	Натикан в грубия заварен сандък, Вълк, като някаква жертва на преждевременно погребение в железен ковчег, целия ден ви, блъска с юмруци по стените, докато от ръцете му не потече кръв, и до премаляване рита с крака двойно завинтения страничен капак. Чудесно знаеше, че няма да излезе като думка с юмруци или рита с крака, и не по-зле разбираше, че няма да го пуснат, тъкмо защото пищи да бъде пуснат. Но просто не можеше да спре. Вълкодлаците най-много от всичко мразят да бъдат затваряни.