	На височина три хиляди и шестстотин метра постоянно имаше вятър. Независимо дали беше лек летен зефир или пронизваща зимна вихрушка, вятърът в долината никога не стихваше, нахлувайки от върховете на още две хиляди и четиристотин метра над нея. Планините бяха назъбени и оголени, изчистени от снега и пръстта, с изключение на защитените долчинки и клисури. Макар че по-голямата част от Тибет беше известна с красивите си гори и планини, земята около Ринпоче-Ла беше особено сурова и грозна. Най-близкият град се намираше на около сто километра на изток и нямаше шосета, а само едва личаща пътека, по която се осмеляваха да тръгнат най-безстрашните.