	Сред тази безкрайна тайга е малката полянка на Анастасия, която тя не иска да напуска за дълго и не би я заменила дори и заради най-луксозен апартамент. Сякаш тази полянка е обикновено празно място — няма нито къща, нито колиба, нито такъми, необходими за бита, а тя, щом стигне до нея, веднага се радва. И в мен, не знам защо, по време на третото ми посещение на полянката на Анастасия също се появи усещането, което възниква, когато се връщаш вкъщи след дълъг път.