	Конят се понесе напред, а Пъг се огледа трескаво. Едно останало без ездач животно се луташе объркано наблизо, на по-малко от двадесет стъпки от него, но когато го приближи, то побягна. Пъг изруга, обърна се и се оказа лице в лице с цуранина в черната роба, който тъкмо се изправяше. Изглеждаше замаян и отпаднал и Пъг хукна към него. Само една мисъл се въртеше в главата му: да хване пленник; а ако се съдеше по външността му, щеше да се окаже и цурански магьосник на всичко отгоре. Изненада го и го събори на земята.