	Книги с пожълтели корици запълваха етажерката над диванчето в модерен стил. Бяха полицейски романи от някаква друга епоха, прелисти ги машинално. Заглавията не му звучаха непознато… Спомените изплуваха от плесента на годините. Отломки, които смяташе за проядени от времето, неспособни да бъдат определени, а ето че сега неочаквано ги намери запазили се непокътнати… Беше… Да. беше в Довил, на тавана на чичо Жан… На колко ли лазарника бе тогава? Тринайсет? Четиринайсет? Бяха заедно с Казор, жълтото куче. Семейната къща с обезобразената статуя, издигаща се сред папратите…