	— Приемай го, както искаш — казах аз. — Предлагам ти един мисловен експеримент: Какво би станало, ако не си налагаш ограничения? Какво би станало, ако можеш да виждаш инфрачервена и ултравиолетова светлина и рентгеновите лъчи наред с онова, което виждат всички наоколо? Смяташ ли, че къщите, парковете и хората ще ти изглеждат такива, каквито изглеждат на мен? Ще можем ли двамата да видим даден пейзаж по един и същ начин? Какво би казал, ако твоето виждане може да различи такива детайлни очертания, че масите изглеждат като планини, а мухите като птици? Ще бъде ли твоето ежедневие еднакво с моето? Какво би станало, ако чуваше всеки звук, всеки разговор в радиус от три мили разстояние? Как ще успееш да се съсредоточаваш в училище? Как би се чувствал, ако тялото ти не минава за човешко тяло? Как би се чувствал, ако можеш да си спомниш бъдещи животи още преди да си роден и минало, което никога не е било осъществено? Смяташ ли, че ще бъдеш добре приет да играеш с нас, останалите, ако не следваш правилата? Кой мислиш, че ще реши да играе с теб?