	Стенанията на старата жена потънаха в общата врява от разгневени гласове и доводи, които се сипеха върху Фребек. Айла се обърна и тръгна към Огнището на Мамута. Забеляза, че Ридаг наблюдава събралите се от Лъвското огнище с големи тъжни очи и тръгна към него. Седна до него, опипа гръдния му кош и се вгледа в него внимателно, за да се убеди, че момчето е добре. После, без да се опитва да завърже разговор с него, просто защото не знаеше какво да каже, тя го взе на ръце. Гушна го в скута си, залюля го и затананика монотонно и тихичко. Някога бе люляла по този начин сина си, а след години, когато бе сама в пещерата си в долината, често се люлееше сама, за да се приспи.