	Холанд се оказа прав. Първото прослушване на сеанса на Панов под въздействие на серума бе изключително мъчително. Гласът му беше непоносим, емоционалното съдържание замъгляваше информацията, особено за човек, който познаваше психиатъра. Второто прослушване обаче ги накара веднага да се съсредоточат, което без съмнение се дължеше именно на болката, която чуваха. Нямаше време да се отдават на лични чувства; изведнъж информацията бе всичко. Двамата мъже започнаха да си водят подробни бележки, като често спираха и прослушваха отново множество фрагменти, за да ги изяснят и разберат. Третото прослушване изчисти допълнително важните места. В края на четвъртото и Алекс, и Питър Холанд имаха по тридесет-четиридесет страници бележки. Следващият час премина в мълчание, като всеки от тях извършваше свой анализ.