	Посланието на Кисинджър беше ясно: единственият контрол от значение бе неговият. Това устройваше Брадли и Харлфингър, които през пролетта на 1971 г. се радваха, че могат да заобиколят официалното обсъждане пред комитета. Нямаше да им е трудно да си представят как щеше да изглежда то: