	На зададения от него въпрос към извънземния, защо при издигането си не е почувствал никакво ускорение, последният отговорил, че силата, която придава ускорение на летателния апарат, по същество е идентична с гравитационно поле. Тя действала не само върху корпуса на космическия кораб, но и върху всеки грам маса, намираща се в него, включително на пътника и на пилота. Единствено границата на земното ускорение поставяла граница на максималната движеща сила на апарата. Тъй като обаче тази енергия е пропорционална на масата, а земното притегляне продължава да действа и върху двете, първоначалната сила, съществуваща между седалката и тялото на човека, остава почти константна. С намаляването на земното гравитационно поле при издигане все пак тази сила намалявала. По време на междупланетни полети на големи разстояния от естествени гравитационни източници от практически съображения извънземните създавали изкуствена компенсираща гравитация. Гравитацията, с която расата на извънземния била свикнала, съставлявала приблизително малко повече от половината на земната гравитация. Когато корабът започнал да се спуска над Ню Йорк от височина около 32000 метра, светлините на града заблестели много ярко, като милиони синкаво-бели диаманти, пръскащи светлина върху кадифен килим.