	Още веднъж усети внезапното движение, което приличаше на лек удар близо до сърцето му. Отново отдръпна Се’Недра от себе си. Очите му плуваха в сълзи, ала той продължи да търси с поглед източника на странното туптене. Блещукащата светлина на една от факлите, прикрепени с железни пръстени по мраморните стени на помещението, сякаш танцуваше върху лъскавата повърхност на сребърния амулет, завързан на врата й. Нима бе възможно… Кралят на Рива докосна амулета. Пръстите му внезапно изтръпнаха болезнено и той рязко отдръпна ръка. След това стисна медальона в юмрука си и почувства как металът тупти като сребърно сърце, биещо със слаб, непостоянен ритъм.