	„Уважаеми господине, виждала съм ви само два пъти, но усетих, че мога да ви се доверя. Независимо дали сънищата ми са действителни или не, напоследък те станаха още по-ясни и, мосю, най-важното от всичко е, че Чудовището на смъртта не е сън. В дните, за които ви разказах (действителни или не, аз не зная), Оня, който беше Пазител на Кристала, разкри Шестия знак на хората прекалено бързо. В техните сърца се всели злото. Те придобиха силата да убиват по желание — и убиваха без каквато и да е справедливост — в гнева си. Опиянени бяха от жаждата за Власт. Когато видяхме това, Ние, които още бяхме чисти, разбрахме, че не бива пак да завършваме Кръга и да идваме до Знака на Вечния живот. Този, който щеше да стане следващият Пазител на Кристала, беше длъжен да действа. Така че старите да умрат, а новите, след безкрайни векове, отново да дойдат, и той пусна Чудовището на смъртта срещу морето (като внимаваше да не затвори Кръга), и морето се издигна във формата на Чудовище и погълна цялата земя.