	Колко пъти напоследък беше казвал тия думи и в същото време се чудеше защо го прави, защото дълбоко се съмняваше, че има кой да чуе гласа му. Още повече, че знаеше, че ако нещо й се беше случило тази сутрин, несъмнено щеше да признае пред себе си, че в продължение на години, подобно на хиляди други хора от векове наред, беше говорил на себе си и това щеше да бъде краят на „Помогни ми да повярвам“, защото никога повече нямаше да се моли на Бога.