	Харка беше обмислил добре своята тактика. Петнадесет ездачи вземаха участие в състезанието. Всеки щеше да се опита да излезе начело в първите две трети на пресечката, за да може след това пръв да се изкачи по стръмния песъчлив склон, който беше най-удобното разстояние за конете. Именно тази най-благоприятна пресечка беше широка само няколко метра. Там можеше да стане натрупване на ездачи и коне и никой не би могъл да предвиди какво би се случило при евентуални сблъсквания. Затова Харка реши изобщо да не разчита на това най-благоприятно място, а да се устреми към едно по-трудно място за преминаване, което той по своя преценка лесно щеше да преодолее с опитния си кон. Времето, което би загубил в този случай, лесно щеше да навакса от това, че групата ездачи нямаше да могат да му препречат пътя.