	Както беше очаквал, в широката камина на гостната — от мрамор със сини жилки — пращеше буен огън. В стаята имаше какво да се плячкосва, при толкова порцеланови вази от Морския народ върху масичките с позлатени ръбове и гоблените и килимите, за които можеше да се вземе добра цена. Само един от килимите май вече беше изгубил цената си. Насред стаята лежеше нещо, покрито с одеяло, и ако нещастникът под него не беше оцапал килима с кръвта си, Ханлон бе готов да изяде ботушите, стърчащи от единия край.