Кавахара Кейґа
Кавахара Кейґа (*川原慶賀, 1786 — бл. 1860) — японський художник кінця періоду Едо. Відомий також як Таґуті Такумі. Став першим японським художником, чиї роботи виявилися широко відомими в Європі.

Життєпис 
Походив з мистецької родини. Син художника Кавахара Кьодзана. Народився 1786 року у м.Нагасакі. З самого раннього дитинства навчався живопису
у батька, який володів родинною майстернею з ксилографічного друку нагасаки-е — «нагасакських малюнків». Давши синові базові навички в техніці живопису і гравюри, батько влаштував його в студію свого близького друга, відомого в Нагасаки живописця Ісідзака Юйсі, який був членом привілейованої гільдії кара-е мекікі (мали право оцінювати імпортовані твори живопису, а також замальовувати всі товари, які надходили з голландської факторії в Дедзіма).

Покровительство Ісідзака дозволило молодому живописцю отримати в 1811 році офіційне призначення на Дезіму художником (Дедзіма де-ірі-есі — художник, що допущено на Дедзіма), що давало йому право вільно відвідувати факторію, спілкуватися з голландцями і знайомитися з європейською живописом. У цей період свого життя Кавахара був відомий під ім'ям Тойоске. Помітивши старанність художника, реалістичність його стилю, комунікабельність і бажання вивчати західний живопис, голландці стали залучати його до співпраці.

У 1826 році завдяки Філіпу фон Зібольду художник увійшов до голландського посольства до сьогуна Токуґава Іенарі. В Едо Кавахара познайомився з творами Кацусіка Хокусая, а також познайомився з видатним вченим і дослідником Курил і Сахаліну Могамі Токунаї.

Співпраця з голландцями тривала до 1828 року, коли Філіпа фон Зібольда було звинувачено у шпигунстві, спробі вивезти копію мапу Такахасі Кагеясу. Під підозрою опинився і Кавахара, якого на деякий час арештували, а потім виключили з гільдії кара-е мекікі.

У 1842 році художника знову піддано покаранню за порушення заборони зображувати урядові та військові об'єкти: на одному зі своїх пейзажів з видом Нагасакську бухту він з властивим йому реалізмом зобразив військові човни з гербами родів Набесіма і Хосокава, які охороняли затоку. За це художник на кілька років позбувся офіційної посади і був вигнаний з Нагасаки, провівши до цього 1 місяць у в'язниці.

Коли Кейґо повернувся до міста після заслання, точно не відомо, але точно працював з середини 1840-х років. Він продовжив свою творчу кар'єру, змінивши творчий псевдонім з Тойоске на Тагути Танемі. У 1853 році брав участь в якості художника-документаліста в прийомі місії російського віце-адмірала Є. В. Путятіна до Нагасаки.

Остання згадка про Кавахара Кейго відноситься до 1860 року, коли у віці 75 років він написав портрет пані Нагасіма Кіку, що зберігається тепер в Музеї історії та культури Нагасаки. Намагався продовжити стиль Кавахари його син Тагуті Рококу.

Творчість 
Творча спадщина Кавахара Кейґо становить кілька тисяч робіт, що тепер зберігаються в Японії (Музей історії та культури Нагасакі, Меморіальний музей Зібольда, Музей Курофуне, Музей міста Кобе, Музей міста Ітіносекі, Музей Токійського національного університету витончених мистецтв і музики, Художній музей Хірано Масакіті тощо), Нідерландах (Лейденський національний етнологічний музей, Національний музей природної історії, Державний
гербарій Лейденського університету, Міський архів Амстердама, Морський музей в Роттердамі тощо), Великої Британії (Британський музей), Німеччини
(Баварський національний етнологічний музей в Мюнхені), Росії (Ермітаж, Бібліотека Ботанічного інституту Академії наук), чимало робіт знаходиться в приватних колекціях.

Художник вельми реалістично, з фотографічною точністю передавав особливості зображуваних об'єктів, звертаючи увагу на найдрібніші деталі. Картини
Кавахара виходять за рамки власне ілюстрацій. У них присутній дух епохи, настрій автора і його ставлення до зображуваного, нерідко з елементами гумору або навіть сарказму. В цілому його стиль був надзвичайно індивідуальний: йому вдавалося поєднувати принципи, характерні для традиційного японського живопису ямато-е з техніками західного живопису і з «декоративним реалізмом» китайської школи.

На творчу манеру Кавахара Кейґо в значній мірі вплинув ботанічний художник Карл Губерт де Вілленойве. Співпраця з останнім дозволило Кавахара значно розвинути і урізноманітнити свій художній талант, а в ботанічному живопису досягти майстерності світового рівня.

Першим його замовником був капітан факторії Ян Кок Бломгофф. Найбільше замовлень Кавахара отримував від Філіпа Франца Балтазара фон Зібольда, який жив на Дезіма в 1823—1829 роках і доручає йому замальовувати буквально всі аспекти життя японців, пейзажі Японії, японську флору і фауну. Величезну кількість картин і замальовок Кавахара (охоплювала ботанічну серію (квіти і рослини), етнографічну, зоологічну (японські ссавці, птахи, плазуни, комахи, морська фауна), пейзажі («фукейдзу») і портрети («нісе-е») Філіп фон Зибольд використовував згодом в якості ілюстрацій для своїх книг про флору і фауну Японії.

У 1820-х роках створює серію робіт, присвячених звичаям й побуту народу айна.

На замовлення Зібольда Кавахара Кейго створив серію портретів сьогуна Іенарі і однієї з його конкубіни, Могамі Токунаї, чиновників бакуфу, історичних діячів Японії, а також представників різних верств японського суспільства. Його портрети, як і зображення людей, відрізняються своєрідним психологізмом. Він майстерно передає характер персонажів, їхній емоційний стан і почуття, нерідко заховані під офіційним виразом обличчя.

Створив серію портретів Філіпа фон Зібольда, деякі з них досить саркастичні шаржі, його японської конкубіни Отака і дочки Оіне. Відомі й портретні зображення інших офіцерів факторії на Дезіма, зокрема Гендріка Дьофа, капітана факторії в 1803—1817 роках, Яна Кока Бломгоффа, його дружини Тіції Бергсма, їх сина Йоганна і його годувальниці Петронели Мюнц. Деякі з цих портретних зображень примітні тим, що художник «підловив» своїх персонажів
в досить специфічні моменти, які для європейців здавалися не цілком доречними для зображення, наприклад, доволі натуралістично показані сцени хірургічних операцій, які проводив Зібольд, а також гумористично зображені еротичні сцени за участю голландців.

Протягом 1840-х років створював пейзажі, портрети, картини в стилі укійо-е, книжкові ілюстрації. У 1846 році брав участь в розписі дерев'яних стельових панелей головного залу храму Вакамісакі Каннондзі (м. Нагасаки). Збереглося близько 150 панелей за його підписом.

У 1853 році написав сувій емакі «Оросія сейгі сясін кагамі» («Істинне зерцало візиту росіян до Японії», де документально зафіксовані різні етапи переговорів і їх учасники між російською та японськими сторонами.

Джерела 
 Lee Browne M. Kawahara Keiga: the Painter of Deshima: Thesis (Ph. D.), Manuscript. University of Michigan, 1979
 Forrer, Matthi: Kawahara Keiga, Rijksmuseum voor volkenkunde (Leyde, Pays-Bas), cop. 1987
 Visual Encyclopedia: Japan in Edo period as witnessed by Keiga Kawahara (I): Keiga's works in the Netherlands and Japan. Computer fi le: CD for computer. Nagasaki: Nagasaki Museum of History and Culture, 2006
 Constantin v. Brandenstein: Neues zum Würzburger Siebold-Denkmal. In: Tempora mutantur et nos? Festschrift für Walter M. Brod zum 95. Geburtstag. Mit Beiträgen von Freunden, Weggefährten und Zeitgenossen. Hrsg. von Andreas Mettenleiter, Akamedon, Pfaffenhofen 2007 (= Aus Würzburgs Stadt- und Universitätsgeschichte, 2), ISBN 3-940072-01-X, S. 129—131
 Chernaya T.A. The world level of Japanese botanical art and illustration in Kawahara Keiga's works // Japanese Botanical Art and Illustrations from Siebold'Collection. The Treasures of the Russian Academy of Sciences. The Komarov Botanical Library, St.Petersburg. Catalogue of Exhibition. 2002. P. 191—193

Художники Японії
Кавахара Кейґа ( *川原慶賀 , — бл . — японський художник кінця періоду Едо . Відомий також як Таґуті Такумі . Став першим японським художником , чиї роботи виявилися широко відомими в Європі . Життєпис Походив з мистецької родини . Син художника Кавахара Кьодзана . Народивсяроку у м . Нагасакі . З самого раннього дитинства навчався живопису у батька , який володів родинною майстернею з ксилографічного друку нагасаки- е — « нагасакських малюнків » . Давши синові базові навички в техніці живопису і гравюри , батько влаштував його в студію свого близького друга , відомого в Нагасаки живописця Ісідзака Юйсі , який був членом привілейованої гільдії кара-е мекікі ( мали право оцінювати імпортовані твори живопису , а також замальовувати всі товари , які надходили з голландської факторії в Дедзіма ) . Покровительство Ісідзака дозволило молодому живописцю отримати вроці офіційне призначення на Дезіму художником ( Дедзіма де- ірі -есі — художник , що допущено на Дедзіма ) , що давало йому право вільно відвідувати факторію , спілкуватися з голландцями і знайомитися з європейською живописом . У цей період свого життя Кавахара був відомий під ім'ям Тойоске . Помітивши старанність художника , реалістичність його стилю , комунікабельність і бажання вивчати західний живопис , голландці стали залучати його до співпраці . Уроці завдяки Філіпу фон Зібольду художник увійшов до голландського посольства до сьогуна Токуґава Іенарі . В Едо Кавахара познайомився з творами Кацусіка Хокусая , а також познайомився з видатним вченим і дослідником Курил і Сахаліну Могамі Токунаї . Співпраця з голландцями тривала дороку , коли Філіпа фон Зібольда було звинувачено у шпигунстві , спробі вивезти копію мапу Такахасі Кагеясу . Під підозрою опинився і Кавахара , якого на деякий час арештували , а потім виключили з гільдії кара-е мекікі . Уроці художника знову піддано покаранню за порушення заборони зображувати урядові та військові об'єкти : на одному зі своїх пейзажів з видом Нагасакську бухту він з властивим йому реалізмом зобразив військові човни з гербами родів Набесіма і Хосокава , які охороняли затоку . За це художник на кілька років позбувся офіційної посади і був вигнаний з Нагасаки , провівши до цьогомісяць у в'язниці . Коли Кейґо повернувся до міста після заслання , точно не відомо , але точно працював з серединих років . Він продовжив свою творчу кар'єру , змінивши творчий псевдонім з Тойоске на Тагути Танемі . Уроці брав участь в якості художника - документаліста в прийомі місії російського віце - адмірала Є . В . Путятіна до Нагасаки . Остання згадка про Кавахара Кейго відноситься дороку , коли у віціроків він написав портрет пані Нагасіма Кіку , що зберігається тепер в Музеї історії та культури Нагасаки . Намагався продовжити стиль Кавахари його син Тагуті Рококу . Творчість Творча спадщина Кавахара Кейґо становить кілька тисяч робіт , що тепер зберігаються в Японії ( Музей історії та культури Нагасакі , Меморіальний музей Зібольда , Музей Курофуне , Музей міста Кобе , Музей міста Ітіносекі , Музей Токійського національного університету витончених мистецтв і музики , Художній музей Хірано Масакіті тощо ) , Нідерландах ( Лейденський національний етнологічний музей , Національний музей природної історії , Державний гербарій Лейденського університету , Міський архів Амстердама , Морський музей в Роттердамі тощо ) , Великої Британії ( Британський музей ) , Німеччини ( Баварський національний етнологічний музей в Мюнхені ) , Росії ( Ермітаж , Бібліотека Ботанічного інституту Академії наук ) , чимало робіт знаходиться в приватних колекціях . Художник вельми реалістично , з фотографічною точністю передавав особливості зображуваних об'єктів , звертаючи увагу на найдрібніші деталі . Картини Кавахара виходять за рамки власне ілюстрацій . У них присутній дух епохи , настрій автора і його ставлення до зображуваного , нерідко з елементами гумору або навіть сарказму . В цілому його стиль був надзвичайно індивідуальний : йому вдавалося поєднувати принципи , характерні для традиційного японського живопису ямато-е з техніками західного живопису і з « декоративним реалізмом » китайської школи . На творчу манеру Кавахара Кейґо в значній мірі вплинув ботанічний художник Карл Губерт де Вілленойве . Співпраця з останнім дозволило Кавахара значно розвинути і урізноманітнити свій художній талант , а в ботанічному живопису досягти майстерності світового рівня . Першим його замовником був капітан факторії Ян Кок Бломгофф . Найбільше замовлень Кавахара отримував від Філіпа Франца Балтазара фон Зібольда , який жив на Дезіма в1829 роках і доручає йому замальовувати буквально всі аспекти життя японців , пейзажі Японії , японську флору і фауну . Величезну кількість картин і замальовок Кавахара ( охоплювала ботанічну серію ( квіти і рослини ) , етнографічну , зоологічну ( японські ссавці , птахи , плазуни , комахи , морська фауна ) , пейзажі ( « фукейдзу » ) і портрети ( « нісе-е » ) Філіп фон Зибольд використовував згодом в якості ілюстрацій для своїх книг про флору і фауну Японії . Ух роках створює серію робіт , присвячених звичаям й побуту народу айна . На замовлення Зібольда Кавахара Кейго створив серію портретів сьогуна Іенарі і однієї з його конкубіни , Могамі Токунаї , чиновників бакуфу , історичних діячів Японії , а також представників різних верств японського суспільства . Його портрети , як і зображення людей , відрізняються своєрідним психологізмом . Він майстерно передає характер персонажів , їхній емоційний стан і почуття , нерідко заховані під офіційним виразом обличчя . Створив серію портретів Філіпа фон Зібольда , деякі з них досить саркастичні шаржі , його японської конкубіни Отака і дочки Оіне . Відомі й портретні зображення інших офіцерів факторії на Дезіма , зокрема Гендріка Дьофа , капітана факторії в1817 роках , Яна Кока Бломгоффа , його дружини Тіції Бергсма , їх сина Йоганна і його годувальниці Петронели Мюнц . Деякі з цих портретних зображень примітні тим , що художник « підловив » своїх персонажів в досить специфічні моменти , які для європейців здавалися не цілком доречними для зображення , наприклад , доволі натуралістично показані сцени хірургічних операцій , які проводив Зібольд , а також гумористично зображені еротичні сцени за участю голландців . Протягомх років створював пейзажі , портрети , картини в стилі укійо-е , книжкові ілюстрації . Уроці брав участь в розписі дерев'яних стельових панелей головного залу храму Вакамісакі Каннондзі ( м . Нагасаки ) . Збереглося близькопанелей за його підписом . Уроці написав сувій емакі « Оросія сейгі сясін кагамі » ( « Істинне зерцало візиту росіян до Японії » , де документально зафіксовані різні етапи переговорів і їх учасники між російською та японськими сторонами . Джерела Lee Browne M . Kawahara Keiga : the Painter of Deshima : Thesis ( Ph . D . ) , Manuscript . University of Michigan , Forrer , Matthi : Kawahara Keiga , Rijksmuseum voor volkenkunde ( Leyde , Pays- Bas ) , cop . Visual Encyclopedia : Japan in Edo period as witnessed by Keiga Kawahara ( I ) : Keiga's works in the Netherlands and Japan . Computer fi le : CD for computer . Nagasaki : Nagasaki Museum of History and Culture , Constantin v . Brandenstein : Neues zum Würzburger Siebold - Denkmal . In : Tempora mutantur et nos ? Festschrift für Walter M . Brod zum Geburtstag . Mit Beiträgen von Freunden , Weggefährten und Zeitgenossen . Hrsg . von Andreas Mettenleiter , Akamedon , Pfaffenhofen ( = Aus Würzburgs Stadt - und Universitätsgeschichte , ISBN01- X , S . 131 Chernaya T . A . The world level of Japanese botanical art and illustration in Kawahara Keiga's works / / Japanese Botanical Art and Illustrations from Siebold'Collection . The Treasures of the Russian Academy of Sciences . The Komarov Botanical Library , St.Petersburg . Catalogue of Exhibition . P . 193 Художники Японії