	Денят беше топъл и безоблачен, небето — тъмносиньо. С всеки полъх на вятъра тя долавяше щедрия мирис на трева и пръст. Когато носилката й пое между ограбените паметници, ту я огряваше яркото слънце, ту я скриваха дебели сенки. Дани се полюшваше и се взираше в лицата на мъртви герои и забравени от времето крале. Чудеше се дали боговете на изпепелените градове все още могат да отвръщат на молитви.