	Сред дълбините на свиващата се Празнота Ранд зърна Моарейн, засилила се от небитието, за да се хвърли върху Ланфеар. Атаките срещу него секнаха, когато двете жени политнаха през рамката на тер-ангреала сред лумналата бяла светлина, която продължи безкрай: тя изпълни извития правоъгълник от червен мрамор, сякаш мъчейки се да нахлуе през него, избивайки някаква невидима преграда. Сребристосини мълнии засвистяха в дъги около тер-ангреала, все по-свирепо неистови; дразнещо слуха бръмчене проряза въздуха.