Скарб Ерана
Скарб Ерана — стародавні коштовності випадково виявлені у 1874 році у Му-Аржанс біля Ерана у департменті Кальвадос у Нормандії. Тепер скарб зберігається в Музеї Нормандії, у Кані (Колекція Спілки антикварів Нормандії).

Опис 
Скарб був виявлений у одному жіночому похованні біля дороги з Кана до Сен-П'єрр-сюр-Дів. Розкопки були проведені 19 сторіччя без будь-якого методу й так поспішно, що були знехтувані кістки, частково зруйновані в результаті земляних робіт; а також виявлена копачами керамічна ваза, що була розламана в черепки. Фрагменти кісток, що дійшли до нас надто малі, щоб їх можна було використати для визначення приналежності прикрас, окрім кістки нижньої щелепи, що дозволила визначити жіночу стать та вік у 20-40 років.

Головним у скарбі є пара фібул повнокольорового золота, прикрашені коштовними каменями, що з'єднані одним ланцюжком, схожі на ті, що ексгумовані у Наддунав'ї в австрійському Унтерзібенбрунні та угорському Рабапордані. Крім того, у скарбі були виявлені прямокутні пластинчаті кульчики, намисто у вигляді плетеного металевого ланцюжка, й, нарешті, кільце, що зникло під час Другої світової війни. Жіночий одяг також прикрашали геометричні пластинчаті аплікації, що пришивалися до одягу, та прямокутний пасок з пряжкою.

Походження та історичний контекст 
Померла жінка була або східною германкою (наприклад готка, бургундка чи герулка),, або алано-сарматкою. Незважаючи на наявність надчорноморсько-дунайських археологічних матеріалів, як, наприклад, з Сен-Мартен-де-Фонтене існує інша менш ймовірна гіпотеза, що прикраси належать родичці, або доньці, або дружині римського солдата германського, або надчорноморського походження, тому що ні письмове джерело, ні археологічне відкриття, ні який-небудь топонім точно не свідчить про наявність вищезгаданих народів. у районі Кан.

Допоміжне римське військо було розміщене вздовж оборонних Армориканської й невріцької доріг у краї прикордонної оборонної морської загороди доби Нижньої імперії (284—476 роки) вздовж узбережжя Ла-Манша (у Армориці) та Північного моря (у Нервіці). Воно повинно було захищати імперію, переважно, від набігів з моря піратів, та рідше — від саксів й фризів. Цей військовий оборонний край Саксоніка, вздовж арморицької й неврицької доріг був останнім оплотом Римської імперії у боротьбі Сіагрія проти франків. Своєю назвою Саксоніка (Саксонське узбережжя) завдячує численним саксонцям у тутешньому римському війську.

Унтерзібенбруннська група та етнічна належність 
Враховуючи подібність археологічного матеріалу поховання Ерана (зокрема, коштовних каменів жіночої княжої одежі) та інших гробниць Бургундії (Баллера), Ельзасу (Хохфельден), Німеччини (Фюрст, Альтлусгайм) і навіть Португалії (Бежа) з матеріалом Унтерзібенбрунна (Австрія), фахівці говорять про Унтерзібенбруннську групу або Унтерзібенбруннський шар.

Етнічної приналежності похованих цієї групи важко визначити, тому що влаштування самих поховань різняться один з одним. У Еранському похованні є римські (пасок з прямокутною пластинкою-пряжкою, кільце), алано-сарматські (геометричні пластини, що пришивалися на одяг) й германські риси (фібули, з'єднані ланцюгом). Для визначення етнічної приналежності саме еранської жінки необхідно було б провести поглиблений аналіз кісток.

Бібліографія 

 Michel Kazanski, " Deux riches tombes de l'époque des Grandes Invasions au nord de la Gaule: Airan et Pouan " in Archéologie médiévale, XII, 1982, .

Примітки

Нотатки 

Скарби
Алани
Готи
Сармати
Історія Нормандії
Кальвадос
Кан
Скарб Ерана — стародавні коштовності випадково виявлені уроці у Му-Аржанс біля Ерана у департменті Кальвадос у Нормандії . Тепер скарб зберігається в Музеї Нормандії , у Кані ( Колекція Спілки антикварів Нормандії ) . Опис Скарб був виявлений у одному жіночому похованні біля дороги з Кана до Сен-П'єрр-сюр-Дів . Розкопки були проведеністоріччя без будь-якого методу й так поспішно , що були знехтувані кістки , частково зруйновані в результаті земляних робіт ; а також виявлена копачами керамічна ваза , що була розламана в черепки . Фрагменти кісток , що дійшли до нас надто малі , щоб їх можна було використати для визначення приналежності прикрас , окрім кістки нижньої щелепи , що дозволила визначити жіночу стать та вік уроків . Головним у скарбі є пара фібул повнокольорового золота , прикрашені коштовними каменями , що з'єднані одним ланцюжком , схожі на ті , що ексгумовані у Наддунав'ї в австрійському Унтерзібенбрунні та угорському Рабапордані . Крім того , у скарбі були виявлені прямокутні пластинчаті кульчики , намисто у вигляді плетеного металевого ланцюжка , й , нарешті , кільце , що зникло під час Другої світової війни . Жіночий одяг також прикрашали геометричні пластинчаті аплікації , що пришивалися до одягу , та прямокутний пасок з пряжкою . Походження та історичний контекст Померла жінка була або східною германкою ( наприклад готка , бургундка чи герулка ) , , або алано - сарматкою . Незважаючи на наявність надчорноморсько - дунайських археологічних матеріалів , як , наприклад , з Сен-Мартен-де-Фонтене існує інша менш ймовірна гіпотеза , що прикраси належать родичці , або доньці , або дружині римського солдата германського , або надчорноморського походження , тому що ні письмове джерело , ні археологічне відкриття , ні який-небудь топонім точно не свідчить про наявність вищезгаданих народів . у районі Кан . Допоміжне римське військо було розміщене вздовж оборонних Армориканської й невріцької доріг у краї прикордонної оборонної морської загороди доби Нижньої імперії476 роки ) вздовж узбережжя Ла - Манша ( у Армориці ) та Північного моря ( у Нервіці ) . Воно повинно було захищати імперію , переважно , від набігів з моря піратів , та рідше — від саксів й фризів . Цей військовий оборонний край Саксоніка , вздовж арморицької й неврицької доріг був останнім оплотом Римської імперії у боротьбі Сіагрія проти франків . Своєю назвою Саксоніка ( Саксонське узбережжя ) завдячує численним саксонцям у тутешньому римському війську . Унтерзібенбруннська група та етнічна належність Враховуючи подібність археологічного матеріалу поховання Ерана ( зокрема , коштовних каменів жіночої княжої одежі ) та інших гробниць Бургундії ( Баллера ) , Ельзасу ( Хохфельден ) , Німеччини ( Фюрст , Альтлусгайм ) і навіть Португалії ( Бежа ) з матеріалом Унтерзібенбрунна ( Австрія ) , фахівці говорять про Унтерзібенбруннську групу або Унтерзібенбруннський шар . Етнічної приналежності похованих цієї групи важко визначити , тому що влаштування самих поховань різняться один з одним . У Еранському похованні є римські ( пасок з прямокутною пластинкою - пряжкою , кільце ) , алано - сарматські ( геометричні пластини , що пришивалися на одяг ) й германські риси ( фібули , з'єднані ланцюгом ) . Для визначення етнічної приналежності саме еранської жінки необхідно було б провести поглиблений аналіз кісток . Бібліографія Michel Kazanski , " Deux riches tombes de l'époque des Grandes Invasions au nord de la Gaule : Airan et Pouan " in Archéologie médiévale , XII , \ . Примітки Нотатки Скарби Алани Готи Сармати Історія Нормандії Кальвадос Кан