Já se ale bohužel zkrátka tentokrát v případě Chrámu zkázy, ikdyž u jiných klasik s tím nemám problém, nedokážu přenést o třicet let zpátky, aby bych z toho byl také tak moc v prdeli, a z pohledu dnešního diváka ve mně prostě převažují rozpaky a spíš povytažené obočí, než údiv a nadšení.