	Само да не беше отнело толкова време. Даряеи често говореше за търпение, но неговата работа бе отнела цял един живот, а той беше на седемдесет и две и не искаше да умре като своя наставник, без да довърши делото дори само до половината. Когато настъпеше неговото време да се изправи пред Аллах, Даряеи искаше да говори за постижението, за успешно изпълнената най-величествена цел, която би могъл да има човек, повторното единение с Правата Вяра. И за да постигне тази цел, беше готов да направи много неща. Самият той дори не знаеше с каква огромна задача иска да се заеме, защото все още не можеха да се зададат всички въпроси. И тъй като неговата цел беше толкова чиста и светла, а оставащото му време толкова кратко, той никога не се бе питал колко дълбоко би затънал в мрак, за да стигне там.