	Пак нищо. Беше й трудно да се съсредоточи, да почувства истинското си тяло под ослепителната, неритмична пулсираща светлина и болезненото жужене на милиони оси в ушите й. Усещаше как нападателят й разтрошава черупката на нейната съсредоточеност, която единствено я крепеше да не политне в нищото. Нямаше да издържи дълго. „Ключът на мъртвеца.“ Думите изпърполиха — късчета спомени, понесени от вихъра. Всяко система има „ключ на мъртвеца“. Нещо, което да те спаси, ако изпаднеш в сериозно затруднение — ако получиш удар или нещо такова. В политехниката сигурно има такъв.