	— Не съм толкова сигурна — отвърна тя. Въпреки че вероятността той да знае я плашеше, сега очевидното му неведение предизвика у нея чувство на презрение. Нима безсънието й бе отишло напразно? Нима никой не можеше да я разбере? Усети как устните й се свиват презрително и побърза да вдигне ръка за да прикрие гримасата. Блъсна я гореща вълна на безпокойство, плувна в пот. Какво й ставаше? Дори не болеше. Толкова лесно бе да се презира и да си мълчи. Нима кулата на честта й, градена цял живот, ще рухне тъй лесно? Той се надигна, за върви при Валия и когато си тръгнеше, тайната на Робин щеше да остане неразкрита.