	Йохат не заспиваше. Баюн търпеливо изчака десетина безкрайни минути, за да разбере, че жени като Йохат не заспиват лесно. А тя трябваше да заспи, защото всичко си губеше смисъла. Предписанието напираше и младият мъж, натегнат като пружина, повтаряше наум: „Спи! Спи най-сетне. Не ти ли стига! Спи. Спи!“. Ръцете му силно стискаха раменете й, в очите му, вкопчени в нейния поглед, гореше заповед: „Заспи!“. И той усети как Йохат омекна в ръцете му. Лицето й стана умиротворено. С лениво движение го погали, сгуши се под мишницата му и затвори очи.