	Джон Олафсен отдръпна от очите си черния емайлиран бинокъл и избърса потното си чело с омазнената червена превръзка. След това си пое дъх и продължи наблюдението. В момента изучаваше просторния комплекс на Ливърморската Национална Лаборатория на отсрещната страна на шосето. Миризмата на изсъхнала трева и прах дразнеше неприятно ноздрите му и го караше да си припомня неща, които само допълнително подтискаха и без това мрачното му настроение. Беше пет и трийсет следобед и скоро слънцето щеше да се скрие зад хоризонта.