	Погледна ръцете си в скута си и тогава внезапно забеляза върху какво са се отпуснали те. „Дрехата ми е мека и гъвкава. Мога да изрежа от нея едно парче. Лицето й просветна и тя взе отново ентусиазирано да се оглежда из пещерата. Я виж, стара пръчка за копане, не помня да съм я оставяла тук. И няколко чинии. Точно така, нали донесох няколко миди. Гладна съм и ми се ще да има нещо за похапване наоколо. Чакай! Има! Тази година не обрах лешниците, сигурно са нападали по земята отвън.“