	Когато слънцето изгря на втория ден от нашето бягство, то разкри преследвачите ни на около половин километър от нас. Сатанински викове на тържество се носеха от техните редици. Километри напред се виждаше верига от хълмове — оттатъшният бряг на мъртвото море, по което яздехме. Ако можехме да стигнем до тях, шансовете ни за успех биха се увеличили, но тоатът на Тувия, макар да носеше най-лекия товар, проявяваше признаци на крайно изтощение. Тъй като яздех най-близо до нея, видях, че животното ще падне. Преди да се строполи, грабнах момичето от гърба му и го наместих зад себе си. Това двойно бреме се оказа скоро твърде непосилно и за моя тоат. Трябваше да забавим ход. В малката ни група нямаше нито един, който би изоставил другите, макар да бяхме от различни раси, религии и с различен цвят на кожата, а един бе и гост от друг свят.