	Прекарахме с Акико един мъчителен час на чаша чай и сладки, без да посмеем да кажем каквото и да било, опасявайки се, че думите ни мигом ще се превърнат в сензационни заглавия. Разделихме се на станция „Шинджуку“ и аз се прибрах у дома. След известно колебание се осмелих да включа телевизора.