	— Тогава аз хукнах да бягам — продължи Дани, — но вратата беше затворена. Бях я оставил отворена, а сега беше затворена. Дори не ми дойде наум просто отново да я отворя и да избягам навън. Бях много уплашен. Затова… облегнах се на вратата и затворих очи. Сетих се как господин Халоран ми разправяше, че тук нещата били като страшни картинки в книжка, и аз… все си повтарях… Теб те няма там, махни се, няма те!… Мислех си, че така тя ще изчезне. Само че не помогна.