	„Странно — мислеше той, — как се измених за последните три нива. Едно време ми се струваше, че е достатъчно само да прескоча някоя пропаст, и това е. Господи, колко малко ми е трябвало, за да съм щастлив… А сега правя това всяка сутрин, почти без да гледам, и какво? На какво се надявам сега? Че на следващия етап всичко ще се измени, и аз ще поискам нещо така, както умеех да искам и преди? Е, да допуснем, че стигна. Нали вече почти знам как — трябва след петата решетка да подскоча — сигурно там има тунел в тавана, плочите са някак странни. Но когато се изкача дотам, къде ще намеря онзи «аз», който е искал да се изкачи там?“