Віллі Джонстон
Віллі Джонстон (;  19 грудня 1946, Глазго) — шотландський футболіст, що грав на позиції півзахисника.

Виступав, зокрема, за клуби «Рейнджерс» та «Вест-Бромвіч Альбіон», а також національну збірну Шотландії, у складі якої був учасником чемпіонату світу 1978 року.

Клубна кар'єра 

Вихованець клубу «Рейнджерс». 29 серпня 1964 року дебютував за основну команду в матчі Кубка шотландської ліги проти «Сент-Джонстона». Через два місяці, після травми основного лівого півзахисника клубу , Джонстон вийшов на поле в  та здобув свій перший трофей після перемоги 2:1 в дербі «Олд Фірм» над «Селтіком». Тоді ж Віллі потоваришував з ключовим півзахисником клубу Джимом Бакстером, з яким в подальшому створив результативну взаємодію у центрі поля.

У наступному сезоні «Рейнджерс» і «Селтік» обмінялись перемогами у фіналах кубків — «Селтік» здобув реванш у Кубку ліги, а «Рейнджерс» виграв Кубок Шотландії, при цьому Джонстон зіграв в обох матчах дербі, а перемога в національному кубку дозволила команді зіграти у Кубку володарів кубків, де шотландці дійшли до фіналу, в якому зіграв і Джонстон, але перемогу здобула в додатковий час західнонімецька «Баварія».

За наступні три сезони особистий результат Джонстона мав вражаючі 65 м'ячі у 137 іграх, втім результати клубу були незначними, команда виграла лише незначний Кубок Глазго, оскільки їх головні суперники «Селтік» почали період домінування в той час, зокрема розгромивши «Рейнджерс» (4:0) в фіналі Кубка Шотландії 1969 року. Також невдалими були результати і у стрімко втрачаючому популярність Кубку ярмарків, де шотландці двічі вилітали від майбутніх тріумфаторів турніру — від «Лідс Юнайтед» в 1968 році і «Ньюкасл Юнайтед» в 1969 році.

Домінування «Селтіка» тривало і в 1970-х, через що Джонстон так і не виграв з клубом чемпіонат Шотландії. У жовтні 1970 року клубу все ж вдалося обіграти «Селтік» у фіналі Кубка шотландської ліги, але вже на початку січня наступного року внаслідок трагедії на «Айброкс» загинуло 66 вболівальників клубу на стадіоні. Останнім трофеєм для Віллі з клубом став Кубок володарів кубків 1972 року, у фіналі якого Джонстон, що грав другого форварда у парі з Коліном Стейном, зробив дубль у ворота московського «Динамо» (3:2), який і приніс трофей шотландцям.

У грудні 1972 року Джонстон за рекордну суму в 138 000 фунтів стерлінгів перейшов у англійський «Вест-Бромвіч Альбіон» і того ж місяця дебютував за клуб у матчі проти «Ліверпуля». Втім вже за підсумками сезону 1972/73 клуб вилетів з Першого дивізіону і повернувся туди лише 1976 року. Після цього Джонстон відіграв за клуб з Вест-Бромвіча ще три сезони своєї ігрової кар'єри у вищому англійському дивізіоні. Граючи в Англії, Джонстон зарекомендував себе як дуже агресивного гравця, який за кар'єру вилучався понад 20 разів. Втім у 2004 році Джонстон був названий одним із 16 найкращих гравців «Вест Бромвіч Альбіону» в опитуванні, організованому в рамках святкування 125-річчя клубу.

1979 року шотландець перейшов у канадський «Ванкувер Вайткепс», де став одним з лідерів команди у чемпіонському сезоні NASL 1979 року, коли ванкуверці разом з чемпіоном світу англійцем Аланом Боллом перемогли «Нью-Йорк Космос» у півфіналі, а потім «Тампа-Бей Роудіс» (2:1) в матч за Соккер Боул. Також недовго в період перерви NASL грав за англійський «Бірмінгем Сіті».

1980 року Джонстон повернувся в «Рейнджерс», втім найбільш відомим став через скандальний інцидент, коли 3 вересня 1980 року в матчі проти «Абердіна» завдав серйозної травми гравцю суперника , якому довелось робити штучне дихання. Цей епізод спричинив появу . В 1981 році Джонстон став з командою володарем Кубка Шотландії, хоча він лише зіграв у одному матчі на турнірі. Цей трофей став останнім досягненням Віллі на професійному рівні. Загалом Джонстон провів 404 матчі у всіх змаганнях за «Рейнджерс», забивши 131 гол.

З 1982 року, після нетривалих виступів за «Ванкувер Вайткепс», перейшов у «Гарт оф Мідлотіан», з якого здавався в оренду в гонконзький «Саут Чайна», а закінчив кар'єру 1985 року у клубі «Іст Файф».

Виступи за збірну 
13 жовтня 1965 року, у віці всього 18 років, дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Шотландії у відбірковому матчі на чемпіонат світу 1966 року проти Польщі (1:2). В подальшому стабільно залучався др матчів збірної до 1970 року, але команда не виходила на великі турніри.

1977 року, після тривалої перерви, Джонстон знову зіграв за збірну і наступного року поїхав на чемпіонат світу 1978 року в Аргентині. 3 червня 1978 року зіграв у першому матчі групового етапу проти Перу, після якого не пройшов тест на допінг та достроково був відправлений додому і в подальшому до збірної не залучався. Всього протягом кар'єри у національній команді провів у формі головної команди країни 22 матчі.

Титули і досягнення 
 Володар Кубка Шотландії (2):
 «Рейнджерс»: 1965-66, 1980-81
 Переможець Північноамериканської футбольної ліги (1):
 «Ванкувер Вайткепс»: 1979
  Володар Кубка Кубків УЄФА (1):
 «Рейнджерс»: 1971–72

Примітки

Посилання 
 
 
 Профіль  на Old Baggies

шотландські футболісти
Гравці збірної Шотландії з футболу
Гравці чемпіонату світу з футболу 1978
Футболісти «Рейнджерс»
Футболісти «Вест Бромвіч Альбіона»
Футболісти «Ванкувер Вайткепс» (1974—1984)
Футболісти «Бірмінгем Сіті»
Футболісти «Гарт оф Мідлотіан»
Футболісти «Саут Чайни»
Футболісти «Іст Файфа»
шотландські футбольні легіонери
Футбольні легіонери в Канаді
Футбольні легіонери в Гонконгу
Уродженці Глазго
Футболісти, дискваліфіковані за вживання допінгу
Віллі Джонстон ( ; грудня Глазго ) — шотландський футболіст , що грав на позиції півзахисника . Виступав , зокрема , за клуби « Рейнджерс » та « Вест -Бромвіч Альбіон » , а також національну збірну Шотландії , у складі якої був учасником чемпіонату світуроку . Клубна кар'єра Вихованець клубу « Рейнджерс » . серпняроку дебютував за основну команду в матчі Кубка шотландської ліги проти « Сент - Джонстона » . Через два місяці , після травми основного лівого півзахисника клубу , Джонстон вийшов на поле в та здобув свій перший трофей після перемоги1 в дербі « Олд Фірм » над « Селтіком » . Тоді ж Віллі потоваришував з ключовим півзахисником клубу Джимом Бакстером , з яким в подальшому створив результативну взаємодію у центрі поля . У наступному сезоні « Рейнджерс » і « Селтік » обмінялись перемогами у фіналах кубків — « Селтік » здобув реванш у Кубку ліги , а « Рейнджерс » виграв Кубок Шотландії , при цьому Джонстон зіграв в обох матчах дербі , а перемога в національному кубку дозволила команді зіграти у Кубку володарів кубків , де шотландці дійшли до фіналу , в якому зіграв і Джонстон , але перемогу здобула в додатковий час західнонімецька « Баварія » . За наступні три сезони особистий результат Джонстона мав вражаючім'ячі уіграх , втім результати клубу були незначними , команда виграла лише незначний Кубок Глазго , оскільки їх головні суперники « Селтік » почали період домінування в той час , зокрема розгромивши « Рейнджерс » 0 ) в фіналі Кубка Шотландіїроку . Також невдалими були результати і у стрімко втрачаючому популярність Кубку ярмарків , де шотландці двічі вилітали від майбутніх тріумфаторів турніру — від « Лідс Юнайтед » вроці і « Ньюкасл Юнайтед » вроці . Домінування « Селтіка » тривало і вх , через що Джонстон так і не виграв з клубом чемпіонат Шотландії . У жовтніроку клубу все ж вдалося обіграти « Селтік » у фіналі Кубка шотландської ліги , але вже на початку січня наступного року внаслідок трагедії на « Айброкс » загинуловболівальників клубу на стадіоні . Останнім трофеєм для Віллі з клубом став Кубок володарів кубків року , у фіналі якого Джонстон , що грав другого форварда у парі з Коліном Стейном , зробив дубль у ворота московського « Динамо » 2 ) , який і приніс трофей шотландцям . У грудніроку Джонстон за рекордну суму в000 фунтів стерлінгів перейшов у англійський « Вест -Бромвіч Альбіон » і того ж місяця дебютував за клуб у матчі проти « Ліверпуля » . Втім вже за підсумками сезону73 клуб вилетів з Першого дивізіону і повернувся туди лишероку . Після цього Джонстон відіграв за клуб з Вест - Бромвіча ще три сезони своєї ігрової кар'єри у вищому англійському дивізіоні . Граючи в Англії , Джонстон зарекомендував себе як дуже агресивного гравця , який за кар'єру вилучався понадразів . Втім уроці Джонстон був названий одним ізнайкращих гравців « Вест Бромвіч Альбіону » в опитуванні , організованому в рамках святкуванняріччя клубу . 1979 року шотландець перейшов у канадський « Ванкувер Вайткепс » , де став одним з лідерів команди у чемпіонському сезоні NASLроку , коли ванкуверці разом з чемпіоном світу англійцем Аланом Боллом перемогли « Нью-Йорк Космос » у півфіналі , а потім « Тампа -Бей Роудіс » 1 ) в матч за Соккер Боул . Також недовго в період перерви NASL грав за англійський « Бірмінгем Сіті » . 1980 року Джонстон повернувся в « Рейнджерс » , втім найбільш відомим став через скандальний інцидент , коливересняроку в матчі проти « Абердіна » завдав серйозної травми гравцю суперника , якому довелось робити штучне дихання . Цей епізод спричинив появу \ . Вроці Джонстон став з командою володарем Кубка Шотландії , хоча він лише зіграв у одному матчі на турнірі . Цей трофей став останнім досягненням Віллі на професійному рівні . Загалом Джонстон провівматчі у всіх змаганнях за « Рейнджерс » , забившигол . Зроку , після нетривалих виступів за « Ванкувер Вайткепс » , перейшов у « Гарт оф Мідлотіан » , з якого здавався в оренду в гонконзький « Саут Чайна » , а закінчив кар'єруроку у клубі « Іст Файф » . Виступи за збірну 13 жовтняроку , у віці всьогороків , дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Шотландії у відбірковому матчі на чемпіонат світуроку проти Польщі2 ) . В подальшому стабільно залучався др матчів збірної дороку , але команда не виходила на великі турніри . 1977 року , після тривалої перерви , Джонстон знову зіграв за збірну і наступного року поїхав на чемпіонат світуроку в Аргентині . червняроку зіграв у першому матчі групового етапу проти Перу , після якого не пройшов тест на допінг та достроково був відправлений додому і в подальшому до збірної не залучався . Всього протягом кар'єри у національній команді провів у формі головної команди країниматчі . Титули і досягнення Володар Кубка Шотландії « Рейнджерс » : Переможець Північноамериканської футбольної ліги « Ванкувер Вайткепс » : Володар Кубка Кубків УЄФА « Рейнджерс » : 72 Примітки Посилання Профіль на Old Baggies шотландські футболісти Гравці збірної Шотландії з футболу Гравці чемпіонату світу з футболу Футболісти « Рейнджерс » Футболісти « Вест Бромвіч Альбіона » Футболісти « Ванкувер Вайткепс » 1984 ) Футболісти « Бірмінгем Сіті » Футболісти « Гарт оф Мідлотіан » Футболісти « Саут Чайни » Футболісти « Іст Файфа » шотландські футбольні легіонери Футбольні легіонери в Канаді Футбольні легіонери в Гонконгу Уродженці Глазго Футболісти , дискваліфіковані за вживання допінгу