	__Боздугански__. Слугинята ме посрещна учтиво и каза, че госпожицата заръчала да почакам тука. Какво значи това? _(Разхожда се с ръце отзад.)_ Сега вече Балтов трябва да ми даде служба. Сега именно имам най-голяма нужда да служа на милото отечество. Пхюй, мизерии и поразии, откак съм човек! Знам девет езика, способен съм за всяко нещо, имам ум да въртя цяло царство, а умирам от глад. Поразия! Всичко предприемах и във всичко фиаско. Ставах и вестникар. Не вървя. Спрях вестника на втория брой. Какво спечелих? Само седем абонамента, които събрах. И литература захващах — и от нея няма файда. Литературата е средство да умреш бавно от гладна смърт… Ожених се. Жена ми ме напусна на втората неделя. Не можа да ме оцени… _(Мисли.)_ Тъжно ми става, като си помисля, че в България има хиляди и хиляди служби, а за мен няма служба. _(Тупа с крак, навъсен.)_ Но аз няма да мра от глад! Или трябва да ида да работя с моето образование и таланти? Аз съм заслужил на България! Служба ми дай, господин Балтов! Три министерства сега имаш в ръка! Служба дай или смърт! Дай ми учител, дай ми в полицията — всичко приимам… Дай ми в краен случай инженерство, секретар или дипломатически агент, началник на пожарната команда!… Няма? Тогава има вакантна служба редактор на „Държавний вестник“… Аз съм се борил и жертвувал за народа. _(Назърта към лявата врата.)_ Ах, каква лъскава женица! Автос-пиос? _(Хваща се за корема.)_ Ох, нямам барем съпруга да ми утешава душата… _(Поглежда из дясната врата.)_ Един простак. _(Сяда на стола, вади един вестник из пазвата си и чете. Влиза Квасников.)_