	— И така около ден и половина, та досега — каза Тър, — седя тук и го наблюдавам, освен когато задрема или отида оттатък да похапна нещо. От време на време говори с мене, знаеш ли. Изглежда знае почти всичко за мен, неща, които само най-близките ми братя рокери знаят. Знае всичко за закопаните наоколо тела, знае и за мексиканските копелета, които затрихме, когато им отнехме бизнеса с наркотиците, знае за ченгето, което нарязахме на парчета преди две години, и виждаш ли, нито едно ченге не подозира, че имаме нещо общо с това. Това нещо тук, това прелестно странно нещо знае всичките ми тайни. А за онова, което не знае, иска да чуе и е добър слушател. То ме одобрява. Наистина никога не съм мислил, че ще се срещна с него. Винаги съм се надявал, но не вярвах, че ще се случи. Прекланям му се от години, и цялата банда отслужваше черна литургия веднъж седмично, но никога не съм вярвал, че наистина ще ми се появи. Принасяхме му жертви, дори човешки, и изпяхме всички псалми, но така и не сполучихме да го призовем. Така че това тука е чудо. — Джитър се изсмя. — Работил съм за него през целия си живот. Молел съм му се през целия си живот, молел съм на Звяра. И сега то е тук. Истинско чудо.