	Стас разбра, че това последно пътуване съвсем няма да бъде по леко от предишните и започна да се тревожи за Нели, защото и при нея настъпиха промени. Лицето й, вместо да обгори от слънцето и вятъра, с всеки изминат ден ставаше по-бледо, а очите й губеха обикновения си блясък. На сухата равнина без комари нямаше наистина опасност от тропическа треска, но се виждаше, че страшните горещини изтощават силите на момичето. Сега момчето гледаше със съжаление и с тревога малките й ръчички, които бяха станали бели като хартия, и се упрекваше сурово, че е загубил твърде много време с приготовленията и обучението на негрите по стрелба и сега я излага на опасност с пътуването в този зноен период.