	— А? Какво? Чаят?… Да… — Расколников отпи от чашата сложи в устата си залък хляб и изведнъж, като погледна Заметов, сякаш в миг всичко си спомни и като че дойде на себе си: лицето му в същата минута прие първоначалното си насмешливо изражение. Той продължи да си пие чая.