	До стената имаше маса, върху която лежеше кръгла хлебна пита. Зад масата бяхме изправени ние — аз, Влад и Лада. До нас стоеше стопанинът Аймерик. Аз и Влад държахме спуснати наличниците на шлемовете си, лицето на Лада бе пребрадено с кърпа. Над главите ни, вляво и вдясно, горяха две факли.