	В единия край на Южната градина, сред дървета и цъфтящи храсти, бе наредена маса за четирима под муселинов навес. Времето беше приятно, есенното слънце грееше, духаше съвсем слаб ветрец. Шумът на града бе приглушен и далечен, сякаш градината излизаше от някакъв сън. Малко обезпокоен, Майлс седна отляво на Грегор. „Нима наистина иска да ме почете така? Или ми се подиграва?“ Императорът отпрати прислужника, който се приближи да им предложи напитки. Явно очакваха някого.