Postavy jsou opět jednoduché a svým jednáním nezřídka až dementní, spousta scén nechtěně směšných až trapných (nesmyslná svlíkačka u zraněné Belly, úvodní snová sekvence, Edwardovo zjevování se v podobě ducha, a spousta, spousta dalšího) a režisérovi Chrisi Weitzovi na rozdíl od předchůdkyně Catherine Hardwicke evidentně chybí cit pro atmosféru, která byla největším kladem jedničky a i když mu chatrný scénář často podráží nohy, těch pár scén, které mohly být působivé, natočil naprosto sterilně, takže ve výsledku jen prošumí.