	Самуел и Фрайдей все още бяха сравнително бодри, но Нанда бе напълно вцепенена. Малко след като хеликоптерът Ми-35 си беше отишъл, жената изведнъж се беше успокоила. Мускулите и изражението й се бяха отпуснали и тя изглеждаше почти в транс. Генералът я държеше за ръка и тя безропотно го следваше. Но краката й се огъваха като гумени, а походката й беше някак несъсредоточена. Роджърс се беше сблъсквал с подобно емоционално изключване във Виетнам. Обикновено се проявяваше при войник, изгубил добър другар в битка. В клинично отношение Роджърс не знаеше колко дълго продължава това състояние. Но помнеше, че не можеше да разчита на засегнатите войници в продължение на дни. След всичко, което се беше случило, щеше да бъде истинска трагедия, ако Нанда не успееше да разкаже историята си.