	Перин пристъпи към вратата. Ако Ранд и Айез Седай се канеха да си измерват волята, той предпочиташе да е някъде другаде. Лан, изглежда, не се притесни; трудно беше да се каже при тази негова стойка — някак си изправен, с изпънат гръб, и в същото време като че ли отпуснат. Човек можеше да реши, че е заспал на мястото си със същото основание, с което би сметнал, че всеки миг ще извади меча си. Руарк стоеше по същия начин, но очите му попоглеждаха към вратата.