	Чудното в приключението им беше, че и двамата не проговаряха. За Кент установилото се между тях мълчание ое нещо, което нямаше желание да наруши. Чувствуваше че в това мълчание, оправдано и породено от бученето на бурята, нещо прекрасно ги сближава все повече и повече и че думите може да развалят неподдаващата се на описание магия на това, което става. Когато после Марет отново стъпи на крака, ръката й случайно попадна върху неговата и за миг пръстите й я обхванаха с леко стискане което значеше за него повече от хиляди благодарствени думи.