	Гюрдин опипа и останалите камъни, като всеки път се подготвяше за болезнената вълна. Откри ре, ми бемол, ла бемол, ре бемол и един странен аномален звук, смесица между до бемол и зле настроено до. Свирещите камъни бяха подредени в кутията, без да се спазва някакъв определен ред, което му подсказваше, че предишният им притежател или не е имал музикален слух, или въобще не е чувал тоновете на камъните, когато ги е докосвал. Кутията беше като стъклена хармоника с разстроено до. Но защо…?