	Саможивостта няма достъп до Нас, тя остава зад стените на Твърдината. Дошлите при Нас трябва завинаги да се разделят с нея. Затова най-страшният враг, заставащ на пътя на устремилия се към Нас човек, това е саможивостта. Саможивостта е враг номер едно. Саможивостта е свързана с личността. Влизайки в единение с Нас, саможивостта трябва да се остави пред прага. Личното начало може напълно да бъде освободено от саможивостта и тогава то става послушно оръдие на Индивидуалността. А нейната цел е да служи на висшето „Аз“ на човека, събиращ чрез тази личност материал, даващ възможност за съзнателна проява на Индивидуалността във Висшите планове на битието. Ако личността не е събрала този материал в даденото въплъщение, Индивидуалността няма да има с какво да живее в Надземния свят. Земният живот може да бъде дотолкова безплоден и безполезен за духа, че цялата страница на това въплъщение да бъде зачеркната от Книгата на Живота. Смисълът на въплъщението, т.е. на живота на Земята, е в събирането на елементи, даващи на човека правото на безсмъртие. Личността като такава живее и изчезва, тъй като продължителността на нейното съществуване е само едно въплъщение, но Индивидуалността, съхранявайки елементите, събрани от личността, продължава да живее, трупайки богатството на опита и знанията, получавани при всяко ново въплъщение от всяка нова личност, представляваща израз на едни или други свойства на Индивидуалността. Пълната същност на духа се съдържа в неговата Индивидуалност и целта на личността е да служи на своето висше „Аз“. (8.160)