Жуличі (Польща)
Жуличі (Жуліце, ) — село в Польщі, у гміні Телятин Томашівського повіту Люблінського воєводства. Населення —   (2011).

Історія 

Вперше існування церкви в селі відзначене у 1472 р.

Наступна згадка походить щойно з 1749 р. в зв'язку з участю священика у Білопольському соборі духовенства Холмської єпархії. У акті візитації 1775 р. описана дерев'яна будівля з трьома маківками на даху. За легендою, ця церква була збудована на цвинтарі, розташованому неподалік панської садиби. В роки володіння садибою дідича Вінцента Макомаського (початок XIX ст.) в нього проживала його племінниця Романовська з недорозвиненою донькою, яка боялася церковних дзвонів. Тому дідич Макомаський збудував на певній віддалі від села під лісом цегельню, в якій випалювали цеглу на нову муровану церкву, розташовану поряд з лісом, будівництво якої завершено у 1828 р. З 1875 р. православна.

За даними етнографічної експедиції 1869—1870 років під керівництвом Павла Чубинського, у селі здебільшого проживали греко-католики, усе населення розмовляло українською мовою.

Після першої світової війни церква перетворена на костел. В часах німецької окупації знову православна парафіяльна церква. У 1945 р. відремонтована і перетворена на костел.

У 1943—1944 роках польські шовіністи вбили в селі 18 українців. У серпні 1944 року місцеві мешканці безуспішно зверталися до голови уряду УРСР Микити Хрущова з проханням включити село до складу УРСР, звернення підписало 90 осіб.

У 1975—1998 роках село належало до Замойського воєводства.

Демографія 
У 1943 році в селі проживало 365 українців і 232 поляки.

Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:

Особистості

Народилися 
 Петро Грицик ( 1944) — український живописець.

Примітки

Посилання 
 
  

Села Томашівського повіту (Люблінське воєводство)
Жуличі ( Жуліце , ) — село в Польщі , у гміні Телятин Томашівського повіту Люблінського воєводства . Населення — Історія Вперше існування церкви в селі відзначене ур . Наступна згадка походить щойно зр . в зв'язку з участю священика у Білопольському соборі духовенства Холмської єпархії . У акті візитаціїр . описана дерев'яна будівля з трьома маківками на даху . За легендою , ця церква була збудована на цвинтарі , розташованому неподалік панської садиби . В роки володіння садибою дідича Вінцента Макомаського ( початок XIX ст . ) в нього проживала його племінниця Романовська з недорозвиненою донькою , яка боялася церковних дзвонів . Тому дідич Макомаський збудував на певній віддалі від села під лісом цегельню , в якій випалювали цеглу на нову муровану церкву , розташовану поряд з лісом , будівництво якої завершено ур . Зр . православна . За даними етнографічної експедиції1870 років під керівництвом Павла Чубинського , у селі здебільшого проживали греко - католики , усе населення розмовляло українською мовою . Після першої світової війни церква перетворена на костел . В часах німецької окупації знову православна парафіяльна церква . Ур . відремонтована і перетворена на костел . У1944 роках польські шовіністи вбили в селіукраїнців . У серпніроку місцеві мешканці безуспішно зверталися до голови уряду УРСР Микити Хрущова з проханням включити село до складу УРСР , звернення підписалоосіб . У1998 роках село належало до Замойського воєводства . Демографія Уроці в селі проживалоукраїнців іполяки . Демографічна структура станом наберезняроку : Особистості Народилися Петро Грицик ( — український живописець . Примітки Посилання Села Томашівського повіту ( Люблінське воєводство )