	Докато се грижеше за испанеца, всеки две минути, а може би и по-често Петкан се обръщаше да види дали баща му няма нужда от него. Петкан виждаше само главата на стареца, защото той седеше на дъното на лодката. Изведнъж, като се озърна, Петкан видя, че главата е изчезнала, и същия миг скочи на крака. Той не тичаше, а летеше: сякаш краката му не се докосваха до земята. Но когато дотича до лодката и видя, че баща му е полегнал да си почине и спокойно лежи на дъното на лодката, веднага се върна при нас.