	След като помисли малко, мистър Норел си каза, че би могъл да я заговори, но тя вече беше изчезнала. От шума и гледката на толкова хора накуп започна да му прилошава и той реши кротко да се оттегли, но точно в този момент тълпата пред вратата стана направо непробиваема и мистър Норел попадна в потока от хора, който го отнесе в друг край на стаята. Той се завъртя като сухо листо, паднало в дъждовен улей; при една от тези обиколки на стаята мистър Норел забеляза тихо кътче край прозорец. Висок параван от украсен с резба абанос със седефени инкрустации закриваше — ах, каква благодат! — шкаф с книги. Мистър Норел се пъхна зад паравана, извади „Пълни разкрития за Откровението на св. Йоана“ от Джон Нейпиър и започна да чете.