	От всичко най-силно ненавиждаше в себе си онзи осакатяващ копнеж за физическа обич, който се възраждаше като плевел в сърцето й, без значение колко пъти се бе опитвала да го изкорени. Тази нужда, тази зависимост, тази любов към докосването трябваше първа да бъде пречупена. Тя я беше предала по-жестоко от всичко друго. Ако успееше да убие нуждата си от обич, тогава и всички останали пранги, които я държаха вързана — чувството за чест, за дълг и най-вече всички форми на страх — щяха да паднат по реда си. „Доста мистично — помисли си тя. — Ако успея да убия всички тези неща у себе си, ще мога да се освободя и от него.“