	Пътят се превърна в огромен извит тунел. Посоката, която следвахме, не отговаряше на. нито една от представите в рационалната геодезия. Нямаше вече нито поток, нито сингуларна в средата, градът вече не можеше да черпи енергия от поточните генератори и започна да я всмуква от разредената, пелена микрочастици и блуждаещи атоми вътре в Пътя. Тази причина наложи да забавим скоростта си… много бързо. Само след десетина години вътреградско време вече се движехме със скорост под тази на светлината.