	— Разбира се. Бяхме в гостната. Тя излезе замалко до библиотеката и се върна с някаква книга, от която започна да ми чете — той се задъха. — Беше един от нейните дневници… Лъжи и мръсотии и не само за мен. Интимни подробности за Вайълит, неща, които е споделяла с нея, когато е била пияна. „Искаш ли да преснимам това, Дънкан, и да го пусна из селото? — попита ме. — Искаш ли цял Фонтуел да разбере, че Вайълит все още е девствена, защото това, което си поискал от нея през първата брачна нощ, е било толкова отвратително, че до сутринта е стояла заключена в банята?“ — Гласът му затрепери. — Правеше й удоволствие, не можеше да се откъсне от проклетия дневник. Прочете ми откъси за семейство Мариот, за викария, за горките й прислужници Спиди… За всички — той отново млъкна.