	Сред тишината и спокойствието на природата хората в лагера се виеха от болка и чакаха смъртта си. Върху сребристия тъмен фон се очертаваше ярко огромната черна фигура на елина. Освен палатките, лъчите на месеца огряваха белите дрехи на Стас и Нели, а сред купчинките калуна — тъмните, свити тела на негрите и разхвърляните наоколо купища от денкове. Пред децата бе клекнал Саба и както беше се подпрял на предните лапи с вдигната глава към диска на месечината, виеше тъжно.