	Момчето бързо забрави неразположението си и отново се присламчи към екипажа, тъй като много добре знаеше, че няма да стигнат до острова преди пладне. През цялата останала част от сутринта той се щураше между носа и мостика, като нетърпеливо се взираше в далечината към родния дом, към приятелите и към опасността, въпреки че не си даваше съвсем ясна сметка за нея.