	В този миг пронизителен писък проглуши ушите на всички. Летящата метла изникна незнайно откъде, полетя като вихрушка към пресата и се изпъна до Трипио с протегнати между тежките метални плотове ръце досущ като Раймонда Диен на релсите пред влака с нещастните френски войничета, тръгнали на заколение във Виетнам. Хък изтръпна и в същия миг капитан Ореляно взе да натиска копчето като бесен. Но нищо не се случи?!… Таласъма се хилеше от своя пиедестал, по страшен и от най-жестокия виетконговец в сънищата на американците, които по-късно нагазиха в същото блато, без да се поучат от съдбата на французите при Диен Биен Фу. Мефистофел трескаво заприбира компютъра си, ала от тавана безмълвно се отдели огромна черна сянка, стовари се отгоре му като лавина и го събори на пода. Тогава и Хък се хвърли върху мародера. Все още беше във въздуха, когато Мефистофел щракна с пръсти и всички изчезнаха.