	 Маквей дръпна вратата с всичка сила, за да изблъска настрани трупа на Гьоц. От лавиците наоколо се сипеха книги, по пода се разбиваше с трясък скъпоценен порцелан от XVIII век. Опъна още веднъж и вратата най-сетне се отвори. Насреща му лъхна жарка вълна и той видя, че коридорът и стълбището са обгърнати в пламъци. Затръшна вратата и се завъртя тъкмо навреме, за да види как отвън край фасадата избухва огнена вълна, отрязваща пътя за бягство към градината. После зърна, че Озбърн е коленичил край трупа на Шол и трескаво рови из джобовете му като някакъв обезумял мародер.