ГЕС Гіндікуш
ГЕС Гіндікуш — гідроелектростанція на південному сході Туркменістану, за чотири десятки кілометрів від міста Мари. Перша ГЕС в історії цієї країни, споруджена більш ніж сотню років тому.

Майже вся територія Туркменістану лежить у межах пустель, хоча з півдня, із гір Афганістану та Ірану, сюди прямує ряд річок. Найбільшою серед них є Мургаб, яка дренує північний схил Паропамізьких гір та в підсумку розбирається на зрошення на межі пустелі Каракуми. У 1896-му в її пониззі з метою іригації спорудили два послідовні водосховища — Середньо- та Нижньо-Гіндукуське з об'ємом 16 млн м3 та 15 млн м3 відповідно. А за два десятки років вирішили використати створений тут перепад висот для роботи гідроелектростанції, яка стала до ладу в 1913 році та забезпечувала потреби маслоробного, бавовноочисного та миловарного виробництв.

ГЕС Гіндікуш обладнали трьома турбінами виробництва австро-угорської компанії Ganz потужністю по 0,4 МВт. Більш ніж сотню років по тому це обладнання, якому надано статус музейного експонату, все ще в працездатному стані й далі виробляє електроенергію.

Можливо також відзначити, що від Каракумського каналу прямує відгалуження, яке подає ресурс у долину Мургабу якраз у районі Гіндукуських сховищ.

На момент свого введення ГЕС Гіндікуш була найпотужнішою в Російській імперії (яка невдовзі припинила своє існування, перетворившись на СРСР), після чого кілька десятків років залишалась єдиним подібним об'єктом у Туркменістані, допоки в 1946 і 1952 роках на Мургабі не почали роботу ще дві малі станції — Каушут-бент та Колхоз-бент. Перша поступалася Гіндукушській за потужністю — лише 0,8 МВт, а от Колхоз-бентська з показником у 3,2 МВт перевершила її.

Примітки 

Гіндікуш
ГЕС Гіндікуш — гідроелектростанція на південному сході Туркменістану , за чотири десятки кілометрів від міста Мари . Перша ГЕС в історії цієї країни , споруджена більш ніж сотню років тому . Майже вся територія Туркменістану лежить у межах пустель , хоча з півдня , із гір Афганістану та Ірану , сюди прямує ряд річок . Найбільшою серед них є Мургаб , яка дренує північний схил Паропамізьких гір та в підсумку розбирається на зрошення на межі пустелі Каракуми . Уму в її пониззі з метою іригації спорудили два послідовні водосховища — Середньо - та Нижньо - Гіндукуське з об'ємоммлн м3 тамлн м3 відповідно . А за два десятки років вирішили використати створений тут перепад висот для роботи гідроелектростанції , яка стала до ладу вроці та забезпечувала потреби маслоробного , бавовноочисного та миловарного виробництв . ГЕС Гіндікуш обладнали трьома турбінами виробництва австро -угорської компанії Ganz потужністю по4 МВт . Більш ніж сотню років по тому це обладнання , якому надано статус музейного експонату , все ще в працездатному стані й далі виробляє електроенергію . Можливо також відзначити , що від Каракумського каналу прямує відгалуження , яке подає ресурс у долину Мургабу якраз у районі Гіндукуських сховищ . На момент свого введення ГЕС Гіндікуш була найпотужнішою в Російській імперії ( яка невдовзі припинила своє існування , перетворившись на СРСР ) , після чого кілька десятків років залишалась єдиним подібним об'єктом у Туркменістані , допоки віроках на Мургабі не почали роботу ще дві малі станції — Каушут - бент та Колхоз - бент . Перша поступалася Гіндукушській за потужністю — лише8 МВт , а от Колхоз - бентська з показником у2 МВт перевершила її . Примітки Гіндікуш