Артилерія Середньовіччя
Артилерія Середньовіччя загалом складалася з гармат — великої трубчастої вогнепальної зброї, яка була розроблена для стрільби важкими снарядами на далекі відстані. Рушниці, бомби, ракети та гармати вперше були винайдені в Китаї за правління китайської династії Сун, а пізніше ця зброя поширилася Європою та Середнім Сходом.

Хоча порох в Європі був відомий вже в високому середньовіччі, оскільки гармати та вибухові речовини використовували монголи та найняті ними китайці, під час монгольського завоювання Європи, європейські зразки гармат з'явилися лише в пізньому середньовіччі. Можливо перші гармати були використані в Європі на Піренеях, під час християнських воєн проти мусульман в 13-ому столітті; перші документальні згадки використання гармат на Середньому Сході відносять до того ж часу. Перші англійські гармати з'явилися 1327 року і використовувалися під час Столітньої війни, коли у битві при Кресі було використано примітивні гармати в 1346. До кінця 14-го століття, засвідчено використання гармат в Королівстві Польському, Королівстві Швеція, Московському князівстві, Візантії та Османській імперії.

Перші  середньовічні гармати, були випуклими, вазоподібними і використовувалися більше для психологічного впливу, ніж для ураження живої сили супротивника. Пізніші кулеврини стали перехідним різновидом зброї від ручної зброї до повноцінної гармати, та використовувалися як протипіхотна зброя. Протягом 15-го століття, гармати отримали потужний розвиток, бомбарди стали ефективною облоговою зброєю. Наприкінці цього періоду гармати витіснили всі види застарілої облогової зброї.

Далекобійність тодішніх гармат вирізнялася доволі високими показниками. Прямим наведенням вони могли бити на 700 метрів, а навісом — до 3 кілометрів. Наприклад, далекобійність найкращої турецької гармати угорського виробництва Базиліка, 1453 року досягала 2 км.

Латинізоване слово canon (звідси й староукраїнське канона) почали використовувати для позначення зброї в 1326 в Італії, а з 1418 в Англії. Воно походить від , що значить «очерет, тростина». Слово bombardum («бомбарда») було першим терміном, який використовували для позначення гармат, але з 1430 його почали використовувати лише для позначення особливо великих гармат.

Раннє використання в Китаї та Східній Азії 

Перше документальне свідчення про використання порохової артилерії на полі бою відносять до 28 січня 1132, коли генерал династії Сун Хань Шицзун використав ручні гарматки  при облозі міста Фуцзянь. Найвідоміша рання ручна гармата — ручна гармата Хейлунцзян — датується 1288 роком, вона була знайдена в монгольській Манчжурії. Перше відоме зображення гармати датується 1326 роком. У власному вірші «Залізна гармата» Сянь Чжан в 1341 році писав, що ядро з вивергача «може пробити серце або живіт, коли влучає в людину або коня, і навіть кількох людей одночасно».

Використання в ісламському світі 
Араби отримали знання про порох після 1240 але до 1280 року, коли було написано арабською мовою рецепти порохів, інструкції з очищення селітри та описи порохових зарядів.

Ахмад Ю. аль-Хасан зауважив, що в битві при Айн-Джалуті в 1260 р. мамелюки використали проти монголів «першу гармату в історії» з пороховими формулами, які були майже ідеальними для вибухонебезпечного пороху, які ще не були відомі в Китаї та Європі. Однак Іктидар Алам Хан запевняє, що саме після навали монголів ісламський світ дізнався про порох і стверджує, що мамелюки були проти перших стрільців у своїх рядах і це є прикладом того, що вогнепальну зброю не завжди приймали на Середньому Сході.

Аль-Хассан цитує Ібн Хальдуна, який повідомляв про використання гармат як облогової зброї маринідським султаном Абу Якубом Юсуфом під час облоги Сіджильмаси в 1274 році. Війська Мехмеда II використовували великі бомбарди при облозі Константинополя в 1453 році. Угорському гарматному інженеру Урбану приписують представлення цих гармат з Центральної Європи османському султану. Вона могла стріляти кам'яними ядрами на милю, а звук пострілу можна було почути на відстані в 16 км. Пізніше гармату було відлито з бронзи і вона складалася з двох частин: дульної частини та казенної частини, які були згвинчені разом. Для полегшення роботи з ними застосовувалися важелі.

Використання в Європі 

В Європі перші згадки про порох можна знайти у Роджера Бекона в праці «Opus Maior». Він описує рецепт пороху і визнає його військове застосування.

В 1250 в норвезькому творі Konungs skuggsjá, у військовому розділі, описується використання «вугілля та сірки» як найкращої зброї у морській битві.

Мусульмани та християни Іспанії 
В зв'язку з облогою Аліканте в 1331 іспанський історик Суріта писав: «нова машина викликала великий жах. Вона кидала залізні кулі з вогнем».

Хуан де Маріана зауважував, що в облозі Аліканте брали участь англійські граф Дербі та граф Солсбері, і могли перевезти знання про використання гармат до Англії.

На початкових етапах іспанські королі користувалися допомогою маврів.

Королівство Англія та Королівство Франція 

Перші гармати були представлені в королівстві Англія в 14-ому столітті і є згадки про використання їх проти шотландців в 1327. Першою металевою гарматою була pot-de-fer («залізний горщик»), вперше вона була зображена в манускрипті Волтера де Міламета, яка в 1327 була презентована Едварду III після його вступу на британський трон. В манускрипті зображено чотириногу стійку, яка тримає «опуклу пляшку», а стрілець стояв позаду із запальником. Болт стирчить з дула, але пиж не видно. Хоча жодні пояснення до зображення відсутні.

Цю зброю та іншу схожу використовували французи та англійці під час столітньої війни (1337—1453), коли гармати вперше використали на полі бою в Європі.

Протягом 1340-х гармати все ще залишалися рідкістю, а тому їх використовували в невеликій кількості в кількох країнах. Англійці використали «рибальди» під час підготовки до битви при Кресі в період з 1345 по 1346. Вважається, що вони стріляли великими стрілами та простими дрейфгагелями, але вони були настільки важливими, що контролювалися Королівськім гардеробом (). Згідно з тогочасним хронікером Жаном Фруассаром, англійська гармата зробила «два або три постріли по генуезцях», це значило, що було зроблено кілька одиничних пострілів з двох або трьох гармат, оскільки був потрібен час на перезаряджання. Флорентієць Джованні Віллані погоджувався, що гармати мали руйнівну силу на полі бою, до того ж він свідчить, що гармати продовжували стріляти по французькій кавалерії в битві.

Досягнення в пізньому Середньовіччі 

Схожі гармати використовували при облозі Кале в тому ж році, а до 1380-х «рибадекін» почали встановлювати на колісні візки. Колісні гарматні візки увійшли в загальне використання до кінця XV століття, і часто відливалися з бронзи, замість скріплення залізних секцій разом. Але все ще залишалися проблеми транспортування та використання гармат, оскільки для перевезення великих гармат потребувалися три дюжини коней та биків.

Іншою короткоствольною гарматою 14-го століття стала кулеврина, чия назва походить від змієподібних ручок, які вона мала. Це була перехідна зброя від ручної зброї до повноцінної гармати, і використовувалася в якості протипіхотної зброї. Кулеврини виковувалися з заліза і кріпилися до дерев'яного ложа. Її зазвичай клали на щось для пострілу.

Кулеврини широко використовувалися в битвах XV століття, особливо бургундській армії. Як найменша середньовічна вогнепальна зброя, вона була відносно легкою та пересувною. Кулеврина стріляла кулями зі свинцю, який був недорогий відносно до інших доступних матеріалів.

Продовження розвитку артилерії XV століття призвело до появи дуже ефективних «бомбард» — ранньої форми батарейних гармат, які використовували проти стін та башт. Їх застосовували як при обороні так і під час наступу. Замок Бамбург, який вважали неприступним, вдалося захопити після бомбардування 1464 року. Донжон в Варку, Нортумберленд описували в 1517 як п'ятиповерхову будівлю, «де на кожному поверсі де було п'ять дір-вбивць, з великими камінними склепіннями, окрім одного поверху з дерева, що дозволяло стріляти з великих бомбард з кожного поверху.» Зразок бомбарди було знайдено в рові замку Бодіам, а репліка зараз зберігається в замку.

Артилеристів зазвичай набирали з ремісників. Майстером-стрільцем зазвичай був ливарник. Загалом майстри-стрільці відповідали за важкі гармати, і супроводжувалися ковалями, теслярами, виробниками канатів та візниками. Невеликі польові гармати керувалися тренованими волонтерами. У битві біля Флоддена, кожна гармата мала свою обслугу, артилеристів та візників, групу «піонерів», які прокладали шлях перед гарматою. Навіть з прокладеним шляхом, порохова суміш, яка була нестабільною, могла розкластися на сірку, нітрат калію та вугілля під час транспортування.

Прибувши на місце, гармату встановлювали на земляній основі за дерев'яним хитним щитом, який захищав обслугу від ворожих стріл і міг підійматися і опускатися. Для зміни куту наведення використовували дерев'яні клини. Більшість середньовічних гармат були казнозарядними, хоча все ще не було стандартизації за калібрами. Звичайне обладнання для заряджання складалося з мідної зарядної шуфлі, забивача та повстяної щітки або «губки». Разом з гарматою завжди стояло відро з водою. Змочені холодною водою шкури або тканину клали на ствол для його охолодження, крім того до води додавали кислоти для очищення ствола зсередини. Гаряче вугілля використовували для нагріву ядра або для розжарення дроту запальника.

Деякі шотландські королі були дуже зацікавлені у виробництві гармат, в тому числі нещасливий Яків II, який загинув від випадкового вибуху власної гармати в Роксбурзькому замку в 1460 році. Mons Meg, яка походить приблизно з тих часів, є, мабуть, найвідомішою шотландською гарматою. Яків IV, який був першою фігурою шотландського відродження, хто захоплювався артилерією, як сухопутною, так і морською. До 1502 року він створив шотландський флот, який мав велику кількість гармат — на флагмані, Great Michael, який було спущено на воду 1511, було 36 великих гармат, 300 менших гармат та 120 гармашів.

Використання в Східній Європі 
У Королівстві Польському перше застосування артилерії у бою засвідчено в час безкоролів'я у битві під Пиздрами (1383).

Українські землі 
Докладніше див. Артилерія, Козацька гармата

В Україні перші гармати з 6-ма бочками пороху, привіз король Володислав ІІ Ягайло до Львова (1394). Того ж року за наказом короля, львівський гармаш Зброжек доправив перші гармати і 6 бочок пороху до Кам'янця на Поділлі. До 1430 року, в місті Львові заклали арсенал, біля якого спорудили людвисарню (ливарню) для відливання гармат.

Перша згадка про застосування гармат запорозькими козаками сягає 1516 року.

Московське князівство 
Перші гармати (тюф'яки), з'явилися в Московському князівстві 1376 року як трофей після Московсько-булгарської війни, і на той час їх використовували як для облог так і для захисту фортець. Найдавнішою, згаданою в хроніці гарматою є тюф'як (з дав.-тюрк., ) — невелика гармата, схожа на гаубицю, яка стріляла картеччю. Їх використовували для захисту Москви проти хана Тохтамиша в 1382. Гармати співіснували разом з метальними машинами до середини 15-го століття, коли гармати змогли перевершити метальні машини за руйнівною потужністю. В 1446 московське місто було вперше обстріляно з гармат, хоча його стіни не були зруйновані. Проте лише 1475 року, цар Іван III заснував перший ливарний гарматний завод в Москві, саме з цього часу почався випуск гармат власного виробництва. Перша кам'яна стіна в Московії була зруйнована гарматним вогнем в 1481.

Австрійський дипломат Зиґмунд Герберштайн, який побував в Москві в 1517 і 1526 роках, за великого князя Василія III Івановича, в своїх «Записках про московські справи» свідчить вже про досить широкий тамтешній розвиток артилерії:

Візантійська та Османська імперії 
Протягом 14-го століття, Візантійська імперія створювала власні гармати для захисту від загрози османів, від гармат середнього розміру довжиною в 91 см до гармат 10 дм калібру. Візантія мала лише кілька великих бомбард. Вперше артилерію використали проти османської імперії під час облоги Константинополя в 1396. Ця гучна візантійська зброя, якою можливо керували генуезці або «франки» з Галати, змусила турків відступити.

Турки-османи використали власні гармати під час облоги 1422 року. Це були «фальконети», які були короткими, але широкими. Обидві сторони були на однаковому технологічному рівні, тому турки побудували барикади «щоб отримати… камені для бомбард.» Через економічні проблеми Візантії, папа Пій II сприяв тому, щоб європейські монархи пожертвували гармати. Будь-які гармати після облоги 1422 були подарунками європейських держав, крім них жодних нових гармат в візантійському арсеналі не було.

Під час облоги Константинополя в квітні 1453 року султан Мехмед II використовував 68 угорських гармат. Найбільша з яких мала довжину 7,9 м і важила 20 тонн. Вони стріляли кам'яними ядрами вагою 545 кг і потребували обслугу в 200 осіб. Дві таких бомбарди пропонував угорський артилерійський експерт Урбан візантійцям, які на той час були вершиною артилерійських технологій; він вихвалявся, що гармати можуть зруйнувати «навіть стіни Вавилона». Проте, неможливість візантійців їх придбати зазначають наскільки дорогими були гармати в той час. Крім того, ці гармати потребували 70 биків та 10000 осіб лише для транспортування їх. Вони були надгучними, що впливало також на психіку супротивників, а Мехмед вважав, що ті, хто почує ці гармати, будуть приголомшені.

55-денне бомбардування Константинополя залишило величезне руйнування, як згадував грецький літописець Критовул.

Візантійська протидія артилерії допомогла їм відбити будь-яку атаку турків, які намагалися прорватися крізь зруйновані стіни. Проте, стіни та вежі не були розраховані на встановлення гармат. Були навіть турбування, що великі візантійські гармати завдадуть більше ушкоджень власним стінам, ніж турецьким гарматам. Крім того, поява пороху зробила застарілим грецький вогонь, з кінцевим падінням найсильніших стін в Європі 29 травня, «це було завершенням великої епохи».

Гармати наприкінці Середньовіччя 

Розвиток гармат наприкінці Середньовіччя, вніс зміни в облогову війну по всій Європі, де багато замків стало вразливим до вогню артилерії. Основними цілями будування замкових стін були висота та товщина, але вони застаріли через вразливість до гарматних ядер.Тому не минуче, багато укріплень стали вразливими. Стіни та башти стали нижчими та ширшими, а до 1480-х років, набуло поширення так зване «італійське трасування», де використовували кутовий бастіон, як основу укріплення на багато століть вперед. Поява артилерії під час облоги в Середні віки призвела до використання геометрії в військовій архітектурі.

В 16-ому столітті англійський король Генрі VIII почав будувати артилерійські форти в період з 1539 по 1540 через загрозу вторгнення Франції та Іспанії. Їх будували в стратегічних точках для перших потужних гарматних батарей, наприклад, замок Діл, який був абсолютно симетричним, з низьким, круглим донжоном в центрі. В стінах було 200 гармат та гарматних амбразур. По суті форт був вогневою платформою, форма дозволяла вести вогонь різними напрямками; його низькі криволінійні бастіони були розроблені для відбивання ядер.

Для захисту від артилерійського та рушничного вогню, почали широко використовувати земляні, цегляні та кам'яні бруствери та редути, наприклад, геометричні фортеці 17-го століття французького інженера маркіза де Вобана. Хоча замки як фортифікаційні споруди застарівали через швидкий розвиток артилерії протягом 14-го століття, багато середньовічних замків ще могли «протистояти» артилерії в 17-му столітті під час англійської громадянської війни.

Див. також 
 Козацька гармата
 Гармата
 Гармаші
 Артилерія
 Артилерія як рушій гірничо-металургійних технологій

Примітки

Бібліографія 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Mariana, Juan de. Historia general de Espana, 2 volumes, Madrid, 1608, ii, 27; English translation by Captain John Stephens, The General History of Spain, 2 parts, London, 1699, p 2 64
 
 Needham, Joseph (1986). Science and Civilization in China: Volume 5, Part 7. Taipei: Caves Books, Ltd.
 
 Nossov, Konstantin; Ancient and Medieval Siege Weapons, UK: Spellmount Ltd, 2006. 1-86227-343-X
 
 Partington, J. R., A History of Greek Fire and Gunpowder, reprint by Johns Hopkins University Press, p. 191 (Latin text of Zurita)
 
 
 Watson, R. Chemical Essays, vol. I, London, 1787, 1999.
 
 http://www.vostlit.info/Texts/rus8/Gerberstein/frametext4.htm

Посилання 

 Artillery in Medieval Europe — Ancient History Encyclopedia 
 Video Demonstration of the Medieval Siege Society's Medieval style Guns, Including showing ignition of Gun Powder
 http://shron3.chtyvo.org.ua/Sas_Petro/Artyleriia_u_Khotynskii_bytvi_1621_r.pdf 

Історія зброї
Військова справа середньовіччя
Артилерія Середньовіччя загалом складалася з гармат — великої трубчастої вогнепальної зброї , яка була розроблена для стрільби важкими снарядами на далекі відстані . Рушниці , бомби , ракети та гармати вперше були винайдені в Китаї за правління китайської династії Сун , а пізніше ця зброя поширилася Європою та Середнім Сходом . Хоча порох в Європі був відомий вже в високому середньовіччі , оскільки гармати та вибухові речовини використовували монголи та найняті ними китайці , під час монгольського завоювання Європи , європейські зразки гармат з'явилися лише в пізньому середньовіччі . Можливо перші гармати були використані в Європі на Піренеях , під час християнських воєн проти мусульман вому столітті ; перші документальні згадки використання гармат на Середньому Сході відносять до того ж часу . Перші англійські гармати з'явилисяроку і використовувалися під час Столітньої війни , коли у битві при Кресі було використано примітивні гармати в До кінцяго століття , засвідчено використання гармат в Королівстві Польському , Королівстві Швеція , Московському князівстві , Візантії та Османській імперії . Перші середньовічні гармати , були випуклими , вазоподібними і використовувалися більше для психологічного впливу , ніж для ураження живої сили супротивника . Пізніші кулеврини стали перехідним різновидом зброї від ручної зброї до повноцінної гармати , та використовувалися як протипіхотна зброя . Протягомго століття , гармати отримали потужний розвиток , бомбарди стали ефективною облоговою зброєю . Наприкінці цього періоду гармати витіснили всі види застарілої облогової зброї . Далекобійність тодішніх гармат вирізнялася доволі високими показниками . Прямим наведенням вони могли бити наметрів , а навісом — докілометрів . Наприклад , далекобійність найкращої турецької гармати угорського виробництва Базиліка , року досягалакм . Латинізоване слово canon ( звідси й староукраїнське канона ) почали використовувати для позначення зброї вв Італії , а зв Англії . Воно походить від , що значить « очерет , тростина » . Слово bombardum ( « бомбарда » ) було першим терміном , який використовували для позначення гармат , але зйого почали використовувати лише для позначення особливо великих гармат . Раннє використання в Китаї та Східній Азії Перше документальне свідчення про використання порохової артилерії на полі бою відносять досічня коли генерал династії Сун Хань Шицзун використав ручні гарматки при облозі міста Фуцзянь . Найвідоміша рання ручна гармата — ручна гармата Хейлунцзян — датуєтьсяроком , вона була знайдена в монгольській Манчжурії . Перше відоме зображення гармати датуєтьсяроком . У власному вірші « Залізна гармата » Сянь Чжан вроці писав , що ядро з вивергача « може пробити серце або живіт , коли влучає в людину або коня , і навіть кількох людей одночасно » . Використання в ісламському світі Араби отримали знання про порох післяале дороку , коли було написано арабською мовою рецепти порохів , інструкції з очищення селітри та описи порохових зарядів . Ахмад Ю . аль - Хасан зауважив , що в битві при Айн - Джалуті вр . мамелюки використали проти монголів « першу гармату в історії » з пороховими формулами , які були майже ідеальними для вибухонебезпечного пороху , які ще не були відомі в Китаї та Європі . Однак Іктидар Алам Хан запевняє , що саме після навали монголів ісламський світ дізнався про порох і стверджує , що мамелюки були проти перших стрільців у своїх рядах і це є прикладом того , що вогнепальну зброю не завжди приймали на Середньому Сході . Аль - Хассан цитує Ібн Хальдуна , який повідомляв про використання гармат як облогової зброї маринідським султаном Абу Якубом Юсуфом під час облоги Сіджильмаси вроці . Війська Мехмеда II використовували великі бомбарди при облозі Константинополя в 1453 році . Угорському гарматному інженеру Урбану приписують представлення цих гармат з Центральної Європи османському султану . Вона могла стріляти кам'яними ядрами на милю , а звук пострілу можна було почути на відстані вкм . Пізніше гармату було відлито з бронзи і вона складалася з двох частин : дульної частини та казенної частини , які були згвинчені разом . Для полегшення роботи з ними застосовувалися важелі . Використання в Європі В Європі перші згадки про порох можна знайти у Роджера Бекона в праці « Opus Maior » . Він описує рецепт пороху і визнає його військове застосування . Вв норвезькому творі Konungs skuggsjá , у військовому розділі , описується використання « вугілля та сірки » як найкращої зброї у морській битві . Мусульмани та християни Іспанії В зв'язку з облогою Аліканте віспанський історик Суріта писав : « нова машина викликала великий жах . Вона кидала залізні кулі з вогнем » . Хуан де Маріана зауважував , що в облозі Аліканте брали участь англійські граф Дербі та граф Солсбері , і могли перевезти знання про використання гармат до Англії . На початкових етапах іспанські королі користувалися допомогою маврів . Королівство Англія та Королівство Франція Перші гармати були представлені в королівстві Англія вому столітті і є згадки про використання їх проти шотландців в Першою металевою гарматою була pot-de-fer ( « залізний горщик » ) , вперше вона була зображена в манускрипті Волтера де Міламета , яка вбула презентована Едварду III після його вступу на британський трон . В манускрипті зображено чотириногу стійку , яка тримає « опуклу пляшку » , а стрілець стояв позаду із запальником . Болт стирчить з дула , але пиж не видно . Хоча жодні пояснення до зображення відсутні . Цю зброю та іншу схожу використовували французи та англійці під час столітньої війни ( 1337 — 1453 ) , коли гармати вперше використали на полі бою в Європі . Протягомх гармати все ще залишалися рідкістю , а тому їх використовували в невеликій кількості в кількох країнах . Англійці використали « рибальди » під час підготовки до битви при Кресі в період зпо Вважається , що вони стріляли великими стрілами та простими дрейфгагелями , але вони були настільки важливими , що контролювалися Королівськім гардеробом ( ) . Згідно з тогочасним хронікером Жаном Фруассаром , англійська гармата зробила « два або три постріли по генуезцях » , це значило , що було зроблено кілька одиничних пострілів з двох або трьох гармат , оскільки був потрібен час на перезаряджання . Флорентієць Джованні Віллані погоджувався , що гармати мали руйнівну силу на полі бою , до того ж він свідчить , що гармати продовжували стріляти по французькій кавалерії в битві . Досягнення в пізньому Середньовіччі Схожі гармати використовували при облозі Кале в тому ж році , а дох « рибадекін » почали встановлювати на колісні візки . Колісні гарматні візки увійшли в загальне використання до кінця XV століття , і часто відливалися з бронзи , замість скріплення залізних секцій разом . Але все ще залишалися проблеми транспортування та використання гармат , оскільки для перевезення великих гармат потребувалися три дюжини коней та биків . Іншою короткоствольною гарматоюго століття стала кулеврина , чия назва походить від змієподібних ручок , які вона мала . Це була перехідна зброя від ручної зброї до повноцінної гармати , і використовувалася в якості протипіхотної зброї . Кулеврини виковувалися з заліза і кріпилися до дерев'яного ложа . Її зазвичай клали на щось для пострілу . Кулеврини широко використовувалися в битвах XV століття , особливо бургундській армії . Як найменша середньовічна вогнепальна зброя , вона була відносно легкою та пересувною . Кулеврина стріляла кулями зі свинцю , який був недорогий відносно до інших доступних матеріалів . Продовження розвитку артилерії XV століття призвело до появи дуже ефективних « бомбард » — ранньої форми батарейних гармат , які використовували проти стін та башт . Їх застосовували як при обороні так і під час наступу . Замок Бамбург , який вважали неприступним , вдалося захопити після бомбардуванняроку . Донжон в Варку , Нортумберленд описували вяк п'ятиповерхову будівлю , « де на кожному поверсі де було п'ять дір - вбивць , з великими камінними склепіннями , окрім одного поверху з дерева , що дозволяло стріляти з великих бомбард з кожного поверху . » Зразок бомбарди було знайдено в рові замку Бодіам , а репліка зараз зберігається в замку . Артилеристів зазвичай набирали з ремісників . Майстером - стрільцем зазвичай був ливарник . Загалом майстри - стрільці відповідали за важкі гармати , і супроводжувалися ковалями , теслярами , виробниками канатів та візниками . Невеликі польові гармати керувалися тренованими волонтерами . У битві біля Флоддена , кожна гармата мала свою обслугу , артилеристів та візників , групу « піонерів » , які прокладали шлях перед гарматою . Навіть з прокладеним шляхом , порохова суміш , яка була нестабільною , могла розкластися на сірку , нітрат калію та вугілля під час транспортування . Прибувши на місце , гармату встановлювали на земляній основі за дерев'яним хитним щитом , який захищав обслугу від ворожих стріл і міг підійматися і опускатися . Для зміни куту наведення використовували дерев'яні клини . Більшість середньовічних гармат були казнозарядними , хоча все ще не було стандартизації за калібрами . Звичайне обладнання для заряджання складалося з мідної зарядної шуфлі , забивача та повстяної щітки або « губки » . Разом з гарматою завжди стояло відро з водою . Змочені холодною водою шкури або тканину клали на ствол для його охолодження , крім того до води додавали кислоти для очищення ствола зсередини . Гаряче вугілля використовували для нагріву ядра або для розжарення дроту запальника . Деякі шотландські королі були дуже зацікавлені у виробництві гармат , в тому числі нещасливий Яків II , який загинув від випадкового вибуху власної гармати в Роксбурзькому замку в 1460 році . Mons Meg , яка походить приблизно з тих часів , є , мабуть , найвідомішою шотландською гарматою . Яків IV , який був першою фігурою шотландського відродження , хто захоплювався артилерією , як сухопутною , так і морською . Дороку він створив шотландський флот , який мав велику кількість гармат — на флагмані , Great Michael , який було спущено на воду буловеликих гармат , менших гармат тагармашів . Використання в Східній Європі У Королівстві Польському перше застосування артилерії у бою засвідчено в час безкоролів'я у битві під Пиздрами Українські землі Докладніше див . Артилерія , Козацька гармата В Україні перші гармати зма бочками пороху , привіз король Володислав ІІ Ягайло до Львова Того ж року за наказом короля , львівський гармаш Зброжек доправив перші гармати ібочок пороху до Кам'янця на Поділлі . Дороку , в місті Львові заклали арсенал , біля якого спорудили людвисарню ( ливарню ) для відливання гармат . Перша згадка про застосування гармат запорозькими козаками сягаєроку . Московське князівство Перші гармати ( тюф'яки ) , з'явилися в Московському князівствіроку як трофей після Московсько - булгарської війни , і на той час їх використовували як для облог так і для захисту фортець . Найдавнішою , згаданою в хроніці гарматою є тюф'як ( з дав . - тюрк . , ) — невелика гармата , схожа на гаубицю , яка стріляла картеччю . Їх використовували для захисту Москви проти хана Тохтамиша в Гармати співіснували разом з метальними машинами до серединиго століття , коли гармати змогли перевершити метальні машини за руйнівною потужністю . Вмосковське місто було вперше обстріляно з гармат , хоча його стіни не були зруйновані . Проте лишероку , цар Іван III заснував перший ливарний гарматний завод в Москві , саме з цього часу почався випуск гармат власного виробництва . Перша кам'яна стіна в Московії була зруйнована гарматним вогнем в 1481 . Австрійський дипломат Зиґмунд Герберштайн , який побував в Москві віроках , за великого князя Василія III Івановича , в своїх « Записках про московські справи » свідчить вже про досить широкий тамтешній розвиток артилерії : Візантійська та Османська імперії Протягомго століття , Візантійська імперія створювала власні гармати для захисту від загрози османів , від гармат середнього розміру довжиною всм до гармат 10 дм калібру . Візантія мала лише кілька великих бомбард . Вперше артилерію використали проти османської імперії під час облоги Константинополя в 1396 . Ця гучна візантійська зброя , якою можливо керували генуезці або « франки » з Галати , змусила турків відступити . Турки - османи використали власні гармати під час облогироку . Це були « фальконети » , які були короткими , але широкими . Обидві сторони були на однаковому технологічному рівні , тому турки побудували барикади « щоб отримати … камені для бомбард . » Через економічні проблеми Візантії , папа Пій II сприяв тому , щоб європейські монархи пожертвували гармати . Будь-які гармати після облогибули подарунками європейських держав , крім них жодних нових гармат в візантійському арсеналі не було . Під час облоги Константинополя в квітніроку султан Мехмед II використовувавугорських гармат . Найбільша з яких мала довжину9 м і важилатонн . Вони стріляли кам'яними ядрами вагоюкг і потребували обслугу в 200 осіб . Дві таких бомбарди пропонував угорський артилерійський експерт Урбан візантійцям , які на той час були вершиною артилерійських технологій ; він вихвалявся , що гармати можуть зруйнувати « навіть стіни Вавилона » . Проте , неможливість візантійців їх придбати зазначають наскільки дорогими були гармати в той час . Крім того , ці гармати потребували 70 биків таосіб лише для транспортування їх . Вони були надгучними , що впливало також на психіку супротивників , а Мехмед вважав , що ті , хто почує ці гармати , будуть приголомшені . 55- денне бомбардування Константинополя залишило величезне руйнування , як згадував грецький літописець Критовул . Візантійська протидія артилерії допомогла їм відбити будь-яку атаку турків , які намагалися прорватися крізь зруйновані стіни . Проте , стіни та вежі не були розраховані на встановлення гармат . Були навіть турбування , що великі візантійські гармати завдадуть більше ушкоджень власним стінам , ніж турецьким гарматам . Крім того , поява пороху зробила застарілим грецький вогонь , з кінцевим падінням найсильніших стін в Європітравня , « це було завершенням великої епохи » . Гармати наприкінці Середньовіччя Розвиток гармат наприкінці Середньовіччя , вніс зміни в облогову війну по всій Європі , де багато замків стало вразливим до вогню артилерії . Основними цілями будування замкових стін були висота та товщина , але вони застаріли через вразливість до гарматних ядер . Тому не минуче , багато укріплень стали вразливими . Стіни та башти стали нижчими та ширшими , а дох років , набуло поширення так зване « італійське трасування » , де використовували кутовий бастіон , як основу укріплення на багато століть вперед . Поява артилерії під час облоги в Середні віки призвела до використання геометрії в військовій архітектурі . Вому столітті англійський король Генрі VIII почав будувати артилерійські форти в період з 1539 почерез загрозу вторгнення Франції та Іспанії . Їх будували в стратегічних точках для перших потужних гарматних батарей , наприклад , замок Діл , який був абсолютно симетричним , з низьким , круглим донжоном в центрі . В стінах булогармат та гарматних амбразур . По суті форт був вогневою платформою , форма дозволяла вести вогонь різними напрямками ; його низькі криволінійні бастіони були розроблені для відбивання ядер . Для захисту від артилерійського та рушничного вогню , почали широко використовувати земляні , цегляні та кам'яні бруствери та редути , наприклад , геометричні фортеціго століття французького інженера маркіза де Вобана . Хоча замки як фортифікаційні споруди застарівали через швидкий розвиток артилерії протягомго століття , багато середньовічних замків ще могли « протистояти » артилерії вму столітті під час англійської громадянської війни . Див . також Козацька гармата Гармата Гармаші Артилерія Артилерія як рушій гірничо - металургійних технологій Примітки Бібліографія Mariana , Juan de . Historia general de Espana, volumes , Madrid , ii , English translation by Captain John Stephens , The General History of Spain ,parts , London , p64 Needham , Joseph Science and Civilization in China : Volume Part Taipei : Caves Books , Ltd . Nossov , Konstantin ; Ancient and Medieval Siege Weapons , UK : Spellmount Ltd,343 - X Partington , J . R . , A History of Greek Fire and Gunpowder , reprint by Johns Hopkins University Press , p . 191 ( Latin text of Zurita ) Watson , R . Chemical Essays , vol . I , London , http://www.vostlit.info/Texts/rus8/Gerberstein/frametext4.htm Посилання Artillery in Medieval Europe — Ancient History Encyclopedia Video Demonstration of the Medieval Siege Society's Medieval style Guns , Including showing ignition of Gun Powder http://shron3.chtyvo.org.ua/Sas_Petro/Artyleriia_u_Khotynskii_bytvi_1621_r.pdf Історія зброї Військова справа середньовіччя