	Корея не бе страна, която да се уплаши от Япония. Последната беше управлявала първата в продължение на почти петдесет години в началото на века и спомените не бяха радостни за корейците. Били третирани като крепостни селяни от завоевателите си и затова и до днес имаше малко по-бързи начини да умреш от този да наречеш корейски гражданин японец. Антипатията бе искрена, а с разрастването на корейската икономика и конкуренцията, която представляваше тя за Япония, негодуването стана двустранно. Най-съществен беше расовият проблем. Въпреки че Корея и Япония на практика бяха нации с еднаква генетична същност, японците все още гледаха на корейците така, както Хитлер някога е третирал поляците. Още повече, че Корея си имаше свои военни традиции. Тя изпрати две дивизии войници във Виетнам, изгради своя собствена, страховита войска, за да се брани от мъртвите сега ненормалници на север от нея. Някога потъпкана японска колония, сега тя бе жилава и много, много горда. Какво тогава ги беше накарало да не зачетат договорените задължения спрямо Америка?