	— На небето първата звезда сияе — тържествено произнесоха в един глас като две деца. Още не бяха мъж и жена, това щеше да се случи по-късно, когато паднеше мрак: Одета щеше да го попита дали спи, той щеше да отвърне, че е буден, а тя щеше да го помоли да я прегърне, защото и било студено. Ала сега още рецитираха познатите им от детството стихчета: „На небето първата звезда сияе, нека се сбъдне онова, за което мечтая.“