	През нощта можеха да спят, но синята магия не им даваше покой и тогава — тя се вплиташе в сънищата им. Димби сънуваше един и същи сън — фламингото лети, той е на гърба му, а птицата го носи по света. Под думата „свят“ момченцето разбираше ония места, за които му бе разказвал Лиско. Мокси не сънуваше фламингото, но и той, горкият, се улавяше в моменти, че се заглежда в красивите му движения.