	Палачът сграбчи с огромната си ръка дръжката на котлето, вдигна фенера и те излязоха. До вратата минаха край заспалия слуга, слязоха по стълбата и тръгнаха не към главната врата, а зад стълбата, дето почваше дълъг тесен коридор, който вървеше по цялата ширина на сградата и свършваше с тежка врата, скрита в дебелата стена. Дидерих я отвори и те се намериха пак под открито небе, в малко дворче, заобиколено от четирите страни с каменни хамбари, в които се пазеха запасите от храни, в случай че замъкът бъде обсаден. Под един от тези хамбари от дясната страна бяха подземията за затворниците. Там нямаше никаква стража, защото дори ако някой затворник би успял да се измъкне от подземието, той щеше да се озове в дворчето, от което единствен изход беше същата врата.