	Когато се отправи на север, Дивите дойдоха да го посрещнат. Тук, в своята родна стихия, те нямаха тела, а само красиви искрящи снопчета от разноцветни светлини. Понякога се пречупваха като блясък на ярка звезда, друг път се свиваха в едва забележими мислещи пламъчета. Докато Невин се носеше в своето светлинно тяло, Дивите кръжаха край него като чайки около кораб. Колкото и да ги обичаше, сега те бяха пречка. Ако Лодлейн случайно беше в ефирната плоскост, щеше отдалече да забележи тази светеща армия. Когато Невин им нареди да се махнат, Дивите послушно избягаха.