	Тиса му даде брадвата. Мърсър трябваше да се подпре някъде. Корабът продължаваше да се накланя и ъгълът нарастваше. След няколко минути всички коли, които не бяха стабилно закрепени, щяха да започнат да се плъзгат към носа. Мърсър вдигна брадвата и я стовари върху кабела. Металът вибрираше с всеки удар и преплетените жици се късаха. Той замахваше отново и отново в равномерния ритъм, който отдавна беше научил в горите на Върмонт, където двамата с дядо му сечаха дървета, за да отопляват дома си през зимата.