	Отвратен от състоянието си, Шадуел съблече окървавеното сако. То беше екскремент: покварено и покваряващо. Когато го беше приел от Магьосницата, бе направил първата си грешка: то беше породило всички последвали погрешни стъпки. Отвращението ме го накара да се опита да скъса хастара, но той устоя на силата му и затова Шадуел просто смачка сакото и го хвърли високо във въздуха. То се издигна малко, после падна по каменистия склон, повличайки след себе си лавина от камъчета, и накрая спря проснато като безкрак самоубиец. Най-после беше там, където му беше мястото по начало — в праха.