Набір даних (IBM)
Набір даних () у термінології IBM — файл з організацією у вигляді . Використання цього терміну почалося з появою системи OS/360, і у 21-му столітті все ще використовується її нащадками (а саме, системою z/OS).
У документації на ці операційні системи традиційно використовується поняття data set («набір даних») замість звичного зараз «файл».

Як правило, набір даних зберігається на «пристрої збереження даних з прямим доступом» (такому, як дисковий накопичувач), або на «пристрої з послідовним доступом» (наприклад, стримері).
Втім, ввід-вивід наборів даних може здійснюватися і на старіших пристроях для вводу-виводу записів, таких як , перфоратори, і рядкові принтери.

Набори даних не є неструктурованими потоками байтів, вони структуровані у вигляді записів (), а також «блокових структур», що у операційних системах IBM визначаються параметрами DSORG (), RECFM (), і іншими. Ці параметри вказуються під час «виділення» () набору даних — термін, що у IBM означає «створення файлу» (наприклад, за допомогою операторів DD мови JCL). Всередині завдання параметри зберігаються всередині блоку керування даними (), що є структурою даних і потрібен для доступу до набору даних (зокрема, так званими методами доступу ().

Організація 
У OS/360 параметр DSORG блоку DCB визначає спосіб організації набору даних. Записи можуть бути фізично послідовними (PS, ), послідовними з індексацією (IS, ), розбитими на розділи (PO, ), або з прямим доступом (DA, ). На магнітній стрічці доступ може бути лише послідовним (DSORG=PS). На інших носіях вибір організації залежить від того, яким буде доступ до даних і як записи будуть оновлюватися.

Програмний компонент для доступу до даних називається методом доступу.

Формат записів (RECFM) 
Незалежно від організації, всередині набору даних фізична структура кожного запису є однаковою і уніфікованою. Структура вказується у DCB-параметрі RECFM:
 RECFM=F означає записи фіксованої довжини, що задається параметром LRECL.
 RECFM=V вказує, що записи мають різну довжину. На початку V-записів додається так зване «слово опису запису» (, RDW), що містить довжину запису (ціле число) і спеціальні біти прапорів.
 За допомогою RECFM=FB і RECFM=VB кілька логічних записів можна згрупувати у один  на магнітній стрічці чи на пристрої DASD. «FB» означає fixed-blocked, а «VB» — variable-blocked.
 Записи RECFM=U (невизначено, ) також мають змінну довжину, але довжина запису визначається довжиною блоку а не значенням керуючого поля.

Параметр BLKSIZE визначає максимальну довжину блока. Також можна вказувати RECFM=FBS, що означає fixed-blocked standard, тобто усі блоки крім останнього повинні мати довжину BLKSIZE.
RECFM=VBS, або variable-blocked spanned, означає, що логічний запис може простягатися на два або більше блоки; поле прапорів RDW показує, чи сегмент запису продовжується у наступний блок, і/або чи є він продовженням попереднього.

Даний механізм усуває необхідність використання «розділювача» записів. Таким чином дані можуть бути будь-якого типу, включно з двійковими (цілі або з рухомою комою) і символьними, без ризику включення хибного символу «розділювач записів».

Набір даних, розбитий на розділи 

Набір даних, розбитий на розділи (, PDS) — набір даних, який містить у собі декілька елементів (), кожен з яких у свою чергу містить інший набір даних (концепція, схожа на каталог у сучасних файлових системах).
Такий тип набору даних часто використовується для «модулів завантаження» (, двійкові файли програм старого формату), бібліотек програм у початкових кодах (особливо макропакети мовою асемблера), означення для Job Control Language. PDS можна умовно порівняти з форматом ZIP.

PDS може розташовуватися лише на одному томі пристрою DASD і мати максимальний розмір 65535 доріжок. PDS не може розташовуватися на магнітних стрічках.

Крім елементів, PDS також містить каталог, що полегшує доступ до окремих елементів набору. Коли за допомогою каталогу точне розташування елементу у наборі відоме, доступ до нього здійснюється як до звичайного набору даних з послідовним доступом (PS, ).

При видаленні елемента з PDS місце, яке він займав, стає непридатним для зберігання інших даних. Аналогічно при «перезапису» елемента створюється новий слот наприкінці PDS, залишаючи невикористане місце усередині. Щоб позбутися таких порожніх місць потрібна часта компресія, яка здійснюється за допомогою утиліти IEBCOPY.
Ця утиліта переміщує всі елементи ближче до початку і вивільняє всі невикористані «слоти» (у сучасному жаргоні така операція часто називається дефрагментацією або збиранням сміття; «стиснення даних» у сучасній термінології означає зовсім інше, значно складніше поняття).

Вдосконаленням цієї схеми є так звані PDS/E (, «розширені», інколи також називаються просто «бібліотеками»), що вперше з'явилися у DFSMSdfp для систем MVS/XA і MVS/ESA. Бібліотека PDS/E може містити об'єктні файли або інші елементи, але не водночас. Метод BPAM не може обробляти бібліотеки PDS/E з об'єктними файлами.

Структура PDS/E схожа на PDS і використовується для зберігання таких самих типів даних. Втім, набори PDS/E мають покращену структуру каталога, яка не вимагає попереднього резервування блоків у момент створення PDS/E (і таким чином уникає ситуації нестачі блоків для каталогу). Також PDS/E автоматично зберігає елементи таким чином, що дефрагментація стає непотрібною.
Файли PDS/E також можуть розміщуватися лише на DASD.

Джерела 

Операційні системи IBM
Набір даних ( ) у термінології IBM — файл з організацією у вигляді \ . Використання цього терміну почалося з появою системи OS / 360 , і уму столітті все ще використовується її нащадками ( а саме , системою z / OS ) . У документації на ці операційні системи традиційно використовується поняття data set ( « набір даних » ) замість звичного зараз « файл » . Як правило , набір даних зберігається на « пристрої збереження даних з прямим доступом » ( такому , як дисковий накопичувач ) , або на « пристрої з послідовним доступом » ( наприклад , стримері ) . Втім , ввід - вивід наборів даних може здійснюватися і на старіших пристроях для вводу - виводу записів , таких як , перфоратори , і рядкові принтери . Набори даних не є неструктурованими потоками байтів , вони структуровані у вигляді записів ( ) , а також « блокових структур » , що у операційних системах IBM визначаються параметрами DSORG ( ) , RECFM ( ) , і іншими . Ці параметри вказуються під час « виділення » ( ) набору даних — термін , що у IBM означає « створення файлу » ( наприклад , за допомогою операторів DD мови JCL ) . Всередині завдання параметри зберігаються всередині блоку керування даними ( ) , що є структурою даних і потрібен для доступу до набору даних ( зокрема , так званими методами доступу ( ) . Організація У OS / 360 параметр DSORG блоку DCB визначає спосіб організації набору даних . Записи можуть бути фізично послідовними ( PS , ) , послідовними з індексацією ( IS , ) , розбитими на розділи ( PO , ) , або з прямим доступом ( DA , ) . На магнітній стрічці доступ може бути лише послідовним ( DSORG = PS ) . На інших носіях вибір організації залежить від того , яким буде доступ до даних і як записи будуть оновлюватися . Програмний компонент для доступу до даних називається методом доступу . Формат записів ( RECFM ) Незалежно від організації , всередині набору даних фізична структура кожного запису є однаковою і уніфікованою . Структура вказується у DCB - параметрі RECFM : RECFM = F означає записи фіксованої довжини , що задається параметром LRECL . RECFM = V вказує , що записи мають різну довжину . На початку V- записів додається так зване « слово опису запису » ( , RDW ) , що містить довжину запису ( ціле число ) і спеціальні біти прапорів . За допомогою RECFM = FB і RECFM = VB кілька логічних записів можна згрупувати у один на магнітній стрічці чи на пристрої DASD . « FB » означає fixed-blocked , а « VB » — variable-blocked . Записи RECFM= U ( невизначено , ) також мають змінну довжину , але довжина запису визначається довжиною блоку а не значенням керуючого поля . Параметр BLKSIZE визначає максимальну довжину блока . Також можна вказувати RECFM = FBS , що означає fixed-blocked standard , тобто усі блоки крім останнього повинні мати довжину BLKSIZE . RECFM = VBS , або variable-blocked spanned , означає , що логічний запис може простягатися на два або більше блоки ; поле прапорів RDW показує , чи сегмент запису продовжується у наступний блок , і / або чи є він продовженням попереднього . Даний механізм усуває необхідність використання « розділювача » записів . Таким чином дані можуть бути будь-якого типу , включно з двійковими ( цілі або з рухомою комою ) і символьними , без ризику включення хибного символу « розділювач записів » . Набір даних , розбитий на розділи Набір даних , розбитий на розділи ( , PDS ) — набір даних , який містить у собі декілька елементів ( ) , кожен з яких у свою чергу містить інший набір даних ( концепція , схожа на каталог у сучасних файлових системах ) . Такий тип набору даних часто використовується для « модулів завантаження » ( , двійкові файли програм старого формату ) , бібліотек програм у початкових кодах ( особливо макропакети мовою асемблера ) , означення для Job Control Language . PDS можна умовно порівняти з форматом ZIP . PDS може розташовуватися лише на одному томі пристрою DASD і мати максимальний розмірдоріжок . PDS не може розташовуватися на магнітних стрічках . Крім елементів , PDS також містить каталог , що полегшує доступ до окремих елементів набору . Коли за допомогою каталогу точне розташування елементу у наборі відоме , доступ до нього здійснюється як до звичайного набору даних з послідовним доступом ( PS , ) . При видаленні елемента з PDS місце , яке він займав , стає непридатним для зберігання інших даних . Аналогічно при « перезапису » елемента створюється новий слот наприкінці PDS , залишаючи невикористане місце усередині . Щоб позбутися таких порожніх місць потрібна часта компресія , яка здійснюється за допомогою утиліти IEBCOPY . Ця утиліта переміщує всі елементи ближче до початку і вивільняє всі невикористані « слоти » ( у сучасному жаргоні така операція часто називається дефрагментацією або збиранням сміття ; « стиснення даних » у сучасній термінології означає зовсім інше , значно складніше поняття ) . Вдосконаленням цієї схеми є так звані PDS / E ( , « розширені » , інколи також називаються просто « бібліотеками » ) , що вперше з'явилися у DFSMSdfp для систем MVS / XA і MVS / ESA . Бібліотека PDS / E може містити об'єктні файли або інші елементи , але не водночас . Метод BPAM не може обробляти бібліотеки PDS / E з об'єктними файлами . Структура PDS / E схожа на PDS і використовується для зберігання таких самих типів даних . Втім , набори PDS / E мають покращену структуру каталога , яка не вимагає попереднього резервування блоків у момент створення PDS / E ( і таким чином уникає ситуації нестачі блоків для каталогу ) . Також PDS / E автоматично зберігає елементи таким чином , що дефрагментація стає непотрібною . Файли PDS / E також можуть розміщуватися лише на DASD . Джерела Операційні системи IBM