	— О, Елис, нека аз да я подържа. Не съм я виждала толкова отдавна! Когато тръгнах оттук, тя дори не пълзеше, а сега ходи! Отби ли я вече? Още не? Как се справяш? Хайде, Лизи, миличка, помниш ме, нали? — Момиченцето изпищя възторжено и зарови двете си пухкави ръчички и гъстите къдрици на Деорис — Мъничко, дебеличко съкровище! — продължи да й гука Деорис, покривайки пълните бузки с целувки.