	Не само Хакел имаше уши и очи навсякъде. Генерал Проданов беше съвестен, дори педантичен служител, ченге по сърце и призвание и си вършеше добросъвестно работата. Когато стана шеф на службата за сигурност, той пенсионира амортизирания кадър, изхвърли безмилостно некадърния и се обгради с млади хора. Дори такива с бръснати глави и обечки по ушите. Много отдавна се беше убедил, че е на прав път, че младостта си е младост, но този път доверието и надеждите надхвърлиха детските коледни мечти. Едно от същите тези момчета с „бели маратонки и изтъркани джинси“, с обеца и уокмен, който не сваляше от главата си, най-неочаквано се обади по суперсекретния мобифон. Генерал Иван Милетиев — Козела, Борис Китов — Бъстър Китън и една неидентифицирана брюнетка — българка бяха в Солун.