	Коля се разкисва, сълзи рукват от очите му. „Каква мъка те яде?“ — питат го жените. От тяхното съчувствие Коля съвсем открито заплаква. Те започват да го утешават. Той им обяснява: „Самотен съм. Всички ме зарязаха.“ — „Ами защо не се ожениш? — дали на шега, дали сериозно предлага старата. — Моята също е мома.“ Коля се разтапя още повече и не без любопитство започва да попоглежда момата. Тя се обръща към него с делово предложение: „Пари за водка имаш ли?“ Коля изгребва последните си рубли, но пак не стигат. „Е, ще добавя.“ И излиза. „Да — спомня си Коля, — ударих няколко яребици. Свари ги, тъщо, за празничния обяд.“ Жената ги взема. „Ама това са кокошки!“ — „Е, значи в тъмното не съм разбрал, когато съм стрелял.“ — „А защо шиите им са превити?…“