	Озадачена, сестра Биел за миг остана в топлото си легло и се опита да се отърси от паяжините на съня. Шестдесетгодишното й тяло не се будеше толкова бързо, колкото някога, макар че телефонният разговор определено я бе разсънил. Не беше почитателка на Opus Dei. Дори да пренебрегнеше странния ритуал на умъртвяването на плътта, възгледите на прелатурата за жените, меко казано, бяха средновековни. Биел със смайване бе научила, че жените в организацията са принудени да чистят мъжките жилищни помещения, докато мъжете са на служба, че спят на твърдия дъсчен под, докато мъжете имат сламени рогозки, и че търпят допълнително умъртвяване на плътта… всичко това, за да изкупят първородния грях. Изглежда, отхапаното от Ева парченце ябълка беше дълг, който жените бяха обречени да изплащат вечно. За съжаление, докато голямата част от католическата църква постепенно се движеше в правилната посока по отношение на женските права, Opus Dei заплашваше да обърне процеса. Въпреки това Биел трябваше да се подчини на заповедта.