	Ранд спря Джейде-ен на една височина и леко се присви от болката в хълбока. Лунният сърп мяташе бледа светлина, но дори за неговия усилен от сайдин взор всичко на разстояние повече от сто крачки се стапяше в смътна сянка и той едва долавяше близостта на реещата се сякаш над повърхността Сюлин, както и на другите Деви около него. Но пък и очите му бяха натежали и като че ли единствено гризящата болка в хълбока все още го държеше буден. Не си го беше помислял от доста време. Мисълта му беше не само далечна, а и течеше мудно.