	Върза се с едно въже, което винаги носеше със себе си, сложи другия му край в ръцете на Тремал-Наик и се спусна смело в кладенеца, като размахваше крака в празното пространство. Спускането трая част от минутата и Камамури усети под краката си твърда земя. Тя бе гладко подравнена и при падането му изкънтя, сякаш отдолу имаше кухина.