	Пангборн себе втренчил с невиждащи очи в ръцете си. Сякаш се бе спуснал непрогледен мрак, който поглъщаше всичко наоколо. Беше му минало през ума, че може би този следобед е загубил Поли не за няколко дни, както си мислеше в началото — само докато се изглади създалото се недоразумение, — а завинаги. Което означаваше, че му оставаше да убива около тридесет и пет години скука.