	Царицата въздъхна дълбоко и се повдигна между възглавниците. По нежно бледата кожа на лицето й блесна самотна сълза. Тя я отри с пръст и обърна глава към вратата. Там, на прага, мълчаливо се бе изправил малкият княз Михаил. Облечено в дрехите на паж, синеоко и русо, около тринадесетгодишно, момчето очакваше да бъде повикано от майка си. Мария го изгледа безмълвно и продължително. Гърдите й се повдигнаха от въздишката на дълбоко вълнение. — Всичко е за него! — мина през съзнанието й мисълта за майчинската й саможертва. Тя разтвори прегръдката си и едва тихо изстена: