Елевтерій (Богоявленський)
Елевтерій (в миру Дмитрій Якович Богоявленський; 26 вересня 1868, Новий Оскол, Курська губернія — 31 грудня 1940, Вільнюс, Литва) — викладач Кам'янець-Подільської духовної семінарії; інспектор Холмської духовної семінарії; єпископ Російської православної церкви.

Біографія 
Народився в сім'ї сільського псаломщика; його молодший брат — єпископ Ісидор Богоявленський. Навчався в Старооскільському духовному училищі, в Курській духовної семінарії, яку закінчив у 1889 році. Був призначений учителем церковно-парафіяльної школи в Ямській слободі, де пропрацював протягом одного навчального року.

У 1890 році одружився і 25 листопада того ж року був висвячений в сан пресвітера і направлений до Покровської церкви села Тростяниці Новооскільського повіту; незабаром овдовів.

У 1900 році вступив до Санкт-Петербурзької духовної академії, де тоді інспектором, а потім ректором був майбутній Патріарх Сергій Страгородський. Будучи студентом, близько 1904 року, прийняв чернечий постриг з ім'ям Елевтерій.

Після закінчення Санкт-Петербурзької духовної академії, був призначений викладачем гомілетики в Кам'янець-Подільській духовній семінарії; з 1906 року — інспектор Холмської духовної семінарії; з 1909 року, в сані архімандрита, ректор Смоленської духовної семінарії.

21 серпня 1911 хіротонізований на єпископа Ковенського, вікарія Литовської єпархії (архієпископом Тихоном Беллавіним). У 1914 році, після початку Першої світової війни, переселився до московського Донського монастиря; після закінчення військових дій повернувся до своєї єпархії.

У зв'язку з обранням у червні 1917 року архієпископа Тихона (Беллавін) на Московську кафедру, указом Святійшого Синоду від 28 червня 1917 року, був призначений керуючим Литовською єпархією. Був членом Всеросійського помісного собору 1917-1918 років.

Постановою Священного Синоду від 11 липня 1921 був зведений в сан архієпископа Литовського і Віленського і призначений священноархімандритом Свято-Духового монастиря у Вільні.

Опинився в незалежній Польщі (Вільно було окуповане і в березні 1922 року анексоване Польщею). Протистояв автокефалістським тенденціям в Польській православній церкві.

Внаслідок невизнання ним автокефалії Польської православної церкви, в ніч з 13 на 14 жовтня 1922 був затриманий польською владою у Свято-Духовому монастирі у Вільні і поміщений в католицький монастир мовчальників («Camaldules») в містечку Біляни, неподалік Кракова, де перебував до початку лютого 1923 року. У лютому 1923 був звільнений і висланий з Польщі в Литву.

6 лютого 1923 року прибув у Ковно (Литва), яке служило тимчасовою столицею країни.

Восени 1928 року одержав запрошення від Заступника Місцеблюстителя митрополита Сергія Страгородського прибути в Москву і доповісти про стан православної церкви в Литві і Польщі. Перебуваючи в Москві, 28 листопада 1928 року, був зведений в сан митрополита Литовського та Віленського.

Протопресвітер Василь Виноградов у виданій в 1959 році в Мюнхені книзі «Про деякі найважливіші моменти останнього періоду життя і діяльності патріарха Тихона» писав про нього:

Указом митрополита Сергія і Синоду від 24 грудня 1930 року, у зв'язку з переходом митрополита Євлогія Георгієвського і більшості його парафій в юрисдикцію Вселенської Патріархії і відмовою єпископа Володимира Тихоніцького прийняти управління, був призначений тимчасово керуючим Західно-Європейськими російськими парафіями (які побажали залишитися у віданні Москви); з 30 квітня 1931 керуючий.

У 1936 році був нагороджений правом предносіння хреста за богослужіннями.

Після окупації і передачі Литві частини колишньої до того польської території Радянським Союзом, 2 листопада 1939 року повернувся до Вільнюса (анексованого СРСР у липні 1940 року).

Помер ввечері 31 грудня 1940 року; похований в архієрейській усипальниці в храмі Свято-Духового монастиря у Вільнюсі.

Опубліковані твори і оцінка 
 «Неделя в Патриархии». Париж, 1933.
 Неделя в Патриархии: впечатления и наблюдения от поездки в Москву // Изистории христианской церкви на родине и за рубежом в XX столетии. Сборник / Материалы по истории церкви. Вып. 2. — М.: Крутицкое Патриаршее Подворье. — 1995. — С. 174—295
 Об искуплении. Письма митрополиту Антонию. — Париж. — 1937. — 196 С.
 «Соборность Церкви. Божие и Кесарево». Париж, 1938.
 «Папство в вопросе соединения Церквей». Париж, 1940.

Також автор низки листів і статей богословсько-полемічного характеру; в архіві Московської патріархії зберігається його листування з Патріархом Тихоном і митрополитом Сергієм Страгородським в період з 1922 по 1939 рік.

Примітки

Література 
 Православная энциклопедия. Т. 18, стр. 280—282.

Посилання 
 Елевферий (Богоявленский) Сайт Русское православие
 Митрополит Елевферий (Богоявленский Дмитрий Яковлевич)  Библиотека Якова Кротова

Єпископи Російської православної церкви
Митрополити
Випускники Санкт-Петербурзької духовної академії
Елевтерій ( в миру Дмитрій Якович Богоявленський ; вересня Новий Оскол , Курська губернія — грудня Вільнюс , Литва ) — викладач Кам'янець - Подільської духовної семінарії ; інспектор Холмської духовної семінарії ; єпископ Російської православної церкви . Біографія Народився в сім'ї сільського псаломщика ; його молодший брат — єпископ Ісидор Богоявленський . Навчався в Старооскільському духовному училищі , в Курській духовної семінарії , яку закінчив уроці . Був призначений учителем церковно - парафіяльної школи в Ямській слободі , де пропрацював протягом одного навчального року . Уроці одружився ілистопада того ж року був висвячений в сан пресвітера і направлений до Покровської церкви села Тростяниці Новооскільського повіту ; незабаром овдовів . Уроці вступив до Санкт - Петербурзької духовної академії , де тоді інспектором , а потім ректором був майбутній Патріарх Сергій Страгородський . Будучи студентом , близькороку , прийняв чернечий постриг з ім'ям Елевтерій . Після закінчення Санкт - Петербурзької духовної академії , був призначений викладачем гомілетики в Кам'янець - Подільській духовній семінарії ; зроку — інспектор Холмської духовної семінарії ; зроку , в сані архімандрита , ректор Смоленської духовної семінарії . 21 серпняхіротонізований на єпископа Ковенського , вікарія Литовської єпархії ( архієпископом Тихоном Беллавіним ) . Уроці , після початку Першої світової війни , переселився до московського Донського монастиря ; після закінчення військових дій повернувся до своєї єпархії . У зв'язку з обранням у червніроку архієпископа Тихона ( Беллавін ) на Московську кафедру , указом Святійшого Синоду відчервняроку , був призначений керуючим Литовською єпархією . Був членом Всеросійського помісного соборуроків . Постановою Священного Синоду відлипнябув зведений в сан архієпископа Литовського і Віленського і призначений священноархімандритом Свято - Духового монастиря у Вільні . Опинився в незалежній Польщі ( Вільно було окуповане і в березніроку анексоване Польщею ) . Протистояв автокефалістським тенденціям в Польській православній церкві . Внаслідок невизнання ним автокефалії Польської православної церкви , в ніч знажовтнябув затриманий польською владою у Свято - Духовому монастирі у Вільні і поміщений в католицький монастир мовчальників ( « Camaldules » ) в містечку Біляни , неподалік Кракова , де перебував до початку лютогороку . У лютомубув звільнений і висланий з Польщі в Литву . 6 лютогороку прибув у Ковно ( Литва ) , яке служило тимчасовою столицею країни . Восенироку одержав запрошення від Заступника Місцеблюстителя митрополита Сергія Страгородського прибути в Москву і доповісти про стан православної церкви в Литві і Польщі . Перебуваючи в Москві , листопадароку , був зведений в сан митрополита Литовського та Віленського . Протопресвітер Василь Виноградов у виданій вроці в Мюнхені книзі « Про деякі найважливіші моменти останнього періоду життя і діяльності патріарха Тихона » писав про нього : Указом митрополита Сергія і Синоду відгрудняроку , у зв'язку з переходом митрополита Євлогія Георгієвського і більшості його парафій в юрисдикцію Вселенської Патріархії і відмовою єпископа Володимира Тихоніцького прийняти управління , був призначений тимчасово керуючим Західно - Європейськими російськими парафіями ( які побажали залишитися у віданні Москви ) ; зквітнякеруючий . Уроці був нагороджений правом предносіння хреста за богослужіннями . Після окупації і передачі Литві частини колишньої до того польської території Радянським Союзом , листопадароку повернувся до Вільнюса ( анексованого СРСР у липніроку ) . Помер ввечерігрудняроку ; похований в архієрейській усипальниці в храмі Свято - Духового монастиря у Вільнюсі . Опубліковані твори і оцінка « Неделя в Патриархии » . Париж , Неделя в Патриархии : впечатления и наблюдения от поездки в Москву / / Изистории христианской церкви на родине и за рубежом в XX столетии . Сборник / Материалы по истории церкви . Вып . — М . : Крутицкое Патриаршее Подворье . — — С . 295 Об искуплении . Письма митрополиту Антонию . — Париж . — — С . « Соборность Церкви . Божие и Кесарево » . Париж , « Папство в вопросе соединения Церквей » . Париж , Також автор низки листів і статей богословсько - полемічного характеру ; в архіві Московської патріархії зберігається його листування з Патріархом Тихоном і митрополитом Сергієм Страгородським в період зпорік . Примітки Література Православная энциклопедия . Т . стр . 282 . Посилання Елевферий ( Богоявленский ) Сайт Русское православие Митрополит Елевферий ( Богоявленский Дмитрий Яковлевич ) Библиотека Якова Кротова Єпископи Російської православної церкви Митрополити Випускники Санкт - Петербурзької духовної академії