	Тръгнахме обратно към къщичката, като и двамата често се озъртахме. Бъди като че ли се зарадва, че ме видя, Роуца като че ли се зарадва, че видя Лойош, старата като че ли от нищо не се зарадва, а на Савн като че ли му беше все тая. Седнах до масата, затворих очи и сякаш за първи път от година вдишах дълбоко.