	Въздъхна облекчено — стрелците откриха огън по конниците на Аримила. Първите арбалети се вдигнаха и пуснаха залп. Стрелците завъртяха моментално ръчките на оръжията си, за да ги изпънат, но между тях напред се втурнаха други и изстреляха втори залп. Дъждът от метални стрели посичаше мъже и коне, сякаш сърпове жънеха ечемик. Още и още стрелци се изсипваха през портата и стреляха колкото може по-бързо. Трета редица с арбалети затича напред и откри огън, четвърта, пета, а после между стрелците, все още изливащи се от зейналата порта, настъпиха мъже с алебарди. Алебардата беше страховито оръжие, съчетаващо връх на копие с острие на брадва с кука, за смъкване на хора от седлата. Започнаха да падат конници, нямаха място, за да нападнат с пиките си, а изпънатите им мечове бяха наполовина по-къси от алебардите. През портата вече препускаха в галоп мъже в червени палта и лъскави брони, гвардейците, пръснаха се вляво и вдясно, за да нападнат по фланговете хората на Аримила. Потокът им не секваше. Как, в името на Светлината, беше успяла Диелин да събере толкова много гвардейци? Освен ако… Огън да я изгори, трябваше да е хвърлила полуобучените новобранци! Е, обучени или не, днес щяха да бъдат помазани с кръв.