	— Не, но още не съм проверила ателието. Влязоха в ателието заедно и се огледаха. Цялата насрещна стена бе заета от нещо като тезгях, буквално задръстен от четки, палитри, всевъзможни шишета и бурканчета и купища туби с маслени бои. Някои лежаха на пода, изстискани върху дървени дъсчици. Вдясно от вратата имаше пет изцапани с боя триножника. Четири от тях бяха празни, а платното на последния бе покрито с бял чаршаф, нашарен с петна от боя. Сабрина дръпна чаршафа и се озова пред недовършена още картина — „Майсторът на дантели“ от Вермеер. Внезапно я озари една мисъл. Дали не беше предназначена за нова подмяна както в случая с „Нощна стража“?