	Колкото се отнася до Руминалската смокиня, през Луперкала, тя се смятала за свещено дърво, понеже според преданието вълчицата била откърмила Ромул и Рем под една смокиня, която се намирала на същото място; оттук и името на смокинята („ruma“ значи цицка). Когато първото дърво грохнало, то било заместено при особено тържество с друго. Оттогава насетне винаги когато дървото остарявало и заплашвало да падне, бивало замествано от жреците, при подобаваща тържественост, с друго, понеже римляните вярвали, че градът им ще цъфти и ще се развива дотогава, докогато се зеленее Руминалската смокиня.