	През целия ден пътуваха през хълмистия терен на север, минаваха гористи склонове, покрити с храсти долчинки и падини, и езера, заобиколени от гъста растителност. Минаваха западно от Зеленоречието и източно от Дълбокия свлек. Над тях грееше слънце, прибулено от облаци и мъгла — едно смътно бяло кълбо светлина, което едва успяваше да разпръсне нощния мрак. Земята, през която вървяха, изглеждаше пуста и болна. Листата и храстите бяха потъмнели и покрити с петна, тревите изглеждаха сухи и като попарени от слана, дърветата бяха покрити с плесен, която изсмукваше соковете им. Земята все повече заболяваше и биваше напусната от живота.