	— Никога няма да ми простят за това, което извърших — стенеше Джени и сълзи заливаха страните й. — С Лоана е свършено, навеки свършено… и за всичко аз съм виновна! Помъчих се да бъда с голямо сърце! Дадох й приспивателно и тъй здраво я приспах, че просто я умъртвих. И когато лумна пожарът, забравих я, гледах собствената си кожа да спася! Не исках нищо лошо да сторя! А виж сега какво й се случи! Лоана… загина… завинаги! Аз съм виновна, аз!