Ніасці
Ніа́сці (власна назва оно-ніга, ) — народ в Індонезії, на острові Ніас. Належать до аборигенного населення Західної Індонезії.

Чисельність за даними перепису населення 2010 року становила 1 041 925 осіб, з них 911 820 осіб у провінції Північна Суматра, до складу якої входить острів Ніас.

Говорять ніаською мовою, що належить до північносуматранської групи малайсько-полінезійських мов австронезійської сім'ї.

За релігією ніасці — переважно християни, більшість — лютерани.

Господарство 
Основу господарства становить ручне землеробство. Вирощують суходільний рис, кукурудзу, бульби, коренеплоди, банани, фруктові дерева. У XX ст. почали також культивувати поливний рис. Основною технічною культурою є кокосова пальма; копру експортують.

Місцеве тваринництво спеціалізується на розведенні свиней. Рибальство і мисливство відіграють допоміжну роль. Розвинені ковальство, ювелірне ремесло, гончарство, виготовлення тапи (тканина із лубу), ткацтво, плетення, різьблення по дереву та каменю.

Побут 
Ніаські поселення мають лінійне планування. Вони можуть налічувати до 100 хат, поставлених у два ряди з вимощеним каменем майданчиком між ними. У минулому село оточували кам'яною стіною.

Хати мають каркасно-стовпову конструкцію, їх ставлять на палях висотою до 2 метрів. Дах може сягати висоти 10 метрів, його криють драницями з черешків сагової пальми. У плані жило в південних та центральних районах острова прямокутне, на півночі — овальне або кругле.

Все більше поширюється наземне житло загальноіндонезійського типу.

Традиційний одяг ніасці виготовляють із тапи. Чоловіки носять каїн (шматок полотна, який вдягають у вигляді спідниці), пов'язку на стегнах (традиційний мисливський і святковий одяг), куртку. Жінки вдягають каїн і баджу. Сучасний одяг не відрізняється від одягу решти народів Індонезії.

Основу раціону становить варений рис з приправами, овочі, фрукти. Поширене жування бетелю.

Суспільство 
Основною одиницею ніаського суспільства є сільська громад (банува), що складається з локалізованих патрилінійних родів (мадо). Існує кільцевий зв'язок між родами, сорорат, але левірат заборонений.

Сім'я мала; полігінія щезла після прийняття християнства на початку XX ст.

Існує поділ суспільства на три соціальні ранги: шляхта (сіулу), вільні члени громади (сато) та потомки рабів.

Культурні традиції 
Розвинені народні танці, речитативне виконання міфів та генеалогій, спортивні та інші ігри.

Збереглася традиція спорудження в селах мегалітичних монолітів, кам'яних стін, дольменів.

Примітки

Джерела 
 А. А. Бернова. Ниасцы. Народы и религии мира: Энциклопедия. Гл. ред. В. А. Тишков — М: Большая Российская энциклопедия, 2000, с. 379. ISBN 5-85270-155-6 

Народи Індонезії
Західноіндонезійські народи
Ніа́сці ( власна назва оно -ніга , ) — народ в Індонезії , на острові Ніас . Належать до аборигенного населення Західної Індонезії . Чисельність за даними перепису населенняроку становила041 925 осіб , з них820 осіб у провінції Північна Суматра , до складу якої входить острів Ніас . Говорять ніаською мовою , що належить до північносуматранської групи малайсько - полінезійських мов австронезійської сім'ї . За релігією ніасці — переважно християни , більшість — лютерани . Господарство Основу господарства становить ручне землеробство . Вирощують суходільний рис , кукурудзу , бульби , коренеплоди , банани , фруктові дерева . У XX ст . почали також культивувати поливний рис . Основною технічною культурою є кокосова пальма ; копру експортують . Місцеве тваринництво спеціалізується на розведенні свиней . Рибальство і мисливство відіграють допоміжну роль . Розвинені ковальство , ювелірне ремесло , гончарство , виготовлення тапи ( тканина із лубу ) , ткацтво , плетення , різьблення по дереву та каменю . Побут Ніаські поселення мають лінійне планування . Вони можуть налічувати дохат , поставлених у два ряди з вимощеним каменем майданчиком між ними . У минулому село оточували кам'яною стіною . Хати мають каркасно - стовпову конструкцію , їх ставлять на палях висотою дометрів . Дах може сягати висотиметрів , його криють драницями з черешків сагової пальми . У плані жило в південних та центральних районах острова прямокутне , на півночі — овальне або кругле . Все більше поширюється наземне житло загальноіндонезійського типу . Традиційний одяг ніасці виготовляють із тапи . Чоловіки носять каїн ( шматок полотна , який вдягають у вигляді спідниці ) , пов'язку на стегнах ( традиційний мисливський і святковий одяг ) , куртку . Жінки вдягають каїн і баджу . Сучасний одяг не відрізняється від одягу решти народів Індонезії . Основу раціону становить варений рис з приправами , овочі , фрукти . Поширене жування бетелю . Суспільство Основною одиницею ніаського суспільства є сільська громад ( банува ) , що складається з локалізованих патрилінійних родів ( мадо ) . Існує кільцевий зв'язок між родами , сорорат , але левірат заборонений . Сім'я мала ; полігінія щезла після прийняття християнства на початку XX ст . Існує поділ суспільства на три соціальні ранги : шляхта ( сіулу ) , вільні члени громади ( сато ) та потомки рабів . Культурні традиції Розвинені народні танці , речитативне виконання міфів та генеалогій , спортивні та інші ігри . Збереглася традиція спорудження в селах мегалітичних монолітів , кам'яних стін , дольменів . Примітки Джерела А . А . Бернова . Ниасцы . Народы и религии мира : Энциклопедия . Гл . ред . В . А . Тишков — М : Большая Российская энциклопедия , с . 379 . ISBN155 - 6 Народи Індонезії Західноіндонезійські народи