Фурманов Юрій Олександрович
Ю́рій Олекса́ндрович Фу́рманов (* 1935) — український хірург доктор медичних наук (1980) професор, заслужений діяч науки і техніки України, лауреат Державної премії в галузі науки і техніки (2004), член Національної спілки письменників України.

Життєпис 
Народився 1935 року у Харкові в родині лікарів — батько був дитячим невропатологом-психіатром та спеціалізувався на подоланні дитячої безпритульності. Олександра Фурманова безпритульні діти пускали до своїх катакомб у Харкові; там він заразився туберкульозом та помер 1940 року. Юрій виростав з мамою, котра була лікарем-біохіміком та працювала в харківському медичному інституті. В часі війни евакуйовані до Оренбурга, де мати завідувала кафедрою медінстиуту, після війни вона якийсь час працювала в Харківському медичному інституті а згодом до останніх днів своїх — в Інституті біохімії ім. Палладіна; доктор медичних наук. В школі ходив до драмгуртка — двоє з нього стали режисерами — Віктор Кісін та Микола Рашеєв; 1952 року закінчив в Києві середню школу.

Поступив на санітарно-гігієнічний факультет, з часом зрозумів що це не його профіль, ходив на чергування по хірургії. Закінчив інститут з відзнакою, зумів відійти від своєї спеціалізації — працював у Фастові в тубдиспансері. Після 2 років роботи мав рекомендацію на наукову роботу та перейшов в Тубінститут, де відпрацював 11 років та 1965 року захистив кандидатську дисертацію «алопластика трахеї та головних бронів»; досліджував легеневий туберкульоз. Згодом його запросив на роботу 1971 року в свій інститут Олександр Шалімов. 1980 року здобув науковий ступінь доктора медичних наук — в московському Інституті клінічної й експериментальної хірургії під керівництвом тодішнього міністра охорони здоров'я СРСР академіка Бориса Петровського за роботу «розробка та дослідження антимікробних та розсмоктувальних матеріалів для хірургії».

Лауреат Державної премії України 2004 року — за розробку та впровадження в клінічну практику хірургічних методів електрозварювання живих, м'яких тканин; разом з Ю. М. Захарашем, О. М. Івановою, В. В. Лебедєвим, О. В. Лебедєвим, А. В. Макаровим, М. Ю. Ничитайлом, Б. Є. Патоном, С. Є. Подпрятовим.

Станом на 2010-ті роки — в Центрі інноваційних медичних технологій НАН України, завідує відділом науково-організаційної роботи та інформації.

Серед учнів — Володимир Мішалов, Мошковський Геннадій Юрійович, Анатолій Соломко.

Серед робіт: «Удосконалення приживлення алотрансплантатів при герніопластиці методом індивідуальної наноадаптації поверхні імплантатів (експериментальне дослідження)», співавтори Т. А. Алексєєва, І. В. Гомоляко, Я. І. Грищук, О. М. Лазаренко, 2013.

Є автором та співавтором понад 200 наукових статей, 20 патентів, 3 монографій.

1987 року вийшла друком його збірка повістей «Всіма правдами». Його сьома книжка «Одне життя…» здобула літературну премію ім. В. Короленка за 2015 рік.

Джерела 
 НАНУ
 Записки щасливої людини
 Я хотів бути доктором-лікувальником
 Гугл-академія
 Патенти автора
 Хто є хто

Уродженці Харкова
Випускники Київського медичного інституту
Українські хірурги
Доктори медичних наук України
Професори
Члени НСПУ
Українські винахідники
Українські педагоги
Ю́рій Олекса́ндрович Фу́рманов ( * — український хірург доктор медичних наукпрофесор , заслужений діяч науки і техніки України , лауреат Державної премії в галузі науки і техніки член Національної спілки письменників України . Життєпис Народивсяроку у Харкові в родині лікарів — батько був дитячим невропатологом - психіатром та спеціалізувався на подоланні дитячої безпритульності . Олександра Фурманова безпритульні діти пускали до своїх катакомб у Харкові ; там він заразився туберкульозом та померроку . Юрій виростав з мамою , котра була лікарем - біохіміком та працювала в харківському медичному інституті . В часі війни евакуйовані до Оренбурга , де мати завідувала кафедрою медінстиуту , після війни вона якийсь час працювала в Харківському медичному інституті а згодом до останніх днів своїх — в Інституті біохімії ім . Палладіна ; доктор медичних наук . В школі ходив до драмгуртка — двоє з нього стали режисерами — Віктор Кісін та Микола Рашеєв ;року закінчив в Києві середню школу . Поступив на санітарно - гігієнічний факультет , з часом зрозумів що це не його профіль , ходив на чергування по хірургії . Закінчив інститут з відзнакою , зумів відійти від своєї спеціалізації — працював у Фастові в тубдиспансері . Післяроків роботи мав рекомендацію на наукову роботу та перейшов в Тубінститут , де відпрацювавроків тароку захистив кандидатську дисертацію « алопластика трахеї та головних бронів » ; досліджував легеневий туберкульоз . Згодом його запросив на роботуроку в свій інститут Олександр Шалімов . року здобув науковий ступінь доктора медичних наук — в московському Інституті клінічної й експериментальної хірургії під керівництвом тодішнього міністра охорони здоров'я СРСР академіка Бориса Петровського за роботу « розробка та дослідження антимікробних та розсмоктувальних матеріалів для хірургії » . Лауреат Державної премії Українироку — за розробку та впровадження в клінічну практику хірургічних методів електрозварювання живих , м'яких тканин ; разом з Ю . М . Захарашем , О . М . Івановою , В . В . Лебедєвим , О . В . Лебедєвим , А . В . Макаровим , М . Ю . Ничитайлом , Б . Є . Патоном , С . Є . Подпрятовим . Станом наті роки — в Центрі інноваційних медичних технологій НАН України , завідує відділом науково - організаційної роботи та інформації . Серед учнів — Володимир Мішалов , Мошковський Геннадій Юрійович , Анатолій Соломко . Серед робіт : « Удосконалення приживлення алотрансплантатів при герніопластиці методом індивідуальної наноадаптації поверхні імплантатів ( експериментальне дослідження ) » , співавтори Т . А . Алексєєва , І . В . Гомоляко , Я . І . Грищук , О . М . Лазаренко , Є автором та співавтором понаднаукових статей , патентів , монографій . 1987 року вийшла друком його збірка повістей « Всіма правдами » . Його сьома книжка « Одне життя … » здобула літературну премію ім . В . Короленка зарік . Джерела НАНУ Записки щасливої людини Я хотів бути доктором - лікувальником Гугл - академія Патенти автора Хто є хто Уродженці Харкова Випускники Київського медичного інституту Українські хірурги Доктори медичних наук України Професори Члени НСПУ Українські винахідники Українські педагоги