	Впрочем толкова ли е трудно? Какво е нужно? Да се уеднаквят разходите за лагерите с доходите от тях, нали така? Разходите, както четем, се съкращават. А да се увеличават доходите е още по-просто: трябва да се понатиснат затворниците! Ако в соловецкия период на Архипелага за принудителния труд се прави официална 40-процентна отстъпка (смятало се е, кой знае защо, че трудът под размахана тояга не е толкова производителен), от Беломорканал нататък вече, въвеждайки „скалата за стомаха“, учените мъже на ГУЛаг откриват, че напротив: гладният производителен труд е най-производителният в света! Украинското управление на лагерите, когато им нареждат да минат от 1931 г. на самоиздръжка, направо решава: производителността на труда в сравнение с предишните години да се увеличи ни повече, ни по-малко с 242% (двеста четиридесет и два процента!), тоест направо три пъти и половина, при това без каквато и да било механизация*. (Ама и как научно са го изчислили само: двеста и четиридесет, че и още два процента. Само че още не са знаели другарите, че това се нарича _Големият скок под трите червени знамена._)