Соната сі мінор (Ліст)
Соната в сі мінорі , S.178 , є сонатою для сольного фортепіано Ференца Ліста . Її було закінчено в 1853 і видано в 1854 з присвятою Роберту Шуману .

Вчений Алан Вокер описав витвір як «можливо одну з найбільших клавішних робіт ... дев'ятнадцятого століття». Частина отримала велику аналітичну увагу, особливо щодо її музичної форми.

Історія

Поява сонати 

Ліст зазначив на рукописі сонати, що вона була закінчена 2 лютого 1853, але він склав більш ранню версію до 1849. У цьому пункті в його житті майже повністю спав мандрівний віртуоз, який на нього впливав як до ведення життя саме композитора, а не виконавця. Ліст прожив в Веймарі, де вів зручний спосіб життя, створення композицій , і іноді виконання, було повністю за бажанням, а не як  необхідність.

Соната була присвячена Роберту Шуману, натомість  Шуман посвятив   Fantasie в до мажорі, Op. 17 (виданий 1839) Лісту. Копія сонати досягла будинку Шумана в травні 1854 після того, як він увійшов в санаторій Endenich. Його дружина Клара Шуму не виконувала сонату; згідно вченому Алану Вокеру вона визнала твір «просто сліпим шумом».

Історія виконання 
Першим виконавцем був диригент та піаніст  Ганс фон Бюлов. Сталось це чотири роки після випуску сонати  27 січня 1857 Breitkopf & Härtel. Думки музикантів щодо сонати різко розійшлись.

Критика 

Музичний критик Едуард Ганаслік негативно відгукнувся про сонату. І. Брамс заснув під час виконання. Німецька «Nationalzeitung» підсумувала: «Соната - запрошення до свисту і тупоту». Антон Рубінштейн критично поставився до нового твору, проте згодом включив його до свого репертуару. Він прокоментував виконання сонати в одній з лекцій свого величезного циклу з історії фортепіанної літератури: "Соната -  його найсерйозніший фортепіанний твір, принаймні за назвою. Соната вимагає визнання форми, потребує відомого класицизму, а нічого подібного в сонаті Ліста немає. У ній відчувається «нове віяння, прагнення до нових форм», яке полягало в тому, щоб всю сонату, всю симфонію написати на одній, а всю оперу - на трьох темах. Правда, тема видозмінюється, вона представляється то грандіозно, то граціозно, то серйозно, то жартівливо, то драматично, то лірично, то сильно, то м'яко, але від цього загальний настрій і цілісність враження губляться, і твір перетворюється в більш-менш цікаву імпровізацію. «А більш чи  менш, - додав  Рубінштейн не без деякого єхидства, - надаю судити вам ».Сонату сі-мінор часто називають «фаустівською», протиставляючи більш ранньої «дантівської» (з 2-го «Року мандрів»). Її зміст розкривається в одночастинній циклічній формі. Це один з різновидів романтичних вільних форм: окремі сонатні розділи тут як би «стискаються» в одну частину. Складність форми обумовлена філософською насиченістю змісту.

Музика 

Існує велике припущення, щодо  походження цієї частини. У той час як Ліст склав багато  програмованих робіт, ні в якому сенсі зробив він передбачає, що ця частина була побудована на будь-яку ідею, більше, ніж чиста музика. Однак існує декілька припущень, що частина могла бути взята з Фауста, заснована на біблійній історії "Сад Рая" чи навіть бути біографічною. Соната побудована як єдиний рух невпинної музики тривалістю в  півгодини, але широко вважається, що вона все ще відповідає нормам традиційної сонати з чотирма рухами в межах одного довгого твору.

Схема будови сонати 

Така складність форми обумовлена філософською насиченістю і незвичністю змісту сонати. Воно отримало відображення в багатому тематизмі, різноманітне, що трансформується в процесі розвитку. Загадкова тема вступу, в спадаючому русі якої використані дві збільшені секунди, асоціюється з улюбленими романтиками образами долі.

Дві теми головної партії: вольова, енергійна, з рішучим «вигуком» перша, і друга - в глибоких басах, глузлива, іронічна - прямо перегукуються з образами «Фауст-симфонії», втілюючи роздвоєність душі «героя» сонати.

Пізніше ці теми звучать одночасно.

Контрастна група побічних тем: перша - урочиста, просвітлена, в потужних акордах спрямовується вгору; друга - лірична, співуча, трепетна, споріднена любовним образам Ліста. І в той же час виявляється, що ця «тема любові» не що інше, як трансформація іронічної «мефістофельской» теми головної партії! На ній будується і заключна партія, але тут дана тема набуває енергійний, впевнений, маршовий характер.

Трансформації піддається і «фаустівська» тема головної партії: в середньому розділі побічної вона звучить як умиротворений, ліричний ноктюрн, а в коді постає надламаною, безвольною, немов знемоглась в  нерівній боротьбі - в ній вже не чути ні поривів, ні прагнень, а тільки нерозв'язний питання.

Незмінною протягом сонати залишається лише «фатальна» тема вступу. Вона з'являється в важливих, переломних моментах, розділяючи бентежну головну партію і світлу, урочисту побічну; експозицію і розробку; повільний ліричний епізод з нової пісенної темою і «мефістофельського» фугато; репризу і коду. Цією загадковою темою завершується видатне по глибині задуму творіння Ліста.

Аналіз 

Соната відома тому, що була побудована з п'яти елементів, які тчуть величезну музичну архітектуру. Тема, яка в одному контексті здається загрозливою і навіть сильною, перетворюється в красиву мелодію. Ця техніка допомагає зв'язати структуру розтягування сонати в єдину зв'язну одиницю. Майкл Сеффл, Алан Вокер і інші стверджують, що перший привід з'являється на самому початку частини, поки бар 8, друге не відбувається з бару 9 до 12 і третє від заходів 13 - 17. Четверті і п'яті  з'являються пізніше в частині в заходи 105- 108 і 327-338 відповідно.

Взагалі кажучи у сонати є чотири рухи, хоча немає ніякого проміжку між ними. Нанесена на ці чотири рухи велика структура форм сонати, хоча точний початок і закінчення традиційне.

Заходи 
Є надзвичайно важка версія цієї Сонати в сі мінорі для Сольною Скрипки, яка була розшифрована Ноамом Сивеня і виконувалась вперше скрипалем Гіором Шмідтом у вересні 2011.

Лео Вайнер призначив оркестрову зустріч Сонати в 1955. Вона була проведена в 2006 оркестром Hochschule für Musik.

Хайнц Роемхелд організував виконання сонати, яке чують в деяких фільмах 1930-х, включаючи Чорна Кішка (1934), Ворон (1935), а також серіали Флеша Гордона (1936) (Глави 6-13), перевертень Лондона (1936), Напади Світ (1938).

Інша версія ліричних частин сонати з'являється в 1960 голлівудському фільм про життя Ліста під назвою "Пісня Без Кінця".

Також можна почути  сонату в кіно 1952 року за мотивами  Ганса Крістіана Андерсена, в якому грає головну роль Денні Кей, в сцени балету «Русалочки» (близько 1:23 хвилина).

Фредерік Ештон використовував сонату для свого балету 1963 року. Також була  використана оркестрова транскрипція сонати Хамфрі Сірлом.

Транскрипція органу сонати була зроблена в 1984 Бернгардом Хаасом.

Є також транскрипція сонати для сольної віолончелі, зробленої віолончелістом Йоханом Себастіаном Печемо в 2013. Це було видано Hofmeister Musikverlag в Лейпцигу.

Джерела 

 Соната Ліста сі мінор 
 Соната для фортепіано сі мінор S.178  — Архів класичної музики

Твори 1854
Твори Ференца Ліста
Ліст
Музичні твори 1850-х
Соната в сі мінорі , S . 178 , є сонатою для сольного фортепіано Ференца Ліста \ . Її було закінчено ві видано вз присвятою Роберту Шуману \ . Вчений Алан Вокер описав витвір як « можливо одну з найбільших клавішних робіт \ ... дев'ятнадцятого століття » . Частина отримала велику аналітичну увагу , особливо щодо її музичної форми . Історія Поява сонати Ліст зазначив на рукописі сонати , що вона була закінченалютого але він склав більш ранню версію до У цьому пункті в його житті майже повністю спав мандрівний віртуоз , який на нього впливав як до ведення життя саме композитора , а не виконавця . Ліст прожив в Веймарі , де вів зручний спосіб життя , створення композицій , і іноді виконання , було повністю за бажанням , а не як необхідність . Соната була присвячена Роберту Шуману , натомість Шуман посвятив Fantasie в до мажорі , Op .( виданийЛісту . Копія сонати досягла будинку Шумана в травніпісля того , як він увійшов в санаторій Endenich . Його дружина Клара Шуму не виконувала сонату ; згідно вченому Алану Вокеру вона визнала твір « просто сліпим шумом » . Історія виконання Першим виконавцем був диригент та піаніст Ганс фон Бюлов . Сталось це чотири роки після випуску сонати січняBreitkopf & Härtel . Думки музикантів щодо сонати різко розійшлись . Критика Музичний критик Едуард Ганаслік негативно відгукнувся про сонату . І . Брамс заснув під час виконання . Німецька « Nationalzeitung » підсумувала : « Соната - запрошення до свисту і тупоту » . Антон Рубінштейн критично поставився до нового твору , проте згодом включив його до свого репертуару . Він прокоментував виконання сонати в одній з лекцій свого величезного циклу з історії фортепіанної літератури : " Соната - його найсерйозніший фортепіанний твір , принаймні за назвою . Соната вимагає визнання форми , потребує відомого класицизму , а нічого подібного в сонаті Ліста немає . У ній відчувається « нове віяння , прагнення до нових форм » , яке полягало в тому , щоб всю сонату , всю симфонію написати на одній , а всю оперу - на трьох темах . Правда , тема видозмінюється , вона представляється то грандіозно , то граціозно , то серйозно , то жартівливо , то драматично , то лірично , то сильно , то м'яко , але від цього загальний настрій і цілісність враження губляться , і твір перетворюється в більш - менш цікаву імпровізацію . « А більш чи менш , - додав Рубінштейн не без деякого єхидства , - надаю судити вам » . Сонату сі-мінор часто називають « фаустівською » , протиставляючи більш ранньої « дантівської » ( зго « Року мандрів » ) . Її зміст розкривається в одночастинній циклічній формі . Це один з різновидів романтичних вільних форм : окремі сонатні розділи тут як би « стискаються » в одну частину . Складність форми обумовлена філософською насиченістю змісту . Музика Існує велике припущення , щодо походження цієї частини . У той час як Ліст склав багато програмованих робіт , ні в якому сенсі зробив він передбачає , що ця частина була побудована на будь-яку ідею , більше , ніж чиста музика . Однак існує декілька припущень , що частина могла бути взята з Фауста , заснована на біблійній історії " Сад Рая " чи навіть бути біографічною . Соната побудована як єдиний рух невпинної музики тривалістю в пів години , але широко вважається , що вона все ще відповідає нормам традиційної сонати з чотирма рухами в межах одного довгого твору . Схема будови сонати Така складність форми обумовлена філософською насиченістю і незвичністю змісту сонати . Воно отримало відображення в багатому тематизмі , різноманітне , що трансформується в процесі розвитку . Загадкова тема вступу , в спадаючому русі якої використані дві збільшені секунди , асоціюється з улюбленими романтиками образами долі . Дві теми головної партії : вольова , енергійна , з рішучим « вигуком » перша , і друга - в глибоких басах , глузлива , іронічна - прямо перегукуються з образами « Фауст - симфонії » , втілюючи роздвоєність душі « героя » сонати . Пізніше ці теми звучать одночасно . Контрастна група побічних тем : перша - урочиста , просвітлена , в потужних акордах спрямовується вгору ; друга - лірична , співуча , трепетна , споріднена любовним образам Ліста . І в той же час виявляється , що ця « тема любові » не що інше , як трансформація іронічної « мефістофельской » теми головної партії ! На ній будується і заключна партія , але тут дана тема набуває енергійний , впевнений , маршовий характер . Трансформації піддається і « фаустівська » тема головної партії : в середньому розділі побічної вона звучить як умиротворений , ліричний ноктюрн , а в коді постає надламаною , безвольною , немов знемоглась в нерівній боротьбі - в ній вже не чути ні поривів , ні прагнень , а тільки нерозв'язний питання . Незмінною протягом сонати залишається лише « фатальна » тема вступу . Вона з'являється в важливих , переломних моментах , розділяючи бентежну головну партію і світлу , урочисту побічну ; експозицію і розробку ; повільний ліричний епізод з нової пісенної темою і « мефістофельського » фугато ; репризу і коду . Цією загадковою темою завершується видатне по глибині задуму творіння Ліста . Аналіз Соната відома тому , що була побудована з п'яти елементів , які тчуть величезну музичну архітектуру . Тема , яка в одному контексті здається загрозливою і навіть сильною , перетворюється в красиву мелодію . Ця техніка допомагає зв'язати структуру розтягування сонати в єдину зв'язну одиницю . Майкл Сеффл , Алан Вокер і інші стверджують , що перший привід з'являється на самому початку частини , поки бар друге не відбувається з барудоі третє від заходів - Четверті і п'яті з'являються пізніше в частині в заходиівідповідно . Взагалі кажучи у сонати є чотири рухи , хоча немає ніякого проміжку між ними . Нанесена на ці чотири рухи велика структура форм сонати , хоча точний початок і закінчення традиційне . Заходи Є надзвичайно важка версія цієї Сонати в сі мінорі для Сольною Скрипки , яка була розшифрована Ноамом Сивеня і виконувалась вперше скрипалем Гіором Шмідтом у вересні Лео Вайнер призначив оркестрову зустріч Сонати в Вона була проведена воркестром Hochschule für Musik . Хайнц Роемхелд організував виконання сонати , яке чують в деяких фільмахх , включаючи Чорна Кішка Ворон а також серіали Флеша Гордона ( Глави перевертень Лондона Напади Світ Інша версія ліричних частин сонати з'являється вголлівудському фільм про життя Ліста під назвою " Пісня Без Кінця " . Також можна почути сонату в кінороку за мотивами Ганса Крістіана Андерсена , в якому грає головну роль Денні Кей , в сцени балету « Русалочки » ( близько23 хвилина ) . Фредерік Ештон використовував сонату для свого балетуроку . Також була використана оркестрова транскрипція сонати Хамфрі Сірлом . Транскрипція органу сонати була зроблена вБернгардом Хаасом . Є також транскрипція сонати для сольної віолончелі , зробленої віолончелістом Йоханом Себастіаном Печемо в Це було видано Hofmeister Musikverlag в Лейпцигу . Джерела Соната Ліста сі мінор Соната для фортепіано сі мінор S . 178 — Архів класичної музики Твори Твори Ференца Ліста Ліст Музичні творих