	Дон Хуан ме остави сам в стаята за около час. Исках да подредя мислите и чувствата си. Нямаше начин да го направя. Знаех-без никакво съмнение, че събирателната ми точка е в позиция, където разумът няма място, и въпреки това бях воден от разумен интерес. Дон Хуан бе казал, че технически погледнато, веднага щом събирателната точка се премести, ние заспиваме. Чудех се, например, дали ако някой случаен човек ме види сега, ще му изглеждам дълбоко заспал, също както Хенаро ми изглеждаше на мен.