	— Вчера той ме повика в стаята си. Аз отидох… „Анастази — каза ми той с такъв глас… (о, гласът му беше достатъчен, аз разбрах всичко) — къде са брилянтите ви?“ — „У мене.“ — „Не — каза той, като ме гледаше, — те са там върху скрина ми.“ И посочи кутията, която бе покрил с кърпата си. „А знаете ли кой ми ги донесе?“ — запита ме той. Аз паднах на колене… разплаках се и го запитах от каква смърт иска да умра.