	Сърцето на дивия жребец беше само мускул и Дани трябваше да го къса със зъби и дълго да сдъвква всяка хапка. Никаква стомана не се допускаше в светите предели на Вее Дотрак, под сянката на Майката на планините; трябваше е нокти и зъби да разкъсва сърцето. Стомахът й се надигаше и се гневеше, но тя продължаваше, с лице, оцапано от кръвта на сърцето, която понякога бликваше като взривена върху устните й.