Цукіока Йосітосі
Цукіо́ка Йосіто́сі (*月岡 芳年, 30 квітня 1839 — 9 червня 1892) — японський художник кінця доби Едо і початку періоду Мейдзі. Відомий також як Тайсо Йосітосі, Майже самостійно сприяв відродженню традиційного жанру укійо-е.

Життєпис 
Походив з родини заможного торговця, який купив собі самурайський титул. Народився у 1839 році в старовинному районі Сімбасі міста Едо. У дитинстві мав ім'я Йонедзі́ро. У віці 3 років, після того, як батько оженився вдруге, переїхав жити до стрийка-аптекаря. З 5 років захопився живописом. Тоді ж його було всиновлено стрийком.

У 1850 році поступив учнем до одного з найбільших майстрів японської гравюри Утаґава Кунійосі. У 1853 році створив свою першу гравюру, присвячену битві при Данноура 1185 року (період Ґемпей). Проте нових творів не створював до смерті свого вчителя в 1861 році. Починаючи з 1862 року, намалював 44 гравюри. У 1863 році після смерті стрийка в пам'ять про одного з родичів останнього прийняв прізвище Цукіока.

Кар'єра його охоплює дві епохи — останні роки феодального сьогунату і перші роки після реставрації Мейдзі. Цікавився всіма нововведеннями, привнесеними з решти світу, але з часом його все більше стала хвилювати втрата багатьох аспектів традиційної японської культури, серед яких була і гравюра по дереву.

Перший комерційний успіх прийшов у 1865 році. Згодом співпрацював з художником Йосііку Отіаоіон. З початку 1870-х років деякий час перебував на утриманні у своєї відданої господині Окото. На 1873 рік стан його здоров'я покращився. Він мав багато замовлень, йому запропонували співпрацю в одній газеті. У 1875 році працював ілюстратором, його добробут значно поліпшився. Робота газетним ілюстратором зміцнила популярність Йосітосі. В цей час змінив своє прізвище на Тайсо («велике відродження») і з головою поринув в роботу.

У 1876 році Окото продала себе заради нього в бордель. У 1877 році став свідком Сацумського повстання. Його мальовані нариси про хід повстання, а потім і розгром, користувалися величезним успіхом.

У 1884 році оженився з колишньою гейшою Сакамакі Тайко, всиновивши двох її синів. 1885 року журнал мистецтва «Токіо Хайарі Хосомікі» назвала Цукіоко майстром укійо-е номер один.

Фінансове становище Цукіока Йосітосі погіршилось після того, як в 1891 році всю готівку було викрадено з його будинку грабіжниками. Внаслідок цього потрапив до лікарні для душевнохворих. Після виходу з лікарні змушений був швендяти по найманих квартирах. Помер Йосітосі 1892 року від крововиливу в мозок.

Творчість 
Набув широку популярність в якості останнього великого майстра укійо-е. Вважається також одним з головних інноваторів в цій галузі мистецтва. Продовжував працювати в старій манері. В оновленій Японії він, практично наодинці, зумів підняти на новий рівень старовинне мистецтво укійо-е. Художник поєднував рослинні фарби, які використовували для укійо-е і яскраві анілінові фарби.

У 1865 році створив 95 творів здебільшого з військових та історичних сюжетів. Серед них відзначають дві серії, які демонструють оригінальність і уяву майстра — «Сучасна подорож на Захід» (про китайського народного героя); «Сто історій Китаю та Японії» (ілюструє традиційні історії привидів).

Незвичною є серія гравюр «Колекція садизму і крові» (1866 рік). У 1867 року — серію «Адзума но нісікі укійо кьодан» (Серія мистецтва смерті). У 1866—1868 роках створив серію «Двадцять вісім вбивств з віршами», де зображено вбивства і тортури з багатьма деталями. У 1868 році після революції Мейдзі створив серію «Кайдай хуаку сенсьо», в якій зображує сучасних солдатів як історичних фігур у напів-західному стилі, використовуючи великі плани і незвичайні кути, які часто проявляються в розпалі бою з відчайдушними висловами .

На початку 1870-х років зазнав гострої творчої і душевної кризи, викликаної незатребуваністю його робіт в умовах загальної нестабільності і сум'яття. У 1878 році створив роботи у жанрі біндзинга (зображення красунь), де зобразив 7 жінок-прислужниць імператорського двору, чим викликав невдоволення імператриці.

1880-ті роки стали для нього більш продуктивними, він створив чимало портретів-триптихів акторів театру кабукі. У 1885 році працював над серією «32 жіночі обличчя повсякденності». Справжніми шедеврами вважаються зібрання багатобарвних ксилографій нісікі-е «Сто видів Місяця» (1885—1892 роки) та цикл гравюр «Нові форми тридцяти шести привидів» (1889—1892 роки).

Джерела 
 Shinichi Segi: Yoshitoshi: The Splendid Decadent, Tokyo, 1985
 Eric van den Ing, Robert Schaap, Beauty and Violence: Japanese Prints by Yoshitoshi 1839—1892 (Havilland, Eindhoven, 1992; Society for Japanese Arts, Amsterdam)
 Forbes, Andrew ; Henley, David (2012). Forty-Seven Ronin: Tsukioka Yoshitoshi Edition. Chiang Mai: Cognoscenti Books. ASIN: B00ADQGLB8

Художники Японії
Цукіо́ка Йосіто́сі ( *月岡 芳年 , квітня — червня — японський художник кінця доби Едо і початку періоду Мейдзі . Відомий також як Тайсо Йосітосі , Майже самостійно сприяв відродженню традиційного жанру укійо-е . Життєпис Походив з родини заможного торговця , який купив собі самурайський титул . Народився уроці в старовинному районі Сімбасі міста Едо . У дитинстві мав ім'я Йонедзі́ро . У віціроків , після того , як батько оженився вдруге , переїхав жити до стрийка - аптекаря . Зроків захопився живописом . Тоді ж його було всиновлено стрийком . Уроці поступив учнем до одного з найбільших майстрів японської гравюри Утаґава Кунійосі . Уроці створив свою першу гравюру , присвячену битві при Данноурароку ( період Ґемпей ) . Проте нових творів не створював до смерті свого вчителя вроці . Починаючи зроку , намалювавгравюри . Уроці після смерті стрийка в пам'ять про одного з родичів останнього прийняв прізвище Цукіока . Кар'єра його охоплює дві епохи — останні роки феодального сьогунату і перші роки після реставрації Мейдзі . Цікавився всіма нововведеннями , привнесеними з решти світу , але з часом його все більше стала хвилювати втрата багатьох аспектів традиційної японської культури , серед яких була і гравюра по дереву . Перший комерційний успіх прийшов уроці . Згодом співпрацював з художником Йосііку Отіаоіон . З початкух років деякий час перебував на утриманні у своєї відданої господині Окото . Нарік стан його здоров'я покращився . Він мав багато замовлень , йому запропонували співпрацю в одній газеті . Уроці працював ілюстратором , його добробут значно поліпшився . Робота газетним ілюстратором зміцнила популярність Йосітосі . В цей час змінив своє прізвище на Тайсо ( « велике відродження » ) і з головою поринув в роботу . Уроці Окото продала себе заради нього в бордель . Уроці став свідком Сацумського повстання . Його мальовані нариси про хід повстання , а потім і розгром , користувалися величезним успіхом . Уроці оженився з колишньою гейшою Сакамакі Тайко , всиновивши двох її синів . року журнал мистецтва « Токіо Хайарі Хосомікі » назвала Цукіоко майстром укійо-е номер один . Фінансове становище Цукіока Йосітосі погіршилось після того , як вроці всю готівку було викрадено з його будинку грабіжниками . Внаслідок цього потрапив до лікарні для душевнохворих . Після виходу з лікарні змушений був швендяти по найманих квартирах . Помер Йосітосіроку від крововиливу в мозок . Творчість Набув широку популярність в якості останнього великого майстра укійо-е . Вважається також одним з головних інноваторів в цій галузі мистецтва . Продовжував працювати в старій манері . В оновленій Японії він , практично наодинці , зумів підняти на новий рівень старовинне мистецтво укійо-е . Художник поєднував рослинні фарби , які використовували для укійо-е і яскраві анілінові фарби . Уроці створивтворів здебільшого з військових та історичних сюжетів . Серед них відзначають дві серії , які демонструють оригінальність і уяву майстра — « Сучасна подорож на Захід » ( про китайського народного героя ) ; « Сто історій Китаю та Японії » ( ілюструє традиційні історії привидів ) . Незвичною є серія гравюр « Колекція садизму і крові » рік ) . Уроку — серію « Адзума но нісікі укійо кьодан » ( Серія мистецтва смерті ) . У1868 роках створив серію « Двадцять вісім вбивств з віршами » , де зображено вбивства і тортури з багатьма деталями . Уроці після революції Мейдзі створив серію « Кайдай хуаку сенсьо » , в якій зображує сучасних солдатів як історичних фігур у напів - західному стилі , використовуючи великі плани і незвичайні кути , які часто проявляються в розпалі бою з відчайдушними висловами \ . На початкух років зазнав гострої творчої і душевної кризи , викликаної незатребуваністю його робіт в умовах загальної нестабільності і сум'яття . Уроці створив роботи у жанрі біндзинга ( зображення красунь ) , де зобразивжінок - прислужниць імператорського двору , чим викликав невдоволення імператриці . 1880-ті роки стали для нього більш продуктивними , він створив чимало портретів - триптихів акторів театру кабукі . Уроці працював над серією « 32 жіночі обличчя повсякденності » . Справжніми шедеврами вважаються зібрання багатобарвних ксилографій нісікі-е « Сто видів Місяця » 1892 роки ) та цикл гравюр « Нові форми тридцяти шести привидів » 1892 роки ) . Джерела Shinichi Segi : Yoshitoshi : The Splendid Decadent , Tokyo , Eric van den Ing , Robert Schaap , Beauty and Violence : Japanese Prints by Yoshitoshi1892 ( Havilland , Eindhoven , Society for Japanese Arts , Amsterdam ) Forbes , Andrew ; Henley , David Forty-Seven Ronin : Tsukioka Yoshitoshi Edition . Chiang Mai : Cognoscenti Books . ASIN : B00ADQGLB8 Художники Японії