	След това се излегна в центъра на една голяма галерия. Таванът високо над него постепенно изсветля и започна да става прозрачен. Сега вече виждаше във всички подробности остроумието на сляпата и сурова сила, сплела преди милиарди години мекия камък в невъобразима главоблъсканица. Не закриваше очи и дори се стараеше да не мига, за да може в малкото време, което му оставаше да има повече светлина, отколкото мрак.