	Харкорт я погледна. Беше в овехтяло наметало, с вдигната качулка, изпод която се подаваха светли като лен кичури коса. Лицето и бе мъничко и мършаво, очите и се синееха като метличина. Ръцете и бяха загрубели от работа. Беше я виждал и по-рано, познаваше я, знаеше и странната и история, но сега за първи път я разгледа внимателно.