	За един пъргав мъж не беше трудно да се изкачи по наклонената Стена на ямата. Но аз дълго се колебах, преди да се бутна отново в лапите на ужасното чудовище, което за малко не ме унищожи. Как можех да знам дали то не се спотайва в най-близкия храсталак в очакване на моето появяване? Скоро обаче си спомних един разговор между Челинджър и Съмърли за привичките на големите влечуги и това ми вдъхна смелост. И двамата бяха на мнение, че тези чудовища всъщност нямат разум, че в миниатюрните им черепни кухини няма място за мозък и че тяхното изчезване в останалата част на света сигурно се дължи на собствената им тъпота, поради която не са могли да се приспособят към изменящите се условия.