	Той се вгледа в тези светловиолетови очи, уловили цвета на вечерното небе от онзи летен ден, през който двамата се бяха любили сред море от цветя, и осъзна, че тя беше права. Тъжно и безнадеждно. Той наистина не бе престанал да я обича, но любовта му бе към момичето от онова лято, а не към жената от днес. Заради онова момиче, в памет на онова момиче, той не искаше да я нарани.