	Юранд слушаше разказа, без да трепне или да се помръдне, та на присъствуващите можеше да се стори, че спи. Но той слушаше и разбираше всичко, а когато Хлава почна да говори за пленничеството на Дануша, в празните му очни дупки се събраха две едри сълзи и потекоха по бузите. От всички земни чувства му беше останало само едно — любовта към детето.