	Войводата млъкна, но вече не погледна Нешева; ослушваше се в свои някакви скрити мисли. Даскалите умеят да говорят, но правото беше на негова страна — така си мислеше Церски. Нека си говорят те — той няма да спори повече с тях. Но ако му попадне още еднаж Рашид бей — вече няма да го изпусне. Нека му трият сол на главата сега даскалите, прост човек е той, Стефо, няма да ги наддума. Борис Глаушев виждаше огорчението по лицето му и се опитваше да надникне в скритите му мисли. Войводата не биваше да се връща при другарите си в четата огорчен и със скрити мисли.