	— Би ли ми помогнал, Дерфел — повика ме той. Бях поласкан, че бе запомнил името ми и побързах да му помогна да вдигне тежкия лист. — Рядко нещо, а? — каза той весело. Беше гол до кръста и оловото беше оставило сиви петна по кожата му. Беше решил да изреже ивици от оловния лист, за да поправи каменната тръба, която някога беше отвеждала водата на един извор към вътрешността на вилата. — Когато римляните си тръгнали оттук, взели със себе си всичкото олово — обясни ми той, — затова водопроводите не работят. Ще трябва отново да разработим мините. — Артър пусна своя край на оловния лист и избърса челото си. — Да разработим мините, да построим отново мостовете, да възстановим водопроводите, да покрием с камъни бродовете и да намерим начин да убедим саксите да си вървят у дома. Това е достатъчно за един човешки живот, не мислиш ли?