	Мързи беше придошла и бърза тази нощ. Водите й бяха мръснокафяви със сива пяна. Кал се облегна на парапета и се взря над разпенената река към запустелите докове на другия бряг. Някога този воден път беше оживен от кораби, които пристигаха натоварени със стоки и заминаваха обратно издигнали корпусите си високо над водата. Сега беше празен. Доковете се пълнеха с тиня, пристаните и складовете бездействаха. Призрачния град — само духове можеха да живеят тук.