Бойові робітничі дружини Донбасу
Бойові робітничі дружини Донбасу — військові формування місцевих органів самоврядування створені на добровільних засадах на Донбасі у 1917—1918 роках.

Бойові дружини були незалежні від більшовицьких рад і не підпорядковувалися штабам Червоної гвардії. У бойових дружинах більшість бійців були представниками кадетів, меншовиків, есерів, анархістів і національних партій. У своїй більшості бойові дружини створювалися з представників середнього класу студентів, дітей заможних селян, підприємців, і робітників фахівців, і в окремих випадках з представників кримінального середовища міста.

До цих дружин відносяться також загони самоохорони, створених з тих же елементів міськими думами.

Ці дружини і загони оголошували себе нібито нейтральними в боротьбі Червоної гвардії з контрреволюційними загонами, а в дійсності надавали допомогу кадетско-каледінському і націоналістичному рухам, допомагали їм роззброювати червоногвардійців, озброювати гайдамацькі загони, пригнічувати революційні виступи робітників, солдатів і матросів.

Бойові робітничі дружини були створені на Донбасі відразу ж після Лютневої революції 1917 року. На перших етапах свого існування бойові дружини існували на рівні з загонами червоної гвардії. Але у зв'язку з розвитком революційних подій і поширенням більшовицький впливу в загонах червоної гвардії робітничі дружини дистанціювалися від загонів червоної гвардії. Бойові дружини Краматорська, Костянтинівки, Дружківки у вересні брали участь у придушенні заворушень в Бахмуті.

В кінця 1917 року бойові дружини стали відкрито виступати проти загонів червоної гвардії захищаючи місцеві органи самоврядування від диктатури більшовиків. Більшовик Г. Куранов дав такий опис Бойовий робочої дружини Дружківки:
 Бойовий загін не був постійної військової одиницею, яка знала свого командира, дні навчання, несення постової служби і проходження ладу. Це були найбільш активні члени ради, партійних організацій, молодняка, які вміють трохи поводитися зі зброєю і збиралися від випадку до випадку. Природно, що така бойова дружина повинна була поступитися місцем більш досконалої військової організації. Через деякий час після Жовтня була виділена спеціальна комісія з організації Червоної гвардії.
Після жовтневого перевороту на базі окремих бойових дружин були створені загони Червоної гвардії про це писали більшовики:
 

                                "Ці дружини і з'явилися первинними збройними загонами Червоної гвардії."

У зв'язку зі створенням 5 січня Центрального Штабу Червоної Гвардії Донбасу в Микитівці усі «добровільні дружини» за рішенням більшовиків повинні бути перейменовані в загони Червоної гвардії. Але це рішення не було виконано усіма загонами бойових дружин.

В кінці 1917 початку 1918 року бойові дружини були головною збройною силою яка брали участі в антибільшовицьких повстаннях в Слов'янську, Бахмуті, Маріуполі, Луганську, Юзівці. Зокрема в Юзівці постале населення вимагало:

               "... розпустити Червону армію з заміною її бойовими дружинами з членів усіх соціалістичних партій."

З наближенням частин Армії УНР до Донбасу в березні квітні 1918 року, бойові дружини повсюдно виступили проти загонів червоної гвардії і руйнували їх тил.

Джерела 
 Великая Октябрьская Социалистическая революция на Украине: февраль 1917 ‒ апрель1918: сборник документов и материалов в трех томах. ‒ Т. 3: Борьба за распостранение и упрочнение советской власти на Украине: декабрь 1917 ‒ апрель 1918 / Составит.: И. В. Демкин, А. З. Мищенко, С. О. Розин, Е. П. Шаталина; Под ред. С. М. Короливского. Центральный государственный архив Октябрьской революции и социалистического строительства УССР. ‒ К.: Государственное издательство политической литературы УССР, 1957. ‒ 1000 с.

Примітки 

Новітня історія Донецької області
Бойові робітничі дружини Донбасу — військові формування місцевих органів самоврядування створені на добровільних засадах на Донбасі у1918 роках . Бойові дружини були незалежні від більшовицьких рад і не підпорядковувалися штабам Червоної гвардії . У бойових дружинах більшість бійців були представниками кадетів , меншовиків , есерів , анархістів і національних партій . У своїй більшості бойові дружини створювалися з представників середнього класу студентів , дітей заможних селян , підприємців , і робітників фахівців , і в окремих випадках з представників кримінального середовища міста . До цих дружин відносяться також загони самоохорони , створених з тих же елементів міськими думами . Ці дружини і загони оголошували себе нібито нейтральними в боротьбі Червоної гвардії з контрреволюційними загонами , а в дійсності надавали допомогу кадетско - каледінському і націоналістичному рухам , допомагали їм роззброювати червоногвардійців , озброювати гайдамацькі загони , пригнічувати революційні виступи робітників , солдатів і матросів . Бойові робітничі дружини були створені на Донбасі відразу ж після Лютневої революціїроку . На перших етапах свого існування бойові дружини існували на рівні з загонами червоної гвардії . Але у зв'язку з розвитком революційних подій і поширенням більшовицький впливу в загонах червоної гвардії робітничі дружини дистанціювалися від загонів червоної гвардії . Бойові дружини Краматорська , Костянтинівки , Дружківки у вересні брали участь у придушенні заворушень в Бахмуті . В кінцяроку бойові дружини стали відкрито виступати проти загонів червоної гвардії захищаючи місцеві органи самоврядування від диктатури більшовиків . Більшовик Г . Куранов дав такий опис Бойовий робочої дружини Дружківки : Бойовий загін не був постійної військової одиницею , яка знала свого командира , дні навчання , несення постової служби і проходження ладу . Це були найбільш активні члени ради , партійних організацій , молодняка , які вміють трохи поводитися зі зброєю і збиралися від випадку до випадку . Природно , що така бойова дружина повинна була поступитися місцем більш досконалої військової організації . Через деякий час після Жовтня була виділена спеціальна комісія з організації Червоної гвардії . Після жовтневого перевороту на базі окремих бойових дружин були створені загони Червоної гвардії про це писали більшовики : " Ці дружини і з'явилися первинними збройними загонами Червоної гвардії . " У зв'язку зі створеннямсічня Центрального Штабу Червоної Гвардії Донбасу в Микитівці усі « добровільні дружини » за рішенням більшовиків повинні бути перейменовані в загони Червоної гвардії . Але це рішення не було виконано усіма загонами бойових дружин . В кінціпочаткуроку бойові дружини були головною збройною силою яка брали участі в антибільшовицьких повстаннях в Слов'янську , Бахмуті , Маріуполі , Луганську , Юзівці . Зокрема в Юзівці постале населення вимагало : " ... розпустити Червону армію з заміною її бойовими дружинами з членів усіх соціалістичних партій . " З наближенням частин Армії УНР до Донбасу в березні квітніроку , бойові дружини повсюдно виступили проти загонів червоної гвардії і руйнували їх тил . Джерела Великая Октябрьская Социалистическая революция на Украине : февраль ‒ апрель1918 : сборник документов и материалов в трех томах . ‒ Т . Борьба за распостранение и упрочнение советской власти на Украине : декабрь ‒ апрель / Составит . : И . В . Демкин , А . З . Мищенко , С . О . Розин , Е . П . Шаталина ; Под ред . С . М . Короливского . Центральный государственный архив Октябрьской революции и социалистического строительства УССР . ‒ К . : Государственное издательство политической литературы УССР , ‒с . Примітки Новітня історія Донецької області