	В дъното на стаята имаше високи отворени прозорци, през които зад редица притихнали дръвчета прозираше медночервеното небе. Пред дръвчетата една пръскачка се въртеше бавно върху мека тревна площ, която вече тъмнееше. По стените висяха големи мрачни картини с маслени бои, в единия край имаше огромно черно бюро, отрупано с книги, множество дълбоки шезлонги и тежък мек килим, който се простираше от стена до стена. Ухаеше леко на хубави пури, а някъде по-отдалеч долиташе мирис на градински цветя и влажна пръст. Вратата се отвори, влезе млад мъж с пенсне, който ми кимна сдържано, огледа се разсеяно и каза, че господин Дор ще дойде всеки момент. Той излезе, а аз запалих цигара.