	Борн спря черната шанхайска лимузина в дясното платно на пустия път. Според картата беше преминал през Източната порта на Летния дворец, на чието място върху този обширен къс земя с езеро на име Кунминг преди векове са били разположени разкошните вили на владетелите. Беше карал по крайбрежния път в северна посока, докато красивата архитектура се смени с обикновени селски къщи. Джейсън загаси светлините и излезе от колата, държейки в ръка импрегниран сак, в който беше сложил нещата, купени от магазините до хотел „Пекин“. Тръгна към редицата дървета отстрани на пътя и опита земята с пета. Почвата беше мека; това определено улесни задачата му, тъй като имаше реална възможност колата да бъде претърсена. Бръкна в сака, извади работни ръкавици и ловен нож с дълго острие. Коленичи и изкопа дупка, достатъчно голяма, за да скрие сака. С ножа изряза резка върху ствола на най-близкото дърво, докато се показа бялата сърцевина под кората. Върна ръкавиците и ножа обратно в сака, сложи го в дупката и го затрупа с пръст. Отиде до колата, провери брояча на километража и запали двигателя. Ако картата беше толкова точна по отношение на разстоянията, както при детайлното изобразяване на районите около Пекин, в които шофирането беше забранено, централният вход на резервата „Джинг Шан“ беше на не повече от километър.