Quaestiones perpetuae
Quaestiones perpetuae (з лат. — постійні кримінальні суди, судові колегії або судові комісії) — постійні спеціалізовані суди, що існували в Стародавньому Римі. Традиційно виділяється вісім постійних судів. Перший з них був створений в 149 році до н. е. на підставі закону трибуна Луція Кальпурнія Пізона.

Особливості 
Постійні суди складалися з 30 або більше суддів (за іншими даними, нормою була участь 100—200 суддів) і очолювалися, як правило, претором. Рішення про винність приймалося на підставі голосування суддів простою більшістю і не підлягало оскарженню. Характер покарання регламентувався спеціальними зводами.

Комплектування суддів було предметом політичної боротьби; спочатку ними могли ставати тільки сенатори, але в 133 році Тіберій Гракх передав місця в постійних судах стану вершників. У 91 році до н. е. Марк Лівій Друз запропонував закон про змішанне комплектування колегій (половина сенаторів, половина вершників), але був убитий, а його реформа була згорнута. У 70 році до н. е. Луцій Аврелій Котта розділив комплектування суддів між сенаторами, вершниками і ерарними трибунами. Кандидати в судді вносилися в щорічно оновлюваний список (album iudicum), з якого формувалися колегії для кожної справи.

Ініціатива звинувачення в усіх справах, включаючи державні злочини, могла виходити тільки від приватних осіб. Обвинувач у справі  de maiestate , який не зміг довести провину обвинуваченого, міг бути підданий катуванню в покарання за необгрунтоване звинувачення.

Колегії 

  Quaestio de repetundis  або  quaestio repetundarum  — колегія, що розглядала справи про вимагання та отримання хабарів магістратами. Створена в 149 році до н. е. за lex Calpurnia de repetundis Луцієм Пізоном;
  Quaestio de sicariis  — про розбої, що супроводжувалися вбивством; з часів Сулли ця ж колегія розглядала справи parricidium (вбивство родичів);
  Quaestio de veneficiis  — про отруєння;
  Quaestio de peculatu  — про розкрадання державного майна;
  Quaestio de ambitu  — про порушення під час проведення виборів. Створена Луцієм Корнелієм Суллою;
  Quaestio de maiestate  — про «образу величі римського народу» (сюди входили, зокрема, справи про державну зраду, організації заколоту, напади на суддів, дезертирство та інших державні злочини). Створена Суллой, хоча перші закони  de maiestate  існували і раніше;
  Quaestio de falso  — про лжесвідчення, підробці документів, ваг, монет, заповітів. Створена Суллою;
  Quaestio de sacrilegio  (або  de incestu )  — про злочини проти моральності і релігійних традицій;
  Quaestio de vi  — про насильство.

Примітки

Література 
 Berger A. Quaestiones perpetuae / Encyclopedic Dictionary of Roman Law // Transactions of the American Philosophical Society. — 1953. New Series. Volume 43, Part 2. — P. 663

Римське право
Quaestiones perpetuae ( з лат . — постійні кримінальні суди , судові колегії або судові комісії ) — постійні спеціалізовані суди , що існували в Стародавньому Римі . Традиційно виділяється вісім постійних судів . Перший з них був створений вроці до н . е . на підставі закону трибуна Луція Кальпурнія Пізона . Особливості Постійні суди складалися забо більше суддів ( за іншими даними , нормою була участь200 суддів ) і очолювалися , як правило , претором . Рішення про винність приймалося на підставі голосування суддів простою більшістю і не підлягало оскарженню . Характер покарання регламентувався спеціальними зводами . Комплектування суддів було предметом політичної боротьби ; спочатку ними могли ставати тільки сенатори , але вроці Тіберій Гракх передав місця в постійних судах стану вершників . Уроці до н . е . Марк Лівій Друз запропонував закон про змішанне комплектування колегій ( половина сенаторів , половина вершників ) , але був убитий , а його реформа була згорнута . Уроці до н . е . Луцій Аврелій Котта розділив комплектування суддів між сенаторами , вершниками і ерарними трибунами . Кандидати в судді вносилися в щорічно оновлюваний список ( album iudicum ) , з якого формувалися колегії для кожної справи . Ініціатива звинувачення в усіх справах , включаючи державні злочини , могла виходити тільки від приватних осіб . Обвинувач у справі de maiestate , який не зміг довести провину обвинуваченого , міг бути підданий катуванню в покарання за необгрунтоване звинувачення . Колегії Quaestio de repetundis або quaestio repetundarum — колегія , що розглядала справи про вимагання та отримання хабарів магістратами . Створена вроці до н . е . за lex Calpurnia de repetundis Луцієм Пізоном ; Quaestio de sicariis — про розбої , що супроводжувалися вбивством ; з часів Сулли ця ж колегія розглядала справи parricidium ( вбивство родичів ) ; Quaestio de veneficiis — про отруєння ; Quaestio de peculatu — про розкрадання державного майна ; Quaestio de ambitu — про порушення під час проведення виборів . Створена Луцієм Корнелієм Суллою ; Quaestio de maiestate — про « образу величі римського народу » ( сюди входили , зокрема , справи про державну зраду , організації заколоту , напади на суддів , дезертирство та інших державні злочини ) . Створена Суллой , хоча перші закони de maiestate існували і раніше ; Quaestio de falso — про лжесвідчення , підробці документів , ваг , монет , заповітів . Створена Суллою ; Quaestio de sacrilegio ( або de incestu ) — про злочини проти моральності і релігійних традицій ; Quaestio de vi — про насильство . Примітки Література Berger A . Quaestiones perpetuae / Encyclopedic Dictionary of Roman Law / / Transactions of the American Philosophical Society . — New Series . Volume Part — P . Римське право