	Мощен рев разтърси въздуха. Земята престана да трепери, грохотът затихна, хората се спогледаха, а Хиеро се усмихна и белите му зъби проблясваха сред покритото с прах и кал лице. После Алдо се разсмя с пълни сили, скочи така живо на крака, сякаш на гърбината му повече не тежеше товара на изживените години, а умората изчезна нейде в пространството и подхвърли нагоре тоягата си.