	Някакъв вътрешен подтик, може би съвсем първичен, ме накара да мина съвсем близо край супермаркета. Левият калник на „Скаута“ блъсна едно от кошчетата за боклук и го събори. Не можеше да се види нищо в супермаркета, освен през амбразурите — с натрупаните торби изкуствен тор магазинът изглеждаше сякаш бе в апогея на някаква луда градинарска разпродажба — но на всяка амбразура имаше по две-три бледи лица, втренчени в нас. Тогава завих наляво и мъглата се затвори непроницаемо зад нас. И какво е станало с тези хора, аз не зная.