	Някои от жените водеха и деца. Повечето бяха отпратени да си играят зад колибата, но няколко шепнещи момчета се промъкнаха и надзъртаха над верандата към Майлс. Той любезно остана на верандата с Дий и отбеляза, че оттук гледката била по-добра, без да уточни за кого. Правеше се, че не забелязва любопитната публика, дори направи с ръка знак на Пим да не ги гони. „Е, добре, гледайте, гледайте до насита — мислеше си Майлс, — това, което ще видите, ще ви е за до края на живота, или във всеки случай до края на моя живот. Свикнете с него“… Дочу гласа на Зед Карал, самоназначил се за гид на своя отряд от малчугани…