	Командите на земния контрол задействаха компютрите на „Медуза“. Сателитът започна да се разгъва като чадър, разтваряйки слънчевите си панели, които щяха да зареждат с енергия вътрешните системи и да помагат в промяната на положението и орбитата му. Енергийният поток от плутониевия реактор захранваше само позитронната камера. Придвижването на сателита около Земята се извършваше с помощта на ракета, захранвана от слънчева енергия и от химични реакции, която се нуждаеше от презареждане на всеки три години.