	Пикет кимна с физиономията на човек, който напълно се доверява на наивната гениалност на Ендрю, който можеше да прозре истинската същност на нещата, виждайки в сърцевината им, от обратната им страна, отвътре навън и от горе на долу. Беше много лесно да се усъмни в преценката му, но Пикет винаги гледаше с подозрение на лесните неща. Простотата винаги бе най-доброто прикритие. Да речем, че го хванеха на границата с товара „Уийтабикс“. Какво му пречеше да се престори на наивен: „Контрабанда ли? С ядки «Уийтабикс»?“ И какво щяха да му сторят, да не би да го застрелят?