	Това, разбира се, не беше достатъчно, за да успокои напълно Нинив. Тя подръпна свирепо шапката си — явно все още бе изпълнена с гняв, от който искаше да се освободи. Но Родственичките забиха погледи в каменните плочи с поруменели лица и дори Ветроловките изглеждаха малко засрамени — малко, — мърмореха си тихо и избягваха да срещнат погледа на Нинив. Сиянието около жените загасна, докато не остана само Авиенда, все още удържаща Извора.