	Въгленчетата на двете цигари се вдигнаха и слязоха едновременно. Чух ги да се смеят приглушено до мен — той и момичето с шумяща рокля. Бе седнало на масата ни. Погледът му издаваше опитност; шията, раменете и деколтето бяха бели като сметана. Пиехме шампанско, а от ъглите към нас се насочваха мнителни погледи. Сега пълният мрак около нас прикриваше донякъде смущението ми. Едно изолирано ръкопляскане отекна като плесница в тишината на бара зад нас. Видях два стриптийза и един фокусник, които му описах, шепнейки в ухото му. Фокусникът беше стар, с набръчкано лице и нарисувана усмивка. Бе свършил номера си, крепейки на ръцете, раменете и шапката си поне дванадесет трепкащи гълъба. Момичетата от стриптийза бяха изиграли номера си бързо и с пестеливи движения. Едва по-късно, откъсвайки се от бара и описвайки широк кръг, за да ни проучи, създанието от сметана бе дошло да седне на масата ни, като намигаше и подхвърляше шеги на развален италиански.