	Няколкото мебели бяха така изкусно поставени на местата си, че стаята изглеждаше по-просторна, отколкото беше всъщност. До стените бяха наредени ниски лавици за книги със стъклени вратички. В една ниша в отдалечения край беше поставено тясно легло. Одеалото на бели и сиви карета стигаше до земята и беше в тон със сенките на пода. Изящната писалищна маса от палисандрово дърво и финият стол от същото дърво, полирано като абанос, с позлатена метална украса, не намаляваха общото впечатление за голота на стаята, а по-скоро го засилваха. Знаех, че това е стаята на Кармела.