	В преддверието беше по-хладно, но едва когато завесата пред външната арка се повдигна и те усетиха студенината на нахлуващия въздух, Айла разбра колко много бе паднала температурата. Мразовитият вятър отвя косите й назад и задърпа входната преграда от тежка мамутска кожа, издувана до краен предел от внезапните пориви. През нощта бе поръсил слаб снежец. Остър напречен вихър подхвана фините снежинки, завъртя ги във въздуха и ги запрати в джобове и кухини, сетне загреба раздробените от вятъра кристали и ги запокити към голата пустош. Лицето на Айла засмъдя от острите и твърди ледени топченца.