Мангараї
Мангара́ї або мангарайці (власна назва ата мангарай, що означає «люди з Мангараю», ) — народ в Індонезії, на заході острова Флорес (область Мангарай).

Розселення, чисельність, мова 
Живуть на північному заході провінції Східна Південно-Східна Нуса, в округах Західний Мангарай (), Мангарай () та Східний Мангарай ().

У межах провінції Східна Південно-Східна Нуса мангараї в 2010 році налічували 727 404 особи (15,57 % населення провінції). Офіційна статистика Індонезії зараховує мангараїв до числа народів Східної Південно-Східної Нуси. Разом 2010 року їх чисельність в межах провінції становила 3 793 242 особи, а по всій Індонезії — 4 184 923 особи.

Говорять мангарайською мовою, яка належить до сумба-флореської групи центрально-східної гілки малайсько-полінезійських мов і розпадається на декілька діалектів. Поширена також індонезійська мова.

Історія 
Мангараї належать до корінного населення острова Флорес. У добу середньовіччя зазнали політичного й культурного впливу з боку біма із сусіднього острова Сумбава та макасарів з півдня острова Сулавесі. Ранні державні утворення мангараїв у XVII ст. опинилися під владою макасарського султанату Гова. В цей період на Флоресі поширюється іслам. 1727 року область Мангарай перейшла до султанату Біма й перебувала в його складі до 1929 року. У XX ст. під владою голландських колонізаторів почалася християнізація мангараїв.

Вірування 
Більшість мангараїв на заході є мусульманами-сунітами, на сході — християнами (католики), в центральній гірській частині району населення дотримується традиційних вірувань.

Традиційна релігія мангараїв побудована на культі предків та вірі у верховного бога на ім'я Морі Караенг. Шамани ата-мбеко є спеціалістами з релігійних питань. Вони проводять церемонії, прогнозують майбутнє, виліковують хвороби. Щоб стати ата-мбеко, потрібно пройти спеціальне навчання.

Суспільство 
Область Мангарай поділяється на 39 районів (далу), що територіально відповідають колишнім князівствам. Далу, в свою чергу, поділяються на менші адміністративні одиниці — гларанг, а ті — на бео (сільські громади). Гларанг по суті є великим патрилінійним родом, якому належать права на землю. Кожен далу має провідний рід (вау), що веде своє походження від першопоселенців району.

Суспільство поділяється на 3 основні верстви: шляхетних (краенг), простолюдинів (ата-леке) та потомків рабів. Хоча рабства вже більше не існує, походження від рабів залишається ознакою нижчого статусу в суспільстві.

Внутрішня політична система мангараїв базується на існуванні патрилінійних родових груп, очолюваних головою роду — тодо. Кожна сільська громада складається щонайменше з двох таких родів. У громаді, що складалася з трьох родів, існувало більше можливостей у виборі шлюбних партнерів. Зараз шлюбні правила стали більш гнучкими. Переважає нуклеарна сім'я, у християн сім'ї моногамні, у мусульман та прибічників традиційної релігії дозволена полігінія.

Господарство, побут 

Головне заняття — ручне тропічне перелогове землеробство. Вирощують кукурудзу, суходольний рис, бобові, овочі, тютюн, каву. Постійні рисові тераси отримали поширення лише після 1960-х рр. Як престижних і церемоніальних тварин розводять буйволів. Тримають також коней, свиней, курей. Традиційні ремесла — обробка металів, різьблення по дереву, плетіння.

Основна їжа — кукурудзяна каша з овочами та свининою (мангараї-мусульмани свинину не вживають), пальмове вино туак.

Традиційний одяг — два шматка тканини, що зав'язуються на талії та стегнах мотузками. Сучасний одяг мангараїв не відрізняється від того, який носить більшість населення Індонезії.

Давні традиційні села мангараїв мали замкнене кільцеве планування, майданчик по центру з великим деревом і мегалітичними спорудами виконував церемоніальні функції. Іноді села складалися лише з однієї великої хати, в якій могло жити до 200 душ. У більш сучасному селі (бео) налічувалось від 5 до 20 круглих або овальних у плані хат, що стоять у ряд. Вони мають характерний високий (до 9 метрів) конічний дах, що спускається майже до землі.

Примітки

Джерела 
 А. А. Бернова. Манггараи . Народы и религии мира: Энциклопедия . Гл. ред. В. А. Тишков — М: Большая Российская энциклопедия, 2000, с. 320-321. ISBN 5-85270-155-6 
 Manggarai . World Culture Encyclopedia 
 Manggarai . Encyclopædia Britannica 

Народи Індонезії
Центральноавстронезійські народи
Мангара́ї або мангарайці ( власна назва ата мангарай , що означає « люди з Мангараю » , ) — народ в Індонезії , на заході острова Флорес ( область Мангарай ) . Розселення , чисельність , мова Живуть на північному заході провінції Східна Південно - Східна Нуса , в округах Західний Мангарай ( ) , Мангарай ( ) та Східний Мангарай ( ) . У межах провінції Східна Південно - Східна Нуса мангараї вроці налічували404 особи57 % населення провінції ) . Офіційна статистика Індонезії зараховує мангараїв до числа народів Східної Південно - Східної Нуси . Разомроку їх чисельність в межах провінції становила793 242 особи , а по всій Індонезії — 184 923 особи . Говорять мангарайською мовою , яка належить до сумба - флореської групи центрально - східної гілки малайсько - полінезійських мов і розпадається на декілька діалектів . Поширена також індонезійська мова . Історія Мангараї належать до корінного населення острова Флорес . У добу середньовіччя зазнали політичного й культурного впливу з боку біма із сусіднього острова Сумбава та макасарів з півдня острова Сулавесі . Ранні державні утворення мангараїв у XVII ст . опинилися під владою макасарського султанату Гова . В цей період на Флоресі поширюється іслам . року область Мангарай перейшла до султанату Біма й перебувала в його складі дороку . У XX ст . під владою голландських колонізаторів почалася християнізація мангараїв . Вірування Більшість мангараїв на заході є мусульманами - сунітами , на сході — християнами ( католики ) , в центральній гірській частині району населення дотримується традиційних вірувань . Традиційна релігія мангараїв побудована на культі предків та вірі у верховного бога на ім'я Морі Караенг . Шамани ата -мбеко є спеціалістами з релігійних питань . Вони проводять церемонії , прогнозують майбутнє , виліковують хвороби . Щоб стати ата - мбеко , потрібно пройти спеціальне навчання . Суспільство Область Мангарай поділяється нарайонів ( далу ) , що територіально відповідають колишнім князівствам . Далу , в свою чергу , поділяються на менші адміністративні одиниці — гларанг , а ті — на бео ( сільські громади ) . Гларанг по суті є великим патрилінійним родом , якому належать права на землю . Кожен далу має провідний рід ( вау ) , що веде своє походження від першопоселенців району . Суспільство поділяється наосновні верстви : шляхетних ( краенг ) , простолюдинів ( ата - леке ) та потомків рабів . Хоча рабства вже більше не існує , походження від рабів залишається ознакою нижчого статусу в суспільстві . Внутрішня політична система мангараїв базується на існуванні патрилінійних родових груп , очолюваних головою роду — тодо . Кожна сільська громада складається щонайменше з двох таких родів . У громаді , що складалася з трьох родів , існувало більше можливостей у виборі шлюбних партнерів . Зараз шлюбні правила стали більш гнучкими . Переважає нуклеарна сім'я , у християн сім'ї моногамні , у мусульман та прибічників традиційної релігії дозволена полігінія . Господарство , побут Головне заняття — ручне тропічне перелогове землеробство . Вирощують кукурудзу , суходольний рис , бобові , овочі , тютюн , каву . Постійні рисові тераси отримали поширення лише післях рр . Як престижних і церемоніальних тварин розводять буйволів . Тримають також коней , свиней , курей . Традиційні ремесла — обробка металів , різьблення по дереву , плетіння . Основна їжа — кукурудзяна каша з овочами та свининою ( мангараї - мусульмани свинину не вживають ) , пальмове вино туак . Традиційний одяг — два шматка тканини , що зав'язуються на талії та стегнах мотузками . Сучасний одяг мангараїв не відрізняється від того , який носить більшість населення Індонезії . Давні традиційні села мангараїв мали замкнене кільцеве планування , майданчик по центру з великим деревом і мегалітичними спорудами виконував церемоніальні функції . Іноді села складалися лише з однієї великої хати , в якій могло жити додуш . У більш сучасному селі ( бео ) налічувалось віддокруглих або овальних у плані хат , що стоять у ряд . Вони мають характерний високий ( дометрів ) конічний дах , що спускається майже до землі . Примітки Джерела А . А . Бернова . Манггараи \ . Народы и религии мира : Энциклопедия \ . Гл . ред . В . А . Тишков — М : Большая Российская энциклопедия , с . 320 - 321 . ISBN155 - 6 Manggarai \ . World Culture Encyclopedia Manggarai \ . Encyclopædia Britannica Народи Індонезії Центральноавстронезійські народи