	По лицето на Мендел имаше изписано странно изражение — не на омраза или желязна цел, а на неприкрито отвращение. За него нещата от професията на Дитер не означаваха нищо. В своята плячка той виждаше само низостта на престъпника, страхливостта на човек, който плащаше на други да убиват вместо него. Когато Дитер внимателно се отдели от публиката и се запромъква към страничния изход, Мендел видя това, което чакаше — потайното деяние на обикновения престъпник. Това беше нещо, което бе очаквал и от което разбираше. За Мендел съществуваше само един клас престъпници, от джебчията и крадеца до оня, който със замах нарушаваше законите на някоя компания — те всички се поставяха извън закона и неговото неприятно, но необходимо призвание беше да ги вкара в затвора. Този тук се различаваше от тях единствено по това, че беше германец.