих. До обонянието ми достигна тежкия дъх на опиум. Наоколо ми имаше десетки хора, които се обърнаха към мен с празни погледи. Дали са реални? — питах се аз — Или са част от самосъздадената илюзия? Бързо прекосих стаята, сподирян от глухите им приказки и димящи наргилета, покрай мръсните матраци и канапета, и се отправих към друга врата.