	Мъглата стана толкова гъста, че му пречеше да се изкачва, а влагата лепнеше по лицето му, мокреше дланите му, тегнеше по дрехите му и коварно го дърпаше надолу, докато мъчително се катереше с ръце нагоре. За миг реши да се откаже, но нямаше накъде да върви освен обратно надолу. Може би си струваше да рискува с едно неприятно бързо спускане, за да избегне по-бавната алтернатива, но то щеше да го отведе до безкрайното нищо на онази сива равнина.