	— Да измие с кръвта си… Честта на юнкерския мундир — възмутена повтаряше Лара и нервно се разхождаше в стаята. — А аз не съм мундир, аз нямам чест и с мене може всичко. Разбираш ли какво ме молиш, наясно ли си какво ти е предложил? Година след година, със сизифов труд издигай, строй, кради от съня си, а този дойде и все му е едно, плюе ти в лицето и всичко отива по дяволите. Да те вземат мътните! Ако щеш, гръмни се! Какво ме интересува. Колко ти трябват?