	Бяха го изпратили при нас от Джезказган, при това без стотинка в джоба, парите му се бавеха някъде по пътя. Това, естествено, ни най-малко не тревожеше комендатурата — него просто го бяха отчислили от тъмничното снабдяване и оставили на улиците в Кок-Терек: ако щеш, кради, ако щеш, пукни. Можах тогава да му дам десет рубли на заем и завинаги ми остана благодарен, дълго ми напомняше как съм го бил спасил. В него имаше една устойчива черта — да помни доброто. Но и злото също. (Така помнеше той злото, причинено на Худаев — същото чеченско момче, едва нестанало жертва на кървавото отмъщение. Всичко в този живот се обръща: оцелелият Худаев изведнъж несправедливо и жестоко си бе разчистил сметките със сина на М-з.)