	В сравнение с по-големите манастири на черните монаси или университетските школи, залата над северната колонада на „Сакро Конвенто“ изглеждаше като достроена — както вероятно и беше. Служеше едновременно за библиотека и за скрипториум и всяка ниша разполагаше със собствено високо писалище и комплект инструменти. Но прозорчетата, които се смаляваха още повече от насеклите ги оловни решетки, не пропускаха достатъчно светлина нито за четене, нито за преписване. В момента писалищата бяха празни и Конрад предположи, че преписвачите предпочитат да работят преди обедния шести час, понеже след това слънцето вече не осветява източната стена на библиотеката.