Владислав Опольсько-Ратиборський
Владисла́в I (; бл. 1225 — 1281/1282) — князь Каліський в 1234–1244 роках, Велюнський (1234—1249), Опольсько-Ратиборський (1248—1281/1282). Представник роду Верхньосілезьких П'ястів. Син опольського князя Казимира I та його дружини Велеслави (Віоли).

Імена 
 Володисла́в I, або Владисла́в І () — у польській історіографії, з тронним номером.
 Володисла́в Опо́льський () — за назвою князівства.
 Володисла́в Опольсько-Ратиборський

Біографія 
Походив із роду Сілезьких П'ястів. Другий син Казимира I, князя Опольсько-Ратиборського, і Велеслави з болгарської династії Асенів. Народився близько 1225 року. У 1230 році після смерті батька разом зі старшим братом Мешком II успадкував родинні володіння. Втім до 1239 року через малолітства обох братів князівством управляли їх мати і Генрик І Бородатий, князь Сілезії.

У 1234 році разом з братом отримав в спільне володіння від Генрика I частину Великопольщі — Калізьке князівство і Велюнський повіт. У 1239 році після поділу володінь Владислав залишив собі Каліське князівство і Велюнську землю, братові дісталося Опольсько-Ратиборське князівство. У 1244 і 1249 роках Владислав втратив володіння у Великій Польщі.

У жовтні 1246 роки після смерті свого брата успадкував Опольського-Ратиборське князівство. З самого початку вирішив спиратися на місцеве духівництво, ордени ченців та міста. З цієї метою став засновників багатьох монастирів, зокрема домініканців в Ратиборі, цистерціанців в Рудах, францисканців у Водзіславі і Глогувеку, бенедиктинців в Орлові. також надано магдебурзьке право містам Битом, Глівіце, Люблінець, Освенцим, Водзіслав, Жори.

У 1253 році став союзником Пшемисла I, князя великої Польщі. Останній в свою чергу був союзником Угорського королівства (там тоді панував Бела IV). Їм протистояла коаліція Богемського королівства (Оттокар II) і Вроцлавського князівства (Генріх III Білий). У 1254 році вдерся до земель останнього, допомагаючи походу Пшемисла I, що атакував Генріха III з півночі. Проте союзники не здобули значних успіхів. З огляду на це 1255 року Владислав Опольсько-Ратиборський перейшов на бік короля Оттокара II.

У 1260 році князь Владислав на боці короля Оттокара II брав участь у битві під Кресенбрунном, де угорське військо зазнало поразки. У 1262 році на з'їзді в Данкові Владислав Опольсько-Ратиборський намагався переконати верховного князя польського Болеслава V Сором'язливого і Болеслава Побожного, князя Великої Польщі, перейти на бік Богемії. Але недосяг жодного успіху.

У 1273 році отримав підтримку з боку Оттокара II як претендент на трон верховного князя Польського. У червні того ж року в битві під Богусіном, в околицях Олькуша, Володислав I Опольський зазнав поразки від Болеслава V Сором'язливого. У 1274 році вимушений був укласти мирний договір Болеславом V. Владислав Опольсько-Ратиборський відмовився від претензій на краківський трон, а верховний князь Польщі поступився йому спірними прикордонні місцями від Хшанува до міжріччя Скави і Скавинки.

У 1278 році після загибелі короля Оттокара II в битві під Дюрнкрутом князь Владислав здійснив похід на Опавське володіння, прагнучи приєднати до своїх володінь, але зазнав поразки. У 1281 році Владислав у Відні замирився з новим богемським королем Вацлавом II. Водночас уклав союз з Генриком IV Праведним, князем Вроцлавським, який одружився з донькою князя Владислава.

Помер у 1281 або 1282 році. Поховано удомініканськомумонастирі міста Ратибор. Землі Опольсько-Ратиборського князівства було поділено між синами князя Владислава.

Сім'я 

 Дружина — Евфімія, донька Владислава Одонича, князя Великої Польщі
 Діти:
 Мешко (1252/1256— 1315), князь Тешинський
 Казимир (1253/1257 — 1312), князь Битомський
 Болеслав (бл. 1258—1313), князь Опольський
 Констанція (1256/1265 — 1287/1288), дружина Генрика IV Праведного, князя Вроцлавського
 Пшемислав (1268—1306), князь Ратиборський

Родовід

Джерела 
 Jerzy Sperka: Poczet królów polskich, Wydawnictwo Twoje Książki, Chorzów 2007, p. 63
 Wojciech Dominiak, Ostatni władca Górnego Śląska, Racibórz: Wydawnictwo i Agencja Informacyjna WAW Grzegorz Wawoczny, 2009, s. 280, ISBN 978-83-89802-80-4
 Rudolf Žáček, Historia Górnego Śląska, II. Średniowiecze, Dom Współpracy Polsko-Niemieckiej, Gliwice 2011, s. 111. ​ISBN 978-83-60470-41-1​

Посилання 

Правителі Сілезії
П'ясти
Владисла́в I ( ; бл . — 1282 ) — князь Каліський в1244 роках , Велюнський1249 ) , Опольсько - Ратиборський1281 / 1282 ) . Представник роду Верхньосілезьких П'ястів . Син опольського князя Казимира I та його дружини Велеслави ( Віоли ) . Імена Володисла́в I , або Владисла́в І ( ) — у польській історіографії , з тронним номером . Володисла́в Опо́льський ( ) — за назвою князівства . Володисла́в Опольсько - Ратиборський Біографія Походив із роду Сілезьких П'ястів . Другий син Казимира I , князя Опольсько - Ратиборського , і Велеслави з болгарської династії Асенів . Народився близькороку . Уроці після смерті батька разом зі старшим братом Мешком II успадкував родинні володіння . Втім дороку через малолітства обох братів князівством управляли їх мати і Генрик І Бородатий , князь Сілезії . Уроці разом з братом отримав в спільне володіння від Генрика I частину Великопольщі — Калізьке князівство і Велюнський повіт . Уроці після поділу володінь Владислав залишив собі Каліське князівство і Велюнську землю , братові дісталося Опольсько - Ратиборське князівство . Уіроках Владислав втратив володіння у Великій Польщі . У жовтніроки після смерті свого брата успадкував Опольського - Ратиборське князівство . З самого початку вирішив спиратися на місцеве духівництво , ордени ченців та міста . З цієї метою став засновників багатьох монастирів , зокрема домініканців в Ратиборі , цистерціанців в Рудах , францисканців у Водзіславі і Глогувеку , бенедиктинців в Орлові . також надано магдебурзьке право містам Битом , Глівіце , Люблінець , Освенцим , Водзіслав , Жори . Уроці став союзником Пшемисла I , князя великої Польщі . Останній в свою чергу був союзником Угорського королівства ( там тоді панував Бела IV ) . Їм протистояла коаліція Богемського королівства ( Оттокар II ) і Вроцлавського князівства ( Генріх III Білий ) . Уроці вдерся до земель останнього , допомагаючи походу Пшемисла I , що атакував Генріха III з півночі . Проте союзники не здобули значних успіхів . З огляду на цероку Владислав Опольсько - Ратиборський перейшов на бік короля Оттокара II . Уроці князь Владислав на боці короля Оттокара II брав участь у битві під Кресенбрунном , де угорське військо зазнало поразки . Уроці на з'їзді в Данкові Владислав Опольсько - Ратиборський намагався переконати верховного князя польського Болеслава V Сором'язливого і Болеслава Побожного , князя Великої Польщі , перейти на бік Богемії . Але недосяг жодного успіху . Уроці отримав підтримку з боку Оттокара II як претендент на трон верховного князя Польського . У червні того ж року в битві під Богусіном , в околицях Олькуша , Володислав I Опольський зазнав поразки від Болеслава V Сором'язливого . Уроці вимушений був укласти мирний договір Болеславом V . Владислав Опольсько - Ратиборський відмовився від претензій на краківський трон , а верховний князь Польщі поступився йому спірними прикордонні місцями від Хшанува до міжріччя Скави і Скавинки . Уроці після загибелі короля Оттокара II в битві під Дюрнкрутом князь Владислав здійснив похід на Опавське володіння , прагнучи приєднати до своїх володінь , але зазнав поразки . Уроці Владислав у Відні замирився з новим богемським королем Вацлавом II . Водночас уклав союз з Генриком IV Праведним , князем Вроцлавським , який одружився з донькою князя Владислава . Помер уабороці . Поховано удомініканськомумонастирі міста Ратибор . Землі Опольсько - Ратиборського князівства було поділено між синами князя Владислава . Сім'я Дружина — Евфімія , донька Владислава Одонича , князя Великої Польщі Діти : Мешко1256 — князь Тешинський Казимир1257 — князь Битомський Болеслав ( бл . 1313 ) , князь Опольський Констанція1265 — 1288 ) , дружина Генрика IV Праведного , князя Вроцлавського Пшемислав1306 ) , князь Ратиборський Родовід Джерела Jerzy Sperka : Poczet królów polskich , Wydawnictwo Twoje Książki , Chorzów p . Wojciech Dominiak , Ostatni władca Górnego Śląska , Racibórz : Wydawnictwo i Agencja Informacyjna WAW Grzegorz Wawoczny , s . ISBN89802 - 80 - 4 Rudolf Žáček , Historia Górnego Śląska , II . Średniowiecze , Dom Współpracy Polsko-Niemieckiej , Gliwice s . ​ISBN60470 - 41 - 1​ Посилання Правителі Сілезії П'ясти