	— Къде ще ходим, Нина, скъпа? — Да започнем подготовката — отвърна Натали. Стисна мазолестата ръка на гиганта за последен път и се насили просто да слезе, а не да тича по безкрайно дългото стълбище. Марвин стоеше до вратата. В замъглените му очи не видя дори и искрица от предишната личност. В ръката си той стискаше дълъг нож. Когато момичето стигна фоайето, той й отвори вратата. Тя спря, използва последните капчици сила на волята си да погледне към стълбите и безумната групичка, строена в мрака горе, усмихна се и каза: