	— И нареди на камериера да дойде! — извика след него Лика. Отпусна главата си — облакът от пепеляворуси коси се разстла върху водата, бавно намокряйки се. Усмихна се на изографисания таван, докаран преди сто години от някаква земна катедрала. Полулегналата мъжка фигура на централната фреска винаги й бе напомняла за Кей. — Все още помниш, да — прошепна Лика.