	Моллата четеше над нея Корана, а тя още живееше и още си спомни един псалм от детството и макар да не можеше да промълви ни дума, спомни си го безмълвно: „… там от нас поискаха думи на песни и радост онези, които ни вземаха в робство, които се гавреха с нас. Но как да пеем на чуждата земя песните господни?“