	След малко се запъти по сводестия коридор към изхода, пред който чакат такситата. Погледна наляво към бюфета, обърна се и влезе в голямата чакалня, хвърли бегъл поглед към дрогерията и щанда за вестници, към гишето за информация и към хората, насядали по излъсканите дървени пейки. Някои билетни каси бяха отворени, други не. Но те не я интересуваха. Седна отново и пак погледна големия часовник. Свали дясната си ръкавица и си свери часовника — малка семпла платинена играчка без бижутерски орнаменти. Мислено поставих до нея мис Върмилиа. Не че Елинор Кинг имаше прекалено изискан, целомъдрен или пък благовъзпитан вид, но в сравнение с нея Върмилиа приличаше на някоя фльорца.