	Японският посланик се появи според указанията на входа на Източното крило. Един служител от Белия дом му отвори и морският пехотинец на вратата отдаде чест, тъй като не бе предупреден да не го прави. Той влезе сам, без телохранител, мина през металните детектори без произшествия и сетне сви на запад по един дълъг коридор, включващ сред многото други неща и входа към личния киносалон на президента. Имаше портрети на други президенти, скулптури от Фредерик Ремингтън и други неща, напомнящи за американската образцова история. Самата разходка имаше за цел да даде на госта представа за размерите на страната, пред която той представяше своята родина. Трио агенти от тайните служби го придружиха нагоре до политическото крило на сградата, което той познаваше добре, след което продължиха на запад към мястото, от което се управляваха Съединените щати. Посланикът забеляза, че погледите не бяха недружелюбни, а просто коректни, но те бяха далеч от сърдечността, с която обикновено го посрещаха в това здание. Като последен щрих срещата щеше да се състои в залата на Рузвелт. В нея се пазеше Нобеловата награда, спечелена от Теодор за преговорите, довели до края на Руско-японската война.