Гермоген (Добронравін)
Гермоге́н Добронра́він (в миру Костянтин Добронравін, 21 лютого 1820 слобода Московська Слов'янка, Царськосільський повіт, Санкт-Петербурзька губернія - 17 серпня 1893 Санкт-Петербург) — єпископ Відомства православного сповідання Російської імперії, єпископ Псковський і Порховський.

Біографія  
Син священика Санкт-Петербурзької єпархії. Навчався в Олександро-Невському духовному училищі, потім - в Петербурзькій духовній семінарії (1841) і академії.

Після закінчення академічного курсу 3-м магістром в 1845 році Добронравін був призначений учителем філософії і латинської мови в Московську духовну семінарію.

Отримавши в духовній школі своє прізвище за лагідність, доброту і привітність, Гермоген на все життя зберіг ці якості. На всіх теренах він відрізнявся неухильним виконанням своїх обов'язків. У Московській семінарії він мав позитивний вплив на своїх учнів.

У 1846 році був висвячений на священика до церкви Санкт-Петербурзького Волкового цвинтаря.

У 1854 році він був переведений в книжники та настоятелі церкви 3-ї Санкт-Петербурзької гімназії. У гімназії він викладав до 1869 року і мав репутацію «розумного, доброго і впливового наставника».

Будучи законовчителем, він був членом конференцій Санкт-Петербурзької духовної академії, Академічного Комітету для видання духовно-моральних книг і Комітету духовної цензури.

Зведений в 1864 році в сан протоієрея, Добронравін в 1869 році був призначений наглядачем Олександро-Невського духовного училища.

Чужий до всяких нововведень у викладанні, він вимагав від учнів твердого знання застарілого в главах інших книжників Филаретового Катехізису, але знання виразного з ясним розумінням всіх текстів, заучувати неодмінно слов'янською мовою; кожен текст читав він по книзі і пояснював буквальне значення кожного слова; старі слова в Катехізисі заміняв новими, змінював стару розстановку слів;
все це переправляв олівцем у своїй книзі і звелів те ж саме робити дітям в їх книгах. У духовному училищі його уроки за «церковним статутом» були «змістовні і цікаві», і у нього «вчилися не тому, що доводилося мати справу з доглядачем, а тому, що знайомство з предметом відбувалося під керівництвом досвідченого і вправного вчителя»; він на всіх уроках заміняв відсутніх учителів, і в 1872-1873 навчальному році прекрасно підготував учнів до екзамену з російської мови, «ходив сумлінно на кожен урок, просто і зрозуміло повідомляв і роз'яснював правила російської граматики».

Овдовілий в 1854 році, протоієрей Добронравін, влаштувавши долю єдиної доньки 1 вересня 1873 року прийняв чернецтво з ім'ям Гермоген. 8 вересня він був зведений в сан архімандрита, 28 вересня призначений єпископом Виборзьким, вікарієм Санкт-Петербурзької митрополії, і 21 жовтня хіротонізований.

На єпископське служіння Гермоген дивився як на подвиг: «Іду, говорив він при нареченні в єпископа, з твердим наміром цілком віддати свої сили на служіння Богу, невпинно і невсипно стояти на сторожі віри і Церкви, мужньо боротися з її ворогами і навіть бути готовим і постраждати за істину Христову».

З 9 вересня 1876 року - єпископ Ладозький, вікарій Санкт-Петербурзької єпархії.

24 квітня 1882 року одержав самостійну Таврійську єпархію.

9 березня 1885 року було переведено до Львова.

У єпархіях він піклувався про освіту пастви за допомогою духовно-просвітницьких товариств і позабогослужбових бесід, про піклування вдовами і сиротами духовенства і про виховання його дітей. «Це дітище моє», говорив він про Псковське єпархіальне жіноче училище.

Викликаний в 1893 році в Санкт-Петербург для присутності у Св. Синоді, Гермоген захворів на запалення легенів і помер о 4 годині ранку 17 серпня на Синодальному Благовіщенському подвір'ї. Похований в Ісідорівській церкві Олександро-Невської лаври біля правого криласу.

Богословські, історичні роботи і творчість 
Гермоген залишив після себе багато науково-літературних праць, частина яких залишилася не надрукованою. Він видав низку посібників з церковної історії та літургіки: «Коротка історія російської церкви», «Нарис історії слов'янських церков», «Нарис історії християнської церкви», «Літургіка, або Вчення про богослужіння православної церкви», що витримало 6 видань, «Про Таїнства православної церкви», «Нарис вчення і богослужіння Вірменської церкви» (його магістерська дисертація) і видав у 1887 році історико-статистичний опис Таврійської єпархії під назвою «Таврійська Єпархія»; збирав матеріали для такого ж опису Псковської єпархії.

Праці 
 «Утешение в смерти близких сердцу.» СПб., 1854. М., 1997, 2003; 
 «Очерк истории христианской Церкви...: Век I-IX.» СПб., 1866;
 «Краткая история Русской Церкви...: Век X-XIX.» СПб., 1866; Высокопреосв. Филарет, митр. Московский и Коломенский. СПб., 1868;
 «Воспоминания о преосвященном Антонии, архиепископе Воронежском.» СПб., 1869;
 «Георгий, затворник Задонского монастыря.» СПб., 1869; Рос. библ. об-во. СПб., 1869;
 «Очерк истории славянских Церквей.» СПб., 1873;
 «Вечерние беседы отца с детьми о пении при богослужении и о церковной музыке.» СПб., 1876; 
 «Справочный листок о церквах и духовенстве епархиального ведомства в С.-Петербургской епархии за 1876 г.» // ЦВ. 1877. № 28. С. 8-11; № 30. С. 13-16; № 32. С. 6-9; № 34. С. 9-10; № 35. С. 7-8; № 36. С. 10-13;
 «Литургика.» СПб., 1881 (То же: О богослужении православной Церкви. Пг., 191615); 
 «Минуты пастырского досуга.» СПб., 1882. 2 т.;
 «Таврическая епархия» Псков: тип. Губ. правл., 1887 ; 
 «О святых таинствах православной Церкви». СПб., 1894;
 «Очерк истории славянских Церквей» 2-е изд. СПб., 1899;
 «Мое прошлое»: Из записок преосвященного Гермогена, еп. Псковского. СПб., 1908;
 «Краткий очерк истории Армянской Церкви. Вероучение Армянской Церкви.» М., 2000. СПб., 2005.

Література 
 
 
 "Гермоген Добронравин", В.В. Шереметевский.

Єпископи
Священники
Уродженці Санкт-Петербурзької губернії
Померли в Санкт-Петербурзі
Гермоге́н Добронра́він ( в миру Костянтин Добронравін , лютогослобода Московська Слов'янка , Царськосільський повіт , Санкт - Петербурзька губернія - серпняСанкт - Петербург ) — єпископ Відомства православного сповідання Російської імперії , єпископ Псковський і Порховський . Біографія Син священика Санкт - Петербурзької єпархії . Навчався в Олександро - Невському духовному училищі , потім - в Петербурзькій духовній семінаріїі академії . Після закінчення академічного курсум магістром вроці Добронравін був призначений учителем філософії і латинської мови в Московську духовну семінарію . Отримавши в духовній школі своє прізвище за лагідність , доброту і привітність , Гермоген на все життя зберіг ці якості . На всіх теренах він відрізнявся неухильним виконанням своїх обов'язків . У Московській семінарії він мав позитивний вплив на своїх учнів . Уроці був висвячений на священика до церкви Санкт - Петербурзького Волкового цвинтаря . Уроці він був переведений в книжники та настоятелі церквиї Санкт - Петербурзької гімназії . У гімназії він викладав дороку і мав репутацію « розумного , доброго і впливового наставника » . Будучи законовчителем , він був членом конференцій Санкт - Петербурзької духовної академії , Академічного Комітету для видання духовно - моральних книг і Комітету духовної цензури . Зведений вроці в сан протоієрея , Добронравін вроці був призначений наглядачем Олександро - Невського духовного училища . Чужий до всяких нововведень у викладанні , він вимагав від учнів твердого знання застарілого в главах інших книжників Филаретового Катехізису , але знання виразного з ясним розумінням всіх текстів , заучувати неодмінно слов'янською мовою ; кожен текст читав він по книзі і пояснював буквальне значення кожного слова ; старі слова в Катехізисі заміняв новими , змінював стару розстановку слів ; все це переправляв олівцем у своїй книзі і звелів те ж саме робити дітям в їх книгах . У духовному училищі його уроки за « церковним статутом » були « змістовні і цікаві » , і у нього « вчилися не тому , що доводилося мати справу з доглядачем , а тому , що знайомство з предметом відбувалося під керівництвом досвідченого і вправного вчителя » ; він на всіх уроках заміняв відсутніх учителів , і внавчальному році прекрасно підготував учнів до екзамену з російської мови , « ходив сумлінно на кожен урок , просто і зрозуміло повідомляв і роз'яснював правила російської граматики » . Овдовілий вроці , протоієрей Добронравін , влаштувавши долю єдиної донькивересняроку прийняв чернецтво з ім'ям Гермоген . вересня він був зведений в сан архімандрита , вересня призначений єпископом Виборзьким , вікарієм Санкт - Петербурзької митрополії , іжовтня хіротонізований . На єпископське служіння Гермоген дивився як на подвиг : « Іду , говорив він при нареченні в єпископа , з твердим наміром цілком віддати свої сили на служіння Богу , невпинно і невсипно стояти на сторожі віри і Церкви , мужньо боротися з її ворогами і навіть бути готовим і постраждати за істину Христову » . Звересняроку - єпископ Ладозький , вікарій Санкт - Петербурзької єпархії . 24 квітняроку одержав самостійну Таврійську єпархію . 9 березняроку було переведено до Львова . У єпархіях він піклувався про освіту пастви за допомогою духовно - просвітницьких товариств і позабогослужбових бесід , про піклування вдовами і сиротами духовенства і про виховання його дітей . « Це дітище моє » , говорив він про Псковське єпархіальне жіноче училище . Викликаний вроці в Санкт - Петербург для присутності у Св . Синоді , Гермоген захворів на запалення легенів і помер огодині ранкусерпня на Синодальному Благовіщенському подвір'ї . Похований в Ісідорівській церкві Олександро - Невської лаври біля правого криласу . Богословські , історичні роботи і творчість Гермоген залишив після себе багато науково - літературних праць , частина яких залишилася не надрукованою . Він видав низку посібників з церковної історії та літургіки : « Коротка історія російської церкви » , « Нарис історії слов'янських церков » , « Нарис історії християнської церкви » , « Літургіка , або Вчення про богослужіння православної церкви » , що витрималовидань , « Про Таїнства православної церкви » , « Нарис вчення і богослужіння Вірменської церкви » ( його магістерська дисертація ) і видав уроці історико - статистичний опис Таврійської єпархії під назвою « Таврійська Єпархія » ; збирав матеріали для такого ж опису Псковської єпархії . Праці « Утешение в смерти близких сердцу . » СПб . , М . , « Очерк истории христианской Церкви ... : Век I - IX . » СПб . , « Краткая история Русской Церкви ... : Век X - XIX . » СПб . , Высокопреосв . Филарет , митр . Московский и Коломенский . СПб . , « Воспоминания о преосвященном Антонии , архиепископе Воронежском . » СПб . , « Георгий , затворник Задонского монастыря . » СПб . , Рос . библ . об -во . СПб . , « Очерк истории славянских Церквей . » СПб . , « Вечерние беседы отца с детьми о пении при богослужении и о церковной музыке . » СПб . , « Справочный листок о церквах и духовенстве епархиального ведомства в С . - Петербургской епархии заг . » / / ЦВ . № С . № С . № С . № С . № С . № С . « Литургика . » СПб . , ( То же : О богослужении православной Церкви . Пг . , « Минуты пастырского досуга . » СПб . , т . ; « Таврическая епархия » Псков : тип . Губ . правл . , ; « О святых таинствах православной Церкви » . СПб . , « Очерк истории славянских Церквей » е изд . СПб . , « Мое прошлое » : Из записок преосвященного Гермогена , еп . Псковского . СПб . , « Краткий очерк истории Армянской Церкви . Вероучение Армянской Церкви . » М . , СПб . , Література " Гермоген Добронравин " , В . В . Шереметевский . Єпископи Священники Уродженці Санкт - Петербурзької губернії Померли в Санкт - Петербурзі