	Тя, разбира се, не им направи нищо, само мина мълчаливо покрай тях, подръпвайки здраво плитката си. Успя дори да слезе по стълбата. Елейн вече държеше железния диск; тъмната дървена кутия стоеше отворена на масата. Нинив вдигна жълтеникавата плочка с врязаната спяща жена — на пипане беше гладка и мека и изобщо не приличаше на нещо, с което можеш да стържеш по метал. На ръба на гнева, който тлееше в нея, сайдар се долавяше като топло сияние.