	Напъха се в пролуката между павилиона „Зеленчуков пазар“ и празните сандъци. Часовникът на автогарата показваше два и петнадесет. Така мислеше, че чак косата му мърдаше. До неизвестния сигнал оставаха по-малко от шест часа. Дори по някакво чудо да успееше да се промъкне до района, до сигнала щеше да остане час, най-много час и половина. Това първо. Второ: Альошка и докторката може би са успели да се промъкнат. Те са с кола и даже с бластер. И трето, той, Стьопка Сизов, хукна към автогарата от страх, от чист страх. Изплаши се от онези, които бяха решили да се отърват от него.