	Махна отново с ръка и тълпите просто изчезнаха, потънаха в нищото по-бързо, отколкото човек може да смачка муха. По бреговете нямаше нищо освен няколко високи палми. Плуващите също изчезнаха — в плитчините остана само папирусовият гъсталак. Останаха лодкарят и голите дечица, които вееха с ветрила от щраусови пера на Бога на живота и смъртта. Озирис се усмихна и се успокои. Приятно е да бъдеш бог.