	Дон Хуан обрисува контролираното безумие като изкуството на контролираната заблуда или изкуството да се преструваш, че си изцяло погълнат от дадено действие — да се преструваш така добре, че никой да не може да го отличи от истината, контролираното безумие не е отявлена измама, каза ми той, а изтънчен, артистичен начин да се откъснеш от всичко наведнъж, оставайки същевременно неразделна част от всичко.