	Върнахме се по пътеката през покритите с паяжина дървета. Тишината там, липсата на всякакви живи същества, бавното поклащане на изоставените ефирни савани придаваха на мястото още по-зловещ вид от преди, сега, когато бяхме само двамата. Зловещо и безкрайно депресиращо. Би било непоносимо човек да мине оттук сам.