	Във всеки случай, беше свободен. И какво щеше да прави сега? Тръгна обратно към главната алея, като се придържаше към сенките и често се ослушваше. Силно се потеше, туниката бе залепнала за гърба му, а лицето му бе покрито с прахоляк. Беше развълнуван от бягството си и объркан от факта, че не знаеше как да се възползва от това. Нямаше кой да му помогне в Тирзис, а също и извън него. Не знаеше с кого да се свърже в града — не можеше да вярва на никого. Не знаеше как да стигне отново до Хълмовете Парма — Стеф щеше да помогне, ако знаеше, че приятелите му са в беда, но как би могло да разбере Джуджето преди да е станало твърде късно.