	Като се озова в безопасност, Джейсън се добра със залитане до стената и се свлече на земята с гръб към нея. Звънтенето в главата му намаля и се превърна в тъпо бръмчене, а когато свали шлема, видя, че в него има огромна вдлъбнатина. Но нали нямаше дупка на главата. Той докосна с пръсти удареното място върху черепа си и после ги разгледа внимателно. Никаква кръв. Но в замяна на това по хълбока му имаше достатъчно, та се стичаше чак по крака. От плиткото рязване на това място, точно под полубронята, бе изтекло огромно количество кръв, ала самата рана бе повърхностна, както и клъцването на ръката му. Раната на крака не кървеше много, въпреки че тя бе по-сериозна от другата — дълбока прободна рана в бедрените му мускули. Болеше го, обаче можеше да ходи — нямаше никакво намерение да се остави да го убият като недъгав, както войника в чифлика. В дисагите си имаше няколко стерилизирани кожени ивици за превръзка, но докато се добере до тях, кръвта щеше да си тече.