	Действията се развиха бързо. Твърде бързо. Полицейският капитан се насочи направо към водача на арабите. Хашми вече знаеше, че един от другарите му лежи мъртъв, с разбит от по принцип несмъртоносно оръжие череп. Той мълчаливо се помоли за душата му, надявайки се Аллах да разбере колко геройска е тази смърт. Щеше да разбере. Хашми бе сигурен в това. Той познаваше приближаващия се израелски капитан. Казваше се Задин и често взимаше участие в подобни операции. Бе още едно от израелските лица, скрити зад маската от плексиглас, които отказваха да признаят арабите за хора. За него арабите бяха способни само на едно — да хвърлят камъни и бутилки със запалителна течност. „Е, днес ще се наложи да промени мнението си“ — помисли си Хашми. Днес щеше да срещне един храбър и убеден в правотата си човек.