	— Ти не знаеш какво се случи с Райстлин в Кулите на Висшата магия! Никой не знае. И никой никога няма да узнае. Но аз знам! Аз бях там! Аз видях! Накараха ме да видя! — Карамон потрепери, закри лицето си и въздъхна дълбоко. — Казаха: „неговата сила ще спаси света.“ Каква сила? Вътрешна ли? Аз съм външната му сила! Аз… не разбирам, но в онзи сън Райст ми каза, че ние сме една личност, прокълната от боговете да обитава две тела. Ние имаме нужда един от друг — поне засега. — Лицето му помръкна. — Това сигурно няма да трае вечно. Може би някой ден той ще намери външната си сила…