	Той стана, включи телевизора и впери в екрана невиждащ поглед. В гърдите му страхът бушуваше като побеснял слон. От два дни чакаше кога ще започне да киха, да кашля и да плюе черни храчки. Питаше се какво ли става с другите — все хора, които бе познавал цял живот. Питаше се дали някой е чак толкова зле, колкото Кемпиън. Мислеше за жената и детето, проснати във вехтия шевролет, но лицата им бяха на Лайла Бруът и малката Черил Ходжис.