	Събуди се в тъмното, преди разсъмване. Огледа се объркано, после смъкна крака от леглото и мина по студения под до прозореца. Отвори кепенците. Дъждът беше спрял, но от покрива все още се стичаше вода. Беше надвиснала тежка мъгла; едва виждаше двора долу. Там се бяха раздвижили хора — Варгос щеше да е сред тях, да приготвя мулето — но звуците бяха приглушени и далечни. Момичето се беше събудило, стоеше до постелята си — бледа тънка фигура, като призрак, и го гледаше мълчаливо.