Калмиков Бетал Едикович
Бетал Едикович Калмиков ( , село Атажукіно III Нальчицького округу Терської області, тепер село Куба Баксанського району Кабардино-Балкарської Республіки, Російська Федерація — розстріляний , місто Москва, Російська Федерація) — радянський діяч, 1-й секретар Кабардино-Балкарського обласного комітету ВКП(б). Входив до складу особливої трійки НКВС СРСР. Депутат Верховної Ради СРСР 1-го скликання.

Біографія 
Народився в бідній селянській родині. З 1902 по серпень 1907 року — пастух громадської череди в селі Атажукіно III Нальчицького округу. У 1907 році закінчив сільську школу в селі Атажукіно III. У серпні 1907 — березні 1908 року — чорнороб-опалювач на станції Катеринодар. У 1908 році закінчив залізничне училище в Катеринодарі.

У березні — листопаді 1908 року — табунщик громадського табуна станиці Мар'їнської П'ятигорського відділу Терської області. У листопаді 1908 — травні 1913 року — вантажник-чорнороб на залізниці і у приватних господарів у Ростові-на-Дону, Харкові, Георгіївську і в станиці Мар'їнській.

У 1913 році був одним з керівників Зольського повстання горців проти місцевої аристократії в Нальчицькому окрузі. З червня 1913 по квітень 1914 року переховувався від переслідувань жандармерії у верхів'ї річки Малка Балкарської ущелини. З квітня 1914 по серпень 1915 року — безробітний в Грозному, Баку і Тифлісі. У 1915 році створив і керував нелегальною селянською революційно-демократичною спілкою «Карахалк» («Біднота»).

У серпні 1915 — березні 1916 року — вантажник-вагар приватної сінопресувальні у П'ятигорську і в селі Атажукіно III. У березні — листопаді 1916 року — старший гуртоправ відгодівельного пункту у місті Буруни Моздоцького відділення Терської області. У листопаді 1916 — березні 1917 року — безробітний в Георгіївську, П'ятигорську, Армавірі, Ростові-на-Дону.

У березні 1917 — січні 1918 року — керівник селянських повстань Кабарди і Балкарії в Атажукіно III. У січні — червні 1918 року — один із керівників із підготовки та проведення народних з'їздів і з'їздів Рад Терської області в Нальчику, Моздоці, П'ятигорську, Владикавказі.

Член РКП(б) з лютого 1918 року.

З березня 1918 року — член та заступник голови Президії Народної Ради Терської Радянської Республіки.

У червні — жовтні 1918 року — комісар червоноармійських частин, командир 1-го загону частин РСЧА в Ельхотово, Малій Кабарді, Моздоці, Прохладній і Владикавказі. З липня 1918 року — надзвичайний комісар Терської області, комісар у справах національностей Терської Радянської Республіки.

У жовтні 1918 — лютому 1919 року — командир Кабардино-Балкарської кавалерійської дивізії (у складі 11-ї армії РСЧА), яка діяла на території Нальчицького округу, Інгушетії і Чечні. У січні — лютому 1919 року — член Комітету оборони Терської Радянської Республіки, голова Військово-революційного комітету Кабарди і Балкарії. У лютому — червні 1919 року — один із керівників радянських партизанських загонів під керівництвом Серго Орджонікідзе в гірських районах Інгушетії і Чечні. У червні 1919 — січні 1920 року — переховувався від білогвардійців у Грузії і на узбережжі Чорного моря.

У січні — березні 1920 року — командир Кабардино-Балкарської дивізії РСЧА.

У березні — травні 1920 року — голова Нальчицького окружного революційного комітету і командир групи частин РСЧА в Нальчику.

У травні 1920 — вересні 1921 року — голова виконавчого комітету Нальчицької окружної Ради, голова Нальчицького організаційного бюро РКП(б).

30 липня — 25 листопада 1921 року — голова Кабардинського революційного комітету.

1 грудня 1921 — травень 1930 року — голова виконавчого комітету обласної Ради Кабардинської (Кабардино-Балкарської) автономної області. У 1921—1924 роках керував каральними операціями на Кавказі, коли під виглядом боротьби з бандитизмом знищувалися усі підозрілі для нової влади люди.

У травні 1930 — 5 грудня 1936 року — відповідальний секретар обласного комітету ВКП(б) Кабардино-Балкарської автономної області. 5 грудня 1936 — 15 листопада 1938 року — 1-й секретар Кабардино-Балкарського обласного комітету ВКП(б). З 10 липня 1937 року входив до складу особливої трійки НКВС СРСР по Кабардино-Балкарській АРСР.

12 листопада 1938 року заарештований органами НКВС СРСР. 26 лютого 1940 року засуджений до розстрілу ВКВС СРСР, а 27 лютого 1940 року — страчений. Похований на Донському кладовищі Москви.

Реабілітований 18 грудня 1954 року, а 5 березня 1955 року посмертно відновлений у членах КПРС.

Нагороди 
 орден Леніна (3.09.1931)
 орден Червоного Прапора (1926)

Джерела 
 Бетал Эдыкович Калмыков // Сайт Hrono.info 
 Филиппов С. Территориальные руководители ВКП(б) в 1934—1939 гг. Справочник. — Москва, РОССПЭН, 2016. 

Депутати Верховної Ради СРСР 1-го скликання
Персоналії за алфавітом
Реабілітовані в СРСР
Репресовані в СРСР
Померли в Москві
Бетал Едикович Калмиков ( , село Атажукіно III Нальчицького округу Терської області , тепер село Куба Баксанського району Кабардино - Балкарської Республіки , Російська Федерація — розстріляний , місто Москва , Російська Федерація ) — радянський діяч , й секретар Кабардино - Балкарського обласного комітету ВКП ( б ) . Входив до складу особливої трійки НКВС СРСР . Депутат Верховної Ради СРСРго скликання . Біографія Народився в бідній селянській родині . Зпо серпеньроку — пастух громадської череди в селі Атажукіно III Нальчицького округу . Уроці закінчив сільську школу в селі Атажукіно III . У серпні — березніроку — чорнороб - опалювач на станції Катеринодар . Уроці закінчив залізничне училище в Катеринодарі . У березні — листопадіроку — табунщик громадського табуна станиці Мар'їнської П'ятигорського відділу Терської області . У листопаді — травніроку — вантажник - чорнороб на залізниці і у приватних господарів у Ростові -на - Дону , Харкові , Георгіївську і в станиці Мар'їнській . Уроці був одним з керівників Зольського повстання горців проти місцевої аристократії в Нальчицькому окрузі . З червняпо квітеньроку переховувався від переслідувань жандармерії у верхів'ї річки Малка Балкарської ущелини . З квітняпо серпеньроку — безробітний в Грозному , Баку і Тифлісі . Уроці створив і керував нелегальною селянською революційно - демократичною спілкою « Карахалк » ( « Біднота » ) . У серпні — березніроку — вантажник - вагар приватної сінопресувальні у П'ятигорську і в селі Атажукіно III . У березні — листопадіроку — старший гуртоправ відгодівельного пункту у місті Буруни Моздоцького відділення Терської області . У листопаді — березніроку — безробітний в Георгіївську , П'ятигорську , Армавірі , Ростові - на - Дону . У березні — січніроку — керівник селянських повстань Кабарди і Балкарії в Атажукіно III . У січні — червніроку — один із керівників із підготовки та проведення народних з'їздів і з'їздів Рад Терської області в Нальчику , Моздоці , П'ятигорську , Владикавказі . Член РКП ( б ) з лютогороку . З березняроку — член та заступник голови Президії Народної Ради Терської Радянської Республіки . У червні — жовтніроку — комісар червоноармійських частин , командирго загону частин РСЧА в Ельхотово , Малій Кабарді , Моздоці , Прохладній і Владикавказі . З липняроку — надзвичайний комісар Терської області , комісар у справах національностей Терської Радянської Республіки . У жовтні — лютомуроку — командир Кабардино - Балкарської кавалерійської дивізії ( у складії армії РСЧА ) , яка діяла на території Нальчицького округу , Інгушетії і Чечні . У січні — лютомуроку — член Комітету оборони Терської Радянської Республіки , голова Військово - революційного комітету Кабарди і Балкарії . У лютому — червніроку — один із керівників радянських партизанських загонів під керівництвом Серго Орджонікідзе в гірських районах Інгушетії і Чечні . У червні — січніроку — переховувався від білогвардійців у Грузії і на узбережжі Чорного моря . У січні — березніроку — командир Кабардино - Балкарської дивізії РСЧА . У березні — травніроку — голова Нальчицького окружного революційного комітету і командир групи частин РСЧА в Нальчику . У травні — вересніроку — голова виконавчого комітету Нальчицької окружної Ради , голова Нальчицького організаційного бюро РКП ( б ) . 30 липня — листопадароку — голова Кабардинського революційного комітету . 1 грудня — травеньроку — голова виконавчого комітету обласної Ради Кабардинської ( Кабардино - Балкарської ) автономної області . У1924 роках керував каральними операціями на Кавказі , коли під виглядом боротьби з бандитизмом знищувалися усі підозрілі для нової влади люди . У травні — грудняроку — відповідальний секретар обласного комітету ВКП ( б ) Кабардино - Балкарської автономної області . грудня — листопадароку — й секретар Кабардино - Балкарського обласного комітету ВКП ( б ) . Злипняроку входив до складу особливої трійки НКВС СРСР по Кабардино - Балкарській АРСР . 12 листопадароку заарештований органами НКВС СРСР . лютогороку засуджений до розстрілу ВКВС СРСР , алютогороку — страчений . Похований на Донському кладовищі Москви . Реабілітованийгрудняроку , аберезняроку посмертно відновлений у членах КПРС . Нагороди орден Леніна09 . 1931 ) орден Червоного Прапора Джерела Бетал Эдыкович Калмыков / / Сайт Hrono.info Филиппов С . Территориальные руководители ВКП ( б ) в1939 гг . Справочник . — Москва , РОССПЭН , Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Персоналії за алфавітом Реабілітовані в СРСР Репресовані в СРСР Померли в Москві