	Веригата беше достатъчно хлабава, за да му позволява известна свобода и той бавно се надигна на лакът. Намираше се в една от криптите; съдейки по куполообразния покрив, това беше криптата, копие на крепостна кула в средата на пещерата. Осветяваха я пушливи факли, напъхани в пролуките между камъните, а през огромните пукнатини в покрива нахлуваше мъртвешкото сияние на призрачния лишей. Стените бяха покрити с орнаменти и стенописи, които почти не се различаваха под слоевете плесен. Това не беше семейна крипта; имаше само една урна, голяма и украсена, поставена в центъра на помещението. Отгоре й, положен внимателно, сякаш се очакваше да се събуди, лежеше някакъв много стар труп.