	Силвия за първи път попада на подобно предложение, макар че е чувала за това и преди. Едва е успяла да погледне младежа, който е тикнал брошурата в ръката й и сега малко съжалява. Може би го познава, може той да знае нещо повече. Въпреки че е много по-вероятно той самият да е приел да раздаде срещу заплащане няколко брошури, за които не знае нищо особено. И все пак на Силвия й се ще да научи нещо повече. Тя усеща как неотклонно я притискат от една страна необходимостта, а от друга почти параноичното подозрение, че „има нещо гнило в тая работа“. И все пак… по света има толкова много лекарства и все в един момент те са били тествани върху хора. „Да, а ти да познаваш такъв човек?“, ехидно вмята нейната по-скептична личност. Е да, но властите не биха позволили да се експериментира с опасни вещества, нали. Скептичната за малко да се задави от смях — „Властите, ако не си забелязаля, не позволяват и разпространението на дрога“. Не, не може да приеме, че нещо незаконно или опасно би се вършило толкова открито и нагло. Ще отиде. Да, ще отиде.