	— Мислиш ли, че ще ни победят, миличък? — попита тъмнокожата жена. Тя сложи ръка на рамото на момчето и го погледна в очите. Беше започнала да уважава предчувствията му. Понякога се чудеше каква част от онова, което беше сега, се дължеше на чудовището, с което се бе сблъскал, за да дойде тук — съществото от къщата на Дъч Хил. То не беше някакъв си робот или ръждясала механизирана джунджурия, а древно създание, останало от _Първоначалието._ — Видял си смъртта ни, така ли?