Каі-ооі
Каі-ооі ( — «Накривання мушель») або каі-авасе ( — «Зіставлення мушель») — японська гра на добирання пар до стулок морських мушель (тип хамагурі) за кольором, розміром і формою. Була популярна з періоду Хейан до епохи Едо.

Історія 
Спочатку була прийнята у аристократії епохи Хейан. Гра повсюдно поширилася наприкінці епохи Хейан, (кінець XII століття), досягнувши розквіту в аристократичному середовищі, і ставши особливо популярною серед жінок. Надалі вона завоювала популярність і серед самурайського стану. На час настання епохи Едо (поч. XVII ст.) каі-ооі поширилося і серед звичайних городян, з'єднавшись з грою в паперові поетичні карти.

Від каі-ооі в подальшому утворилася гра ханафуда (花札) — квіткові карти, з яких поширеною є хана-авасе (квіткові співвідношення). Після завершення періоду Едо, коли до Японії стали прибувати європейці з паперовими картами, більшу популярність набувають ігри ута-карута («карти з віршами») і е-карута («карти з малюнками»), які практично витіснять каі-ооі.

Правила гри 
Набір для гри містив 360 двустольних мушель. Стулки кожної мушлі ділили на «земляну» (дзікаї) і «вихідну» (дасігаї). Кожен тип зберігався в окремій восьмигранній скринці, прикрашених в техніці «макіе» — орнамент наносився золотим і срібним порошком, і покривався зверху лаком «урусі».

Під час гри всі «земляні» стулки виспали на землю, перемішували їх і розкладали в 9 рядків внутрішнім боком донизу. Потім ведуча гри брала з іншої скриньки по одній «вихідній» стулці, а присутні намагалися вгадати, де ж пара. Правильність здогаду перевіряли, затискаючи обидві стулки в долоні — якщо вони ідеально припасовувалися мушлю було «закрито», і гравець клав її собі біля колін. Вигравав той, хто під кінець мав найбільше вгаданих пар. Такі пари мушель, що повністю підходили одна до одної асоціювалися з поняттям «енмусубі», тобто «з'єднання доль». Згодом виник навіть звичай дарувати молодятам пару мушель каі-ооі.

Згодом внутрішні боки стулок стали розписувати однаковими мініатюрами (популярними були зображення людей, тварин, птахів, риб, рослин і дерев, відомих храмів, святилищ) або віршами в жанрі вака («японські пісні»), насамперед танка (наприклад, перші три рядки на одній стулці, останні два — на іншій). Каі-ооі з віршами — утагаі-ооі (скорочено утагаі — мушля з віршами). Для малювання були популярні сюжети з «Гендзі моногатарі». На розпис і лакування такого набору мушель міг піти цілий рік.

Див. також 
 Е-авасе
 Хана-авасе

Джерела 
 Kai-ooi

Японські ігри
Ігри на відгадування
Каі - ооі ( — « Накривання мушель » ) або каі - авасе ( — « Зіставлення мушель » ) — японська гра на добирання пар до стулок морських мушель ( тип хамагурі ) за кольором , розміром і формою . Була популярна з періоду Хейан до епохи Едо . Історія Спочатку була прийнята у аристократії епохи Хейан . Гра повсюдно поширилася наприкінці епохи Хейан , ( кінець XII століття ) , досягнувши розквіту в аристократичному середовищі , і ставши особливо популярною серед жінок . Надалі вона завоювала популярність і серед самурайського стану . На час настання епохи Едо ( поч . XVII ст . ) каі - ооі поширилося і серед звичайних городян , з'єднавшись з грою в паперові поетичні карти . Від каі - ооі в подальшому утворилася гра ханафуда ( 花札 ) — квіткові карти , з яких поширеною є хана - авасе ( квіткові співвідношення ) . Після завершення періоду Едо , коли до Японії стали прибувати європейці з паперовими картами , більшу популярність набувають ігри ута - карута ( « карти з віршами » ) і е - карута ( « карти з малюнками » ) , які практично витіснять каі - ооі . Правила гри Набір для гри містивдвустольних мушель . Стулки кожної мушлі ділили на « земляну » ( дзікаї ) і « вихідну » ( дасігаї ) . Кожен тип зберігався в окремій восьмигранній скринці , прикрашених в техніці « макіе » — орнамент наносився золотим і срібним порошком , і покривався зверху лаком « урусі » . Під час гри всі « земляні » стулки виспали на землю , перемішували їх і розкладали врядків внутрішнім боком донизу . Потім ведуча гри брала з іншої скриньки по одній « вихідній » стулці , а присутні намагалися вгадати , де ж пара . Правильність здогаду перевіряли , затискаючи обидві стулки в долоні — якщо вони ідеально припасовувалися мушлю було « закрито » , і гравець клав її собі біля колін . Вигравав той , хто під кінець мав найбільше вгаданих пар . Такі пари мушель , що повністю підходили одна до одної асоціювалися з поняттям « енмусубі » , тобто « з'єднання доль » . Згодом виник навіть звичай дарувати молодятам пару мушель каі - ооі . Згодом внутрішні боки стулок стали розписувати однаковими мініатюрами ( популярними були зображення людей , тварин , птахів , риб , рослин і дерев , відомих храмів , святилищ ) або віршами в жанрі вака ( « японські пісні » ) , насамперед танка ( наприклад , перші три рядки на одній стулці , останні два — на іншій ) . Каі - ооі з віршами — утагаі - ооі ( скорочено утагаі — мушля з віршами ) . Для малювання були популярні сюжети з « Гендзі моногатарі » . На розпис і лакування такого набору мушель міг піти цілий рік . Див . також Е - авасе Хана - авасе Джерела Kai-ooi Японські ігри Ігри на відгадування