Комаренко Володимир Андрійович
Володи́мир Андрі́йович Комаренко (, Харків — , Харків) — український диригент, музично-гро­­мадський діяч, педагог. Доцент (1935).

Життєпис 

Народився 15 липня 1887 року в Харкові на вулиці Сумській у бідній родині кухаря та прачки. Через рік після народження Володимира батько помер, і мати одна виховувала сина та його старшу сестру Надію. 

У майбутньому, його сестра вийшла заміж за піонера авіації Степана Гризодубова. Допомагав йому у створенні першого аероплана Гризодубова — Г1.

Навчався у парафіяльному, а потім повітовому училищах, де брав участь у духовому і балалаєчному оркестрах, співав у хорі.

В 1905 вступив до Харківського музичного училища, клас кларнета Г. Гека. В тому ж році організував і очолив балалаєчний оркестру «Прогрес».

Організував і очолив домрово-балалаєчний та духовий оркестри, класи гри на домрі та балалайці при товаристві «Про­світницьке дозвілля» (1909–15), Організатор і капельмейстер духо­во­го та дом­рово-балалаєчного оркестрів заводу «Гельферіх-Саде», ба­­лалаєчного ор­­кестру 2-го Вищого по­­чаткового училища (1914—1915);

1917—1919 — працював викладачем 7-го міського училища та диригентом 3-го вищого початкового училища у Харкові.

В 1919 успішно склав іспит до Харківського музичного інституту, але в серпні того ж року був мобілізований до лав Добровольчої армії Денікіна. З серпня по грудень 1919 проходив службу в інженерній роті. З грудня 1919 року перейшов до лав Червоної армії, де служив капельмейстером і лектором музичних дисциплін в 6-й кавалерійській дивізії 1-ї Кінної Армії. На початку 1920 року, у зв'язку із захворюванням сипним тифом, був евакуйований до Харкова.

Організатор і керівник домрово-балалаєчного оркестру при губернському відділі народної освіти, що став першим професійним оркестром народних інструментів України (1920—1952; від 1938 — у складі філармонії).

1922—1924 — викладач професійної музичної школи, Харків.

1924—1941 — директор 2-ї професійної музичної школи та музичних курсів для дорослих при цій школі, Харків.

Водночас від 1924 викладав у консерваторії:
 1926—1932 — завідувач кафедри народних інструментів,
 1932—1934 — диригент-капельмей­стер кафедри народних інструментів,
 від 1937 — диригент кафедри народних інструментів.

Брав участь в організації та проведенні в Харкові конкурсів виконавців на народних інструментах та оглядів художньої самодіяльнос­ті (1927—1936).

Організатор Харківського музично-промислового технікуму, який готував кадри для музичних фабрик України (1930).

До 1934 входив до складу Музичного бюро, що займалося координацією художнього самодіяльного руху в Україні.

За сумісництвом у 1934—1947 — завідувач хормейстерського відділу музучилища.

Організатор і керівник дитячого оркестру народних інструментів при Палаці піонерів і жовтенят імені П. Постишева (1935—1962), У 1943 ініціював створення 1943 і керував до 1948 дитячою музичною школою-інтер­натом при Консерваторії (згодом спец. муз. школа-інтернат). Викладав у ній до 1969.

В 1945 закінчив Харківську консерваторію, клас диригування.

У 1948 був звільнений з консерваторії з політичних мотивів.

Водночас 1957—1969 керував духовим оркестром.

У 1941—1944 — директор музичного комбінату, до складу якого входили консерваторія, музичне училище та дитяча музична школа-інтернат при консерваторії.

Організатор і керівник оркестру українських народних інструментів у с. Наталине (Крас­­ноградського р-ну Харківської області, 1955—1959).

1957—1965 — організатор і завідувач кафедри хорового співу та музики педінституту.

Публікації 
У Харкові 1924 вийшла друком перша в Україні партитура для домрово-бала­лаєчного оркестру в інструментуванні Комаренка — українська народна пісня «Закувала та сива зозуля» в обробці П. Ніщинського.

Автор публікацій з питань народно-інструментального виконавства в Україні, зокрема:
 По вопросу об организации ве­­ликорусского (балалаечного) оркестра. Х., 1915;
 Робота з самодіяльним оркестром народних інструментів. К., 1955;
 Український оркестр народних інструментів. К., 1960;
 Методика навчання гри на чотириструнній домрі. К., 1961.

Пам'ять 
15 квітня 2014, у Жовтневому районі Харкова на фасаді будівлі Дитячої школи мистецтв № 2 ім. П. І. Чайковського по вулиці Жовтневої революції (з 2015 року — вулиця Москалівська), 142, встановлено пам'ятний знак — меморіальну дошку педагогу та музичному діячеві XX століття Володимиру Комаренку, який був директором цієї школи.

Примітки

Посилання

Література 
 
 Білоненко Г., Нечитайло О. Про­­фе­сіоналізм — народному мистецтву // Музика. 1991. № 2;
 Лошков Ю. Воло­димир Андрійович Комаренко. Харків, 2002.
 

Українські диригенти
Уродженці Харкова
Ректори Харківського університету мистецтв
Володи́мир Андрі́йович Комаренко ( , Харків — , Харків ) — український диригент , музично - гро­­мадський діяч , педагог . Доцент Життєпис Народивсялипняроку в Харкові на вулиці Сумській у бідній родині кухаря та прачки . Через рік після народження Володимира батько помер , і мати одна виховувала сина та його старшу сестру Надію . У майбутньому , його сестра вийшла заміж за піонера авіації Степана Гризодубова . Допомагав йому у створенні першого аероплана Гризодубова — Г1 . Навчався у парафіяльному , а потім повітовому училищах , де брав участь у духовому і балалаєчному оркестрах , співав у хорі . Ввступив до Харківського музичного училища , клас кларнета Г . Гека . В тому ж році організував і очолив балалаєчний оркестру « Прогрес » . Організував і очолив домрово - балалаєчний та духовий оркестри , класи гри на домрі та балалайці при товаристві « Про­світницьке дозвілля » 15 ) , Організатор і капельмейстер духо­во­го та дом­рово - балалаєчного оркестрів заводу « Гельферіх - Саде » , ба­­лалаєчного ор­­кеструго Вищого по­­чаткового училища1915 ) ; 1917 — 1919 — працював викладачемго міського училища та диригентомго вищого початкового училища у Харкові . Вуспішно склав іспит до Харківського музичного інституту , але в серпні того ж року був мобілізований до лав Добровольчої армії Денікіна . З серпня по груденьпроходив службу в інженерній роті . З грудняроку перейшов до лав Червоної армії , де служив капельмейстером і лектором музичних дисциплін вй кавалерійській дивізіїї Кінної Армії . На початкуроку , у зв'язку із захворюванням сипним тифом , був евакуйований до Харкова . Організатор і керівник домрово - балалаєчного оркестру при губернському відділі народної освіти , що став першим професійним оркестром народних інструментів України1952 ; від — у складі філармонії ) . 1922 — 1924 — викладач професійної музичної школи , Харків . 1924 — 1941 — директорї професійної музичної школи та музичних курсів для дорослих при цій школі , Харків . Водночас відвикладав у консерваторії : 1932 — завідувач кафедри народних інструментів , 1934 — диригент - капельмей­стер кафедри народних інструментів , від — диригент кафедри народних інструментів . Брав участь в організації та проведенні в Харкові конкурсів виконавців на народних інструментах та оглядів художньої самодіяльнос­ті1936 ) . Організатор Харківського музично - промислового технікуму , який готував кадри для музичних фабрик України Довходив до складу Музичного бюро , що займалося координацією художнього самодіяльного руху в Україні . За сумісництвом у1947 — завідувач хормейстерського відділу музучилища . Організатор і керівник дитячого оркестру народних інструментів при Палаці піонерів і жовтенят імені П . Постишева1962 ) , Уініціював створенняі керував додитячою музичною школою - інтер­натом при Консерваторії ( згодом спец . муз . школа - інтернат ) . Викладав у ній до Взакінчив Харківську консерваторію , клас диригування . Убув звільнений з консерваторії з політичних мотивів . Водночас1969 керував духовим оркестром . У1944 — директор музичного комбінату , до складу якого входили консерваторія , музичне училище та дитяча музична школа - інтернат при консерваторії . Організатор і керівник оркестру українських народних інструментів у с . Наталине ( Крас­­ноградського р-ну Харківської області , 1959 ) . 1957 — 1965 — організатор і завідувач кафедри хорового співу та музики педінституту . Публікації У Харковівийшла друком перша в Україні партитура для домрово - бала­лаєчного оркестру в інструментуванні Комаренка — українська народна пісня « Закувала та сива зозуля » в обробці П . Ніщинського . Автор публікацій з питань народно - інструментального виконавства в Україні , зокрема : По вопросу об организации ве­­ликорусского ( балалаечного ) оркестра . Х . , Робота з самодіяльним оркестром народних інструментів . К . , Український оркестр народних інструментів . К . , Методика навчання гри на чотириструнній домрі . К . , Пам'ять 15 квітня у Жовтневому районі Харкова на фасаді будівлі Дитячої школи мистецтв № 2 ім . П . І . Чайковського по вулиці Жовтневої революції ( зроку — вулиця Москалівська ) , встановлено пам'ятний знак — меморіальну дошку педагогу та музичному діячеві XX століття Володимиру Комаренку , який був директором цієї школи . Примітки Посилання Література Білоненко Г . , Нечитайло О . Про­­фе­сіоналізм — народному мистецтву / / Музика . № 2 ; Лошков Ю . Воло­димир Андрійович Комаренко . Харків , Українські диригенти Уродженці Харкова Ректори Харківського університету мистецтв