	— Не мога да ти опиша колко се радвам, че те виждам — каза Певара, след като двете се разположиха в кресла с гравирани по тях спирали според модата на Кандор отпреди стотина години, държейки в ръце деликатни, изрисувани с пеперуди чашки с боровинков чай. — Често съм си мислила, че би трябвало да намина при теб, но признавам, че ме спираше страхът какво ще кажеш, след като те отрязах така пряко преди толкова години. Кълна се в острието, Сеайне, нямаше да го направя, но Тесиен Джоралд ме беше стиснала здраво за врата, а и бях твърде млада тогава, за да се възпротивя. Можеш ли да ми простиш?