	Поведоха ги през нов лабиринт от тунели към изящна малка мотриса. Тя наподобяваше многократно увеличена електрическа играчка, но действаше и ги понесе с шеметна скорост през глинените коридори, които след няколко мили останаха зад гърба им и на тяхно място се ширнаха варовикови пещери. Влакчето спря пред входа на ярко осветена зала, в дъното на която върху ниска платформа бяха застанали три джуджета. В първия миг, за срам на Роканон като етнограф, всичките му се сториха съвсем еднакви: както са китайците за европееца или руснаците — за жителите на Центавър… После лицето на човечето в средата сякаш започна да добива индивидуалност. То беше бледо и набръчкано, обаче излъчваше някаква вътрешна сила под железния обръч върху косите си.