	Сигни Малори вече ги виждаше пряко — застаналият по средата пръстен на станцията Пел, отдалечената луна, забулена от облаци планета Тамдолу, подобна на ярък скъпоценен камък. Флотата отдавна бе намалила скоростта и се движеше бавно като на сън в сравнение с предишния си стремглав полет. Гладките очертания на станцията се стопяваха в хаоса от ъгли на повърхността й.