Муралов Микола Іванович
Микола Іванович Муралов (1877, хутір Роти, Таганрозький округ (Область Війська Донського), (нині Донецька область, Україна) — 1 лютого 1937, Москва) — радянський військовий діяч. Член Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету ВУЦВК

Життєпис 
Син хуторянина-міщанина Івана Анастасійовича Муралова. Спочатку здобув домашню освіту під керівництвом батька. Потім навчався в сільськогосподарській школі, закінчив її в 1897 році. З того ж року служив керуючим різних маєтків, винокурного й маслоробного заводів. З 1903 року помічник земського агронома в Подольську. Того ж року вступив до РСДРП, більшовик.

Брав участь в Московському збройне повстання в грудні 1905 року, після поразки якого втік на Дон. Неодноразово заарештовувався на короткий термін, з 1907 року служив керуючим маєтком в Тульської губернії, одночасно вів нелегальну революційну роботу. У 1914 році, після початку Першої світової війни, призваний в армію. Стає рядовим 215-го піхотного полку в м. Володимирі, потім з полку переведений в 2-у московську роту, в якій служив до лютого 1917 року.

Після Лютневої революції 1917 р. став одним з організаторів Московської Ради солдатських депутатів, входить до її президії від більшовиків. Був членом Військової бюро МК РСДРП(б). У вересні стає заступником голови Московської ради солдатських депутатів. У жовтні 1917 член Московського військово-революційного комітету і революційного штабу, один з керівників збройного повстання в Москві. Після перемоги над юнкерами 2 листопада 1917 року Муралов підписав наказ Московського ВРК про перемогу революції в Москві, і в той же день був призначений комісаром Московського військового округу з правами командувача військ. На цій посаді він був з листопада 1917 по лютий 1919 року.

19 березня 1919 року прибув до 3-ї армії Східного фронту на посаду члена РВС. У липні 1919 року був призначений членом РВС Східного фронту, в серпні того ж року призначений членом РВС 12-ї армії Південно-Західного фронту.

20 травня 1920 року затверджений 4 Всеукраїнським з'їздом рад членом Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету ВУЦВК

У серпні 1920 року призначений членом колегії Наркомату землеробства. 1 березня 1921 року знову призначений командувачем військ Московського військового округу, в травні 1924 призначений командувачем військ Північно-Кавказького Військового округу, в лютому 1925 року призначений для «особливо важливих» доручень при Революційній військові раді СРСР. Член комісії з організації поховання Леніна.

З 1925 року член Центральної контрольної комісії ВКП (б). У 1925—1927 рр. — начальник військово-морської інспекції Наркомату робітничо-селянської інспекції СРСР, одночасно ректор сільськогосподарської академії імені К. А. Тімірязєва.

Був учасником об'єднаної опозиції, прихильником Льва Троцького. У листопаді 1927 року за участь в опозиції був виведений зі складу ЦКК ВКП(б). На XV з'їзді ВКП(б) (грудень 1927) виступив з промовою, в якій протестував проти порушень внутріпартійної демократії, вимагав звернути увагу на навмисне перебільшення звинувачень, які висувалися до опозиціонерів. На з'їзді був виключений з партії.

У лютому 1928 року був висланий в місто Тару Омського округу. З цього часу працював на незначних посадах в області господарського управління. У 1929 році переведений в Новосибірськ. Працював інспектором, заступником уповноваженого Зернотресту по Західному Сибіру. Оскільки репресії проти опозиціонерів дедалі посилювалися, після довгих умовлянь у грудні 1935 й січні 1936 написав Йосипу Сталіну два листи, заявивши про розрив з троцькістами і з проханням про відновлення в партії. У 1936 році працював начальником сільськогосподарського відділу Управління робітничого постачання Кузбасбуду в Новосибірську.

Арешт і страта 
17 квітня 1936 року був заарештований. Під час слідства до Муралова застосовувалися тортури, кілька місяців він відмовлявся давати свідчення і підтверджувати фальсифіковані звинувачення. Як один з головних обвинувачуваних притягнутий до сфабрикованого НКВС відкритого політичного процесу у справі «Паралельного антирадянського троцькістського центру». 30 січня 1937 року засуджений до смертної кари. Розстріляний 1 лютого 1937 р.

У квітні 1986 року Пленум Верховного суду СРСР скасував вирок, посмертно реабілітувавши М. І. Муралова.

Примітки

Посилання 
 Муралов Н. И.  // Большая биографическая энциклопедия
 Солдат революции, так и не ставший маршалом
 О том, что никогда не забудется 

Українські комуністичні діячі
Члени ВУЦВК
Члени КПРС
Розстріляні в СРСР
Реабілітовані в СРСР
Посмертно реабілітовані
Микола Іванович Муралов хутір Роти , Таганрозький округ ( Область Війська Донського ) , ( нині Донецька область , Україна ) — лютого Москва ) — радянський військовий діяч . Член Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету ВУЦВК Життєпис Син хуторянина - міщанина Івана Анастасійовича Муралова . Спочатку здобув домашню освіту під керівництвом батька . Потім навчався в сільськогосподарській школі , закінчив її вроці . З того ж року служив керуючим різних маєтків , винокурного й маслоробного заводів . Зроку помічник земського агронома в Подольську . Того ж року вступив до РСДРП , більшовик . Брав участь в Московському збройне повстання в грудніроку , після поразки якого втік на Дон . Неодноразово заарештовувався на короткий термін , зроку служив керуючим маєтком в Тульської губернії , одночасно вів нелегальну революційну роботу . Уроці , після початку Першої світової війни , призваний в армію . Стає рядовимго піхотного полку в м . Володимирі , потім з полку переведений ву московську роту , в якій служив до лютогороку . Після Лютневої революціїр . став одним з організаторів Московської Ради солдатських депутатів , входить до її президії від більшовиків . Був членом Військової бюро МК РСДРП ( б ) . У вересні стає заступником голови Московської ради солдатських депутатів . У жовтнічлен Московського військово - революційного комітету і революційного штабу , один з керівників збройного повстання в Москві . Після перемоги над юнкерамилистопадароку Муралов підписав наказ Московського ВРК про перемогу революції в Москві , і в той же день був призначений комісаром Московського військового округу з правами командувача військ . На цій посаді він був з листопадапо лютийроку . 19 березняроку прибув дої армії Східного фронту на посаду члена РВС . У липніроку був призначений членом РВС Східного фронту , в серпні того ж року призначений членом РВСї армії Південно - Західного фронту . 20 травняроку затвердженийВсеукраїнським з'їздом рад членом Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету ВУЦВК У серпніроку призначений членом колегії Наркомату землеробства . березняроку знову призначений командувачем військ Московського військового округу , в травніпризначений командувачем військ Північно - Кавказького Військового округу , в лютомуроку призначений для « особливо важливих » доручень при Революційній військові раді СРСР . Член комісії з організації поховання Леніна . Зроку член Центральної контрольної комісії ВКП ( б ) . У1927 рр . — начальник військово - морської інспекції Наркомату робітничо - селянської інспекції СРСР , одночасно ректор сільськогосподарської академії імені К . А . Тімірязєва . Був учасником об'єднаної опозиції , прихильником Льва Троцького . У листопадіроку за участь в опозиції був виведений зі складу ЦКК ВКП ( б ) . На XV з'їзді ВКП ( б ) ( груденьвиступив з промовою , в якій протестував проти порушень внутріпартійної демократії , вимагав звернути увагу на навмисне перебільшення звинувачень , які висувалися до опозиціонерів . На з'їзді був виключений з партії . У лютомуроку був висланий в місто Тару Омського округу . З цього часу працював на незначних посадах в області господарського управління . Уроці переведений в Новосибірськ . Працював інспектором , заступником уповноваженого Зернотресту по Західному Сибіру . Оскільки репресії проти опозиціонерів дедалі посилювалися , після довгих умовлянь у грудній січнінаписав Йосипу Сталіну два листи , заявивши про розрив з троцькістами і з проханням про відновлення в партії . Уроці працював начальником сільськогосподарського відділу Управління робітничого постачання Кузбасбуду в Новосибірську . Арешт і страта 17 квітняроку був заарештований . Під час слідства до Муралова застосовувалися тортури , кілька місяців він відмовлявся давати свідчення і підтверджувати фальсифіковані звинувачення . Як один з головних обвинувачуваних притягнутий до сфабрикованого НКВС відкритого політичного процесу у справі « Паралельного антирадянського троцькістського центру » . січняроку засуджений до смертної кари . Розстрілянийлютогор . У квітніроку Пленум Верховного суду СРСР скасував вирок , посмертно реабілітувавши М . І . Муралова . Примітки Посилання Муралов Н . И . / / Большая биографическая энциклопедия Солдат революции , так и не ставший маршалом О том , что никогда не забудется Українські комуністичні діячі Члени ВУЦВК Члени КПРС Розстріляні в СРСР Реабілітовані в СРСР Посмертно реабілітовані