	Щом ме мярна, непознатият вдигна ръце — не идеше със зла мисъл, подчерта. Наоколо ни се струпаха още наши. Не бяхме виждали жива душа от седмици, ако не броим пустинните пастири, които навремени се появяваха върху ръба на някой хребет, за да изчезнат след миг.