	През това време край него по коридора, потропвайки с патериците и скърцайки с протезите си, назад и напред равномерно и неуморно се движеше старши лейтенант Мересиев. Мина веднъж, два пъти, десет, петнадесет, двадесет пъти. Той се движеше по някаква своя програма сутрин и вечер, като си поставяше задачи и с всеки ден удължаваше пътя.