	Тя влезе в банята и завъртя гладките медни кранове на голямата бяла вана. Гореща, аерирана вода пръсна от японско филтриращо устройство. Хотелът се беше погрижил за пакетчета соли за вана, тубички кремове и ароматични масла. Тя изпразни тубичка масло в пълнещата се вана и започна да сваля дрехите си, усещайки болка от загуба, когато хвърли якето „Сали Стенли“ назад. Допреди час, в течение на една година старото яке беше любимата й дреха и може би единственото по-скъпо нещо, което тя притежаваше. Сега то беше нещо, оставено на чистачите да го изхвърлят; вероятно щеше да се упъти към някой от битпазарите на града, типът места, където тя беше търсила изгодни пазарлъци като ученичка в художественото училище…