	Веднъж, скоро след като революционните събития у нас бяха въвлекли в нашата разпра кралствата Франция и Испания, и Холандската република, на едно поле по североизточното крайбрежие на Англия, изложено на океанските ветрове, се бяха събрали няколко селяни. Тези хора облекчаваха труда си и разведряваха мрачността на декемврийския ден, като разменяха простодушни мисли по текущи политически въпроси. Те отдавна бяха чували смътни слухове, че Англия води война с някакви свои колонии* оттатък Атлантика, но тези събития оставаха далеч и слабо ги интересуваха. Сега обаче, когато против Англия се бяха опълчили държави, с които тя често бе воювала и по-рано, тътенът на войната бе смутил спокойствието даже на тези неграмотни селяни, които стояха настрани от света. В случая главни оратори бяха един браничар—шотландец, който чакаше тук арендатора на околните ниви и един ратай—ирландец, който бе прекосил Ирландско море и Англия от западното до източното крайбрежие, за да търси работа.