	Но над това човешко безмълвие реката ромолеше и пееше, а вятърът шумолеше във върхарите на дърветата с безразличие, което като че се натрапваше. Полковник Старбо-тъл го долови и в момент на върховно съсредоточение, без да се озърне, закани се с бастуна зад гърба си на цялата природа и рече: