	— Ти все още не ми вярваш, нали? — нежните й прости трепнаха. — Това не те интересува! И защо пък да те интересува? Ти си човек, който подрежда всичко около себе си. Притежаваш богатство, сигурност и безгранична увереност в способностите си — гърлото й се стегна от напиращите сълзи. — Да знаеш, голям късметлия си, господин Пейгън — успя все пак да продължи тя, — защото аз _нямам_ нито едно от тези неща. Дори най-малкото — аз нямам име!