	Тръгнаха рамо до рамо под процеждащите се през младите листа златистозелени лъчи на слънцето. Тристан отдавна беше забелязал, че такава светлина има само през пролетта. Зачуди се дали лятото не е върнато, както времето се беше върнало преди октомври. От време на време забелязваше нещо шарено в някое дърво или храст, а косматият дребосък казваше нещо от рода на: „Синьо рибарче. Викат му господин Рибарче. Красива птица“ или: „Пурпурно колибри. Пие нектар от цветята. В момента мъти“, или: „Сипка. Не обичат да ги приближава човек и ако се опиташ да ги разгледаш отблизо, ще си докараш беля с тези лудетини“.