Papež Pij VIII.
Papež Pij VIII., rojen kot Francesco Saverio Maria Felice Castiglioni, italijanski rimskokatoliški duhovnik, škof in kardinal, * 20. november 1761, Cingoli, † 30. november 1830.

Papež in vladar Papeške države je bil med letoma 1829 in 1830.

Življenjepis

Družina in mladost 
Papež Pij VIII. se je rodil kot Francesco Saverio Maria Felice Castiglioni v plemiški družini langobardskega porekla rodom iz Milana dne 20. novembra 1761 v kraju Cingoli, v soteskah Macerate, 
kot tretji od osmih otrok (in drugi sin).

Oba starša sta se ponašala s predniki v cerkveni službi, med katerimi sta kazala ponosno tudi na dva papeža: on na svetega samotarja Celestina V., ona pa na tridentinskega prenovitelja Pija. V. . Družina je gojila verske, pa tudi kulturne vrednote; njihova podedovana in obogatena knjižnica je vsebovala zlasti pomembna teološka, pravna in znanstvena dela. Prvo izobrazbo sta mu oskrbela stric duhovnik in učitelj: njegov oče se je med drugim tako navdušil za zbiranje starega denarja, kar je nadaljeval tudi sin, da so ga klicali kar za »numizmatičnega papeža«.

Šolanje 
Leta 1773 je vstopil v osimski zavod Campana, namenjen plemiškim otrokom, med katerimi je bil tudi papež Leon XII.. 26. decembra 1774 je prejel nižje redove, vendar se kot radoveden in živahen mladenič ni mogel prilagoditi (pre)strogemu dnevnemu redu. Zato so ga oktobra 1776 starši prepisali na Collegio pontificio Montalto di Bologna;
  tam sta večja odprtost in prostost ustrezali mladeničevemu vsestranskemu razvoju.

Cerkvena pot 
Po študiju modroslovja je vpisal pravo ter se pod vplivom jezuitov -  italijanskega spirituala Borsettija in mehiškega teologa-kanonista E.M. Yturriaga, ki sta ga navdušila za pobožnost do Srca Jezusovega, odločil oktobra 1782 za vstop v bogoslovje. 5. aprila 1783 je v Bologni prejel subdiakonat, 20. decembra diakonat, a 17. decembra 1785 v Rimu mašniško posvečenje. Svoje poslanstvo je razumel kot obrambo papeževega prvenstva in širjenje katolištva. 
Kljub namišljeni vsevednosti takratnega razsvetljenstva in svobodomiselni zanesenosti revolucije je takratno nepopustljivo katoliško polemično apologetiko uspeval blažiti s svojim krotkim značajem in prirojeno strpnostjo meneč, da je treba napako ali zablodo raje popravljati s sredstvi apostolata kot pa jo izganjati z uničujočimi obsodbami. Tega načela se je zvesto držal tudi pozneje kot škof in papež.

Francesco Saverio je torej poleg teologije študiral tudi pravo v Bologni in postal doktor civilnega in kanonskega prava. Postal je tajnik komisije za izvajanje sklepov Pistojske sinode (1786). Nato je opravljal službo generalnega vikarja v raznih škofijah, dokler ni bil končno imenovan za stolnega prošta v rojstnem kraju Cingoli.

Škof na treh mestih 

11. avgusta 1800 je bil imenovan za škofa Montalta; 17. avgusta istega leta je prejel škofovsko posvečenje. 
Ker je 1808 zavrnil prisego francoski proticerkveno usmerjeni državi, ga je okupator Napoleon dal zapreti. Pij VII. ga je po osvoboditvi 8. marca 1816 imenoval za kardinala-duhovnika pri Santa Maria in Traspontina, kjer je bil umeščen 29. aprila istega leta. Istočasno je bil postavljen za škofa v Ceseni, ki je tako dobila naziv „mesto treh papežev”. Tu sta se namreč rodila tudi papež Pij VI. ter papež Pij VII.. Med Napoleonovimi vojnami so Francozi v Ceseni oropali veliko samostanov in cerkva.

1821 ga je papež prestavil za škofa v Frascati. Papež in državni tajnik kardinal Consalvi sta njegovo delo zelo cenila. 4. avgusta 1821 je postal uslužbenec Rimske kurije in 13. avgusta istega leta je bil imenovan za kardinala-škofa podmestne škofije Frascatija. 14. novembra 1821 je postal prefekt Rimske kurije.

Papež  
[[File:Pie VIII porté dans la basilique de Saint-Pierre à Rome, by Horace Vernet, 1829.jpg|thumb|180px|left|Horace VernetPija VIII. nesejo na sedes gestatoria v Cerkev sv. Petra]]

Že leta 1823 je veljal za glavnega kandidata liberalnejše smeri med kardinali, po smrti Leona XII. pa so ga za papeža izvolili 31. marca 1829. in 5. aprila istega leta je bil kronan in umeščen na sedež svetega Petra. Iz hvaležnosti, ki jo je čutil do svojega največjega dobrotnika Pija VII. si je izbral ime Pij VIII..

Učeni in pobožni mož je pokazal dovolj širine za vsa pereča cerkvena vprašanja. Posvetil se je urejanju odnosov s Francijo in nekaterimi drugimi (zlasti nemškimi) državami, podprl je gospodarsko in socialno dejavnost v cerkveni državi, predvsem pa si je prizadeval za poglobitev vere nasproti naraščajoči verski ravnodušnosti.

Dela

Okrožnici 
Traditi humilitati
V svojem kratkem papeževanju je papež Pij VIII. izdal pravzaprav le eno okrožnico in sicer »Traditi humilitati« z nadevkom 24. maj 1829. V njej navaja kot glavne vzroke za propadanje vernosti ter političnega in družbenega reda: 
ravnodušnost v verskih zadevah, 
širjenje bibličnih družb, 
napadanje svetosti zakonske zveze ter 
nasprotovanje cerkvenim dogmam in cerkveni ureditvi. Za to zadnje obtožuje zlasti tajna združenja kot prostozidarje. Njihov vpliv na mladino po njegovem mnenju predstavlja nevarnost za prihodnost, ki bo prinesla nove družbene in verske pretrese. 

Pontifikat Pija VIII. je bil najkrajši v 19. stoletju. Njegovo kratko papeštvo je bilo priča doseženi katoliški enakopravnosti v Veliki Britaniji leta 1829, ki jo je pozdravil, in julijski revoluciji v Franciji leta 1830, ki jo je nerad sprejel.

Litteris altero abhinc
Pija VIII. je znan po njegovih predpisih glede na poroke med katoličani in protestanti v okrožnici oziroma brevu iz leta 1830 Litteris altero abhinc, v katerem je izjavil, da je zakon lahko pravilno blagoslovljen le, če zakonca upoštevata določbe, ki so zagotavljale vzgojo otrok v katoliški veri. 

Dne 25. marca 1830 je torej Pij VIII. objavil pismo (breve) »Litteris altero abhinc«, v katerem je izjavil, da lahko Cerkev blagoslovi mešani zakon med katoličanom in protestantkinjo samo, če so dane ustrezne obljube glede katoliške vzgoje otrok; sicer naj župnik omogoči le preprost obred tako, da le pasivno sodeluje. Pod njegovim naslednikom je ta zadeva postala vzrok spora v Prusiji med škofi in vlado.

Evropske novice 
Aprila 1829 je bil v Angliji sprejet zakon o katoliški emancipaciji, ki je katoličanom omogočil sedenje v parlamentu in opravljanje javnih služb. Že njegov predhodnik Leon XII. se je zelo zanimal za pravice katoličanov, vendar ni dočakal javnega priznanja. 

Papeževi zadnji meseci so bili težavni ne le zaradi bolezni, ki so ga mučile, ampak tudi zaradi preskušenj, ki so zadevale katoličane po svetu. V Franciji je izbruhnila julijska revolucija in kralj je moral pobegniti, na prestolu pa ga je nasledila mlajša orléanska veja. Papež je z obotavljanjem priznal novo vladavino na nagovarjanje svojega modrega tajnika Consalvija.

Navedek

Smrt in spomin 
[[Image:Monument to Pope Pius VIII.jpg|thumb|180px|left|Spomenik papežu Piju VIII.  v Cerkvi sv. Petra ]]

Bolezen 
Začenši od izvolitve je bil Pij VIII. krhkega zdravja. Ko so ga izvolili, je že bil hudo bolan, skoraj hrom. Že veliko prej – 1782 – se ga je namreč lotil kronični herpes, ki mu je sledila še druga bolezen, ki ga je spremljala skozi vse življenje: oboje je prenašal z občudovanja vredno asketsko potrpežljivostjo.

V začetku novembra 1830 je hudo zbolel: pojavile so se mu rane na vratu in kolenu, medtem ko so mu celotno telo prekrili čiri, kar je zdravnikom uspelo pozdraviti do 15. novembra. 23. novembra pa ga je bolezen znova napadla; naslednje tri noči je imel težave z dihanjem, 28. novembra pa je prejel sveto popotnico (spoved in obhajilo) in pozneje istega večera ob 21.30 še bolniško maziljenje.

Smrt in govorice 
V njegovem času so se tajna društva pod vplivom prostozidarjev razmahnila; hujskali so podložnike k prevratu. »Zdelo se je, da so po vsej Evropi, - tako Chantrel, - nastopili žalostni dnevi prekucije – ko je Pij nepričakovano umrl. V Franciji je vse vrelo, padali so iz ene v drugo mrzlico. Pojavile so se herezije, ki so družbi grozile z revolucijo. Nemčija, Poljska, Belgija in Španija so bile vznemirjene; v Italiji se je revolucija razširila iz Bologne v Papeški državi vse do vrat Rima.«

Bolezen je hudo izčrpala njegove telesne sile; po nekaj napadih astme je padel v kratko agonijo in umrl 30. novembra 1830 v starosti 69 let v Kvirinalski palači v Rimu. 

Nekatere nejasne okoliščine njegove "nenadne" smrti sprožile predpostavko, da je bil zastrupljen. Pojavile so se namreč domneve, češ, da je bil Pij VIII. zastrupljen, vendar ni bilo najdenih nobenih dokazov, ki bi potrdili ta sum.. 

Knez Chigi, papežev sodobnik in častni zastopnik na papeškem dvoru, je zapisal v dnevnik 2. decembra 1830: »V razrezi papeževega trupla sinoči smo našli drob popolnoma zdrav; opazili smo nekaj slabosti na pljučih. Drugi pravijo, da je bilo nekaj oslabelosti srca; Ostane torej, da zvemo, od katere bolezni je umrl.« Te besede so nekateri razlagali kot namig, da je obstajala zarota; vendar večina virov tega niti ne omenja.

Kardinal Camillo Di Pietro je imel pogrebni nagovor za pokojnega papeža, preden so kardinali vstopili v konklave, da bi izbrali naslednika. Pija VIII. je nasledil papež Gregor XVI..

Spomin 
[[File:Fronleichnam in Rom.jpg|thumb|180px|right|Telovska procesija v Rimu okrog 1830 (sodobna litografija)]]

»Vir religiosus« 

Malahijeva prerokba imenuje papeža Pija VIII. »Vir religiosus« - »Pobožen, veren mož«. Po eni strani je bil veren in pobožen dušni pastir, ki je v svoji edini okrožnici zavračal tisto, kar je po njegovem mnenju pomenilo nevarnost za vero. Tako prepričanje je izpovedoval tudi že prej. Po drugi strani pa izvajajo pomen prerokbe iz besedne igre glede imena: »pius« = »pobožen«. 

To geslo povezujejo torej z izbiro papeškega imena Pius (; ); v slovenskem prevodu veren, pobožen, „bogaboječ“, ali pa z dejstvom, da ni bil prvi papež iz te verne družine, ki je dala Cerkvi skozi zgodovino že tretjega papeža.

Bellijev Pij VIII. 

Obstaja pesnik, ki je priložnostno sestavljal sonete - med drugim tudi o papežih. To je Jožef Belli, ki je v polnem pomenu besede pravi rimski pesnik: rojen in umrl v Rimu, dolgo živel in deloval v Rimu, velikanska zbirka njegovih v rimščini pisanih sonetov pa se tudi imenuje Rimski sonetje (Sonetti Romaneschi).

Njegovi soneti so bili pogosto satirični in surovo proticerkveni; v njih je na primer kardinale opredelil kot »pasje razbojnike«; ali pa papeža Gregorja XVI. kot nekoga, ki smatra »Rim za svojo osebno gostilno«; za drugega papeža je menil, da ne dela drugega, kot da samo je in pije in gleda skozi okno na svojo posest. S takim svobodomiselnim mišljenjem se je »okužil« v Milanu, kjer so ideje francoske revolucije našle plodno tlo.

Kljub temu, da se neotesano norčuje iz tega, drugih papežev in cerkvenih ter posvetnih veljakov, je Belli ohranil skozi celo življenje Cerkvi naklonjeno miselnost. Med uporom, ki je povzročil odpravo Papeške države in vzpostavitev Rimske republike leta 1849, je odločno zagovarjal pravice papeža. Iz te pesnikove duhovne razklanosti lahko razumemo, kako da je stara leta preživljal zagrenjeno in samotno. 

V tem divjem sonetu, napisanem dan po belem dimu (1. aprila 1829), nam pesnik Belli v rimščini neusmiljeno podaja grozen portret Pija VIII. – izredno natančen, vendar pesniško hudo pretiran. Ne upoštevajoč njegovih prikupnih duhovnih vrlin, se Bellijev čopič ustavi le pri papeževih zoprnih zunanjih pomanjkljivostih: z nekaj rezkimi besedami ovekoveči Pija VIII. s številnimi telesnimi hibami: povsod luskavica, brezzob, enook, z negotovimi nogami, ki jih vleče za seboj, ko hodi držeč glavo postrani (zaradi hudih bolečin, ki mu jih je povzročal od herpesa napadeni vrat). Piko na i postavi v sonetu neusmiljena pripomba navadnega človeka: 

»Mhm! za papeža so kardinali izbrali grdega, nerodnega velikana...« 

Belli je pač pesnik nasprotij: po eni strani v svojih narečnih pesmih posmehljivo in celo prostaško govori o vladajoči gospodi, tudi o papežih in škrlatnikih – po drugi strani pa služi prav tem s tankočutno vestnostjo in zvestobo celo v najtežjih okoliščinah. V vsakem primeru nam pa ti verzi odkrivajo življenje in izražanje takratnega prostaka v Papeški državi

{| class="wikitable"
|-
! Giuseppe Gioachino Belli:Pio ottavo(rimščina)   
! Giuseppe Gioachino Belli:Pio Ottavo(italijanski prevod)
! Jožef Joahim Belli:Pij Osmi(slovenski prevod, Stebunik)
|-
| <poem>
Che ffior de Papa, creeno! Accidenti!
Co’ rrispetto de lui pare er Cacamme.  
Bbella galanteria da tate e mmamme
Pe ffà bbóbo <ref>slovensko: bav-bav</ref>a li fijji impertinenti!

Ha un èrpeto pe’ ttutto, 
nun tiè  ddenti,
È gguercio, je strascineno le gamme,
Spènnola da una parte, e bbuggiaramme 
Si arriva a ffà la pacchia a li parenti.

Guarda llì cche ffigura da vienicce
A ffà da Crist’in terra! C.... matto
Imbottito de carne de sarcicce!

Disse bbene la serva de l’orefisce
Quanno lo vedde in chiesa: 
“Uhm! cianno  fatto
un gran brutto strucchione  de Pontefisce„.

1 aprile 1829
</poem>
| 
Che fior di Papa hanno creato! Accidenti!
Con rispetto per lui sembra il Cacamme
Bell' atteggiamento da padri e madri
che vogliano spaventare i figli impertinenti!
 
Ha un erpete dapertutto, non ha denti,
è cieco da un occhio, cammina trascinando le gambe,
pende da una parte e scommetto
che non farà in tempo ad arricchire i parenti.
 
Guarda che razza di figura
da fare il Cristo in terra! Un cazzo matto 
imbottito di carne da salsicce!
 
Disse bene la serva dell'orefice
quando lo vide in chiesa "Uhm! ci hanno fatto
un gran brutto omaccione mal tagliato come Pontefice". 

1 aprile 1829
|
Kakšno papeško cvetko so ustvarili! Presneto!
V primeri z njim se zdi Kakamež spoštovanja vreden
Lepa priložnost za očete in matere,
ki hočejo strašiti predrzne otroke!
 
Povsod ima herpes, nima zob,
je slep na eno oko, ko hodi, vleče noge,
nagnjen na eno stran, in stavim,
da ne bo imel časa obogatiti svojih sorodnikov.
 
Poglejte, kakšno pokveko so izbrali,
da bi naredili Kristusa na zemlji! Prismuknjen tepec,
vreča, napolnjena s klobaso!

Zlatarjeva dekla je posrečeno rekla
ko ga je videla v cerkvi: »Mhm! Naredili so nam
za papeža grdega, slabo ostriženega velikana.«

1. april 1829 (jutro po belem dimu)
|}

 Ocena 
Zgodovinarji današnjega časa so zdaj, v času po risorgimentu ter temu sledečem iredentizmu, v nasprotju z liberalnim Bellijem in njegovimi sodobniki – naklonjeni temu »prehodnemu« – kratkotrajno vladajočemu papežu. 

 Blag in mil 
Lik Pija VIII. je bil blag in priljubljen, ter je užival ugled učenjaka, saj je bil še posebej izurjen v kanonskem pravu; gojil pa je izredno zanimanje za preučevanje in razlago svetega pisma, pa tudi za numizmatiko. Poleg tega je bil izredno vesten in odločen v boju zoper nepotizem. Tako je vsem svojcem po ustoličenju na papeški prestol ukazal, naj ostanejo na položajih, ki so jih že imeli.

 Usmiljen in skrben 
Zavračal je razkošje in baharijo. Svoje sorodnike je držal proč od Rima. Preproste in blage narave se je Pij modro spopadal z zapletenimi in protislovnimi političnimi razmerami svojega časa. 

Obsodil je zmote tajnih združb, vendar je bil usmiljen in prizanesljiv do prestopnikov med nemiri, ki so izbruhnili v petdesetih dneh izpraznjenega sedeža ter jih je pomilostil. Poskrbel je za zaposlitev delavcev in oskrbo mesta. 

Enako preudarnost je pokazal na mednarodni ravni. Sprejel je pariški julijski prevrat (1830) in priznal novo kraljevino Ludvika Filipa. Sprl se je samo s prusko vlado glede vprašanja mešanih zakonov; vendar je tudi v tem primeru znal poiskati ustrezno rešitev.

 Podanašnjenje na Pijev način 
Leta 1830 je Francija doživela nov prevrat in konec dinastije Bourboncev. Pij VIII., ki je v svoji politiki združeval trdnost načel s praktičnimi popuščanji, je vzpostavil odnose z novo francosko vlado in prosil škofe, naj vernike opominjajo k pokorščini ter k spodbujanju narodne sprave... Papež je bil prepričan, da se Cerkev mora sporazumeti z novo vladavino; pravzaprav je bila posledica prevrata 1830 zelo zmerna ustava.

Pij VIII. je upravljal Cerkev bolj s svojo voljo kot s svojimi vedno šibkejšimi telesnimi silami. Z zadovoljstvom je opazoval, kako ameriška Cerkev povečuje število svojih članov in se močno razvija v dotlej nezaslišanih razmerah svobode... Papež je pozorno spremljal njen razvoj in jo spodbujal v njenih težavah, neizogibnih v času hitre rasti.

Duh torej, s katerim je papeževal, je bila ponovna potrditev temeljnih cerkvenih načel, pri čemer ga je vodil njegov zmerni in spoštljivi značaj za reševanje perečih vprašanj in vzpostavitev skladnejšega odnosa z državami; s tem je dokazal, da je razumel znamenja svojega časa.

 Učen, uravnovešen in tankovesten 
Francesco Saverio Castiglioni – Pij VIII. – v kratkem času, ki mu je bil odmerjen, ni mogel pustiti globljih sledi. Tako kot Pij VII. je bil blag, učen, zmeren in tankovesten ...

Najhujšo nevarnost in znanilce novih viharjev je videl v vplivu prostozidarstva na učiteljsko in študentovsko mladino ter v razuzdanosti odraščajoče mladine. V njegovem času so dosegli angleški katoličani priznanje svojih pravic.

Navodilo kölnskemu nadškofu o mešanih zakonih (1830) določa, da lahko Cerkev posveti mešane zakone samo, če je obljubljena katoliška vzgoja otrok; v nasprotnem primeru sme župnik le nedejavno prisostvovati.

 Zavračal je nepotizem 
Najbolj ga hvalijo zgodovinarji zaradi doslednega odklanjanja nepotizma.

Ker je želel od sebe odvrniti celo senco nepotizma, je takoj po izvolitvi o tem obvestil svojce; hkrati pa jih je prosil, naj molijo zanj, in jim rekel, naj se s tem ne hvalijo in naj vsak od njih ostane tam in na položaju, na katerem ga je našlo njegovo povzdignjenje.

Za državnega tajnika je izbral spretnega diplomata kardinala Albanija, ki je bil v sorodu s Habsburžani. To je nedvomno koristilo Svetemu sedežu. Morda je bilo njegovo največje veselje, ko so v Angliji leta 1829 po zaslugi O'Connelovih tridesetletnih nezlomljivih bojev dobili katoličani enake pravice kot anglikanci; Irska pa je dosegla samostojnost. Zato imenujejo tega borca za človečanske pravice The Liberator (Osvoboditelj). K zmagi je pomagal tudi Pittov karizmatičen državniški čut; podobno kot njegov oče si je prizadeval za enakopravnost vseh državljanov ne glede na vero ali narodnost. 

Pij VIII. je veliko naredil tudi za zunanje misijone in za odpravo suženjstva, ki je še obstajalo, zlasti v južnih delih Amerike.

 Glej tudi 

 Seznam italijanskih rimskokatoliških škofov
 Seznam italijanskih kardinalov
 Seznam papežev
 Seznam papeških okrožnic

 Sklici 

 Nadaljnje branje  

 Metod Benedik: Papeži od Petra do Janeza Pavla II., Mohorjeva družba Celje 1989, 0013798400, CIP 262.13(091); 929:262.13; Opremil Julijan Miklavčič, ilustracije iz različnih virov, 318 strani.
 Adalbert Rebić, Adalbert, Drago Bajt: Splošni religijski leksikon: A-Ž. Modrijan, Ljubljana 2007 Leto svetnikov I-IV (Maks Miklavčič in Jože Dolenc), Zadruga katoliških duhovnikov v Ljubljani (1968-1973).

Wendy J. Reardon: The Deaths of the Popes: Comprehensive Accounts, Including Funerals, Burial Places and Epitaphs. McFarland 2004.
Richard P. McBrien: Lives of the Popes. San Francisco 2000.

 
 
George L. Williams: Papal Genealogy: The Families and Descendants of the Popes. McFarland & Company 1998. p. 114 
 Ludwig von Pastor: "History of the Popes vol. XXXIV", London 1941
 Leo XII v: The Papal Library
 Kelly: Reclams Lexikon der Päpste. 1988, pp. 322f.
 Catholic-Hierarchy entry
 

 Schmidlin I, pp. 367–474
 EC VII, 1156–1158
 Kelly: Reclams Lexikon der Päpste. 1988, pp. 322f.
 Franz Xaver Seppelt – Klemens Löffler: Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart. Mit 919 Bildern. Josef Kösel&Friedrich Pustet, München 1933.Päpste und Papsttum. Herder Lexikon (=HLP). Redaktion: Bruno Steimar. Herder, Freiburg – Basel – Wien 2016.Lexikon für Theologie und Kirche I-X, 2. Auflage, Herder, Freiburg im Breisgau 1930-1938.Lexikon für Theologie und Kirche (=LThK) I-X, 2.völlig neu bearbeitete Auflage, Herder, Freiburg – Basel – Wien 1957-1967.
 
 
August Franzen: Pregled povijesti Crkve, Prevedel Josip Ritig, Kršćanska sadašnjost – Glas koncila, Zagreb 1970. (Izvirnik v nemščini: A. Franzen: Kleine Kirchengeschichte, Herder-Bücherei Bd. 237/238. Freiburg i. B. 1968, Druga pregledana in dopolnjena izdaja).
J. Holzer: Die Geschichte der Kirche in 100 Reportagen. Niederösterreichisches Pressehaus, St. Pölten 1979, 1. Auflage.
J. Marx: Lehrbuch der Kirchengeschichte, 8. Auflage, G.m.b.H., Trier 1922.

Francesco Gligora, Biagia Catanzaro, Edmondo Coccia: I papi della Chiesa. Da San Pietro a Francesco. Armando Editore, Roma 2013.
Juan María Laboa: La storia dei papi. Tra il regno di Dio e le passioni terrene. Jaca Book, Milano 2007. (Historia de los Papas. Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales. Iz španščine prevedli: Antonio Tombolini, Emanuela Villa, Anna Serralunga).
Biagia Catanzaro, Francesco Gligora: Breve Storia dei papi, da San Pietro a Paolo VI. Istituto enciclopedico universale, Padova 1975.
Piero Bargellini: L'anno santo nella Storia, nella Letteratura e nell'Arte, Vallecchi Firenze 1974.
Piero Bargellini: Mille Santi del giorno. Vallecchi, Firenze 10.izd. 2000, ponatis 2007.
 John N.D. Kelly, Gran Dizionario Illustrato dei Papi, Casale Monferrato (AL), Edizioni Piemme S.p.A., 1989, ISBN 88-384-1326-6

Ferenc Chobot: A pápák története. Pátria, Rákospalota 1909.
 
 Gergely Jenő: A pápaság története. Kossuth Könyvkiadó, 1982. 
Konrád Szántó OFM:  A katolikus Egyház története (1. in 2. del). Ecclesia, Budapest 1983 in 1985.
B. Bangha: Katolikus lexikon I-IV, A magyar kultúra kiadása, Budapest 1931–1933.
Gy. Goyau: A pápaság egyetemes története. (Francziából fordította Kubínyi Viktor), Kubínyi Viktor Budapest 1900. (232 oldal). 

John Norman Davidson Kelly: Dictionaire des papes. Brepols 1996.
Frédéric Schoell: Cours d'histoire moderne des États européens'', Paris, 1830-1834, en 46 volumes.

Zunanje povezave 

Löffler, Klemens. "Pope Pius VIII." The Catholic Encyclopedia. Vol. 12. New York: Robert Appleton Company, 1911. Pridobljeno 18. februar 2023 .
Pius VIII | pope | Britannica
TradCatKnight: Papal Profile: Pope Pius VIII

Pie VIII | Biographies des papes - Catholic Encyclopedia 1913 | Recatho

PIO VIII, papa in "Dizionario Biografico" (treccani.it) di Giuseppe Monsagrati - Dizionario Biografico degli Italiani - Volume 84 (2015)
Pio VIII papa nell'Enciclopedia Treccani. Enciclopedia on line
Pio VIII in "Dizionario di Storia" (treccani.it) Dizionario di Storia (2011)
PIO VIII in "Enciclopedia dei Papi" (treccani.it) di Giuseppe Monsagrati - Enciclopedia dei Papi (2000)
I sei papi di Belli - Giuseppe Gioachino Belli (beniculturali.it) a cura di Marina Morena) Archivio di Stato di Roma pagina creata il 10/11/2014

Italijanski rimskokatoliški duhovniki
Italijanski rimskokatoliški škofje
Italijanski kardinali
Italijanski papeži
Rimskokatoliški škofje Frascatija
Rimskokatoliški škofje Montalta
Rimskokatoliški škofje Cesene
Prefekti Rimske kurije
Kardinali, ki jih je imenoval papež Pij VII.
Italijani v 18. stoletju
Italijani v 19. stoletju
Papeži v 19. stoletju
Umrli zaradi zastrupitve
Umrli zaradi srčno-žilnih bolezni
Pokopani v baziliki svetega Petra, Vatikan
Papež Pij VIII . , rojen kot Francesco Saverio Maria Felice Castiglioni , italijanski rimskokatoliški duhovnik , škof in kardinal , * november Cingoli , † november Papež in vladar Papeške države je bil med letomain Življenjepis Družina in mladost Papež Pij VIII. se je rodil kot Francesco Saverio Maria Felice Castiglioni v plemiški družini langobardskega porekla rodom iz Milana dne novembrav kraju Cingoli , v soteskah Macerate , kot tretji od osmih otrok ( in drugi sin ) . Oba starša sta se ponašala s predniki v cerkveni službi , med katerimi sta kazala ponosno tudi na dva papeža : on na svetega samotarja Celestina V . , ona pa na tridentinskega prenovitelja Pija . V . \ . Družina je gojila verske , pa tudi kulturne vrednote ; njihova podedovana in obogatena knjižnica je vsebovala zlasti pomembna teološka , pravna in znanstvena dela . Prvo izobrazbo sta mu oskrbela stric duhovnik in učitelj : njegov oče se je med drugim tako navdušil za zbiranje starega denarja , kar je nadaljeval tudi sin , da so ga klicali kar za » numizmatičnega papeža « . Šolanje Letaje vstopil v osimski zavod Campana , namenjen plemiškim otrokom , med katerimi je bil tudi papež Leon XII . . decembraje prejel nižje redove , vendar se kot radoveden in živahen mladenič ni mogel prilagoditi ( pre ) strogemu dnevnemu redu . Zato so ga oktobrastarši prepisali na Collegio pontificio Montalto di Bologna ; tam sta večja odprtost in prostost ustrezali mladeničevemu vsestranskemu razvoju . Cerkvena pot Po študiju modroslovja je vpisal pravo ter se pod vplivom jezuitov - italijanskega spirituala Borsettija in mehiškega teologa - kanonista E . M. Yturriaga , ki sta ga navdušila za pobožnost do Srca Jezusovega , odločil oktobraza vstop v bogoslovje . aprila 1783 je v Bologni prejel subdiakonat , decembra diakonat , a decembra 1785 v Rimu mašniško posvečenje . Svoje poslanstvo je razumel kot obrambo papeževega prvenstva in širjenje katolištva . Kljub namišljeni vsevednosti takratnega razsvetljenstva in svobodomiselni zanesenosti revolucije je takratno nepopustljivo katoliško polemično apologetiko uspeval blažiti s svojim krotkim značajem in prirojeno strpnostjo meneč , da je treba napako ali zablodo raje popravljati s sredstvi apostolata kot pa jo izganjati z uničujočimi obsodbami . Tega načela se je zvesto držal tudi pozneje kot škof in papež. Francesco Saverio je torej poleg teologije študiral tudi pravo v Bologni in postal doktor civilnega in kanonskega prava . Postal je tajnik komisije za izvajanje sklepov Pistojske sinode Nato je opravljal službo generalnega vikarja v raznih škofijah , dokler ni bil končno imenovan za stolnega prošta v rojstnem kraju Cingoli . Škof na treh mestih 11. avgustaje bil imenovan za škofa Montalta ; avgusta istega leta je prejel škofovsko posvečenje . Ker jezavrnil prisego francoski proticerkveno usmerjeni državi , ga je okupator Napoleon dal zapreti . Pij VII. ga je po osvoboditvi marcaimenoval za kardinala - duhovnika pri Santa Maria in Traspontina , kjer je bil umeščen aprila istega leta . Istočasno je bil postavljen za škofa v Ceseni , ki je tako dobila naziv „ mesto treh papežev ” . Tu sta se namreč rodila tudi papež Pij VI. ter papež Pij VII . . Med Napoleonovimi vojnami so Francozi v Ceseni oropali veliko samostanov in cerkva . 1821 ga je papež prestavil za škofa v Frascati . Papež in državni tajnik kardinal Consalvi sta njegovo delo zelo cenila . avgustaje postal uslužbenec Rimske kurije in avgusta istega leta je bil imenovan za kardinala - škofa podmestne škofije Frascatija . novembraje postal prefekt Rimske kurije . Papež [ [ File : Pie VIII porté dans la basilique de Saint - Pierre à Rome , by Horace Vernet ,jpg|thumb |180px|left|Horace VernetPija VIII. nesejo na sedes gestatoria v Cerkev sv . Petra ] ] Že letaje veljal za glavnega kandidata liberalnejše smeri med kardinali , po smrti Leona XII. pa so ga za papeža izvolili marca in aprila istega leta je bil kronan in umeščen na sedež svetega Petra . Iz hvaležnosti , ki jo je čutil do svojega največjega dobrotnika Pija VII. si je izbral ime Pij VIII . . Učeni in pobožni mož je pokazal dovolj širine za vsa pereča cerkvena vprašanja . Posvetil se je urejanju odnosov s Francijo in nekaterimi drugimi ( zlasti nemškimi ) državami , podprl je gospodarsko in socialno dejavnost v cerkveni državi , predvsem pa si je prizadeval za poglobitev vere nasproti naraščajoči verski ravnodušnosti . Dela Okrožnici Traditi humilitati V svojem kratkem papeževanju je papež Pij VIII. izdal pravzaprav le eno okrožnico in sicer » Traditi humilitati « z nadevkom maj V njej navaja kot glavne vzroke za propadanje vernosti ter političnega in družbenega reda : ravnodušnost v verskih zadevah , širjenje bibličnih družb , napadanje svetosti zakonske zveze ter nasprotovanje cerkvenim dogmam in cerkveni ureditvi . Za to zadnje obtožuje zlasti tajna združenja kot prostozidarje . Njihov vpliv na mladino po njegovem mnenju predstavlja nevarnost za prihodnost , ki bo prinesla nove družbene in verske pretrese . Pontifikat Pija VIII. je bil najkrajši v stoletju . Njegovo kratko papeštvo je bilo priča doseženi katoliški enakopravnosti v Veliki Britaniji leta ki jo je pozdravil , in julijski revoluciji v Franciji leta ki jo je nerad sprejel . Litteris altero abhinc Pija VIII. je znan po njegovih predpisih glede na poroke med katoličani in protestanti v okrožnici oziroma brevu iz letaLitteris altero abhinc , v katerem je izjavil , da je zakon lahko pravilno blagoslovljen le , če zakonca upoštevata določbe , ki so zagotavljale vzgojo otrok v katoliški veri . Dne marca 1830 je torej Pij VIII. objavil pismo ( breve ) » Litteris altero abhinc « , v katerem je izjavil , da lahko Cerkev blagoslovi mešani zakon med katoličanom in protestantkinjo samo , če so dane ustrezne obljube glede katoliške vzgoje otrok ; sicer naj župnik omogoči le preprost obred tako , da le pasivno sodeluje . Pod njegovim naslednikom je ta zadeva postala vzrok spora v Prusiji med škofi in vlado . Evropske novice Aprilaje bil v Angliji sprejet zakon o katoliški emancipaciji , ki je katoličanom omogočil sedenje v parlamentu in opravljanje javnih služb . Že njegov predhodnik Leon XII. se je zelo zanimal za pravice katoličanov , vendar ni dočakal javnega priznanja . Papeževi zadnji meseci so bili težavni ne le zaradi bolezni , ki so ga mučile , ampak tudi zaradi preskušenj , ki so zadevale katoličane po svetu . V Franciji je izbruhnila julijska revolucija in kralj je moral pobegniti , na prestolu pa ga je nasledila mlajša orléanska veja . Papež je z obotavljanjem priznal novo vladavino na nagovarjanje svojega modrega tajnika Consalvija . Navedek Smrt in spomin [ [ Image : Monument to Pope Pius VIII.jpg |thumb |180px|left|Spomenik papežu Piju VIII. v Cerkvi sv . Petra ] ] Bolezen Začenši od izvolitve je bil Pij VIII. krhkega zdravja . Ko so ga izvolili , je že bil hudo bolan , skoraj hrom . Že veliko prej – – se ga je namreč lotil kronični herpes , ki mu je sledila še druga bolezen , ki ga je spremljala skozi vse življenje : oboje je prenašal z občudovanja vredno asketsko potrpežljivostjo . V začetku novembraje hudo zbolel : pojavile so se mu rane na vratu in kolenu , medtem ko so mu celotno telo prekrili čiri , kar je zdravnikom uspelo pozdraviti do novembra . novembra pa ga je bolezen znova napadla ; naslednje tri noči je imel težave z dihanjem , novembra pa je prejel sveto popotnico ( spoved in obhajilo ) in pozneje istega večera ob30 še bolniško maziljenje . Smrt in govorice V njegovem času so se tajna društva pod vplivom prostozidarjev razmahnila ; hujskali so podložnike k prevratu . » Zdelo se je , da so po vsej Evropi , - tako Chantrel , - nastopili žalostni dnevi prekucije – ko je Pij nepričakovano umrl . V Franciji je vse vrelo , padali so iz ene v drugo mrzlico . Pojavile so se herezije , ki so družbi grozile z revolucijo . Nemčija , Poljska , Belgija in Španija so bile vznemirjene ; v Italiji se je revolucija razširila iz Bologne v Papeški državi vse do vrat Rima . « Bolezen je hudo izčrpala njegove telesne sile ; po nekaj napadih astme je padel v kratko agonijo in umrl novembra 1830 v starostilet v Kvirinalski palači v Rimu . Nekatere nejasne okoliščine njegove " nenadne " smrti sprožile predpostavko , da je bil zastrupljen . Pojavile so se namreč domneve , češ , da je bil Pij VIII. zastrupljen , vendar ni bilo najdenih nobenih dokazov , ki bi potrdili ta sum . . Knez Chigi , papežev sodobnik in častni zastopnik na papeškem dvoru , je zapisal v dnevnik decembra » V razrezi papeževega trupla sinoči smo našli drob popolnoma zdrav ; opazili smo nekaj slabosti na pljučih . Drugi pravijo , da je bilo nekaj oslabelosti srca ; Ostane torej , da zvemo , od katere bolezni je umrl . « Te besede so nekateri razlagali kot namig , da je obstajala zarota ; vendar večina virov tega niti ne omenja . Kardinal Camillo Di Pietro je imel pogrebni nagovor za pokojnega papeža , preden so kardinali vstopili v konklave , da bi izbrali naslednika . Pija VIII. je nasledil papež Gregor XVI . . Spomin [ [ File : Fronleichnam in Rom.jpg |thumb |180px|right|Telovska procesija v Rimu okrog( sodobna litografija ) ] ] » Vir religiosus « Malahijeva prerokba imenuje papeža Pija VIII . » Vir religiosus « - » Pobožen , veren mož « . Po eni strani je bil veren in pobožen dušni pastir , ki je v svoji edini okrožnici zavračal tisto , kar je po njegovem mnenju pomenilo nevarnost za vero . Tako prepričanje je izpovedoval tudi že prej . Po drugi strani pa izvajajo pomen prerokbe iz besedne igre glede imena : » pius « = » pobožen « . To geslo povezujejo torej z izbiro papeškega imena Pius ( ; ) ; v slovenskem prevodu veren , pobožen , „ bogaboječ “ , ali pa z dejstvom , da ni bil prvi papež iz te verne družine , ki je dala Cerkvi skozi zgodovino že tretjega papeža . Bellijev Pij VIII. Obstaja pesnik , ki je priložnostno sestavljal sonete - med drugim tudi o papežih . To je Jožef Belli , ki je v polnem pomenu besede pravi rimski pesnik : rojen in umrl v Rimu , dolgo živel in deloval v Rimu , velikanska zbirka njegovih v rimščini pisanih sonetov pa se tudi imenuje Rimski sonetje ( Sonetti Romaneschi ) . Njegovi soneti so bili pogosto satirični in surovo proticerkveni ; v njih je na primer kardinale opredelil kot » pasje razbojnike « ; ali pa papeža Gregorja XVI. kot nekoga , ki smatra » Rim za svojo osebno gostilno « ; za drugega papeža je menil , da ne dela drugega , kot da samo je in pije in gleda skozi okno na svojo posest . S takim svobodomiselnim mišljenjem se je » okužil « v Milanu , kjer so ideje francoske revolucije našle plodno tlo . Kljub temu , da se neotesano norčuje iz tega , drugih papežev in cerkvenih ter posvetnih veljakov , je Belli ohranil skozi celo življenje Cerkvi naklonjeno miselnost . Med uporom , ki je povzročil odpravo Papeške države in vzpostavitev Rimske republike leta je odločno zagovarjal pravice papeža . Iz te pesnikove duhovne razklanosti lahko razumemo , kako da je stara leta preživljal zagrenjeno in samotno . V tem divjem sonetu , napisanem dan po belem dimu aprila nam pesnik Belli v rimščini neusmiljeno podaja grozen portret Pija VIII . – izredno natančen , vendar pesniško hudo pretiran . Ne upoštevajoč njegovih prikupnih duhovnih vrlin , se Bellijev čopič ustavi le pri papeževih zoprnih zunanjih pomanjkljivostih : z nekaj rezkimi besedami ovekoveči Pija VIII. s številnimi telesnimi hibami : povsod luskavica , brezzob , enook , z negotovimi nogami , ki jih vleče za seboj , ko hodi držeč glavo postrani ( zaradi hudih bolečin , ki mu jih je povzročal od herpesa napadeni vrat ) . Piko na i postavi v sonetu neusmiljena pripomba navadnega človeka : » Mhm ! za papeža so kardinali izbrali grdega , nerodnega velikana . . . « Belli je pač pesnik nasprotij : po eni strani v svojih narečnih pesmih posmehljivo in celo prostaško govori o vladajoči gospodi , tudi o papežih in škrlatnikih – po drugi strani pa služi prav tem s tankočutno vestnostjo in zvestobo celo v najtežjih okoliščinah . V vsakem primeru nam pa ti verzi odkrivajo življenje in izražanje takratnega prostaka v Papeški državi { | class= " wikitable " | - ! Giuseppe Gioachino Belli : Pio ottavo ( rimščina ) ! Giuseppe Gioachino Belli : Pio Ottavo ( italijanski prevod ) ! Jožef Joahim Belli : Pij Osmi ( slovenski prevod , Stebunik ) | - | <poem > Che ffior de Papa , creeno ! Accidenti ! Co ’ rrispetto de lui pare er Cacamme . Bbella galanteria da tate e mmamme Pe ffà bbóbo <ref>slovensko : bav - bav< /ref>a li fijji impertinenti ! Ha un èrpeto pe ’ ttutto , nun tiè ddenti , È gguercio , je strascineno le gamme , Spènnola da una parte , e bbuggiaramme Si arriva a ffà la pacchia a li parenti . Guarda llì cche ffigura da vienicce A ffà da Crist ’ in terra ! C . . . . matto Imbottito de carne de sarcicce ! Disse bbene la serva de l’ orefisce Quanno lo vedde in chiesa : “ Uhm ! cianno fatto un gran brutto strucchione de Pontefisce „ . 1 aprile < /poem > | Che fior di Papa hanno creato ! Accidenti ! Con rispetto per lui sembra il Cacamme Bell' atteggiamento da padri e madri che vogliano spaventare i figli impertinenti ! Ha un erpete dapertutto , non ha denti , è cieco da un occhio , cammina trascinando le gambe , pende da una parte e scommetto che non farà in tempo ad arricchire i parenti . Guarda che razza di figura da fare il Cristo in terra ! Un cazzo matto imbottito di carne da salsicce ! Disse bene la serva dell'orefice quando lo vide in chiesa " Uhm ! ci hanno fatto un gran brutto omaccione mal tagliato come Pontefice " . 1 aprile | Kakšno papeško cvetko so ustvarili ! Presneto ! V primeri z njim se zdi Kakamež spoštovanja vreden Lepa priložnost za očete in matere , ki hočejo strašiti predrzne otroke ! Povsod ima herpes , nima zob , je slep na eno oko , ko hodi , vleče noge , nagnjen na eno stran , in stavim , da ne bo imel časa obogatiti svojih sorodnikov . Poglejte , kakšno pokveko so izbrali , da bi naredili Kristusa na zemlji ! Prismuknjen tepec , vreča , napolnjena s klobaso ! Zlatarjeva dekla je posrečeno rekla ko ga je videla v cerkvi : » Mhm ! Naredili so nam za papeža grdega , slabo ostriženega velikana . « 1. april ( jutro po belem dimu ) | } Ocena Zgodovinarji današnjega časa so zdaj , v času po risorgimentu ter temu sledečem iredentizmu , v nasprotju z liberalnim Bellijem in njegovimi sodobniki – naklonjeni temu » prehodnemu « – kratkotrajno vladajočemu papežu . Blag in mil Lik Pija VIII. je bil blag in priljubljen , ter je užival ugled učenjaka , saj je bil še posebej izurjen v kanonskem pravu ; gojil pa je izredno zanimanje za preučevanje in razlago svetega pisma , pa tudi za numizmatiko . Poleg tega je bil izredno vesten in odločen v boju zoper nepotizem . Tako je vsem svojcem po ustoličenju na papeški prestol ukazal , naj ostanejo na položajih , ki so jih že imeli . Usmiljen in skrben Zavračal je razkošje in baharijo . Svoje sorodnike je držal proč od Rima . Preproste in blage narave se je Pij modro spopadal z zapletenimi in protislovnimi političnimi razmerami svojega časa . Obsodil je zmote tajnih združb , vendar je bil usmiljen in prizanesljiv do prestopnikov med nemiri , ki so izbruhnili v petdesetih dneh izpraznjenega sedeža ter jih je pomilostil . Poskrbel je za zaposlitev delavcev in oskrbo mesta . Enako preudarnost je pokazal na mednarodni ravni . Sprejel je pariški julijski prevratin priznal novo kraljevino Ludvika Filipa . Sprl se je samo s prusko vlado glede vprašanja mešanih zakonov ; vendar je tudi v tem primeru znal poiskati ustrezno rešitev . Podanašnjenje na Pijev način Letaje Francija doživela nov prevrat in konec dinastije Bourboncev . Pij VIII . , ki je v svoji politiki združeval trdnost načel s praktičnimi popuščanji , je vzpostavil odnose z novo francosko vlado in prosil škofe , naj vernike opominjajo k pokorščini ter k spodbujanju narodne sprave . . . Papež je bil prepričan , da se Cerkev mora sporazumeti z novo vladavino ; pravzaprav je bila posledica prevratazelo zmerna ustava . Pij VIII. je upravljal Cerkev bolj s svojo voljo kot s svojimi vedno šibkejšimi telesnimi silami . Z zadovoljstvom je opazoval , kako ameriška Cerkev povečuje število svojih članov in se močno razvija v dotlej nezaslišanih razmerah svobode . . . Papež je pozorno spremljal njen razvoj in jo spodbujal v njenih težavah , neizogibnih v času hitre rasti . Duh torej , s katerim je papeževal , je bila ponovna potrditev temeljnih cerkvenih načel , pri čemer ga je vodil njegov zmerni in spoštljivi značaj za reševanje perečih vprašanj in vzpostavitev skladnejšega odnosa z državami ; s tem je dokazal , da je razumel znamenja svojega časa . Učen , uravnovešen in tankovesten Francesco Saverio Castiglioni – Pij VIII . – v kratkem času , ki mu je bil odmerjen , ni mogel pustiti globljih sledi . Tako kot Pij VII. je bil blag , učen , zmeren in tankovesten . . . Najhujšo nevarnost in znanilce novih viharjev je videl v vplivu prostozidarstva na učiteljsko in študentovsko mladino ter v razuzdanosti odraščajoče mladine . V njegovem času so dosegli angleški katoličani priznanje svojih pravic . Navodilo kölnskemu nadškofu o mešanih zakonihdoloča , da lahko Cerkev posveti mešane zakone samo , če je obljubljena katoliška vzgoja otrok ; v nasprotnem primeru sme župnik le nedejavno prisostvovati . Zavračal je nepotizem Najbolj ga hvalijo zgodovinarji zaradi doslednega odklanjanja nepotizma . Ker je želel od sebe odvrniti celo senco nepotizma , je takoj po izvolitvi o tem obvestil svojce ; hkrati pa jih je prosil , naj molijo zanj , in jim rekel , naj se s tem ne hvalijo in naj vsak od njih ostane tam in na položaju , na katerem ga je našlo njegovo povzdignjenje . Za državnega tajnika je izbral spretnega diplomata kardinala Albanija , ki je bil v sorodu s Habsburžani . To je nedvomno koristilo Svetemu sedežu . Morda je bilo njegovo največje veselje , ko so v Angliji letapo zaslugi O'Connelovih tridesetletnih nezlomljivih bojev dobili katoličani enake pravice kot anglikanci ; Irska pa je dosegla samostojnost . Zato imenujejo tega borca za človečanske pravice The Liberator ( Osvoboditelj ) . K zmagi je pomagal tudi Pittov karizmatičen državniški čut ; podobno kot njegov oče si je prizadeval za enakopravnost vseh državljanov ne glede na vero ali narodnost . Pij VIII. je veliko naredil tudi za zunanje misijone in za odpravo suženjstva , ki je še obstajalo , zlasti v južnih delih Amerike . Glej tudi Seznam italijanskih rimskokatoliških škofov Seznam italijanskih kardinalov Seznam papežev Seznam papeških okrožnic Sklici Nadaljnje branje Metod Benedik : Papeži od Petra do Janeza Pavla II . , Mohorjeva družba Celje CIP13( 091) ;262 . 13; Opremil Julijan Miklavčič , ilustracije iz različnih virov ,strani . Adalbert Rebić , Adalbert , Drago Bajt : Splošni religijski leksikon : A - Ž. Modrijan , LjubljanaLeto svetnikov I - IV ( Maks Miklavčič in Jože Dolenc ) , Zadruga katoliških duhovnikov v Ljubljani Wendy J. Reardon : The Deaths of the Popes : Comprehensive Accounts , Including Funerals , Burial Places and Epitaphs . McFarland Richard P. McBrien : Lives of the Popes . San Francisco George L. Williams : Papal Genealogy : The Families and Descendants of the Popes . McFarland & Company p. 114 Ludwig von Pastor : " History of the Popes vol . XXXIV " , London Leo XII v : The Papal Library Kelly : Reclams Lexikon der Päpste . pp. 322f. Catholic - Hierarchy entry Schmidlin I , pp. 367 –474 EC VII , 1158 Kelly : Reclams Lexikon der Päpste . pp. 322f. Franz Xaver Seppelt – Klemens Löffler : Papstgeschichte von den Anfängen bis zur Gegenwart . MitBildern . Josef Kösel & Friedrich Pustet , MünchenPäpste und Papsttum . Herder Lexikon ( =HLP ) . Redaktion : Bruno Steimar . Herder , Freiburg – Basel – WienLexikon für Theologie und Kirche I - X , Auflage , Herder , Freiburg im BreisgauLexikon für Theologie und Kirche ( =LThK ) I - X ,völlig neu bearbeitete Auflage , Herder , Freiburg – Basel – Wien August Franzen : Pregled povijesti Crkve , Prevedel Josip Ritig , Kršćanska sadašnjost – Glas koncila , Zagreb ( Izvirnik v nemščini : A. Franzen : Kleine Kirchengeschichte , Herder - Bücherei Bd . 238. Freiburg i . B. Druga pregledana in dopolnjena izdaja ) . J. Holzer : Die Geschichte der Kirche inReportagen . Niederösterreichisches Pressehaus , St. Pölten Auflage . J. Marx : Lehrbuch der Kirchengeschichte , Auflage , G.m . b . H . , Trier Francesco Gligora , Biagia Catanzaro , Edmondo Coccia : I papi della Chiesa . Da San Pietro a Francesco . Armando Editore , Roma Juan María Laboa : La storia dei papi . Tra il regno di Dio e le passioni terrene . Jaca Book , Milano ( Historia de los Papas . Entre el reino de Dios y las pasiones terrenales . Iz španščine prevedli : Antonio Tombolini , Emanuela Villa , Anna Serralunga ) . Biagia Catanzaro , Francesco Gligora : Breve Storia dei papi , da San Pietro a Paolo VI. Istituto enciclopedico universale , Padova Piero Bargellini : L'anno santo nella Storia , nella Letteratura e nell'Arte , Vallecchi Firenze Piero Bargellini : Mille Santi del giorno . Vallecchi , Firenzeizd . ponatis John N . D. Kelly , Gran Dizionario Illustrato dei Papi , Casale Monferrato ( AL ) , Edizioni Piemme S .p . A . , ISBN1326 - 6 Ferenc Chobot : A pápák története . Pátria , Rákospalota Gergely Jenő : A pápaság története . Kossuth Könyvkiadó , Konrád Szántó OFM : A katolikus Egyház története in del ) . Ecclesia , Budapestin B. Bangha : Katolikus lexikon I - IV , A magyar kultúra kiadása , Budapest1933. Gy . Goyau : A pápaság egyetemes története . ( Francziából fordította Kubínyi Viktor ) , Kubínyi Viktor Budapestoldal ) . John Norman Davidson Kelly : Dictionaire des papes . Brepols Frédéric Schoell : Cours d'histoire moderne des États européens' ' , Paris , envolumes . Zunanje povezave Löffler , Klemens . " Pope Pius VIII . " The Catholic Encyclopedia . Vol . New York : Robert Appleton Company , Pridobljeno februar . Pius VIII | pope | Britannica TradCatKnight : Papal Profile : Pope Pius VIII Pie VIII | Biographies des papes - Catholic Encyclopedia | Recatho PIO VIII , papa in " Dizionario Biografico " ( treccani.it ) di Giuseppe Monsagrati - Dizionario Biografico degli Italiani - Volume ( 2015) Pio VIII papa nell'Enciclopedia Treccani . Enciclopedia on line Pio VIII in " Dizionario di Storia " ( treccani.it ) Dizionario di Storia PIO VIII in " Enciclopedia dei Papi " ( treccani.it ) di Giuseppe Monsagrati - Enciclopedia dei Papi I sei papi di Belli - Giuseppe Gioachino Belli ( beniculturali.it ) a cura di Marina Morena ) Archivio di Stato di Roma pagina creata il11/2014 Italijanski rimskokatoliški duhovniki Italijanski rimskokatoliški škofje Italijanski kardinali Italijanski papeži Rimskokatoliški škofje Frascatija Rimskokatoliški škofje Montalta Rimskokatoliški škofje Cesene Prefekti Rimske kurije Kardinali , ki jih je imenoval papež Pij VII. Italijani v stoletju Italijani v stoletju Papeži v stoletju Umrli zaradi zastrupitve Umrli zaradi srčno - žilnih bolezni Pokopani v baziliki svetega Petra , Vatikan