	Когато издъхна, помисли си Херберт Шонхайт фон Фогелсанг, ще завещая на наследниците ми да ме пробуждат по един ден на сто години. Така ще мога да проследя възхода на човечеството. Само че това би означавало неимоверни разходи по поддръжката. Тоест в един хубав ден наследниците щяха да се разбунтуват срещу подобно завещание и да наредят тялото му да бъде извадено от охладителната камера и — Боже мили! — да бъде погребано.