	С повече човешко чувство, отколкото проявяваше обикновено, Норна отскубна ръката си от ръката на клетото момиче, чиито сълзи сега течаха обилно, но после с неприсъща й досега нежност завърза оловното сърце за една златна верижка и го окачи на шията на Мина, като при тази последна част от заклинанието пееше: