	— O, съмнявате се в благоразумието на начинанието ми? Може би имате право. Да желаеш собствената си лудост е много безразсъдно. Наставникът ми, жена ми и приятелите ми много биха се ядосали, ако чуеха — той млъкна. Подигравателното изражение слезе от лицето му, нотките на безгрижие изчезнаха от гласа му. — Но аз се разделих с наставника си, жена ми е мъртва, а от приятелите ми ме делят двадесет мили ледена вода и най-хубавата част от континента. За пръв път, откакто съм се захванал с тази странна професия, не съм длъжен да се съветвам с никого. Е, откъде да започна? Трябва да ми подскажете нещо — нещо, което да служи за символ, за съдина на лудостта ви — Стрейндж се огледа из стаята. — За съжаление вие като че ли не притежавате нищо друго освен роклята си… — той сведе поглед към чинийката в ръката си — …и тази мишка. Мисля, че предпочитам мишката.