	Аз наистина го наблюдавах, дотолкова станах негов приятел. Нимо — тъй като той никога не каза името си и отец Лупиан започна да го нарича така — Нимо, както казвам беше добре сложен мъж със силни черти и насмешливи сини очи. Той с удоволствие работеше заедно с нас — монасите в скромните ни задачи да строим и чистим, но никога не се присъедини към нас в хвалението.