Жуль Амеде Барбе д'Оревільї
Жуль Амеде Барбе д'Оревільї (; 2 листопада 1808, Сен-Совер-ле-Віконт, департамент Манш — 23 квітня 1889, Париж) — французький письменник і публіцист.

Біографія 
Народився і виріс в Нормандії. Батько з селянського роду, 1765 року він купив собі дворянство. Мати походила зі старої нормандської аристократії. Виховувався в католицькому дусі. Окрім Жуля в родині було ще троє молодших синів. Навчався в колежі в містечку Валонь. З 1818 року жив у свого дядька. Дядько, на відміну від батьків, мав ліберальні погляди й сприяв інтелектуальній та моральній емансипації Жуля Барбе д'Оревільї. 1823 року Жуль написав свій перший літературний твір — елегію «Героям Фермопіл», яка згодом була опублікована.

В Парижі вивчав право, 1832 року захистив дисертацію. З 1833 року остаточно влаштувався в Парижі, вів життя денді, зловживав алкоголем і наркотиками. 1846 року пережив релігійну кризу, повернувся до католицизму. Співпрацював у щоденній газеті «Конститюсьоннель», публікував політичні фейлетони, поділяв монархічні погляди, присвятив велике есе Жозефу де Местру. Паралельно вів хроніку моди.

1857 року Барбе д'оревільї активно підтримав Бодлера, коли тому загрожував суд за звинуваченням в образі суспільної моральності; 1874 року, після виходу в світ збірки «Диявольські новели», подібний процес погрожував йому самому. При облозі Парижа під час франко-прусської війни записався в Національну гвардію.

Останні роки життя провів на самоті, у вузькому колі близьких йому людей: Леона Блуа, Поля Бурже, Гюїсманса, Рашильд.

Помер 1889 року в Парижі. Був похований на цвинтарі Монпарнас, 1926 року прах було перенесено в замок Сен-Совер-ле-Віконт.

Переклади українською 
Чортовиння. Переклала Євгенія Рудинська. Київ, Сяйво, 1929.

Кармазинова завіска. Львів, газета Діло, з 14 січня 1934.

Твори

Романи 
 Une vieille maîtresse, 1851
 L'Ensorcelée95, 1852
 Le Chevalier Des Touches, Paris, Alphonse Lemerre, 1879
 Un prêtre marié, 1865
 Une histoire sans nom, 1882
 Ce qui ne meurt pas, 1884

Новели 
 Le Cachet d'onyx, composé en 1831
 Léa, 1832
 L'Amour impossible, 1841
 La Bague d'Annibal, 1842
 Le Dessous de cartes d'une partie de whist, 1850
 Le Plus Bel Amour de Don Juan, 1867
 Une page d'histoire, 1882
 Les Diaboliques, 1874 (збірка новел)

Поезія 
 Ode aux héros des Thermopyles, 1825
 Poussières, 1854
 Amaïdée, 1889
 Rythmes oubliés, 1897

Есе і літературна критика 
 Du Dandysme et de Georges Brummel, 1845
 Les Prophètes du passé, 1851
 Les Œuvres et les hommes 1860—1909
 Les Quarante Médaillons de l'Académie, 1864 ; texte sur wikisource
 Les Ridicules du temps, 1883
 Pensées détachées, Fragments sur les femmes, 1889
 Polémiques d'hier, 1889
 Dernières Polémiques, 1891
 Goethe et Diderot, 1913

Мемуари, листування 
 Correspondance générale (1824—1888), 9 volumes de 1980 à 1989
 Memoranda, Journal intime 1836—1864
 Disjecta membra (cahier de notes) La Connaissance 1925.
 Omnia (cahier de notes) Grasset 2008.

Література 

 Catherine Boschian-Campaner, Barbey d'Aurevilly, Seguier, 1989, 223 p.
 Jean-Marie Jeanton Lamarche, Pour un portrait de Jules-Amédée Barbey d'Aurevilly: regards sur l'ensemble de son œuvre, témoignages de la critique, études et documents inédits, 2000
 Fiona McIntosh, La Vraisemblance narrative en question, Walter Scott, Barbey d'Aurevilly, Presses Sorbonne Nouvelle, 2002
 Patrick Avrane, Barbey d'Aurevilly, solitaire et singulier, 2005
 Jean-Pierre Thiollet, Barbey d'Aurevilly ou le triomphe de l'écriture, 2006
 Barbey d'Aurevilly, l'ensorcelé du Cotentin, textes de Barbey rassemblés par Christine et Michel Lécureur, 2007
 Jean-Pierre Thiollet, Carré d'Art: Jules Barbey d'Aurevilly, lord Byron, Salvador Dali, Jean-Edern Hallier, 2008
 Pierre Leberruyer, Au pays et dans l'œuvre de Jules Barbey d'Aurevilly: paysages envoûtants et demeures romantiques, 2008
 Michel Lécureur, Jules Barbey d'Aurevilly: Le Sagittaire, Fayard, 2008
 François Taillandier, Un réfractaire: Barbey d'Aurevilly, éditions Bartillat, 2008
 Mélanie Leroy-Terquem, Barbey d'Aurevilly contre son temps: Un écrivain dans la tourmente du XIXème siècle, Archives départementales de la Manche, 2008
 Pierre Glaudes, Esthétique de Barbey d'Aurevilly, Paris, Classiques Garnier, «Études romantiques et dix-neuviémistes», 2009.
 Julien Deshayes et Bruno Mercier, Barbey d'Aurevilly, un Cotentin romanesque, Les éditions du Cotentin, 2012.
 Jad Hatem, Barbey d'Aurevilly et Schelling, Paris, Orizons, 2012.

Примітки

Посилання 
 
 
 Jules-Amédée Barbey d'Aurevilly: Encyclopædia Britannica 
 Музей Барбе д'Оревільї в Сен-Совер-ле-Віконт
 Блог музею

Французькі прозаїки
Французькі публіцисти
Французькі поети
Французькі есеїсти
Французькі монархісти
Уродженці департаменту Манш
Жуль Амеде Барбе д'Оревільї ( ; листопада Сен-Совер-ле - Віконт , департамент Манш — квітня Париж ) — французький письменник і публіцист . Біографія Народився і виріс в Нормандії . Батько з селянського роду , року він купив собі дворянство . Мати походила зі старої нормандської аристократії . Виховувався в католицькому дусі . Окрім Жуля в родині було ще троє молодших синів . Навчався в колежі в містечку Валонь . Зроку жив у свого дядька . Дядько , на відміну від батьків , мав ліберальні погляди й сприяв інтелектуальній та моральній емансипації Жуля Барбе д'Оревільї . року Жуль написав свій перший літературний твір — елегію « Героям Фермопіл » , яка згодом була опублікована . В Парижі вивчав право , року захистив дисертацію . Зроку остаточно влаштувався в Парижі , вів життя денді , зловживав алкоголем і наркотиками . року пережив релігійну кризу , повернувся до католицизму . Співпрацював у щоденній газеті « Конститюсьоннель » , публікував політичні фейлетони , поділяв монархічні погляди , присвятив велике есе Жозефу де Местру . Паралельно вів хроніку моди . 1857 року Барбе д'оревільї активно підтримав Бодлера , коли тому загрожував суд за звинуваченням в образі суспільної моральності ; року , після виходу в світ збірки « Диявольські новели » , подібний процес погрожував йому самому . При облозі Парижа під час франко - прусської війни записався в Національну гвардію . Останні роки життя провів на самоті , у вузькому колі близьких йому людей : Леона Блуа , Поля Бурже , Гюїсманса , Рашильд . Померроку в Парижі . Був похований на цвинтарі Монпарнас , року прах було перенесено в замок Сен-Совер-ле - Віконт . Переклади українською Чортовиння . Переклала Євгенія Рудинська . Київ , Сяйво , Кармазинова завіска . Львів , газета Діло , зсічня Твори Романи Une vieille maîtresse , L'Ensorcelée95 , Le Chevalier Des Touches , Paris , Alphonse Lemerre , Un prêtre marié , Une histoire sans nom , Ce qui ne meurt pas , Новели Le Cachet d'onyx , composé en Léa , L'Amour impossible , La Bague d'Annibal , Le Dessous de cartes d'une partie de whist , Le Plus Bel Amour de Don Juan , Une page d'histoire , Les Diaboliques , ( збірка новел ) Поезія Ode aux héros des Thermopyles , Poussières , Amaïdée , Rythmes oubliés , Есе і літературна критика Du Dandysme et de Georges Brummel , Les Prophètes du passé , Les Œuvres et les hommes1909 Les Quarante Médaillons de l'Académie , ; texte sur wikisource Les Ridicules du temps , Pensées détachées , Fragments sur les femmes , Polémiques d'hier , Dernières Polémiques , Goethe et Diderot , Мемуари , листування Correspondance générale 1888 ),volumes deà Memoranda , Journal intime1864 Disjecta membra ( cahier de notes ) La Connaissance Omnia ( cahier de notes ) Grasset Література Catherine Boschian-Campaner , Barbey d'Aurevilly , Seguier , p . Jean - Marie Jeanton Lamarche , Pour un portrait de Jules-Amédée Barbey d'Aurevilly : regards sur l'ensemble de son œuvre , témoignages de la critique , études et documents inédits , Fiona McIntosh , La Vraisemblance narrative en question , Walter Scott , Barbey d'Aurevilly , Presses Sorbonne Nouvelle , Patrick Avrane , Barbey d'Aurevilly , solitaire et singulier , Jean -Pierre Thiollet , Barbey d'Aurevilly ou le triomphe de l'écriture , Barbey d'Aurevilly , l'ensorcelé du Cotentin , textes de Barbey rassemblés par Christine et Michel Lécureur , Jean -Pierre Thiollet , Carré d'Art : Jules Barbey d'Aurevilly , lord Byron , Salvador Dali , Jean-Edern Hallier , Pierre Leberruyer , Au pays et dans l'œuvre de Jules Barbey d'Aurevilly : paysages envoûtants et demeures romantiques , Michel Lécureur , Jules Barbey d'Aurevilly : Le Sagittaire , Fayard , François Taillandier , Un réfractaire : Barbey d'Aurevilly , éditions Bartillat , Mélanie Leroy - Terquem , Barbey d'Aurevilly contre son temps: Un écrivain dans la tourmente du XIXème siècle , Archives départementales de la Manche , Pierre Glaudes , Esthétique de Barbey d'Aurevilly , Paris , Classiques Garnier , « Études romantiques et dix-neuviémistes » , Julien Deshayes et Bruno Mercier , Barbey d'Aurevilly , un Cotentin romanesque , Les éditions du Cotentin , Jad Hatem , Barbey d'Aurevilly et Schelling , Paris , Orizons , Примітки Посилання Jules-Amédée Barbey d'Aurevilly : Encyclopædia Britannica Музей Барбе д'Оревільї в Сен-Совер-ле - Віконт Блог музею Французькі прозаїки Французькі публіцисти Французькі поети Французькі есеїсти Французькі монархісти Уродженці департаменту Манш