	Болезнен вик на разочарование се разнесе в мига, когато водачът на култа падна на площада. Неколцина от хората му отчаяно се опитаха да вдигнат неподвижното му тяло, но сопата на Дурник засвистя страшно във въздуха и започна да ги поваля. Други изградиха стена с телата си, за да попречат на Гарион да стигне до проснатото в снега тяло, но непрестанният дъжд от стрели на Лелдорин я разкъса по средата. Гарион изпитваше особеното чувство, че се намира някъде далеч от клането и кръвопролитията и че нищо не може да го засегне. Той навлезе в самата среда на групата объркани последователи на култа, като размахваше огромния си меч. Страшното острие описваше широки, помитащи всичко дъги. Риванският крал почти не усещаше отвратителното врязване на стоманата, режеща кости и човешка плът. След като той съсече около половин дузина врагове, смелостта на останалите се стопи и те побягнаха панически.