	Джордж Ентуисъл стоеше пред редица от прозорци, а тънката му фигура като че ли още се смаляваше от дългата и тежка завеса. Той се обърна с ослепителна и самоуверена усмивка, като гънките му устни сякаш се губеха в прекалено широкото за такъв дребен мъж лице.