	Бях като бомба, натъпкана с експлозив. Зареден, с махнат предпазител и ударникът на неговия глас ме взриви. Просто избухнах. Пред мен имаше двама пазачи. Хванах ги за вратовете и блъснах главите им една в друга тъй яростно, че се размазаха. Изревах, завъртях се и хукнах към стълбището с кикот и крясъци. Затворниците се пръснаха на всички страни. На първата площадка един пазач посегна да ме хване. Сграбчих ченгето, метнах го през рамо и побягнах нагоре. Долу отекнаха два гърмежа и куршумите с пльокане се забиха в тялото на пазача. Продължавах да тичам, а той опита да се хване за парапета и чух как китката му изпращя. Метнах го през перилата и той се стовари върху някакъв друг надзирател. Онзи тъкмо се целеше в мен и когато се сблъскаха, пушката изгърмя. Куршумът рикошира от стъпалата и улучи право устата на един затворник от втория етаж. Аз обаче крещях по-силно от него. Стигнах до третия етаж и хукнах покрай килиите, продължавайки да се кикотя. После рязко спрях, преметнах крака през парапета и седнах на ръба. Двама пазачи откриха огън по мен. Калпаво стреляха — от дванайсет куршума само три ме улучиха. Стъпих на долния ръб, облегнах се назад, разперих ръце и почнах да сипя диви проклятия, а от устата ми капеше кръв. Долу на първия етаж тъпчеха затворниците по седем-осем в килия. Пазачите изведнъж се отдръпнаха като кралска свита, за да сторят път на някакъв тип с автомат в ръцете. И автоматът запя. Чорлав трубадур с басов инструмент свиреше серенада за един луд великан на балкона. Устоях на мелодията само миг, сетне полетях надолу, като се премятах из въздуха, смеех се, кашлях и плачех.