	Така и стори Триптолемус, когато Гоф, както бе обещал, му пусна ръката, агрономът отскочи като футболна топка, получила силен удар от крака на някой от играчите, и се понесе през Къркуол със скорост, която изуми не само него, но и всички очевидци. Отстъплението му беше така стремително, сякаш пръстите на пирата още бяха разтворени, за да го грабнат, и не спря, докато не прекоси целия град и стигна открито пространство от другия му край. Които го видяха тоя ден — без шапка и перука, загубени при първия внезапен скок, с изкривена вратовръзка и разкопчана жилетка — и имаха възможност да сравнят закръгленото му туловище и късите крака със страхотната скорост, с която префуча по улицата, с основание биха казали, че ако гневът дава оръжие, то от страха поникват крила. Самият му начин на бягане напомняше походката на поверените на грижите му рунести същества, защото като овен от време на време бежешком подскачаше високо, сякаш да се засили, макар че не срещаше пречки по пътя си.