	Основната грижа на Дигс бяха доставките. Танковете му и бронетранспортьорите „Брадли“ носеха основния запас от боеприпаси, а още два и половина пъти по толкова бяха натоварени на камионите за снабдяване, които пътуваха с други композиции. Въпреки това ситуацията будеше известно безпокойство, особено що се отнасяше до артилерията. Най-сериозната му грижа обаче бе дизеловото гориво. Той разполагаше с достатъчно, за да придвижи дивизията си петстотин, дори шестстотин километра. Това бе доста разстояние, ако се движиш по права линия, но войните не позволяваха на подразделенията да се движат само направо. Така разстоянието, което можеше да измине с наличните запаси гориво, намаляваше на триста километра в най-добрия случай, а тази дистанция съвсем не бе впечатляваща. Така че заместникът по тиловата част полковник Тед Дъглас бе вторият по важност човек, който му бе необходим сега след Мастърман, началника на оперативния отдел. Офицерите започнаха да се събират.