	— Мислиш ли, че това е важното? Мога да го понеса и без да ме обича. — Блесналите й очи издаваха, че лъже. — Но той ще има нужда от мен, Елейн, а аз няма да съм край него. Той винаги е проявявал прекалена смелост и винаги е трябвало да го сдържам. Още по-лошото е, че сега ще тръгне да ме търси, без да знае какво точно търси и защо се чувства наполовина празен. Ние винаги сме били заедно, Елейн. Като две половини на едно цяло. — По лицето й потекоха сълзи. — Могедиен се закани да ме накара да плача вечно и ето че… — Изведнъж лицето й се сгърчи; от гърлото й заизлизаха накъсани хлипове.