Sistrurus miliarius
Sistrurus miliarius är en ormart som beskrevs av Carl von Linné 1766. Sistrurus miliarius ingår i släktet dvärgskallerormar, och familjen huggormar. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig.

Utseende 
Denna orm blir vanligen 40 till 55 cm lång och enstaka exemplar når en längd upp till 83,2 cm. Vid svansens slut förekommer ett cirka 3 cm långt organ som ormen skallrar med. Den gråa kroppsfärgen och de mörka fläckarna utgör ett kamouflage.

Utbredning 
Arten förekommer i sydvästra USA. Den lever i fuktiga savanner, i den fuktiga prärien, i träskmarker, vid vattenansamlingar i mera torra landskap och i buskskogar. Ormen vistas främst på marken och ibland syns den klättrande i den låga växtligheten.

Ekologi 
Sistrurus miliarius vilar vanligen i underjordiska bon som skapades av gnagare eller av sköldpaddan Gopherus polyphemus. Arten jagar olika gnagare, groddjur, ödlor och insekter. Den ligger vanligen orörlig på marken och överraskar bytet som vandrar förbi. Ungdjur använder dessutom sin gulaktiga svans som lockbete för grodor och ödlor. Allmänt har exemplar av hankön en längre svans och unga hannar har därför större jaktlycka. Ett fåtal individer jagar aktivt och de använder troligtvis lukten vid dessa tillfällen.

Arten faller själv offer för större ormar, för rovdjur, för rovlevande fåglar och för pungråttor.

Sistrurus miliarius och människor 
Det giftiga bettet orsaker smärtor för vuxna människor men allmänt behövs bara kortvarig medicinsk behandling. Antagligen producerar en enda orm inte tillräckligt gift för att döda en vuxen människa. För barn krävs ofta övervakning på sjukhus i några dagar.

Underarter 

Arten delas in i följande underarter:

 S. m. barbouri
 S. m. miliarius
 S. m. streckeri

Källor

Externa länkar 

Dvärgskallerormar
miliarius
Kräldjur i nearktiska regionen
Sistrurus miliarius är en ormart som beskrevs av Carl von Linné Sistrurus miliarius ingår i släktet dvärgskallerormar , och familjen huggormar . IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig . Utseende Denna orm blir vanligentillcm lång och enstaka exemplar når en längd upp till2 cm . Vid svansens slut förekommer ett cirkacm långt organ som ormen skallrar med . Den gråa kroppsfärgen och de mörka fläckarna utgör ett kamouflage . Utbredning Arten förekommer i sydvästra USA . Den lever i fuktiga savanner , i den fuktiga prärien , i träskmarker , vid vattenansamlingar i mera torra landskap och i buskskogar . Ormen vistas främst på marken och ibland syns den klättrande i den låga växtligheten . Ekologi Sistrurus miliarius vilar vanligen i underjordiska bon som skapades av gnagare eller av sköldpaddan Gopherus polyphemus . Arten jagar olika gnagare , groddjur , ödlor och insekter . Den ligger vanligen orörlig på marken och överraskar bytet som vandrar förbi . Ungdjur använder dessutom sin gulaktiga svans som lockbete för grodor och ödlor . Allmänt har exemplar av hankön en längre svans och unga hannar har därför större jaktlycka . Ett fåtal individer jagar aktivt och de använder troligtvis lukten vid dessa tillfällen . Arten faller själv offer för större ormar , för rovdjur , för rovlevande fåglar och för pungråttor . Sistrurus miliarius och människor Det giftiga bettet orsaker smärtor för vuxna människor men allmänt behövs bara kortvarig medicinsk behandling . Antagligen producerar en enda orm inte tillräckligt gift för att döda en vuxen människa . För barn krävs ofta övervakning på sjukhus i några dagar . Underarter Arten delas in i följande underarter : S. m. barbouri S. m. miliarius S. m. streckeri Källor Externa länkar Dvärgskallerormar miliarius Kräldjur i nearktiska regionen