	Пред доводите на разума и пред закона, според роднини и приятели, според всяка установена формалност на цивилизованото общество, „Лора, лейди Глайд“ лежеше погребана редом с майка си в църковния двор на Лимъридж. Зачеркната приживе от списъка на живите, дъщерята на Филип Феърли и съпругата на Пърсивъл Глайд все още съществуваше за своята сестра, все още съществуваше за мен, но за всички останали тя бе мъртва. Мъртва за чичо си, който се отрече от нея; мъртва за слугите в къщата, които не можаха да я познаят; мъртва за онези служебни лица, които прехвърлиха наследството й на нейния съпруг и на леля й; мъртва за майка ми и сестра ми, които смятаха, че съм се подлъгал по една авантюристка и съм станал жертва на измама; социално, нравствено, правно — мъртва.