	Присвит зад един паднал дънер, Осан’гар задиша на пресекулки след изнурителния бяг. Тези няколко месеца, през които трябваше да се представя за Корлан Дашива, не го бяха накарали да заобикне усилието. Взривовете, които за малко щяха да го убият, заглъхнаха, след което започнаха отново някъде далече и той се надигна предпазливо, за да надникне над дънера. Не че се заблуждаваше, че полуизгнилото дърво е кой знае каква защита. Никога не се беше проявявал като истински воин. Дарбите, геният му бяха в други области. Тролоците бяха негово творение, а следователно и пръкналите се от тях мърдраали, и още много създания, разтърсили света и направили името му прочуто. Ключът за достъп блестеше нажежен от сайдин, но той долавяше, че и други, по-малки количества от стихията се привличат наоколо и някой борави с тях.