	— Отвори ми пътека — промълви Ури/Тур — и аз ще литна по нея. Велика вълшебнице! — Очите му горяха. — Сандрино ми беше поверил живота си. А аз стоях досами него, зинал като някой селски глупак, когато Феранте го уби. Не удържах клетвата си, загубих честта си… нямах вяра на Феранте и трябваше да бъда по-настоятелен, о, Фиамета! Бих дал душата си за шанс да измия безчестието си с кръвта на Феранте!