	Дребният човек изсумтя с погнуса от внезапния отвратителен полъх на гнило. Неловко посегна за кърпичката и я изпусна. Докато се навеждаше да я вдигне, ръката на чудовището профуча там, където преди миг бе главата му — ударът без съмнение щеше да размаже напълно бебешката физиономия. Човекът се изправи и понечи да закрие носа си с кърпичката, но тя се оказа цялата в кръв. Нещото зад дървото отново вдигна ръка тъкмо когато дребният човек захвърли кърпичката и се отправи през полето към далечното шосе, което щеше да го върне в града. Чудовището се метна върху кърпичката, огледа я, разкъса я няколко пъти и внимателно проучи парцалите. После безучастно се загледа подир чезнещия силует на дребния човек и тъй като вече не се интересуваше от него, пое назад към гората.