	Влакът спря на станцията „Четиринадесето авеню“. Консърдайн стана и с поглед даде сигнал на девойката. Като наведе очи, тя ме хвана за ръка. Дланта й бе ледена. Продължавайки да се смея, аз също станах. Вървях между девойката и доктора, Уолтър бе зад нас. Слязох на перона и тръгнах към улицата. Веднъж се обърнах и сърцето ми се стопли при вида на лицето на Уолтър. Най-малкото това бе туш за тях двамата — в собствената им игра.