	Той видя един висок, строен мъж, малко над четиридесет години, с овално, деликатно красиво лице. Под надвисналите клепачи се виждаха тъмни сенки, причинени от страдание или безсъние, и тези сенки подчертаваха блясъка на очите и тяхната кротка меланхолия. Лицето беше твърде бледо, с изключение на яркия цвят на пълните устни и трескавата червенина на бузите. Именно в тези устни имаше нещо, което разваляше хармонията на израза, някакъв неуловим недостатък, който все пак съществуваше, за да опровергае чувствителността на ноздрите, благия поглед на тъмните очи и благородния покой на бледото чело.