	Новгород. Да се каже, че е забележителен, значи да се признае по заобиколен начин съществуването му, а това граничеше с невъзможното. Беше предел на фантазията, а оптическите му илюзии изглеждаха по-реални от реалността; фантасмагорията можеше да се пипне, почувства, използва, да се влезе и излезе от нея. Тя беше колективен шедьовър на въображението, създаден сред огромните дъбрави по река Волга. От момента, в който Борн се показа от дълбокия подземен тунел под водата, с всичките му пазачи, врати и безброй камери, той можеше всеки миг да изпадне в шок, но все още успяваше някак си да върви, наблюдава, попива, мисли.