	Бедният Оливър обаче имаше много малко време да разгърне дейност в своята ограничена сфера. Той веднага предизвика всеобщата неприязън на Лисабон и се наложи да го сменят. На негово място беше назначен някои си Ди Лучия, който скоро също причини на СИС доста главоболия. За много кратко време той състави, по своя преценка, картотека на няколко хиляди заподозрени — труд, който така и не донесе никакъв положителен резултат. Но главната беда беше другаде. Пета секция успя да установи, че един от основните източници на Ди Лучия е тъмен и опасен тип, който действува в Португалия под фамилията Елигзандър. От материалите, на радиопрехващането беше известно, че той предава информация на абвера. Като отвориха чешката дипломатическа поща, англичаните откриха също, че Елигзандър работи и за полковник Пан, тогава бивш представител на чешкото разузнаване в Лисабон. Наложи се да загубят няколко месеца, за да се измисли начин за предупреждаване на Пан, без да се разкрие пред него източникът на информация. Пан с удивителна тъпота се отказа да приеме тези искрени предупреждения. „Ама че пън!“ — раздразнено отбеляза веднъж Дик Уайт след поредната безуспешна среща. Чашата на търпението преля, когато Ди Лучия включи в списъка на своите платени агенти и агента на абвера Елигзандър. След нашите безкрайни предупреждения накрая УСС отзова и Ди Лучия. УСС реши да се обърне към човека на СИС в Лисабон с молба да изложи своите изисквания за качествата, които трябва да притежава-представителят на УСС на такова горещо място. Отговорът дойде незабавно: „За бога, изпратете съвсем обикновен човек.“ Против желанието, на Каугил аз показах телеграмата на Пирсън, който се престори, че го е развеселила.