	В пълно мълчание двамата продължиха по едва забележимата пътека. След време дочуха скърцане и трополене на волска кола и скоро излязоха на прашния път, който щеше да ги отведе до Свети Андрей. Вече бяха оставили гората зад гърба си, а и очите им бяха привикнали с тъмнината, тъй че добре различаваха очертанията на волската кола пред себе си. Опомнил се напълно, кралят даде знак на Йован да настигнат колата. Препуснаха и когато се изравниха с нея, подвикнаха на коларя.