	Ние тръгнахме към границата през чуки и долища. Дъжда бе престанал и черните тежки облаци тичаха към север, да отнесат братски дял и за свободните български поля. Полумесеца се показваше от време на време и тогава сякаш не облаците се движеха, а той — стремглаво в обратна посока. Обаче нашата сметка бе да прехвръкнем границата, преди небесния съгледател да слезе зад царевоселския конак.