	От кръста нагоре тя бе жена, каквато малко мъже се имали удоволствието да видят. Кожата бе бяла като млечен опал, гърдите бяха перфектни, гърлото представляваше разкошна бяла колона, косата бе дълга, черна и права и падаше от двете страни на едно лице, по-красиво дори от това на Хризеис — признание, което той не бе смятал за възможно някой да изтръгне точно от него.