	Капитанът изчака отвън, докато принцесата се окъпа, среса косата си и похапна от сиренето и плодовете, които й бяха донесли. Отпи и малко вино да успокои стомаха й. „Уплашена съм — осъзна, — за първи път в живота ми, страх ме е от баща ми“. Това я разсмя, докато виното не пръсна от носа й. Като дойде време да се облече, избра скромна ленена рокля с цвета на слонова кост, с лозници и тъмночервени гроздове, извезани по ръкавите и корсажа. Накити не си сложи. „Трябва да съм целомъдрена, покорна и смирена. Трябва да се хвърля в краката му и да помоля за прошка, иначе може би никога вече няма да чуя човешки глас“.