	Така стигнахме и до втората част на въпроса ти — дали ти ме познаваш. О, да, познаваш ме, и то много добре. Е, вярно… не в този вид, в който съм сега. Знам, че съм грозен, остарял и прегърбен — чета го в очите ти, не ме убеждавай, че изобщо не мислиш така. Там, в съня ти, бях млад и красив, елегантен като принца, за който си мечтала цял живот… Знаех, че няма да ме приемеш с тази външност — моят истински облик — затова си измислих друг… който да съответства на твоята красота. Душата ми е една и съща и в двете ми преобразувания, но знам, че вашият вид се ръководи основно от външния вид на… хм… човека до него, а едва след това обръща внимание на сърцето и чувствата му.