	През 1962 г. пътувах с влак през Сибир за пръв път като свободен гражданин. И да се не надяваш! В купето се оказах с един млад енкаведист, току-що завършил Тавдинското училище и разпределен в иркутското УИТЛ. Направих се на съчувствуващ глупак и той ми разказа как са изкарали стажа в съвременните лагери и до каква степен нахални, безчувствени и безнадеждни били затворниците. Върху лицето му още не се бе отпечатала онази постоянна жестокост, но той ми показа празничната снимка на техния 3-ти Тавдински випуск, където сред младоците личаха и отдавнашни лагерничари, довършващи образованието си (по дресировка, дебнене, лагерознание и марксизъм-ленинизъм) главно за да повишат вече пенсията си, а не толкова за самата служба, и аз, дето съм патил и препатил, едва не ахнах. Черната душа избива на лицето! Само колко умело ги подбират измежду хората!