	— Поддържате ли? — попита меко Атикус. — Искам само да бъда сигурен. — Той отиде при секретаря на съда, рече му нещо и този в течение на няколко минути ни развличаше, четейки показанията на мистър Тейт, сякаш бяха борсови съобщения: … кое око?… Нейното ляво око… О, да, в такъв случай, ще е дясното… Беше дясното й око, мистър Финч, сега си спомням, от тази страна на лицето й… — Секретарят прелисти страницата. — Насинена… Шериф, моля повторете какво казахте?… Казах, че беше дясното й око.