	Опитах се да изкажа съмненията си, но той не искаше и да чуе, само ме подканяше да си припомня. Междувременно вече съвсем се бе стъмнило. Беше излязъл вятър, но не усещах студ. Дон Хуан ми бе дал един плосък камък, за да го сложа върху гърдите си. Усещането ми за всичко наоколо бе крайно изострено. Почувствах едно внезапно подръпване, което не беше нито външно, нито вътрешно, а по-скоро усещане за продължително придърпване в някаква неизвестна част от мен самия. Изведнъж започнах да си спомням с пределна яснота една среща, която бях имал преди години. Спомнях си случките и хората така живо, че чак се уплаших. Побиха ме ледени тръпки.