	Новелата „E=mc2“ интригува с това, че в нея се разглежда проблем, който непрестанно вълнува мнозина фантасти — за моралната отговорност на учените пред обществото, за насоката, в която се използват научните открития. Бул ни поднася своя, оригинална трактовка на проблема. Претворявайки с художествени средства исторически факт от близкото минало — създаването на атомната бомба и трагедията на Хирошима, — авторът съумява да превърне този факт в притча с обобщено философско звучене — всяко разминаване между хуманните цели, вдъхновяващи учените, и реалното приложение на техните открития може да се окаже гибелно за човечеството. В „Дяволското оръжие“ писателят отново фокусира вниманието ни върху ядрената опасност. Още преди повече от двадесет години Бул е предвидил, че ще настъпи денят, в който политиците сами ще се отрекат от безумната надпревара във въоръжаването. Обаче и тук той остава верен на себе си — абсурдното в ситуацията произтича от факта, че военните стигат до извода за пълното унищожение на „дяволското оръжие“ не поради човеколюбиви подбуди, а защото употребата му би ги лишила завинаги от възможността да упражняват занаята си с по-обикновени средства — конвенционалните оръжия. Актуален и изпълнен с тревога е и разказът „Последната битка“. Ползвайки една от версиите за съдбата на фашистките главатари, Бул възкресява Хитлер и Борман, за да ни напомни, че фашизмът винаги ще остане човеконенавистен, под каквито и благовидни маски да се прикрива. Чрез една неочаквана развръзка писателят акцентува върху абсурда и липсата на морал при определено политическо мислене, чиито последици са ни добре известни.