	Тогава изтръпнах — изтръпвам и сега — от страх да не би да надникна в най-интимното светилище на сърцето й и да го разкрия пред другите, тъй както разкрих своето собствено. Ще се задоволя с това да кажа, и то съвсем убедено, че тя бе достигнала до моята тайна по същото време, по което бе достигнала и до своята, и това бе онзи момент, когато се промени към ме и за една нощ. Природата й, твърде честна, за да мами другите, бе твърде благородна, за да мами себе си. Когато съмнението, което бях приспал, стовари за първи път непосилната си тежест върху сърцето й, честното лице си призна всичко с най-откровения и прост език — жал ми е за него; жал ми е за себе си.