	Стана тъй тихо, че би могло да се чуе падането на игла. Гостите (от уважение към паметта на професора) седяха като онемели. В това време аз бях зад мисис Тредгол и настойчиво й предлагах чаша рейнско вино. Тя отпусна глава и едва чуто проговори: