Альберт Зафі
Альберт Зафі (; 1 травня 1927, Амбілубе, Мадагаскар - 13 жовтня 2017, Мадагаскар) — мадагаскарський політичний і державний діяч, президент Мадагаскару з 27 березня 1993 по 5 вересня 1996 року.

Біографія 
Альберт Зафі народився 1 травня 1927 рокув Амбілубе, в регіоні Діана, на Мадагаскарі. Закінчив Університет Монпельє у  Франції.

Після повернення на Мадагаскар, він став міністром охорони здоров'я і соціальних справ в уряді прем'єр-міністра  Габріеля Рамананцуа. Після того як Дідьє Рацірака прийшов до влади в 1975 році, Зафі вийшов з уряду і вступив до Університету Мадагаскару.

В 1988  році він заснував Національний союз за демократію і розвиток (National Union for Democracy and Development, UNDD). На національній конференції опозиції в 1990 році, Зафі був обраний президентом Комітету активних сил (Committee of Active Forces). 16 липня 1991 року Комітет оголосив про створення альтернативного уряду, з Зафі як прем'єр-міністра.

Зафі був затриманий в кінці  липня 1991 року і після звільнення був зустрінутий натовпом в 100 тисяч прихильників, деякі були поранені згодом під час акцій протесту . Опозиція в кінцевому рахунку змусила Раціраку погодитися на прийняття конвенції, що встановила перехідний уряд 31 жовтня 1991. У перехідний період 1991 - 1993 рр. Зафі став головою Верховного органу держави, який замінив Верховну революційну раду і Національні збори .

На посту президента 
На президентських виборах, що відбулися в  листопаді 1992 рік а, Зафі зайняв перше місце в першому турі з 45% голосів, Рацірака - друге місце з 29%. У другому турі, який відбувся 10 лютого 1993 року. Зафі переміг, отримавши 66,74% голосів і зайняв пост президента в кінці березня. В  червні 1993 року прихильники Зафі отримали більшість на парламентських виборах. Зафі, борючись з прем'єр-міністром Франциском Равуні за ширші повноваження, провів у  вересні 1995 року референдум, істотно розширивши повноваження президента. Це дало йому владу вибирати прем'єр-міністра з трьох кандидатур поданих Національними зборами, і можливість звільняти прем'єр-міністра, не вимагаючи нових виборів.. Равуні пішов у відставку в  жовтні 1995 року і Зафі призначив Еммануеля Ракутувахіні, голову UNDD і міністра з розвитку сільських районів і земельної реформи.

Перебування Зафі на посаді президента було відзначено економічним спадом, звинуваченнями в корупції і зловживанні владою. У 1996 році партія Раціраки організувала масові демонстрації протесту проти Зафі. 26 липня 1996 року йому був винесений імпічмент Національними Зборами: з 134 депутатів «за» 99, «проти» - 32, 3 - утрималися. 4 вересня Верховний Конституційний суд визнав імпічмент. . 5 вересня Зафі оголосив, що покине свій пост 10 жовтня, охарактеризувавши імпічмент як «конституційний державний переворот». На президентських виборах 1996 року Зафі виставив свою кандидатуру.

Політична діяльність після відставки 
У своїй передвиборчій кампанії 1996 року, Зафі звинуватив в проблемах свого президентства опозиціонерів і Міжнародний валютний фонд . Втративши більшу частину своєї підтримки, в першому турі виборів, що відбувся 3 листопада, він зміг зайняти друге місце з 23,39% голосів, а за Раціраку було віддано 36,61% . У другому турі, який відбувся 29 грудня Зафі отримав 49,29% голосів, втратив близько 45 тисяч голосів і програв Раціраці .

На початку 1998 року Зафі звинуватив Раціраку в дачі неправдивих свідчень, кумівстві, порушенні конституції в напрямку децентралізації та зміцнення президентства за рахунок влади  Національних зборів. 4 лютого 1998 року імпічмент не вдався: з необхідних 92 тільки 60 депутатів Національних зборів проголосували за відставку. В травні 1998 року Зафі обрався до парламенту, ставши найстаршим депутатом Національних Зборів. В цей час він безуспішно боровся за відділення провінції Антсіранана.

31 серпня 2001 року Зафі оголосив, що він знову виставить кандидатуру на президентських виборах в грудні 2001 року. Він зайняв третє місце з 5 % голосів. Кандидат від опозиції Марк Раваломанана вступив в суперечку з Раціракою через результати виборів, внаслідок чого останній втік з країни, а Равалонамана став новим президентом.

Зафі став лідером Національного комітету з примирення (Comité de reconciliation nationale, CRN), заснованим в  червні 2002 року для сприяння національному примиренню серед провідних учасників політичної кризи, що послідувала за виборами 2001 року. Під час президентства Раваломанани, Зафі піддавав його різкій критиці. 8 липня 2004 року в ході гранатометної атаки по всій країні біля будинку Зафі вибухнула граната.

8 грудня 2006 року, в будинку Зафі поліція провела обшук в рамках розслідування уряду щодо генерала Фіді. Реагуючи на рейд, Зафі сказав, що він не визнає президентом Раваломанану.

В  червні 2007 року Зафі відправився в Париж, де 8 червня зустрівся з  Раціракою і членами його колишнього уряду, які також були у вигнанні, зокрема 11 червня з Андріанаріву, прем'єр-міністром при правлінні Раціраки. 25 червня Зафі знову зустрівся з ними.

Участь в розв'язанні політичної кризи 
Президент Раваломанана був змушений піти у відставку в ході народних протестів і збройного повстання в березні 2009 року. Лідер опозиції Андрі Радзуеліна зайняв пост президента за підтримки військових. Він включив Зафі в якості радника і одного з 44 членів Вищої перехідної адміністрації, заснованої 31 березня 2009. Зафі висловив свої заперечення проти створення перехідного уряду на прес-конференції 1 квітня, скаржачись, що Радзуеліна не слухатиме його поради. Однак 2 квітня він був присутній на конференції уряду.

4 серпня 2009 року в Мапуту в рамках переговорів про розв'язання політичної кризи, Зафі зустрівся з  Андрі Радзуеліною, Марком Раваломананою і  Дідьє Раціракою, за посередництва колишнього президента Мозамбіку Жоакіма Чіссано. Тривалий переговорний процес між чотирма лідерами привів до угоди про розподіл влади, підписаної всіма чотирма особами в листопаді і анульованої до  грудня 2009 року. Уряд Радзуеліни заборонив Зафі повернення в Мадагаскар після переговорів, але пізніше йому було дозволено приїхати. 18 грудня 2009 року Зафі заявив, що Андрі Радзуеліна відправив у відставку прем'єр-міністра Ежена Мангалаза і що опозиція сформує свій уряд національної єдності, закликавши армію утриматися від участі.

17 листопада 2010 року група з 30 офіцерів під командуванням полковника Шарля Андріанасувіни вчинила спробу військового перевороту. Заколот був придушений, а військовослужбовці здалися. Альбер Зафі, між тим, заявив, що підтримує заколотників і вважає, що Андрі Радзуеліна і прем'єр-міністр Каміль Віталь повинні піти у відставку

Примітки

Посилання 

Політики XX століття
Померли від інсульту
Президенти Мадагаскару
Політики Мадагаскару
Державні діячі Мадагаскару
Альберт Зафі ( ; травня Амбілубе , Мадагаскар - жовтня Мадагаскар ) — мадагаскарський політичний і державний діяч , президент Мадагаскару зберезняповересняроку . Біографія Альберт Зафі народивсятравнярокув Амбілубе , в регіоні Діана , на Мадагаскарі . Закінчив Університет Монпельє у Франції . Після повернення на Мадагаскар , він став міністром охорони здоров'я і соціальних справ в уряді прем'єр - міністра Габріеля Рамананцуа . Після того як Дідьє Рацірака прийшов до влади вроці , Зафі вийшов з уряду і вступив до Університету Мадагаскару . В році він заснував Національний союз за демократію і розвиток ( National Union for Democracy and Development , UNDD ) . На національній конференції опозиції вроці , Зафі був обраний президентом Комітету активних сил ( Committee of Active Forces ). липняроку Комітет оголосив про створення альтернативного уряду , з Зафі як прем'єр - міністра . Зафі був затриманий в кінці липняроку і після звільнення був зустрінутий натовпом втисяч прихильників , деякі були поранені згодом під час акцій протесту \ . Опозиція в кінцевому рахунку змусила Раціраку погодитися на прийняття конвенції , що встановила перехідний уряджовтня У перехідний період-рр . Зафі став головою Верховного органу держави , який замінив Верховну революційну раду і Національні збори \ . На посту президента На президентських виборах , що відбулися в листопадірік а , Зафі зайняв перше місце в першому турі з голосів , Рацірака - друге місце з . У другому турі , який відбувсялютогороку . Зафі переміг , отримавши74 % голосів і зайняв пост президента в кінці березня . В червніроку прихильники Зафі отримали більшість на парламентських виборах . Зафі , борючись з прем'єр - міністром Франциском Равуні за ширші повноваження , провів у вересніроку референдум , істотно розширивши повноваження президента . Це дало йому владу вибирати прем'єр - міністра з трьох кандидатур поданих Національними зборами , і можливість звільняти прем'єр - міністра , не вимагаючи нових виборів .. Равуні пішов у відставку в жовтніроку і Зафі призначив Еммануеля Ракутувахіні , голову UNDD і міністра з розвитку сільських районів і земельної реформи . Перебування Зафі на посаді президента було відзначено економічним спадом , звинуваченнями в корупції і зловживанні владою . Уроці партія Раціраки організувала масові демонстрації протесту проти Зафі . липняроку йому був винесений імпічмент Національними Зборами : здепутатів « за » « проти » -- утрималися . вересня Верховний Конституційний суд визнав імпічмент . \. вересня Зафі оголосив , що покине свій постжовтня , охарактеризувавши імпічмент як « конституційний державний переворот » . На президентських виборахроку Зафі виставив свою кандидатуру . Політична діяльність після відставки У своїй передвиборчій кампаніїроку , Зафі звинуватив в проблемах свого президентства опозиціонерів і Міжнародний валютний фонд \ . Втративши більшу частину своєї підтримки , в першому турі виборів , що відбувсялистопада , він зміг зайняти друге місце з39 % голосів , а за Раціраку було віддано61 % \. У другому турі , який відбувсягрудня Зафі отримав29 % голосів , втратив близькотисяч голосів і програв Раціраці \ . На початкуроку Зафі звинуватив Раціраку в дачі неправдивих свідчень , кумівстві , порушенні конституції в напрямку децентралізації та зміцнення президентства за рахунок влади Національних зборів . лютогороку імпічмент не вдався : з необхіднихтількидепутатів Національних зборів проголосували за відставку . В травніроку Зафі обрався до парламенту , ставши найстаршим депутатом Національних Зборів . В цей час він безуспішно боровся за відділення провінції Антсіранана . 31 серпняроку Зафі оголосив , що він знову виставить кандидатуру на президентських виборах в грудніроку . Він зайняв третє місце з % голосів . Кандидат від опозиції Марк Раваломанана вступив в суперечку з Раціракою через результати виборів , внаслідок чого останній втік з країни , а Равалонамана став новим президентом . Зафі став лідером Національного комітету з примирення ( Comité de reconciliation nationale , CRN ) , заснованим в червніроку для сприяння національному примиренню серед провідних учасників політичної кризи , що послідувала за виборамироку . Під час президентства Раваломанани , Зафі піддавав його різкій критиці . липняроку в ході гранатометної атаки по всій країні біля будинку Зафі вибухнула граната . 8 грудняроку , в будинку Зафі поліція провела обшук в рамках розслідування уряду щодо генерала Фіді . Реагуючи на рейд , Зафі сказав , що він не визнає президентом Раваломанану . В червніроку Зафі відправився в Париж , дечервня зустрівся з Раціракою і членами його колишнього уряду , які також були у вигнанні , зокремачервня з Андріанаріву , прем'єр - міністром при правлінні Раціраки . червня Зафі знову зустрівся з ними . Участь в розв'язанні політичної кризи Президент Раваломанана був змушений піти у відставку в ході народних протестів і збройного повстання в березніроку . Лідер опозиції Андрі Радзуеліна зайняв пост президента за підтримки військових . Він включив Зафі в якості радника і одного зчленів Вищої перехідної адміністрації , заснованоїберезня Зафі висловив свої заперечення проти створення перехідного уряду на прес - конференціїквітня , скаржачись , що Радзуеліна не слухатиме його поради . Однакквітня він був присутній на конференції уряду . 4 серпняроку в Мапуту в рамках переговорів про розв'язання політичної кризи , Зафі зустрівся з Андрі Радзуеліною , Марком Раваломананою і Дідьє Раціракою , за посередництва колишнього президента Мозамбіку Жоакіма Чіссано . Тривалий переговорний процес між чотирма лідерами привів до угоди про розподіл влади , підписаної всіма чотирма особами в листопаді і анульованої до грудняроку . Уряд Радзуеліни заборонив Зафі повернення в Мадагаскар після переговорів , але пізніше йому було дозволено приїхати . грудняроку Зафі заявив , що Андрі Радзуеліна відправив у відставку прем'єр - міністра Ежена Мангалаза і що опозиція сформує свій уряд національної єдності , закликавши армію утриматися від участі . 17 листопадароку група зофіцерів під командуванням полковника Шарля Андріанасувіни вчинила спробу військового перевороту . Заколот був придушений , а військовослужбовці здалися . Альбер Зафі , між тим , заявив , що підтримує заколотників і вважає , що Андрі Радзуеліна і прем'єр - міністр Каміль Віталь повинні піти у відставку Примітки Посилання Політики XX століття Померли від інсульту Президенти Мадагаскару Політики Мадагаскару Державні діячі Мадагаскару