	По време на последните ни лета във Виена Уили бе напълно и изцяло погълнат от манията си по своята Партия и своя фюрер. Спомням си, че дори на премиерата на „Das Lied von der Erde“ носеше кафявата си риза и отвратителния военен патрондаш. Бруно Валтер режисираше… през 1934-а. Лятото беше ужасно горещо, прекарвахме го заедно с Уили в мрачната стара къща, която бе наел в Хьох фарте, недалеч от мястото, където живееше тази Alma Mater. Претенциозната госпожа така и не ни покани на което й да е от нейните празненства, върнахме й същия жест. Неведнъж се съблазнявах да й обърна внимание по време на нашата Игра, но в онези дни играехме твърде малко — все заради глупавите политически увлечения на Уили.