	Той не прочете какво бе написал и което, казахме, бе плод на първата мисъл, която се бе мярнала в ума му. Нямаше никакво съмнение какъв ефект щеше да предизвика това писмо. Димер, прекрасният патриот, за какъвто самият той му се беше представил в разговорите, щеше да се разсърди ужасно, когато получеше писмото. Жена му и гражданинът Моран щяха да го накарат да постоянства в сръднята, забрава щеше да се простре като черно було над засмяното минало, за да отстъпи място на зловещото бъдеще. Морис подписа и запечата писмото, предаде го на официоза, официозът го даде от своя страна на пратеника и пратеникът си тръгна.