	Мендел караше добре, с някаква учителска педантичност, която Смайли би намерил за комична. Както винаги пътят за Уейбридж беше задръстен от коли. Мендел ненавиждаше шофьорите. Дай му на мъжа кола и той захвърля смиреността и здравия разум в някой ъгъл на гаража. Според него нямаше значение какъв си — беше виждал епископи в червените си одежди да надуват със сто километра в час из градски райони, изкарвайки ума на пешеходците. Колата на Смайли му харесваше. Харесваше му малко претенциозния начин, по който беше поддържана, харесваха му нейните разумно поставени допълнителни приспособления, външните странични огледала и фара за задната скорост. Това беше една свястна малка кола.