	Ала изведнъж леля Мардж онемя, като че ли не й достигаха думи. Сякаш се подуваше от гнева, който не можеше да изрази, и се уголемяваше все повече и повече. Едрото й лице се разшири, малките й очички изпъкнаха, а устата й се разтегна толкова, че не можеше вече да говори. В следващата секунда няколко копчета изхвърчаха от сакото й и отскочиха със свистене от стената. — тя набъбваше като чудовищен балон, коремът й пръсна коланчето на полата, пръстите й се издуха като салами…