	Пред тях лежеше голям залив на Вътрешното море. Не повече от хиляда крачки ги отделяха от дългата и тясна пясъчна крайбрежна ивица, затрупана с довлечени от вълните дървета. Повърхността на водата бе неподвижна и разделена до тъмния нощен хоризонт от лунната пътека. В ляво и дясно, на разстояние няколко километра навътре се издаваха два носа, които оформяха залива. Вятър нямаше и морето, в което така често бушуваха сурови и силни урагани, бе гладко и спокойно като напълнена вана.