	Егвийн остави думите на Миреле да минат покрай ушите й. Брин беше погледнал нея, когато спомена за Мат. Сестрите си мислеха, че са наясно с положението около Бандата и Мат, и не се замисляха много над това, но Брин явно имаше едно наум. Тя го погледна скришом. Той се беше обвързал с клетва да събере войска и да я предвожда, докато Елайда не бъде свалена, но защо всъщност се беше заклел? Разбира се, той можеше да положи някоя по-слаба клетва и, разбира се, тя щеше да бъде приета от Сестрите, които смятаха само да използват всичките тези войници като маска в Деня на глупците, за да сплашат Елайда. Да го има на своя страна беше успокояващо — дори и останалите Сестри, изглежда, го чувстваха. Също като баща й, той беше от онази порода хора, които те карат да се чувстваш, все едно че няма поводи за паника, каквото и да е положението. Ако той й се противопоставеше, изведнъж осъзна тя, щеше да е толкова лошо, колкото ако целият Съвет се възправеше срещу нея, и тук армията му беше без значение. Единствената одобрителна забележка, която беше чувала от Сюан по негов адрес, беше, че той е могъщ, въпреки че тя бързо се постара да промени смисъла на забележката си. А всеки мъж, за когото Сюан Санче смяташе, че е „могъщ“, си заслужаваше да се държи под око.