	Ни же в наш предмет постъпваме в изискания си се по тойзи път, като изхвърляме и оставяме настрани естествословния изпитания на мъртви и гнили черепи от человешки глави и мъдрувания от лика и краска человеческих образ, защото сме твърде уверени, че естествени тайни никой не е достигнал, нито ще достигне и че сама природа показва ежеминутно изменение въобще на сички животни; а камо ли в разстояние на няколко векове да не е станало изменение на първи человеци, а най-паче в земния дълбини на мъртви им глави! Ни видиме ежедневно, че едно животно или растение, като се премести от един предел в други, де се разликува въздух, за скоро почва да се изражда и измъстра, а след време изменува се съвсем. Под истому закону природи е подложен и человек, словесное животно; щото от мъртви человешки кости и гнили от глави им няколко — вечни черепи, ако иска някой си да узнае на какво от днешни человечески племена е принадлежала тая глава, то е исто, като кога ищи някой си да улови и извади отлъснатаго лика месеца във води или да се бори с вятъра! Ни можеме да наведеме тисещи примери, че такива изискания са празни и безосновни, ако ни допущаше време и ако то не ни отвлачаше от предмета нашего предговора.