	В коридора Явиндра измърмори нещо за кореспонденция и затича по белите плочи с червения пламък на Тар Валон, преди Певара да] успее да обели и дума. Не че се канеше да каже нещо, но че другата щеше да се запъне като магаре и да остави всичко в нейния скут, бе сигурно, както че костилката на прасковата е отровна. Светлина, само това й трябваше, и то в най-лошия момент.