	Взе се решение да не излизам няколко дни, докато бъда снабдена с дрехи, които подобават на длъжността ми — компаньонка на господарката — като отбелязаха, че много зависи от първото външно впечатление; перспективата да заменя селските си дрехи за фино лондонско облекло ме накара да преглътна с лекота затворническата клауза. Но истината беше, че г-жа Браун не се интересуваше нито кой ще ме види, нито кой ще говори с мен — било нейните клиенти или СЪРНИЧКИТЕ й (както наричаше момичетата), единствената й грижа беше да осигури добър пазар за девствеността ми, която аз пазех и, както по всичко личеше, бях донесла в услуга на нейно БЛАГОРОДИЕ.