Петро (Моджугинський)
Петро Моджугинський (в миру Моджугинський Павло Антонович) — діяч православної Церкви часів Російської імперії. Випускник та викладач Чернігівської духовної семінарії, насельник Глинської пустині поблизу Глухова. Морський священик Відомства православного сповідання Російської імперії з 13 листопада 1826 по 3 вересня 1827.

Біографія 
Уродженець Чернігівської єпархії після закінчення  Чернігівської духовної семінарії вступив в ній же на посаду економа, тут же в 1798 році прийняв священний сан і викладав в риторичному класі.

В 1803 вступив священиком у знов сформований в  Рязані Куринский мушкетерський полк (з 22.02.1811 піхотний, з 30.03.1834 єгерський) — учасник  походів 1812—1814 рр., також знаходився в дійсних боях під Вітебськом, при  Бородіно, Смоленську, Тарутині, Малому Ярославці і закордоном до  взяття Парижа.

Був нагороджений скуфією, камилавкою, золотим наперсним хрестом від Св. Синоду і орденом  Св. Анни 2 ст., а також і срібною медаллю.

В 1813 році був призначений польовим обер-священиком 1-ї діючої армії. Його двадцятирічна служба у військах була пов'язана переважно з участю в закордонних військових походах.

В 1824 за поданням головнокомандувача 1-ї армії, за відмінну старанну службу і зразкове викладання Закону Божого, імператор подарував йому золотий годинник.

3 липня 1826 послідувало призначення виконуючим обов'язки обер-священика 1-ї армії.

Після повернення  Святого Синоду з коронації  Миколи I з Москви указом 9 жовтня 1826 р. Павло Моджугинський був затверджений на посаді синодального члена, а з 13 листопада — на посаді обер-священика армії і флоту з даруванням  мітри.

12 січня 1827 Павло Моджугинський звернувся до синодального обер-прокурора князя Мещерського з клопотанням про збільшення штату своєї канцелярії. Він пропонував створити посади: секретаря, помічника секретаря, реєстратора і двох писарів. Канцелярські витрати визначити у розмірі 600 рублів на рік. 3 квітня 1827 імператор ухвалив його клопотання.

27 серпня 1827 року була затверджена «Постанова про військову службу євреїв». Військовослужбовці-євреї мали право виконувати обряди згідно зі своєю вірою, оскільки юдейська віра була терпимою. Дозволялося ходити в синагоги. Якщо в місці стоянки корабля або дислокації частини не було синагоги, то євреям дозволялось збиратися разом «купкою» для здійснення своїх молитов, треб і потреб.

3 вересня 1827 року був виданий указ царя Святому Синоду про звільнення присутнього в Синоді обер-священика армії і флоту Павла Моджугинського від займаних ним посад «через хворобу» і про призначення йому місця перебування у Валаамському монастирі. Указ від 3 вересня 1827 р. свідчив: «Присутнього у Св. Синоді обер-священика армії і флоту Павла Моджугинського, звільнити за хворобою від нинішніх посад, на місце його обрати гідних кандидатів і поставити». Очевидно що крім «хвороби» були інші, не менш важливі причини звільнення його з посади (за чутками «розтрата казенних грошей» і «негожі зв'язки з прислугою»).

Обов'язки обер-священика армії і флоту було тимчасово доручено виконувати духівнику імператора Павлу Криницькому. Йому ж була передана для переробки інструкція, складена Моджугинським («Інструкції благочинному»), яка після незначного доопрацювання її протопресвітером Павлом Криницьким в січні 1828 року була затверджена Святійшим Синодом і з його дозволу спрямована у війська. Згідно з даною інструкцією, корпусні, дивізійні благочинні доглядачі обиралися обер-священиком армії і флоту з гідних протоієреїв або священиків. Благочинні окремих корпусів, флотські, кріпаки і шпитальні отримували всі необхідні приписи вищого духовного начальства безпосередньо від обер-священика армії і флоту; благочинні дивізій першої та другої армій — через польового обер-священика. У справах свого відомства дивізійний благочинний мав справу з дивізійним начальством, корпусний — з корпусним, флотський — з флотським, кріпак — з кріпаком, шпитальний — зі шпитальним і т. д.

Через рік, внаслідок прохання Моджугинського про звільнення його з Валаамського монастиря для призначення його на яке-небудь місце по військовому відомству, імператор Микола I (російський імператор) звелів, згідно з проханням колишнього обер-священика, постригти його в чернецтво і перевести в інший монастир, відомий особливою суворістю життя ченців і порядком свого управління.

За вказівкою  Святійшого Синоду Павло Моджугинський був відправлений до  Глинської пустині Курської єпархії.

4 травня 1831 Павло Моджугинський пострижений в чернецтво з ім'ям Петро, ставши ієромонахом. Новопостриженому ієромонаху було надано право вживати при служінні набедреник, палицю і всі інші знаки відмінностей, які він мав під час служби в білому духовенстві, «що не забороняються найвищим велінням», окрім митри. (Справа Арх. Св. Сін. 1827 р № 1279)

У Глинській пустині чернець Петро Моджугинський і прожив до кінця своїх днів.

Література

Посилання 
 Нариси з історії управління військового і морського духовенства в біографіях його головних священиків за час з 1800 по 1901 рік: (с портретами головних священиків і о. протопресвітера) / уклад. столоначальник духовності. правління при о. протопресвітер воєн. і мор. дух. Андрій Ерастович Боголюбов /, Санкт-Петербург Тип. «Артилерійського журн.» 1901
 Періодизація історії Інституту військового духовенства.
 Котков В'ячеслав, Військове духовенство Росії. Сторінки історії.

Священники
Ієромонахи
Уродженці Чернігівської губернії
Випускники Чернігівської духовної семінарії
Петро Моджугинський ( в миру Моджугинський Павло Антонович ) — діяч православної Церкви часів Російської імперії . Випускник та викладач Чернігівської духовної семінарії , насельник Глинської пустині поблизу Глухова . Морський священик Відомства православного сповідання Російської імперії злистопадаповересня Біографія Уродженець Чернігівської єпархії після закінчення Чернігівської духовної семінарії вступив в ній же на посаду економа , тут же вроці прийняв священний сан і викладав в риторичному класі . Ввступив священиком у знов сформований в Рязані Куринский мушкетерський полк ( з02 . 1811 піхотний , з03 . 1834 єгерський ) — учасник походів1814 рр . , також знаходився в дійсних боях під Вітебськом , при Бородіно , Смоленську , Тарутині , Малому Ярославці і закордоном до взяття Парижа . Був нагороджений скуфією , камилавкою , золотим наперсним хрестом від Св . Синоду і орденом Св . Аннист . , а також і срібною медаллю . Вроці був призначений польовим обер - священикомї діючої армії . Його двадцятирічна служба у військах була пов'язана переважно з участю в закордонних військових походах . Вза поданням головнокомандувачаї армії , за відмінну старанну службу і зразкове викладання Закону Божого , імператор подарував йому золотий годинник . 3 липняпослідувало призначення виконуючим обов'язки обер - священикаї армії . Після повернення Святого Синоду з коронації Миколи I з Москви указомжовтняр . Павло Моджугинський був затверджений на посаді синодального члена , а злистопада — на посаді обер - священика армії і флоту з даруванням мітри . 12 січняПавло Моджугинський звернувся до синодального обер - прокурора князя Мещерського з клопотанням про збільшення штату своєї канцелярії . Він пропонував створити посади : секретаря , помічника секретаря , реєстратора і двох писарів . Канцелярські витрати визначити у розмірірублів на рік . квітняімператор ухвалив його клопотання . 27 серпняроку була затверджена « Постанова про військову службу євреїв » . Військовослужбовці - євреї мали право виконувати обряди згідно зі своєю вірою , оскільки юдейська віра була терпимою . Дозволялося ходити в синагоги . Якщо в місці стоянки корабля або дислокації частини не було синагоги , то євреям дозволялось збиратися разом « купкою » для здійснення своїх молитов , треб і потреб . 3 вересняроку був виданий указ царя Святому Синоду про звільнення присутнього в Синоді обер - священика армії і флоту Павла Моджугинського від займаних ним посад « через хворобу » і про призначення йому місця перебування у Валаамському монастирі . Указ відвересняр . свідчив : « Присутнього у Св . Синоді обер - священика армії і флоту Павла Моджугинського , звільнити за хворобою від нинішніх посад , на місце його обрати гідних кандидатів і поставити » . Очевидно що крім « хвороби » були інші , не менш важливі причини звільнення його з посади ( за чутками « розтрата казенних грошей » і « негожі зв'язки з прислугою » ) . Обов'язки обер - священика армії і флоту було тимчасово доручено виконувати духівнику імператора Павлу Криницькому . Йому ж була передана для переробки інструкція , складена Моджугинським ( « Інструкції благочинному » ) , яка після незначного доопрацювання її протопресвітером Павлом Криницьким в січніроку була затверджена Святійшим Синодом і з його дозволу спрямована у війська . Згідно з даною інструкцією , корпусні , дивізійні благочинні доглядачі обиралися обер - священиком армії і флоту з гідних протоієреїв або священиків . Благочинні окремих корпусів , флотські , кріпаки і шпитальні отримували всі необхідні приписи вищого духовного начальства безпосередньо від обер - священика армії і флоту ; благочинні дивізій першої та другої армій — через польового обер - священика . У справах свого відомства дивізійний благочинний мав справу з дивізійним начальством , корпусний — з корпусним , флотський — з флотським , кріпак — з кріпаком , шпитальний — зі шпитальним і т . д . Через рік , внаслідок прохання Моджугинського про звільнення його з Валаамського монастиря для призначення його на яке-небудь місце по військовому відомству , імператор Микола I ( російський імператор ) звелів , згідно з проханням колишнього обер - священика , постригти його в чернецтво і перевести в інший монастир , відомий особливою суворістю життя ченців і порядком свого управління . За вказівкою Святійшого Синоду Павло Моджугинський був відправлений до Глинської пустині Курської єпархії . 4 травняПавло Моджугинський пострижений в чернецтво з ім'ям Петро , ставши ієромонахом . Новопостриженому ієромонаху було надано право вживати при служінні набедреник , палицю і всі інші знаки відмінностей , які він мав під час служби в білому духовенстві , « що не забороняються найвищим велінням » , окрім митри . ( Справа Арх . Св . Сін . р № 1279 ) У Глинській пустині чернець Петро Моджугинський і прожив до кінця своїх днів . Література Посилання Нариси з історії управління військового і морського духовенства в біографіях його головних священиків за час зпорік : ( с портретами головних священиків і о . протопресвітера ) / уклад . столоначальник духовності . правління при о . протопресвітер воєн . і мор . дух . Андрій Ерастович Боголюбов / , Санкт - Петербург Тип . « Артилерійського журн . » Періодизація історії Інституту військового духовенства . Котков В'ячеслав , Військове духовенство Росії . Сторінки історії . Священники Ієромонахи Уродженці Чернігівської губернії Випускники Чернігівської духовної семінарії