Арктична політика Канади
Арктична політика Канади — проведена державою зовнішня політика, яка заснована на положеннях «Північної стратегії Канади». Пріоритетними цілями Канади в Арктиці є: захист суверенності підконтрольних їй арктичних територій, соціально-економічний розвиток регіону, захист корінних народів і збереження навколишнього середовища, розвиток органів місцевого самоврядування. Канада входить в міжнародну регіональну структуру «Арктичний рада» — вісімку так званих «офіційних» арктичних держав, що співпрацюють у галузі охорони навколишнього середовища та розвитку приполярних районів.

Історія 
Головною особливістю державної політики Канади щодо Арктики є те, що ця країна першою сформувала концептуальну базу для реалізації своїх національних інтересів у регіоні. У 1996 році Канада була єдиною державою, що створило відповідну нормативно-правову базу, організаційну структуру та модель міжнародного співробітництва в Арктичному басейні. Яскравим прикладом такої моделі стало утворення за її ініціативою — Арктичної ради, правила та особливості функціонування якого були прийняті іншими арктичними державами за замовчуванням. Оновлені засади зовнішньополітичної діяльності Канади з питань міжнародного співробітництва в Арктиці були викладені 8 червня 2000 року у спеціальній заяві МЗСа країни, яке було адресоване офіційним представникам влади Данії, Росії, США, Ісландії, Норвегії, Фінляндії і Швеції. Згідно з положеннями цієї заяви канадський уряд дотримується принципів тотальної глобалізації економічних і політичних процесів у регіоні, виключивши методи поступок і конфронтації, що діяли раніше в період «холодної війни». Після цього вироблення доктринальних поглядів і реалізацію інтересів країни в Арктичному регіоні, вирішенні регіональних питань було покладено на Федеральний рада по Арктиці.

У 2009 році був прийнятий документ, в якому була визначена зовнішня і внутрішня політика Канади під назвою — «Північна стратегія Канади: Наш Північ, наша спадщина, наше майбутнє» (англ.  Canada's Northern Strategy: Our North, Our Future, Our Heritage). В ньому основні положення зводилися до наступного:

 захист суверенітету Канади в арктичному секторі;
 забезпечення соціально-економічного розвитку канадського Півночі;
 захист навколишнього середовища та адаптація до змін клімату;
 розвиток самоврядування, господарської і політичної активності північних територій як частини політики щодо освоєння Півночі.

Під час перебування на посаді прем'єр-міністра Канади Стівен Харпер в рамках здійснення «Північної стратегії Канади» відстоював позицію збільшення військової присутності в Арктиці, а також соціально-економічного розвитку та охорони навколишнього середовища в полярних широтах. Харпер відзначав важливість військової присутності в Арктиці, наполягав на продовженні проведення військових навчань сухопутних сил, ВМС і ВПС Канади. Також, прем'єр-міністр припускав заснувати 2 нові військово-морські бази, модернізувати 2 вже наявні та побудувати 3 новітніх сучасних важких криголама. Світовий фінансово-економічний криза заморозила реалізацію цих планів, але не привів до повної відмови від них.

На сьогоднішній день частка канадського сектора Арктики становить 25 % і за своєю величиною поступається лише російському сектору (40 %). Серед основних інтересів Канади в Арктиці можна виділити перспективу розробки нафтогазових родовищ. Крім традиційних родовищ нафти і газу в прибережній зоні канадської Арктики виявлені величезні запаси гідрату метану. У разі старту його промислового видобутку цих запасів вистачить на кілька сотень років. При цьому Канада на даний момент не веде буріння на своєму арктичному шельфі. Поряд з нафтогазовими ресурсами на території Північної Канади розташовані значні запаси цінних мінералів: поклади алмазів, золота, ртуті, міді, цинку, урану. Танення полярних льодовиків, яке збільшує час навігації по Північно-західному проходу, не залишає осторонь Канаду, яка претендує на контроль над ним. Разом з тим скорочення крижаній поверхні означає потенційно нові можливості для доступу на ці території нелегальних мігрантів і терористів. Канада, як і Росія, дотримується секторального принципу поділу арктичних просторів, який спрямований на забезпечення контролю над арктичними просторами аж до Північного полюса. У цьому випадку розмежувальна лінія умовно проводиться від Північного полюса по меридіану до крайніх східної і західної точок континентального арктичного узбережжя Канади.

Див. також 
 Міжнародні відносини Канади

Примітки 

Політика Канади
Міжнародні відносини Канади
Арктика
Арктична політика Канади — проведена державою зовнішня політика , яка заснована на положеннях « Північної стратегії Канади » . Пріоритетними цілями Канади в Арктиці є : захист суверенності підконтрольних їй арктичних територій , соціально - економічний розвиток регіону , захист корінних народів і збереження навколишнього середовища , розвиток органів місцевого самоврядування . Канада входить в міжнародну регіональну структуру « Арктичний рада » — вісімку так званих « офіційних » арктичних держав , що співпрацюють у галузі охорони навколишнього середовища та розвитку приполярних районів . Історія Головною особливістю державної політики Канади щодо Арктики є те , що ця країна першою сформувала концептуальну базу для реалізації своїх національних інтересів у регіоні . Уроці Канада була єдиною державою , що створило відповідну нормативно - правову базу , організаційну структуру та модель міжнародного співробітництва в Арктичному басейні . Яскравим прикладом такої моделі стало утворення за її ініціативою — Арктичної ради , правила та особливості функціонування якого були прийняті іншими арктичними державами за замовчуванням . Оновлені засади зовнішньополітичної діяльності Канади з питань міжнародного співробітництва в Арктиці були викладенічервняроку у спеціальній заяві МЗСа країни , яке було адресоване офіційним представникам влади Данії , Росії , США , Ісландії , Норвегії , Фінляндії і Швеції . Згідно з положеннями цієї заяви канадський уряд дотримується принципів тотальної глобалізації економічних і політичних процесів у регіоні , виключивши методи поступок і конфронтації , що діяли раніше в період « холодної війни » . Після цього вироблення доктринальних поглядів і реалізацію інтересів країни в Арктичному регіоні , вирішенні регіональних питань було покладено на Федеральний рада по Арктиці . Уроці був прийнятий документ , в якому була визначена зовнішня і внутрішня політика Канади під назвою — « Північна стратегія Канади : Наш Північ , наша спадщина , наше майбутнє » ( англ . Canada's Northern Strategy : Our North , Our Future , Our Heritage ) . В ньому основні положення зводилися до наступного : захист суверенітету Канади в арктичному секторі ; забезпечення соціально - економічного розвитку канадського Півночі ; захист навколишнього середовища та адаптація до змін клімату ; розвиток самоврядування , господарської і політичної активності північних територій як частини політики щодо освоєння Півночі . Під час перебування на посаді прем'єр - міністра Канади Стівен Харпер в рамках здійснення « Північної стратегії Канади » відстоював позицію збільшення військової присутності в Арктиці , а також соціально - економічного розвитку та охорони навколишнього середовища в полярних широтах . Харпер відзначав важливість військової присутності в Арктиці , наполягав на продовженні проведення військових навчань сухопутних сил , ВМС і ВПС Канади . Також , прем'єр - міністр припускав заснуватинові військово - морські бази , модернізувативже наявні та побудуватиновітніх сучасних важких криголама . Світовий фінансово - економічний криза заморозила реалізацію цих планів , але не привів до повної відмови від них . На сьогоднішній день частка канадського сектора Арктики становить % і за своєю величиною поступається лише російському сектору % ) . Серед основних інтересів Канади в Арктиці можна виділити перспективу розробки нафтогазових родовищ . Крім традиційних родовищ нафти і газу в прибережній зоні канадської Арктики виявлені величезні запаси гідрату метану . У разі старту його промислового видобутку цих запасів вистачить на кілька сотень років . При цьому Канада на даний момент не веде буріння на своєму арктичному шельфі . Поряд з нафтогазовими ресурсами на території Північної Канади розташовані значні запаси цінних мінералів : поклади алмазів , золота , ртуті , міді , цинку , урану . Танення полярних льодовиків , яке збільшує час навігації по Північно - західному проходу , не залишає осторонь Канаду , яка претендує на контроль над ним . Разом з тим скорочення крижаній поверхні означає потенційно нові можливості для доступу на ці території нелегальних мігрантів і терористів . Канада , як і Росія , дотримується секторального принципу поділу арктичних просторів , який спрямований на забезпечення контролю над арктичними просторами аж до Північного полюса . У цьому випадку розмежувальна лінія умовно проводиться від Північного полюса по меридіану до крайніх східної і західної точок континентального арктичного узбережжя Канади . Див . також Міжнародні відносини Канади Примітки Політика Канади Міжнародні відносини Канади Арктика