	Но Рут не позволяваше да я спират. Онази Рут, която някога бе споделяла квартирата на Джеси, винаги бе отстоявала решително правото си на глас — правото на всяка своя думичка, и тази Рут, която сега споделяше главата на Джеси, явно никак не се бе променила. „След това разбрах, че живееш извън територията на колежа с три Сузита от дамския клуб — принцески с разкроени джемпъри и моряшки блузки, всяка от които несъмнено притежаваше по един комплект долни гащички с дните на седмицата, избродирани върху тях. Според мен точно по това време ти взе съзнателно решение да започнеш тренировки за олимпийския отбор по прахосмучене и подолъскане. Ти превърна в неслучила се вечерта в къщата на нюърския свещеник, ти превърна в неслучили се сълзите, болката и гнева, самата мен превърна в неслучила се. О, да, продължихме да се виждаме от време на време — да разделим по някоя случайна цица и кана «Молсънс» долу в кръчмата на Пат, но приятелството ни на практика бе приключило, нали? Когато се наложи да избереш между мен и това. което си преживяла през юли шестдесет и трета, ти избра затъмнението.“