	Роланд измина още километър и пресуши меха с водата. Привърза го на кръста си до другия мех. Пейзажът бе еднообразен и отблъскващ. Океанът бе отдясно, планините — отляво, сивият, осеян с раковини пясък хрущеше под износените му ботуши. Вълните идваха и си отиваха. Стрелецът се огледа за омароподобните чудовища, но не видя нито едно. Идваше незнайно откъде, отиваше незнайно къде, човек, дошъл от друга епоха, която както изглеждаше, бе достигнала безсмисления си край.