	По съмване на другата сутрин той крачеше предпазливо през палмовидните папрати и гъстите подрасти на боровата гора, стресна един заек, който хукна от дупката си, събуди свадливите протести на няколко безпътни гарги, които очевидно бяха гуляли цялата нощ, и стигна до гъстака на рида, където веднъж беше заварил Млис. Там намери поваления бор с увисналите на кичури вейки, но тронът беше празен. Когато се доближи повече, нещо като уплашено животинче побягна през пращящите клони. То изтича нагоре по вдигнатите ръце на падналия властелин и се укри в благосклонно приелата го зеленина. Учителят отиде при стария престол и се увери, че гнездото е още топло — като надзърна между преплетените клони той срещна черните очи на забягналата Млис. Те се загледаха един друг, без да проговорят. Тя наруши мълчанието първа.