	Вярно е — някога аз обичах Джем над всичко, бих потвърдил това и в смъртния си час. Но аз обичах оня Джем, когото носех във въображението си и дотолкова, доколкото живият Джем не воюваше против изградения от мене образ. Когато задачите на нашия бит вече ми пречеха да принадлежа изцяло на въображението си, Саади се приземи и се сблъска на земята с невъображаемия Джем. Тогава не остана място за измама; човекът Джем будеше вече жалост. Тя ме блазни и облъщава себелюбието ми: ти си по-добрият, по-силният, по-действеният, който жали. Ти помагаш.