Седлиська (Замойський повіт)
Седлиська (Седліска, Сєдліска, Сідлицька, ) — село в Польщі, у гміні Замостя Замойського повіту Люблінського воєводства. Населення —   (2011).

Історія 
Перша писемна згадка про село Седлиську з-поміж 15 сіл Щебрешинської волості — 1398 р. Ці села мали вже на той час визначені кордони, що дає можливість припустити їх давньоруське походження.

4 вересня 1457 р. руські шляхтичі — брати Панкрат і Михайло отримали від Яна Чурила зі Стоянців, опікуна неповнолітньої власниці Щебрешинської волості Зигмунти, з її волі і дозволу привілеї на село Сєдліска, за які вони: «одним конем на кошт пана з луком служити є зобов'язані, так у посполитому рушінню, як і поза ним, коли буде потреба», тобто повинні були нести військову службу. Зазначені привілеї були підтверджені Яном Чарнковським з Чарнкова, власником Щебрешинської волості для «сєдліських громадян» 4 квітня 1593 р. та 7 квітня 1593 р., Яном Замойським «Собіпаном» 15 червня 1662 р., Мартіном Замойським 1685 р. та Клементом Замойським 1760 р..

1553 року вперше згадується православна церква в селі. За легендою під час війни зі Швецією коронний гетьман Ян Замойський у 1602 році найняв собі для особистої охорони 12 запорозьких козаків і поселив їх також у Седлисьці. Ще у 1930-х роках лише у Седлисьці з довколишніх сіл танцювали гопак.

Сєдліщани не сплачували жодних податків і несли лише службу охорони і оборони фортеці в Замостю. Сусіди називали Сєдліску «Паньство в паньстві».

За даними етнографічної експедиції 1869—1870 років під керівництвом Павла Чубинського, у селі здебільшого проживали греко-католики, усе населення розмовляло українською мовою.

До 1875 р. в Сєдлісці парафія належала до грекокатолицької Церкви. Від 1875 р. перейшла на православ'я. Церква ікони Казанської Божої Матері.

У ХІХ ст. до Сєдліски переселяється з сусідніх сіл частина німецьких колоністів, які на підставі контрактів з Анджеєм Замойським укладених 14 вересня 1784 р., 28 лютого 1785 р. і 1 травня 1785 р. були поселені в дев'яти селах біля Замостя. У наслідок проживання серед слов'ян відбулася їх полонізація та рутенізація (українізація).

До Першої світової війни в селі проживало близько 300 українських (руських) та 2 польські родини.

Під час Першої світової війни війни майже всі українські (руські) родини були евакуйовані до внутрішніх губерній Російської імперії. Зокрема сєдліщани перебували у Тульські губернії, Казані, Баку. На 1918—1919 рр. частина сєдліщан перебирається до Мелітопольського повіту Таврійської губернії, а звідтіля повертається до Сєдліски.

Від 1921 році село входило до складу гміни Високе Замостського повіту Люблінського воєводства Польської Республіки.

Сєдліщанами була організована пожежна охорона, кооперація, збудовані приміщення ремізи і магазину. Діяв аматорські театр, хор, оркестр.

У 1938—1939 рр. сєдліщани активно виступали проти ревіндикаційної акції польської адміністрації.

За німецької окупації у селі діяла українська школа. У вересні 1939 р. сєдліщани переховували у себе, еврейські сім'ї з Замостя та польських поліцейських з постерунку на станції Завада.

Восени 1941 р., за сприянням Центрального Допомогового Комітету з Замостя, сєдліщанам вдалося узгодити з німецькою адміністрацією табору для радянських військовополонених на «Королювці» (між Замостям і с. Сєдліскою) можливість щоденної харчової допомоги для військовополонених. Щоденно селом їздив віз на який сєдліщан збирали харчі, що доставлялися у табір. У ніч на 25 грудня 1941 р. громада с. Сєдліска презентувавши охороні табору алкоголь, унаслідок чого німецькі солдати напилися, організувала масову втечу військовополонених з цього табору передавши їм запечені у хліб ножиці по металу та підпаливши скирту, як орієнтир до втечі. Від грудня 1941 р. до травня 1942 р. в с. Сєдліска переховувалися понад 160 втікачів. У зв'язку з загрозою пацифікації села, вони були виведені сєдліщанами до лісів, де організовувалися в партизанські загони або долучилися до існуючих.

Під час проведення німецькою окупаційною адміністрацією акції «Замостя» на підставі спеціального наказу № 8 Шефа Поліції безпеки і Служби безпеки від 4 грудня 1942 р., 5 грудня 1942 р. 1073 мешканці с. Сєдліска були виселені і розселені в селах Білопілля, Тересін, Раціборівське, Забуднів на Грубешівщині. У серпні 1944 року повернулися до Сєдліски.

Радянська окупаційна адміністрація у період 1944—1946 рр. спираючись на де-юре неіснуючю Люблінську угоду від 9 вересня 1944 р. здійснила репресію з примусової евакуації польських громадян східного обряду до УРСР з метою використання їх на примусових роботах в колгоспній системі.

Перша партія примусово евакуйованих мешканців с. Сєдліска у кількості 714 осіб була вивезена зі станції Завада Замойського повіту 14 листопада 1944 р. і розселена у Запорізькій, Дніпропетровській, Миколаївській, Одеській, Херсонській і Ровенській областях.

До Сєдліски були переселені римокатолики з регіонів, що були прилучені до СРСР.

Вже після примусової евакуації сєдліщан до УРСР Президія Крайової Ради Народової 19 серпня 1946 р. за поданням Воєводської Ради Народової в Любліні, прийняла ухвалу про відзначення Хрестом Грюнвальда ІІІ ступеня громади с. Сєдліска за допомогу, надану партизанським підрозділам під час німецької окупації. Це був один з 22 населених пунктів Люблінського воєводства, відзначений цією нагородою.

У 1975—1998 роках село належало до Замойського воєводства.

Православний цвинтар був знищений новоприбулими мешканцями Сєдліски. Православна церква перероблена у початкову школу, в музеї якої до сьогодні зберігається нагорода сєдліщан.

Населення 
За переписом населення Польщі 10 вересня 1921 року в селі налічувалося 150 будинків (з них 1 незаселений) та 874 мешканці, з них:
 435 чоловіків та 439 жінок.
 734 православні, 138 римо-католиків, 2 християни інших конфесій;
 450 українців, 423 поляки.

Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:

Особистості

Народилися 
 Йосип Скрипа (1894—1929) — український громадсько-політичний діяч.
 Анатолій Яртись (1931—2021) — український культуролог.

Примітки 

Села Замойського повіту
Седлиська ( Седліска , Сєдліска , Сідлицька , ) — село в Польщі , у гміні Замостя Замойського повіту Люблінського воєводства . Населення — Історія Перша писемна згадка про село Седлиську з -поміжсіл Щебрешинської волості —р . Ці села мали вже на той час визначені кордони , що дає можливість припустити їх давньоруське походження . 4 вересняр . руські шляхтичі — брати Панкрат і Михайло отримали від Яна Чурила зі Стоянців , опікуна неповнолітньої власниці Щебрешинської волості Зигмунти , з її волі і дозволу привілеї на село Сєдліска , за які вони : « одним конем на кошт пана з луком служити є зобов'язані , так у посполитому рушінню , як і поза ним , коли буде потреба » , тобто повинні були нести військову службу . Зазначені привілеї були підтверджені Яном Чарнковським з Чарнкова , власником Щебрешинської волості для « сєдліських громадян » квітняр . таквітняр . , Яном Замойським « Собіпаном » червняр . , Мартіном Замойськимр . та Клементом Замойськимр .. 1553 року вперше згадується православна церква в селі . За легендою під час війни зі Швецією коронний гетьман Ян Замойський уроці найняв собі для особистої охоронизапорозьких козаків і поселив їх також у Седлисьці . Ще ух роках лише у Седлисьці з довколишніх сіл танцювали гопак . Сєдліщани не сплачували жодних податків і несли лише службу охорони і оборони фортеці в Замостю . Сусіди називали Сєдліску « Паньство в паньстві » . За даними етнографічної експедиції1870 років під керівництвом Павла Чубинського , у селі здебільшого проживали греко - католики , усе населення розмовляло українською мовою . Дор . в Сєдлісці парафія належала до грекокатолицької Церкви . Відр . перейшла на православ'я . Церква ікони Казанської Божої Матері . У ХІХ ст . до Сєдліски переселяється з сусідніх сіл частина німецьких колоністів , які на підставі контрактів з Анджеєм Замойським укладенихвересняр . , лютогор . ітравняр . були поселені в дев'яти селах біля Замостя . У наслідок проживання серед слов'ян відбулася їх полонізація та рутенізація ( українізація ) . До Першої світової війни в селі проживало близькоукраїнських ( руських ) тапольські родини . Під час Першої світової війни війни майже всі українські ( руські ) родини були евакуйовані до внутрішніх губерній Російської імперії . Зокрема сєдліщани перебували у Тульські губернії , Казані , Баку . На1919 рр . частина сєдліщан перебирається до Мелітопольського повіту Таврійської губернії , а звідтіля повертається до Сєдліски . Відроці село входило до складу гміни Високе Замостського повіту Люблінського воєводства Польської Республіки . Сєдліщанами була організована пожежна охорона , кооперація , збудовані приміщення ремізи і магазину . Діяв аматорські театр , хор , оркестр . У1939 рр . сєдліщани активно виступали проти ревіндикаційної акції польської адміністрації . За німецької окупації у селі діяла українська школа . У вереснір . сєдліщани переховували у себе , еврейські сім'ї з Замостя та польських поліцейських з постерунку на станції Завада . Восенир . , за сприянням Центрального Допомогового Комітету з Замостя , сєдліщанам вдалося узгодити з німецькою адміністрацією табору для радянських військовополонених на « Королювці » ( між Замостям і с . Сєдліскою ) можливість щоденної харчової допомоги для військовополонених . Щоденно селом їздив віз на який сєдліщан збирали харчі , що доставлялися у табір . У ніч нагрудняр . громада с . Сєдліска презентувавши охороні табору алкоголь , унаслідок чого німецькі солдати напилися , організувала масову втечу військовополонених з цього табору передавши їм запечені у хліб ножиці по металу та підпаливши скирту , як орієнтир до втечі . Від грудняр . до травняр . в с . Сєдліска переховувалися понадвтікачів . У зв'язку з загрозою пацифікації села , вони були виведені сєдліщанами до лісів , де організовувалися в партизанські загони або долучилися до існуючих . Під час проведення німецькою окупаційною адміністрацією акції « Замостя » на підставі спеціального наказу № 8 Шефа Поліції безпеки і Служби безпеки відгрудняр . , грудняр . мешканці с . Сєдліска були виселені і розселені в селах Білопілля , Тересін , Раціборівське , Забуднів на Грубешівщині . У серпніроку повернулися до Сєдліски . Радянська окупаційна адміністрація у період1946 рр . спираючись на де-юре неіснуючю Люблінську угоду відвересняр . здійснила репресію з примусової евакуації польських громадян східного обряду до УРСР з метою використання їх на примусових роботах в колгоспній системі . Перша партія примусово евакуйованих мешканців с . Сєдліска у кількостіосіб була вивезена зі станції Завада Замойського повітулистопадар . і розселена у Запорізькій , Дніпропетровській , Миколаївській , Одеській , Херсонській і Ровенській областях . До Сєдліски були переселені римокатолики з регіонів , що були прилучені до СРСР . Вже після примусової евакуації сєдліщан до УРСР Президія Крайової Ради Народовоїсерпняр . за поданням Воєводської Ради Народової в Любліні , прийняла ухвалу про відзначення Хрестом Грюнвальда ІІІ ступеня громади с . Сєдліска за допомогу , надану партизанським підрозділам під час німецької окупації . Це був один знаселених пунктів Люблінського воєводства , відзначений цією нагородою . У1998 роках село належало до Замойського воєводства . Православний цвинтар був знищений новоприбулими мешканцями Сєдліски . Православна церква перероблена у початкову школу , в музеї якої до сьогодні зберігається нагорода сєдліщан . Населення За переписом населення Польщівересняроку в селі налічувалосябудинків ( з нихнезаселений ) тамешканці , з них : чоловіків тажінок . православні , римо - католиків , християни інших конфесій ; українців , поляки . Демографічна структура станом наберезняроку : Особистості Народилися Йосип Скрипа1929 ) — український громадсько - політичний діяч . Анатолій Яртись2021 ) — український культуролог . Примітки Села Замойського повіту