	Уличното движение в Париж е една неизчерпаема загадка, независимо от часа на деня или нощта. Освен това, то подсигуряваше правдиви извинения за онзи, който желаеше да подрани или закъснее, да пристигне точно където трябва или обратното. Казано накратко, в увлечените в унищожителната си необузданост парижани зад воланите почти липсваха следи от цивилизованост. Може би в това отношение ги надминаваха само техните колеги от Рим и Атина. Същото важеше и за Сестрите на Магдалена и особено за досадната игуменка, която се държеше като квачка и караше сама най-отзад. При пресечката с Рю Льокурб в Монпарнас колона от камиони с продукти й попречи да продължи с религиозните си колежки. Тя им махна весело с ръка и свърна рязко в една тясна, странична улица, като изведнъж завъртя педалите по-бързо. Борн, който усещаше как пулсира раната на врата му, получена на остров Транкуилити, не усили крачка. Не беше необходимо. Върху зданието в началото на улицата имаше знак с бели букви, на който пишеше IMPASSE — улица без изход.