	Най-после гората разтвори високите си стълбови порти и пред очите на Мая се разкри широка нива, осветена от златното слънце. Между класовете блестяха житни цветя и макове. Малката пчелица кацна на едно брезово клонче в края на полето и, възхитена, се загледа в широкото златно море сред тишината на тихия ден. То й се стори безкрайно, а по него се люлееха тихи вълни, носени от плахия летен вятър, който духаше нежно и без да наруши спокойствието на хубавия свят.