	Е, може би не бях ги „решил“, но бях решен да се възправя срещу тях, а не да избягам или да изпълзя в някой ров и да се правя на Рип ван Уинкъл*… Разбира се, че исках да видя 2000-а година, но ако само си представех, можех наистина да я видя… щях да съм на шейсет, тоест, все още, да се надяваме, достатъчно млад, за да подвиквам подир момичетата. Няма закъде да се бърза. Да прескочиш в следващия век с едно дълго спане не би задоволило когото и да е — все едно да видиш края на даден филм, без да знаеш какво е станало преди това. Човек трябва да се наслади на следващите трийсет години в тяхната последователност; щях да го осъзная напълно едва когато стигнех до 2000-а година.