	Чифликът му имаше размерите на циркова палатка, пищен като трапеза през Деня на благодарността* — богат, разкошен, с чудесни дърворезби, украсени със скъпоценни камъни. Въпреки това има занемарен вид и ако човек не гледаше къде стъпва, можеше да се спъне в някоя детска играчка на широката, стръмна стълба, да падне и да си счупи врата. Навсякъде в краката ти се мотаят деца и кучета, а най-малките дори не бяха научени да се облекчават навън. Всичко това не тревожеше Дорал. Нищо не тревожеше Дорал, той просто се радваше на живота.