Старовійт Микола Михайлович
Старовійт Микола Михайлович (11 грудня 1898, Григорівка — 3 березня 1973, Лос-Анджелес) — український мемуарист, один з найвпливовіших представників української інтелігенції у Лос-Анджелесі. Під час Української революції — військовик Армії УНР. Лицар Воєнного хреста УНР та Хреста Симона Петлюри.

Життєпис 
Старовійт Микола Михайлович народився 11 грудня 1898 року в селі Григорівка Конотопського повіту Чернігівської губернії.

Військову службу Старовійт розпочав у Російській армії. Служив однорічником у 9-му уланському Бузькому полку, звідки був направлений на навчання до 5-ї Київської школи прапорщиків. У листопаді 1917 року, разом з іншими учнями школи, відмовився евакуюватись до Єйська на Кубань і залишився у Києві.

22 грудня 1917 року військовик скінчив Українську юнацьку школу, у 1918 році — Інструкторську школу старшин. Після закінчення школи старшин Старовійт був скерований до 37-го Стародубського полку Армії Української Держави. Невдовзі перевівся до 1-го Чорноморського полку, у складі якого взяв участь в Антигетьманському повстанні 1918 року.

У 1919 році, із влиттям 8-го Чорноморського полку до складу 3-ї дивізії Армії УНР, Микола Старовійт був призначений командиром 4-ї сотні. Тоді військовик важко захворів на тиф і вибув із лав війська. Після одужання він зголосився до 4-го кінного полку 4-ї Київської дивізії, де став командиром 1-ї сотні. З полком Микола Михайлович пройшов усі бої аж до переходу на західний берег Збруча. Після відступу Армії УНР був інтернований у таборі Александрув-Куявський у Польщі. У 1921 році переведений на посаду молодшого старшини Запорізького ім. Івана Мазепи куреня 1-ї Запорізької дивізії.

В кінці 1921 року Микола Старовійт взяв участь Другому зимовому поході, в ході якого командував 1-ю сотнею Подільської групи Після провалу зимового походу знову був інтернований у Польщі. Станом на 23 грудня 1921 року перебував у складі 4-ї Київської дивізії у таборі Щипйорно. Про похід Старовійт у 1967 році написав детальну книгу спогадів «У листопадовому рейді».

Під час Другої світової війни Микола Михайлович згодився до новосформованої Української національної армії Української Держави, де командував 3-м куренем протипанцерної бригади «Вільна Україна».

Нагороджений Хрестом Симона Петлюри, Воєнним Хрестом і відзнакою «Хрест Залізного Стрільця». На еміграції Старовійт був підвищений у званні до майора. У США військовик став одним з найвпливовіших представників української політичної еміграції у Лос-Анджелесі.

Помер 3 березня 1973 року. Похований на православному кладовищі Святого Андрія у Саут-Браунд-Буці, штат Нью-Джерсі.

Примітки

Джерела 
 Тинченко Я. Офіцерський корпус Армії Української народної республіки (1917—1921). Книга 2. — К.: «Темпора», 2011.
 З-під Конотопа до Аризони: невигадані історії вояків армії УНР / Павло Подобєд. — Івано-Францівськ: «Місто НВ», 2016. — сс. 264—266. ISBN 978-966-428-496-4
 Посмертна згадка // «Свобода», — Джерсі Сіті, США, № 118 — с.4, 26 червня 1973.

Вояки Армії УНР
Учасники Першого зимового походу
Учасники Другого зимового походу
Старовійт Микола Михайловичгрудня Григорівка — березня Лос - Анджелес ) — український мемуарист , один з найвпливовіших представників української інтелігенції у Лос - Анджелесі . Під час Української революції — військовик Армії УНР . Лицар Воєнного хреста УНР та Хреста Симона Петлюри . Життєпис Старовійт Микола Михайлович народивсягрудняроку в селі Григорівка Конотопського повіту Чернігівської губернії . Військову службу Старовійт розпочав у Російській армії . Служив однорічником уму уланському Бузькому полку , звідки був направлений на навчання дої Київської школи прапорщиків . У листопадіроку , разом з іншими учнями школи , відмовився евакуюватись до Єйська на Кубань і залишився у Києві . 22 грудняроку військовик скінчив Українську юнацьку школу , уроці — Інструкторську школу старшин . Після закінчення школи старшин Старовійт був скерований дого Стародубського полку Армії Української Держави . Невдовзі перевівся дого Чорноморського полку , у складі якого взяв участь в Антигетьманському повстанніроку . Уроці , із влиттямго Чорноморського полку до складуї дивізії Армії УНР , Микола Старовійт був призначений командиромї сотні . Тоді військовик важко захворів на тиф і вибув із лав війська . Після одужання він зголосився дого кінного полкуї Київської дивізії , де став командиромї сотні . З полком Микола Михайлович пройшов усі бої аж до переходу на західний берег Збруча . Після відступу Армії УНР був інтернований у таборі Александрув - Куявський у Польщі . Уроці переведений на посаду молодшого старшини Запорізького ім . Івана Мазепи куреняї Запорізької дивізії . В кінціроку Микола Старовійт взяв участь Другому зимовому поході , в ході якого командувавю сотнею Подільської групи Після провалу зимового походу знову був інтернований у Польщі . Станом нагрудняроку перебував у складії Київської дивізії у таборі Щипйорно . Про похід Старовійт уроці написав детальну книгу спогадів « У листопадовому рейді » . Під час Другої світової війни Микола Михайлович згодився до новосформованої Української національної армії Української Держави , де командувавм куренем протипанцерної бригади « Вільна Україна » . Нагороджений Хрестом Симона Петлюри , Воєнним Хрестом і відзнакою « Хрест Залізного Стрільця » . На еміграції Старовійт був підвищений у званні до майора . У США військовик став одним з найвпливовіших представників української політичної еміграції у Лос - Анджелесі . Померберезняроку . Похований на православному кладовищі Святого Андрія у Саут - Браунд - Буці , штат Нью - Джерсі . Примітки Джерела Тинченко Я . Офіцерський корпус Армії Української народної республіки1921 ) . Книга — К . : « Темпора » , З-під Конотопа до Аризони : невигадані історії вояків армії УНР / Павло Подобєд . — Івано-Францівськ : « Місто НВ » , — сс . 266 . ISBN428 - 496 - 4 Посмертна згадка / / « Свобода » , — Джерсі Сіті , США , № 118 — с . 4 , червня Вояки Армії УНР Учасники Першого зимового походу Учасники Другого зимового походу