	Зад бара стоеше барманът — на него там си му е мястото. Висок и кокалест, леко прегърбен — като професор, с бледо лице и зализана назад напомадена коса. Беше с контешка папионка и изгладена бяла риза и изобщо не приличаше на Дейвид Нивън. Но изглеждаше благороден.