	Но едва сега, при дневна светлина, можеше добре да се види колко много я беше променила температурата само за една нощ. Кожата й беше станала жълта и прозрачна, устните й почернели, със сенки под очите, а лицето й сякаш се беше състарило. Дори зениците й изглеждаха по-бледи от друг път. Оказа се също така — въпреки, уверенията, които даваше на Стас, че се чувствува доста силна, и въпреки голямата паница с бульон, който изпи веднага след събуждането си, — че сама едва можа да стигне до брега на клисурата. Стас мислеше отчаяно за втората криза и затова, че няма нито лекарства, нито някакви други средства, за да я избягнат.