	Настана дълбока тишина. Другите заспаха един по един. Фродо бе на стража. Обхвана го ужас, пропълзял сякаш като дъх от дълбините през невидими врати. Ръцете му изстинаха, по челото му изби пот. Вслушваше се. През тези два безкрайни часа той цял се бе превърнал в слух, ала не чу никакъв звук, дори и въображаемото ехо на стъпки.