	— В края на краищата нали водим професионален разбойник с нас — казаха джуджетата и тръгнаха, като поведоха кончетата си (с нужната предпазливост) по посока на светлината. Стигнаха до хълма и навлязоха в гората. Заизкачваха се нагоре по стръмнината, но никъде наоколо не се виждаше пътека, която да води към къща или към някаква друга сграда. Колкото и предпазливо да стъпваха джуджетата, наоколо се носеше страшно шумолене, скърцане и пращене (а и немалко клетви и ругатни), докато се провираха между дърветата в непрогледната тъмнина.