	За човек, потънал в горчиви и мрачни мисли, няма по-тежко наказание от това да бъде въвлечен в кипежа на веселието и радостта — съпровод, напълно контрастиращ с неговото настроение в момента. В случая обаче шумът, оживлението и пъстротата на зрелището записваха до известна степен графиня Лестър, като й оказваха услугата да й пречат да се потопи в размишления за своите Несгоди или в страшни предчувствия за бъдещето си. Тя пътуваше като в сън и мълчаливо следваше Уейланд, който проявяваше голяма ловкост и ту й пробиваше път сред тълпата, ту се спираше, изчаквайки удобен момент да тръгне отново напред, а от време на време се отбиваше встрани по някаква заобиколна пътечка, която отново ги извеждаше на главния път, след като им бе дала възможност да изминат леко и бързо голямо разстояние.