	Трябваше да изминат две седмици, докато Андре-Луи си даде сметка какво всъщност му се е случило и същевременно да открие, че е капнал, понеже в течение на тези две седмици бе работил за двама. Ако не му беше хрумнала щастливата мисъл да раздели по-напредналите си ученици на двойки да се фехтуват един с друг, а сам той да стои настрана, да критикува, поправя и дава други наставления, тази задача щеше да се окаже напълно извън силите му. Но дори и така му се налагаше да се фехтува горе-долу по шест часа на ден и всеки ден да трупа нова умора от предишния, докато се изправи пред опасността да не издържи нарастващото и бреме. Най-после той си взе помощник да се занимава с начинаещите, които изискваха най-големи усилия. По щастлива случайност лесно намери този помощник в лицето на един от собствените си ученици, на име Льо Дюк. С напредването на лятото и непрекъснато растящия приток от ученици, наложи му се да вземе още един помощник — способен млад учител на име Галош — и още една стая на по-горния етаж.