	„Защо ли очите й все се навлажняват само като реши, че не я обичам? И защо ли заради нездравите й очи все ми се иска да сторя нещо за нея? Дали всички от Другите имат този проблем? Тя има право, никога не съм имал нищо против помощта й, какво се е променило оттогава? Тя не е жена от Клана. Независимо какво си мислят останалите, тя е рожба на Другите и винаги ще си остане една от тях. Тя дори не го знае. Мисли се за жена от Клана, смята, че е знахарка. Тя наистина е знахарка. Може и да не е от Изиния род, но е знахарка и положи усилия да стане жена от Клана, независимо, че от време на време й беше трудно. Чудя се колко ли й е тежко? Не за пръв път вода се стича от очите й, но колко ли пъти я е възпирала? Само като си помисли, че не я обичам, не може да я удържи. Дали наистина толкова страда? Колко ли ще страдам аз, ако си помисля, че тя не ме обича? Повече отколкото ми го побира главата. Щом и тя ме обича толкова, какво толкова чудно?“ Креб се опита да види в нея пришълката, жената от Другите. Но тя си оставаше Айла — рожбата на стопанката, която никога не бе имал.