Любарський Семен Васильович
Люба́рський Семе́н Васи́льович (20 травня 1878, м. Тишівці (нині Томашівський повіт, Люблінське воєводство, Польща) — 1944, Скригічин, Грубешівський повіт, Холмщина) — український громадсько-політичний і церковний діяч на Холмщині, народний вчитель. Член Української Центральної Ради (1917—1918). Посол до Сейму Польщі (1922—1928). Автор статей з історії та етнографії Холмщини.

Біографія 
Народився 20 травня 1878 року в селянській родині в Тишівцях, що на Холмщині. Свою громадську діяльність починав як народний учитель, друкував статті з історії та етнографії Холмщини. У 1900 році закінчив учительську семінарію у Холмі. Був вчителем у Дубенці, потім у Скригічині, де мешкав до кінця життя. Навчав дітей за найновішими методиками та виховував їх у національному дусі. Був одним з організаторів українського громадсько-освітнього життя в Грубешівському повіті, зокрема проводив нелегальні курси української мови для дорослих. Під час Першої світової війни закінчив фельдшерську школу та служив санітаром на фронті.

Участь у революційних подіях 1917—1920 років 
Був членом обраного на київському з'їзді Холмського губерніального виконавчого комітету, пізніше у 1917 році став депутатам Української Центральної Ради, був уповноваженим представником Української Центральної Ради на Грубешівщині.

У листопаді 1918 — лютому 1920 року і червні — вересні 1920 року заарештований та інтернований польською владою. Після звільнення був одним з активних очільників українського політичного руху на Холмщині та Підляшші, згодом став членом першої Української Парляментарної Репрезентації у Варшаві. Виступав проти націоналістичної політики керівництва Польщі, закриття православних церков та українських шкіл.

Діяльність у міжвоєнній Польщі 

У 1921 році був делегатом 1-го Українського народного з'їзду Холмщини і Підляшшя. У 1922 році став співорганізатором Українського виборчого комітету, увійшов до ЦК Виборчого блоку національних меншин, від якого у тому ж році обраний в окрузі Красностав послом сейму Польщі (за нього проголосувало 25 566 виборців). Зберігав мандат до 1928 року.

Як парламентарій послідовно відстоював права українців у Польщі, вносив інтерпеляції стосовно бюджетних, шкільних, церковних та інших справ. У 1924 році обраний до президії Українського народного комітету Холмщини і Підляшшя. Брав участь у розробці статуту українського університету і політехніки, відкриття яких як державних у Львові домагалася українська громадськість. У 1920-ті роки був одним з головних діячів українського просвітницького товариства «Рідна Хата». У 1930-ті роки продовжував громадсько-політичну і культурно-просвітницьку діяльність.

У липні 1938 року, після акції руйнування низки православних церков на Холмщині та Південному Підляшші, входив до складу делегації мирян, яка мала передати меморіал польській владі з проханням припинити переслідування населення православного віросповідання в Польщі. Проте згодом акції переслідування тільки посилилися. Влітку 1939 року Семена Любарського разом з низкою інших громадських діячів Холмщини заарештували й ув'язнили у таборі в Березі Картузькій. Звільнений після поразки Польщі на початку Другої світової війни.

Діяльність під час Другої світової війни 
5 листопада 1939 року на Народному З'їзді Холмщини і Підляшшя, основним завданням якого було упорядкування церковно-релігійного життя у цьому регіоні, обраний до Тимчасової Церковної Ради від мирян, а пізніше став членом створеної цією Радою окремої Церковної Управи, яка мала замінити на Холмщині і Підляшші Варшавську православну консисторію. Члени З'їзду дійшли висновку, що головою Православної Церкви та єпархіальним єпископом Холмщини і Підляшшя повинен бути митрополит Діонісій. Для того щоб сповістити митрополита про рішення З'їзду, Семен Любарський та Володимир Косоноцький (також член Церковної управи) вирушили до Діонісія у Варшаву і до грудня 1939 року провели з ним низку нарад, результатом яких стало затвердження Діонісієм рішень З'їзду.

У 1940-ві роки мешкав у Холмі, у квартирі священника Володимира Мархеви, у якій була організована «бурса» для учнів гімназії, технічної школи та інших навчальних закладів. У цей час Семен Васильович був секретарем консисторії Холмсько-Підляської єпархії, а також очолював друкарню й опікувався бібліотекою. Заснував у Холмі музей імені Михайла Грушевського і був його керівником (1940—1944). У вересні 1943 року брав участь в урочистостях, присвячених поверненню на Холмщину Холмської ікони Божої Матері, зокрема серед інших виголосив промову та вартував її.

Помер 1944 року в Скригічині Грубешівського повіту на Холмщині.

Бібліографія 
Публікував в україномовній періодиці статті зі шкільництва, церковного життя, історії, етнографії Холмщини і Підляшшя. Залишив спогади «Холмські святі крипти та їх історія» (1942; опубліковані у видавництві «Записки НТШ», Львів, 2013, ч. 50).

Примітки

Джерела

Посилання 
 

Українські громадські діячі
Діячі УЦР
Політики II Речі Посполитої
Посли до Польського сейму
Люба́рський Семе́н Васи́льовичтравня м . Тишівці ( нині Томашівський повіт , Люблінське воєводство , Польща ) — Скригічин , Грубешівський повіт , Холмщина ) — український громадсько - політичний і церковний діяч на Холмщині , народний вчитель . Член Української Центральної Ради1918 ) . Посол до Сейму Польщі1928 ) . Автор статей з історії та етнографії Холмщини . Біографія Народивсятравняроку в селянській родині в Тишівцях , що на Холмщині . Свою громадську діяльність починав як народний учитель , друкував статті з історії та етнографії Холмщини . Уроці закінчив учительську семінарію у Холмі . Був вчителем у Дубенці , потім у Скригічині , де мешкав до кінця життя . Навчав дітей за найновішими методиками та виховував їх у національному дусі . Був одним з організаторів українського громадсько - освітнього життя в Грубешівському повіті , зокрема проводив нелегальні курси української мови для дорослих . Під час Першої світової війни закінчив фельдшерську школу та служив санітаром на фронті . Участь у революційних подіях1920 років Був членом обраного на київському з'їзді Холмського губерніального виконавчого комітету , пізніше уроці став депутатам Української Центральної Ради , був уповноваженим представником Української Центральної Ради на Грубешівщині . У листопаді — лютомуроку і червні — вересніроку заарештований та інтернований польською владою . Після звільнення був одним з активних очільників українського політичного руху на Холмщині та Підляшші , згодом став членом першої Української Парляментарної Репрезентації у Варшаві . Виступав проти націоналістичної політики керівництва Польщі , закриття православних церков та українських шкіл . Діяльність у міжвоєнній Польщі Уроці був делегатомго Українського народного з'їзду Холмщини і Підляшшя . Уроці став співорганізатором Українського виборчого комітету , увійшов до ЦК Виборчого блоку національних меншин , від якого у тому ж році обраний в окрузі Красностав послом сейму Польщі ( за нього проголосувало566 виборців ) . Зберігав мандат дороку . Як парламентарій послідовно відстоював права українців у Польщі , вносив інтерпеляції стосовно бюджетних , шкільних , церковних та інших справ . Уроці обраний до президії Українського народного комітету Холмщини і Підляшшя . Брав участь у розробці статуту українського університету і політехніки , відкриття яких як державних у Львові домагалася українська громадськість . Уті роки був одним з головних діячів українського просвітницького товариства « Рідна Хата » . Уті роки продовжував громадсько - політичну і культурно - просвітницьку діяльність . У липніроку , після акції руйнування низки православних церков на Холмщині та Південному Підляшші , входив до складу делегації мирян , яка мала передати меморіал польській владі з проханням припинити переслідування населення православного віросповідання в Польщі . Проте згодом акції переслідування тільки посилилися . Вліткуроку Семена Любарського разом з низкою інших громадських діячів Холмщини заарештували й ув'язнили у таборі в Березі Картузькій . Звільнений після поразки Польщі на початку Другої світової війни . Діяльність під час Другої світової війни 5 листопадароку на Народному З'їзді Холмщини і Підляшшя , основним завданням якого було упорядкування церковно - релігійного життя у цьому регіоні , обраний до Тимчасової Церковної Ради від мирян , а пізніше став членом створеної цією Радою окремої Церковної Управи , яка мала замінити на Холмщині і Підляшші Варшавську православну консисторію . Члени З'їзду дійшли висновку , що головою Православної Церкви та єпархіальним єпископом Холмщини і Підляшшя повинен бути митрополит Діонісій . Для того щоб сповістити митрополита про рішення З'їзду , Семен Любарський та Володимир Косоноцький ( також член Церковної управи ) вирушили до Діонісія у Варшаву і до грудняроку провели з ним низку нарад , результатом яких стало затвердження Діонісієм рішень З'їзду . Уві роки мешкав у Холмі , у квартирі священника Володимира Мархеви , у якій була організована « бурса » для учнів гімназії , технічної школи та інших навчальних закладів . У цей час Семен Васильович був секретарем консисторії Холмсько - Підляської єпархії , а також очолював друкарню й опікувався бібліотекою . Заснував у Холмі музей імені Михайла Грушевського і був його керівником1944 ) . У вересніроку брав участь в урочистостях , присвячених поверненню на Холмщину Холмської ікони Божої Матері , зокрема серед інших виголосив промову та вартував її . Померроку в Скригічині Грубешівського повіту на Холмщині . Бібліографія Публікував в україномовній періодиці статті зі шкільництва , церковного життя , історії , етнографії Холмщини і Підляшшя . Залишив спогади « Холмські святі крипти та їх історія » опубліковані у видавництві « Записки НТШ » , Львів , ч . Примітки Джерела Посилання Українські громадські діячі Діячі УЦР Політики II Речі Посполитої Посли до Польського сейму