	Графиня Фоско и аз отменяхме една подир друга мисис Рубел, тъй като състоянието на мис Халкъм все повече се влошаваше и изискваше големи грижи и внимание. Това бяха изключително трудни дни. Лейди Глайд (поддържана, според мистър Досън, от непрекъснатото напрежение на безпокойство за сестра си) възвърна по невероятен начин силата на духа си и показваше твърдост и решителност, каквито не бих повярвала, че притежава. Тя настойчиво поддържаше искането да влиза два-три пъти на ден при болната, за да вижда мис Халкъм със собствените си очи, като обещаваше да не се приближава много до леглото, ако докторът се съгласи с желанието й. Мистър Досън с неохота направи исканата от него отстъпка — според мен той разбра, че е безсмислено да спори с нея. Тя идваше всеки ден и със себеотрицание спазваше обещанието си. Самата аз тъй се разстройвах (спомняйки си собственото си злочестие по време на последната болест на съпруга ми), като я гледах как страда, че моля извинение да не се спирам повече на тази тема. По-приятно ми е да спомена, че до нови спорове между мистър Досън и графа не се стигна. Негово благородие отправяше всичките си запитвания чрез трето лице и през цялото време беше в компанията на сър Пърсивъл.