	— Не, Катон — помисли той гласно. — Не мога да се съглася с теб. Човек не напуска живота тъй, както излиза от някоя странноприемница. Напуска го тъй, както напуска жилището си — единственото жилище, което му принадлежи. Напуска го и тръгва за… никъде. Прощава се завинаги. Пред него е мрак и призракът на безмълвието.