Єрванд IV
Єрванд IV (д/н — бл. 200 до н. е.) — цар Великої Вірменії в 212—200 роках до н. е.

Життєпис 
Походив з династії Єрванідів. Син царя Аршама. У 228 році до н. е. після смерті останнього не отримав якихось володінь. Втім напевне був намісником області на півночі держави. У 212 році до н. е. після загибелі брата Ксеркса I скористався слабкістю свого небіжа — царя Абдісара, який вимушений був підкоритися Селевкідам, Єрванд оголосив себе володарем Великої Вірменії.

Втім невдовзі сам вимушений був визнати зверхність царя Антіоха III Селевкіда. Залагодивши справи з сусідами, зосередився на розбудові держави. Було засновано релігійний центр Багаран. Великі бронзові статуї в грецькому стилі богів — Арамазда, Анаіти і Ваагна були привезені туди і встановлені в храмах, присвячених їм. Цар також наказав створити святиню в Армавірі: присвячену Митрі золоту статую чотирьох коней, що тягнуть колісницю з Мітрою як богом Сонця. Після 205 року до н. е. переніс столицю з Армавіру до нової — Єрвандашат.

Посилення Вірменії, її дружні відносини з Понтом і Каппадокією викликали занепокоєння Антіоха III, який близько 200 року до н. е. влаштував змову, внаслідок якої за невідомих обставин цар Єрванд IV загинув. Трон дістався Арташесу I, вірному союзнику Селевкідів.

Джерела 
 Moïse de Khorène (trad. Annie et Jean-Pierre Mahé), Histoire de l'Arménie, Paris, Gallimard, coll. " L'aube des peuples ", 1993 (ISBN 978-2-07-072904-3).
 Jean-Pierre Mahé, " Le site arménien d'Armawir: d'Ourartou à l'époque hellénistique ", dans Comptes-rendus des séances de l'Académie des inscriptions et belles-lettres, 140e année, no 4, 1996, p. 1279—1314.

Вірменські царі
Єрвандіди
Єрванд IV ( д/н — бл . до н . е . ) — цар Великої Вірменії в200 роках до н . е . Життєпис Походив з династії Єрванідів . Син царя Аршама . Уроці до н . е . після смерті останнього не отримав якихось володінь . Втім напевне був намісником області на півночі держави . Уроці до н . е . після загибелі брата Ксеркса I скористався слабкістю свого небіжа — царя Абдісара , який вимушений був підкоритися Селевкідам , Єрванд оголосив себе володарем Великої Вірменії . Втім невдовзі сам вимушений був визнати зверхність царя Антіоха III Селевкіда . Залагодивши справи з сусідами , зосередився на розбудові держави . Було засновано релігійний центр Багаран . Великі бронзові статуї в грецькому стилі богів — Арамазда , Анаіти і Ваагна були привезені туди і встановлені в храмах , присвячених їм . Цар також наказав створити святиню в Армавірі : присвячену Митрі золоту статую чотирьох коней , що тягнуть колісницю з Мітрою як богом Сонця . Післяроку до н . е . переніс столицю з Армавіру до нової — Єрвандашат . Посилення Вірменії , її дружні відносини з Понтом і Каппадокією викликали занепокоєння Антіоха III , який близькороку до н . е . влаштував змову , внаслідок якої за невідомих обставин цар Єрванд IV загинув . Трон дістався Арташесу I , вірному союзнику Селевкідів . Джерела Moïse de Khorène ( trad . Annie et Jean-Pierre Mahé ) , Histoire de l'Arménie , Paris , Gallimard , coll . " L'aube des peuples " , ( ISBN07-072904 - 3 ) . Jean - Pierre Mahé , " Le site arménien d ' Armawir : d'Ourartou à l'époque hellénistique " , dans Comptes-rendus des séances de l'Académie des inscriptions et belles-lettres , année , no p . 1314 . Вірменські царі Єрвандіди