Войтер Сергій Віталійович
Сергі́й Віта́лійович Во́йтер ( , м. Лохвиця, Полтавська область, Українська РСР — , м. Харків, Україна) — молодший сержант Збройних сил України, доброволець, учасник російсько-української війни.

Біографія 
Народився 1979 року в місті Лохвиця на Полтавщині, у родині військовослужбовця. Шкільні роки пройшли на Уралі, у військовому селищі Свободний Свердловської області, що в 35 км від міста Нижній Тагіл. Навчався у місцевій середній школі № 25.

Після проходження строкової військової служби вступив до Владикавказького училища МВС. По закінченні навчання був направлений для подальшої служби в Москву, де дослужився до звання капітана внутрішніх військ (за іншими даними, служив у Головному розвідуправлінні ГШ РФ).

У 2001 році родина повернулася у Лохвицю. Того ж року одружився. Мешкав то у Лохвиці, то в Лубнах. Працював на різних роботах.

Під час російської збройної агресії проти України у 2014 році добровольцем пішов на фронт, воював у складі батальйону спецпризначення Нацгвардії «Донбас», пройшов бої за Іловайськ, бої за Дебальцеве, бої за Широкине. У квітні 2016 року демобілізувався, а у жовтні того ж року підписав контракт на військову службу в Збройних силах. Спочатку служив у 13-му окремому мотопіхотному батальйоні, незабаром перевівся до підрозділу, в який перейшли його побратими з БСП «Донбас», щоб лишатись на передовій, — у 16-й батальйон.

Молодший сержант, командир 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 3-ї мотопіхотної роти «Донбас» 16-го окремого мотопіхотного батальйону «Полтава» 58-ї окремої мотопіхотної бригади, військова частина А4590, м. Глухів.

Воював в районі міста Авдіївка, 2017 року разом зі своїм батальйоном вирушив на Луганщину, в район Бахмутської траси, села Кримське. Позиції роти були за кількасот метрів від окупованого Жолобка.

19 серпня 2017 року під час бою з диверсійно-розвідувальною групою противника, в районі Кримське — Жолобок, дістав тяжке вогнепальне наскрізне поранення грудної клітки з пошкодженням нирок і хребта. Тиждень боровся за життя, перебуваючи на штучній вентиляції легенів, помер 26 серпня о 7:30 в Харківському військовому шпиталі (Військово-медичний клінічний центр Північного регіону, м. Харків).

Похований 29 серпня в Лохвиці на Благовіщенському цвинтарі.

У Лохвиці залишились батьки, — Віталій Петрович та Ольга Василівна, дружина Людмила, дві доньки, — Тетяна 2000 р.н. та Анастасія 2006 р.н. На поховання приїздила сестра з Москви.

Нагороди та вшанування 
 Указом Президента України № 42/2018 від 26 лютого 2018 року, за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, зразкового виконання військового обов'язку, нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).
 Нагороджений відзнаками та медалями: відзнака командувача військ ОК «Південь» за оборону Маріуполя, почесна відзнака «Учасник бойових дій», медаль батальйону «Донбас» «За відвагу», медаль «За оборону рідної держави», знак народної пошани «Обов'язок, виконаний із честю».
 Занесений до Книги Пошани Полтавської обласної ради (посмертно).

Примітки

Джерела 
 Войтер Сергій Віталійович («Лоза»)  // Книга пам'яті полеглих за Україну.
 Пам'ять Герою // Полтавська обласна рада, 28 серпня 2017.
 На Полтавщині ховають екс-росіянина Лозу з 58 омпбр, який помер після бойового поранення 19 серпня  // «Новинарня», 28 серпня 2017.
 Сергій Войтер врятував побратимів, але потрапив під кулі ворога  // «Gazeta.ua», 30 серпня 2017.
 Олег Доленко. Сергій Войтер поскандалив із командиром, який не пустив його на мінне поле // Події та коментарі, 1 вересня 2017.
 «Дуже хороший товариш і сміливий воїн»  // «Зоря Полтавщини», 13 вересня 2017.

Уродженці Лохвиці
58-ма окрема мотопіхотна бригада
Померли в Харкові
Поховані в Лохвиці
Сергі́й Віта́лійович Во́йтер ( , м . Лохвиця , Полтавська область , Українська РСР — , м . Харків , Україна ) — молодший сержант Збройних сил України , доброволець , учасник російсько - української війни . Біографія Народивсяроку в місті Лохвиця на Полтавщині , у родині військовослужбовця . Шкільні роки пройшли на Уралі , у військовому селищі Свободний Свердловської області , що вкм від міста Нижній Тагіл . Навчався у місцевій середній школі № 25 . Після проходження строкової військової служби вступив до Владикавказького училища МВС . По закінченні навчання був направлений для подальшої служби в Москву , де дослужився до звання капітана внутрішніх військ ( за іншими даними , служив у Головному розвідуправлінні ГШ РФ ) . Уроці родина повернулася у Лохвицю . Того ж року одружився . Мешкав то у Лохвиці , то в Лубнах . Працював на різних роботах . Під час російської збройної агресії проти України уроці добровольцем пішов на фронт , воював у складі батальйону спецпризначення Нацгвардії « Донбас » , пройшов бої за Іловайськ , бої за Дебальцеве , бої за Широкине . У квітніроку демобілізувався , а у жовтні того ж року підписав контракт на військову службу в Збройних силах . Спочатку служив уму окремому мотопіхотному батальйоні , незабаром перевівся до підрозділу , в який перейшли його побратими з БСП « Донбас » , щоб лишатись на передовій , — уй батальйон . Молодший сержант , командирго мотопіхотного відділенняго мотопіхотного взводуї мотопіхотної роти « Донбас» го окремого мотопіхотного батальйону « Полтава» ї окремої мотопіхотної бригади , військова частина А4590 , м . Глухів . Воював в районі міста Авдіївка , року разом зі своїм батальйоном вирушив на Луганщину , в район Бахмутської траси , села Кримське . Позиції роти були за кількасот метрів від окупованого Жолобка . 19 серпняроку під час бою з диверсійно - розвідувальною групою противника , в районі Кримське — Жолобок , дістав тяжке вогнепальне наскрізне поранення грудної клітки з пошкодженням нирок і хребта . Тиждень боровся за життя , перебуваючи на штучній вентиляції легенів , померсерпня о30 в Харківському військовому шпиталі ( Військово - медичний клінічний центр Північного регіону , м . Харків ) . Похованийсерпня в Лохвиці на Благовіщенському цвинтарі . У Лохвиці залишились батьки , — Віталій Петрович та Ольга Василівна , дружина Людмила , дві доньки , — Тетянар . н . та Анастасіяр . н . На поховання приїздила сестра з Москви . Нагороди та вшанування Указом Президента України № 42 / 2018 відлютогороку , за особисту мужність і самовіддані дії , виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України , зразкового виконання військового обов'язку , нагороджений орденом « За мужність » III ступеня ( посмертно ) . Нагороджений відзнаками та медалями : відзнака командувача військ ОК « Південь » за оборону Маріуполя , почесна відзнака « Учасник бойових дій » , медаль батальйону « Донбас » « За відвагу » , медаль « За оборону рідної держави » , знак народної пошани « Обов'язок , виконаний із честю » . Занесений до Книги Пошани Полтавської обласної ради ( посмертно ) . Примітки Джерела Войтер Сергій Віталійович ( « Лоза » ) / / Книга пам'яті полеглих за Україну . Пам'ять Герою / / Полтавська обласна рада , серпня На Полтавщині ховають екс-росіянина Лозу зомпбр , який помер після бойового пораненнясерпня / / « Новинарня » , серпня Сергій Войтер врятував побратимів , але потрапив під кулі ворога / / « Gazeta.ua » , серпня Олег Доленко . Сергій Войтер поскандалив із командиром , який не пустив його на мінне поле / / Події та коментарі , вересня « Дуже хороший товариш і сміливий воїн » / / « Зоря Полтавщини » , вересня Уродженці Лохвиці 58-ма окрема мотопіхотна бригада Померли в Харкові Поховані в Лохвиці