	Колата накрая спря и Уекслър освободи блокировката. Блъснах рязко вратата, приведох се навън и повърнах. Три пъти. Половин минута бях като труп в очакване на следващия пристъп, но това беше всичко. Стомахът ми се беше изпразнил. Помислих си за задната седалка, за заподозрените и затворниците. Това, което представлявах в момента. Заподозрян като брат. Затворник на своята гордост. Присъдата, разбира се, щеше да бъде доживотна.