	Ченето на Кевин увисна от смайване. Въпреки глада и изтощението, в душата му нахлу мъка за тези нещастни създания, които се бяха появили на света не по свое желание. Животът им отсега нататък щеше да се свежда до тъпо и монотонно съществуване в бетонна клетка. Никой няма да обръща внимание на човешките им качества, никой няма да се интересува от забележителния начин, по който бяха органзирали примитивното си общество…