	Както самият аз бях потвърдил пред абата, маслото с утайка обикновено има доста по-неприятен вкус от това, което се използва за пържене и готвене. Оказало се, че капката, която той забеляза на челото ми в деня след първото изследване на галерията (и която като по чудо не бе останала по завивките, когато се бях излегнал), след като я проверил на вкус, не можела в никакъв случай да е от лампите на странноприемницата, заредени от мен самия с добро масло. Не произхождаше също така и от мехлемите на Кристофано — всички с различен цвят. Следователно произлизаше от някаква непозната лампа, която, кой знае как, трябва да е била надвиснала над главата ми. Оттук абатът бе заключил, с обичайната си бързина, че трябвало да се мисли за някакъв отвор в горната част на галерията. Отвор, който трябва да е послужил и като единствения възможен път за бягство на крадеца, така необяснимо изчезнал в нищото.