	Кармен де Ибара не беше смутена, нито дори изненадана от това, което й бе казал. Знаеше от доста време, че зад онази отблъскваща външност се крие блестящ ум, за който бе получила многобройни доказателства и следователно не беше чудно, че Оберлус е успял да разбере какво става в душата й. Бе наблюдавал съвсем отблизо дълбоката й метаморфоза и, изглежда, бе отбелязвал и анализирал всяко едно от действията и реакциите й. Логичният резултат бе, че я познаваше в дълбочина и сякаш отгатваше най-потайните й намерения.