	Мъжът вървеше прегърбен, явно повече от тежкия труд, отколкото от годините, макар косата му да сребрееше. Слезе бавно по стълбите, сякаш на гърба му тежеше цял чувал брашно. Поклони се непохватно и припряно пред госпожа Сандерхолт, а погледът му зашари между нея, труповете по земята, Грач и Ричард.