Pominu značné ignorování zbytku kapely a přenesení pozornosti na Freddieho, protože (i když nás nejspíše chtěli tvůrci a především stále žijící členové kapely - producenti přesvědčit o opaku) právě jeho příběh je jednoduše tím nejzajímavějším, ale ani zde to není precizně dotaženo a tak jsem se nedozvěděl vlastně nic nového, respektive zásadního a je to o to větší škoda, když měli tvůrci k dispozici Ramiho Maleka, který Mercuryho veškeré pózy a vyjadřování trefil naprosto dokonale.