Так і буде
«Так і буде» () — радянський двосерійний телевізійний фільм 1979 року.

Сюжет 
Дія фільму починається на Далекому Сході, звідки направляється в Москву танкіст майор Рижухін. Крім справ, йому потрібно занести господині сумочку, залишену нею рік тому на пляжі в Гурзуфі. Його поява в квартирі жваво нагадує Ользі Федорівні останню осінь війни, коли на кілька днів у відпустку в Москву приїхал з фронту інженер-полковник Савельєв. У тій же квартирі, де він жив з дружиною і дочкою, загиблими в перший же день війни, він застав нових мешканців. Ними виявилися знаменитий архітектор академік Воронцов, заочно прекрасно знайомий цивільному інженерові Савельєву, і його дочка Оля; їх будинок був зруйнований під час бомбардування, і сім'ю Воронцових тимчасово вселили в порожню квартиру зниклої в 1941 році без весті сім'ї Савельєвих. Між Олею і Савельєвим виникло взаємне почуття. Оля, цільна і чиста натура, незважаючи на різницю у віці, готова без вагань довіритися любові, що прийшла до неї, Дмитра Івановича довго стримувала рятівна звичка людини, яка звикла до думки, що його сімейне щастя залишилося в минулому. І страх, що красиву молоду жінку може залучити оманливе романтичне сприйняття вигаданого образу орденоносного героя-сапера.

Ці спогади Ольги (тепер уже літньої жінки) переплітаються з сучасним життям. У неї доросла дочка Олена, яка народилася вже після загибелі Савельєва в Маньчжурії у війні проти Японії в 1945 році. У Олени Дмитрівни Савельєвої, якій вже за тридцять, не склалося сімейне життя, хоча колишнє подружжя живе вже два роки порізно і не поспішає розлучатися. Рік тому на морі вона випадково познайомилася з майором-танкістом, випускником військової академії. У свою чергову відпустку Петро Семенович приїжджає в Москву, плануючи домогтися руки Олени. Вона зустрічає його холодно, але і він не відступає. Поступово людські почуття пробивають оболонку «красивої сучасної байдужо-скептичної жінки», якою стала Олена. Побачивши, наскільки Рижухін, цілісна і вольова людина, відрізняється від звичних їй чоловіків, подібних колишньому її чоловікові Миколі, скульптору, який з байдужістю ремісника штампує нескінченні копії знайденого одного разу «вдалого» образу, або ледачого залицяльника, що працює з нею в одному конструкторському бюро, класичного бабія з банально-вульгарними прийомами, вона вирішується різко змінити своє життя і їде з майором в далекий гарнізон на китайському кордоні. Ольга, сидячи в квартирі зі слідами стрімких зборів Олени в дорогу, одночасно сміється, радіючи за свою дочку, і плаче, розуміючи, що тепер у Олени буде своє життя далеко від матері.

У ролях 
  Наталія Варлей —  Оля Воронцова, Ольга Федорівна 
  Кирило Лавров —  інженер-полковник Дмитро Іванович Савельєв 
  Катерина Васильєва —  майор медичної служби Анна Григорівна Греч 
  Олександр Михайлов —  майор Петро Семенович Рижухін 
  Андрій Петров —  академік Федір Олексійович Воронцов 
  Валентина Карєва —  Олена, Олена Дмитрівна Савельєва, дочка Ольги Федорівни 
  Георгій Дворніков —  лейтенант Василь Каретников, ад'ютант полковника Савельєва 
  Леонард Варфоломєєв —  полковник Іванов 
  Анатолій Єгоров —  Сергій, колишній аспірант академіка Воронцова 
  Володимир Анісько —  Микола, скульптор, чоловік Олени 
  Тетяна Малягіна —  Сонечка 
 Юрій Козулін —  Анатолій Максимович, товариш Олени по службі
 Гія Кобахідзе — Отар Челідзе, офіцер флоту, сусід Рижухіна по готельному номеру 
  Катерина Ляхова — подруга Олени ''
  Валентина Колосова — епізод

Знімальна група 
 Режисер —  Лев Мирський
 Сценарист —  Анатолій Галієв
 Оператор —  Геннадій Трубников
 Композитор —  Леонід Афанасьєв
 Художник —  Владислав Расторгуєв

Посилання 
 

Фільми СРСР 1979
Фільми Льва Мирського
Фільми-драми СРСР
Фільми Свердловської кіностудії
« Так і буде » ( ) — радянський двосерійний телевізійний фільмроку . Сюжет Дія фільму починається на Далекому Сході , звідки направляється в Москву танкіст майор Рижухін . Крім справ , йому потрібно занести господині сумочку , залишену нею рік тому на пляжі в Гурзуфі . Його поява в квартирі жваво нагадує Ользі Федорівні останню осінь війни , коли на кілька днів у відпустку в Москву приїхал з фронту інженер - полковник Савельєв . У тій же квартирі , де він жив з дружиною і дочкою , загиблими в перший же день війни , він застав нових мешканців . Ними виявилися знаменитий архітектор академік Воронцов , заочно прекрасно знайомий цивільному інженерові Савельєву , і його дочка Оля ; їх будинок був зруйнований під час бомбардування , і сім'ю Воронцових тимчасово вселили в порожню квартиру зниклої вроці без весті сім'ї Савельєвих . Між Олею і Савельєвим виникло взаємне почуття . Оля , цільна і чиста натура , незважаючи на різницю у віці , готова без вагань довіритися любові , що прийшла до неї , Дмитра Івановича довго стримувала рятівна звичка людини , яка звикла до думки , що його сімейне щастя залишилося в минулому . І страх , що красиву молоду жінку може залучити оманливе романтичне сприйняття вигаданого образу орденоносного героя - сапера . Ці спогади Ольги ( тепер уже літньої жінки ) переплітаються з сучасним життям . У неї доросла дочка Олена , яка народилася вже після загибелі Савельєва в Маньчжурії у війні проти Японії вроці . У Олени Дмитрівни Савельєвої , якій вже за тридцять , не склалося сімейне життя , хоча колишнє подружжя живе вже два роки порізно і не поспішає розлучатися . Рік тому на морі вона випадково познайомилася з майором - танкістом , випускником військової академії . У свою чергову відпустку Петро Семенович приїжджає в Москву , плануючи домогтися руки Олени . Вона зустрічає його холодно , але і він не відступає . Поступово людські почуття пробивають оболонку « красивої сучасної байдужо - скептичної жінки » , якою стала Олена . Побачивши , наскільки Рижухін , цілісна і вольова людина , відрізняється від звичних їй чоловіків , подібних колишньому її чоловікові Миколі , скульптору , який з байдужістю ремісника штампує нескінченні копії знайденого одного разу « вдалого » образу , або ледачого залицяльника , що працює з нею в одному конструкторському бюро , класичного бабія з банально - вульгарними прийомами , вона вирішується різко змінити своє життя і їде з майором в далекий гарнізон на китайському кордоні . Ольга , сидячи в квартирі зі слідами стрімких зборів Олени в дорогу , одночасно сміється , радіючи за свою дочку , і плаче , розуміючи , що тепер у Олени буде своє життя далеко від матері . У ролях Наталія Варлей — Оля Воронцова , Ольга Федорівна Кирило Лавров — інженер - полковник Дмитро Іванович Савельєв Катерина Васильєва — майор медичної служби Анна Григорівна Греч Олександр Михайлов — майор Петро Семенович Рижухін Андрій Петров — академік Федір Олексійович Воронцов Валентина Карєва — Олена , Олена Дмитрівна Савельєва , дочка Ольги Федорівни Георгій Дворніков — лейтенант Василь Каретников , ад'ютант полковника Савельєва Леонард Варфоломєєв — полковник Іванов Анатолій Єгоров — Сергій , колишній аспірант академіка Воронцова Володимир Анісько — Микола , скульптор , чоловік Олени Тетяна Малягіна — Сонечка Юрій Козулін — Анатолій Максимович , товариш Олени по службі Гія Кобахідзе — Отар Челідзе , офіцер флоту , сусід Рижухіна по готельному номеру Катерина Ляхова — подруга Олени ' ' Валентина Колосова — епізод Знімальна група Режисер — Лев Мирський Сценарист — Анатолій Галієв Оператор — Геннадій Трубников Композитор — Леонід Афанасьєв Художник — Владислав Расторгуєв Посилання Фільми СРСР Фільми Льва Мирського Фільми - драми СРСР Фільми Свердловської кіностудії