Ґалахов Яків Якович
Я́ків Ґала́хов (13 березня 1865, село Городище, Калязинський повіт, Тверська губернія, Російська імперія — 12 вересня 1938, секретні могили ГУЛАГ СРСР, Казахстан) — церковний діяч Відомства православного сповідання Російської імперії, російський духовний письменник, протоієрей і пастир-проповідник, професор богослів'я Томського університету, один з ідеологів «Російської катакомбної церкви». Репресований, по більшій частині звинувачень реабілітований в 1990-ті (окрім останньої справи в Казахстані, 1938).

Біографія 
Народився 13 березня 1865 року в Тверській губернії, в селі Городище Калязинського повіту в родині священика. У 1885 році закінчив Тверську духовну семінарію по 2-му розряду, вступив до Казанської духовної академії, але зарахування було відкладено на рік. У 1885—1886 роках служив псаломщиком в одному з храмів Твері. Після закінчення академії в 1890 році отримав вчений ступінь «кандидат богословських наук» з правом викладання в духовній семінарії. У тому ж році архієпископом Тверським і Кашинським Савою Тихомировим був висвячений на священика Микільської церкви міста Бежецьк Тверській губернії, де почався його пастирський шлях. З 1897 року — священик, доглядач духовного училища міста Новоржев у Псковській губернії. У той же рік, за твір «Послання Святого апостола Павла до Галатів», був затверджений у ступені магістра богослов'я. Після служби на Псковщині був наглядачем Новоторжського духовного училища.

Викладав богослів'я в ряді духовних училищ в України — зокрема, в Харкові і Чернігові. З 14 вересня 1905 року священик Ґалахов став протоієреєм і ректором Чернігівської духовної семінарії. У 1906 році брав участь Передсоборній присутності. В період життя в Чернігові в родині священика Якова Ґалахова народився син Феодосій (1906).

З 14 серпня 1908 року Яків Ґалахов — професор богослів'я і керівник кафедри богослів'я в Томському університеті і, одночасно, — настоятель університетського храму, томської Казанської-Богородицької церкви. З 6 квітня 1911 року за сумісництвом обіймав пост професора богослів'я Томського технологічного інституту. У 1908—1914 роках перебував у Братстві святого Димитрія (Томськ), читав публічні лекції на релігійно-моральні теми в недільних духовних школах.

У 1908—1917 роки — він один із відомих вчених-істориків, активно працював з артефактами археологічних наукових експедицій; один із засновників Томського археологічного музею. З 1911 року по 1916 рік був членом наукового Товариства етнографії та історії при Томському державному університеті, брав участь у зборах томських мандрівників, антропологів, археологів і етнографів. З 1912 року — член наукового Томського єпархіального історико-археологічного комітету і завідувач Археологічним музеєм при Томському університеті. Був членом Вченої Ради університету. У період 1914—1920 років, як професор кафедри Богослів'я та історії церкви Томського державного університету, він читав обов'язковий до вивчення для студентів юридичного та медичного факультетів курс богослів'я. У 1914 році професор Яків Ґалахов виступив з пропозицією відкрити при Томському університеті перший в Росії теологічний факультет. З 1913 року він — викладач богослів'я Сибірських Вищих жіночих курсах. Одночасно з професорської посадою, в 1918—1920 роках, перебуваючи в сані протоієрея, займав посаду привата-доцента історико-філологічного факультету Томського університету. У цей передреволюційний період багато писав, публікувався в журналах «Віра і Розум», «Церковний вісник», «Недільна благодать», «Віра і життя», в газеті «Єпархіальні томські звістки».

У своїх роботах апологетичного характеру, в яких він критикував сучасні йому соціальні та політичні теорії (як соціалістичні, так і ліберальні), Ґалахов на зрозумілих прикладах доводив, що релігійний світогляд суперечить науковому і що сучасні досягнення науки підтверджують істинність християнства. До 1917 року він мав багато нагород, включаючи нагородний Наперсний хрест від Святійшого Синоду і орден Святої Анни 2-го ступеня.

Викладацька діяльність в університеті і в технологічному інституті передбачала і наукову богословську діяльність, плодом якої і стала книга «Про релігії». У Томську Ґалахов познайомився і перебував у дружбі з відомим російським ученим Миколою Кащенком.

У 1917—1918 рр. він був членом Собору Відомства православного віросповідання Росії від Томської єпархії. У 1918 році, після падіння влади більшовиків в Сибіру (травень-червень 1918 року) і введення Сибірського обласництва, Яків Ґалахов — активний учасник нової церковної перебудови в Сибіру. У листопаді 1918 року в Томську відбулося Сибірська церковна нарада. У ньому брали участь 13 архієреїв Росії, які очолювали єпархії Поволжя, Уралу, Сибіру і Далекого Сходу, а також 26 членів Всеросійського Собору з духовенства і мирян. Почесним головою Наради обрали митрополита Казанського Якова П'ятницького, а головою — архієпископа Симбірського Веніаміна Муратовського. На нараді було утворено Вище тимчасове церковне управління на чолі з омським архієпископом Сильвестром Ольшевським. У Вище тимчасове церковне управління увійшли архієпископи Симбирский Веніамін Муратовський, Уфимський Андрій Ухтомський, священики Яків Ґалахов і Володимир Садовський, професора П. Прокошев і А. Писарєв. Нарада тоді постановила, що після припинення своєї діяльності Вище тимчасове церковне управління зобов'язане в усьому дати звіт Патріарху Всієї Русі. Ґалахов виїхав до Омську, де була визначена резиденція Сибірського Тимчасового вищого церковного управління Росії. Дане Управління здійснювало всю церковну владу в районах, що знаходилися поза територіями більшовицької влади.

Після захоплення Києва Червоною Армією в ньому був розміщений основний штаб комуністів в Червоному Сибіру, ​​Сибревком; тут же знаходилися військові та інші штаби. Ґалахов був заарештований в Омську чекістами 9 квітня 1920 року за звинуваченям в контр-революційній діяльності; 5 липня рішенням Омської ГУБЧК звільнений, але не виправданий, з цього часу в його документах з'явилася позначка про те, що брав «участь у білому русі». Повернувшись до Томська з червня 1920 року по травень 1921 року був настоятелем Троїцького кафедрального собору. Активно протестував проти «експропріацій» більшовиками церковний цінностей, чим викликав сильне роздратування влади. З травня по листопад 1922 року Яків Ґалахов, у складі групи з 33 томських священнослужителів і мирян на чолі з архієпископом Віктором Богоявленським, перебував під арештом у томській в'язниці. У серпні вироком Томського губернського Ревтрибуналу засуджений до розстрілу з повною конфіскацією особистого майна, проте потім, за листопадовим рішенням Сибтрибунала, розстріл був замінений на п'ятирічне ув'язнення в каторжну тюрму. З листопада 1922 по листопад 1924 року утримувався в каторжній в'язниці „Олександрівський централ“ (Олександрівський виправний будинок висновків, Олександрівський домзак ОГПУ) в Іркутської губернії. Вийшов із в'язниці достроково, за амністією відповідно до постанови Президії ВЦВК РРФСР про застосування приватної амністії від 24 лютого 1924 року — 4 лютого 1924 року термін тюремного ув'язнення був скорочений з 5 років до 2 років і 6 місяців. У грудні 1924 року церковна рада Троїцького собору Томська запропонувала йому настоятельське місце в храмі, але Ґалахов відмовився. Він залишився жити в Іркутську, почав служити тут священиком, настоятелем міської Благовіщенської церкви, активно брав участь в православному житті. Під час перебування в Іркутську іменувався митрофорним протоієреєм.

Знову заарештований органами ВЧК/ОГПУ (як ймовірний противник радянської влади) 12 квітня 1927 року. Особливою нарадою при Іркутській Колегії ОГПУ 1 липня 1927 року був звинувачений за статтею 58-13 КК РРФСР в рамках групової „справи єпископа Іраклія Попова і духовенства міста Іркутська“ і засуджений до 3 років заслання. По етапу відправлений у місто Туруханськ, селище Станок Потаповський (Красноярський край, в той час — Сибірський край). Після звільнення в 1930 році був позбавлений громадянських виборчих прав і без права жити в шести найбільших містах СРСР . Оселився в Казані у свого сина Миколи Ґалахова, колишнього доглядача Арського цвинтаря і настоятеля цвинтарного храму. Священнослужителі, які збиралися в храмах міста та церкви при Арському цвинтарі виступали за чистоту Російської православної релігії; проти розколу, пов'язаного з тим, що частина ієрархів Церкви пішла на співпрацю.

У 1930 році в Казані почалася чергова хвиля гонінь на церкву. У цей день були заарештовані перші 16 чоловік як «учасники Казанської філії „Всесоюзного Центру церковно-монархічної організації“ ІПЦ», (у тому числі єпископ Нектарій Трезвінський, єпископ Іоасаф Удалов, п'ять священиків і чотири професора Казанської духовної академії. Ґалахову було пред'явлено «Обвинувальний висновок», у якому говорилося:Перебуваючи на засланні у Туруханську, здійснював зв'язок репресованого і засланого до Сибіру митрополита Кирила з Казанською „контрреволюційною організацією церковників“, забезпечуючи отримання директив і контрреволюційних відозв від митрополита Кирила для Казанської організації.Після прибуття в Казань в 1930 році Ґалахов нібито був прямим учасником Казанської контрреволюційної організації церковників, надихаючи її в практичній антирадянської діяльності, зокрема в агітації на користь виступу Папи Пія за хрестовий похід проти радянської влади в СРСР. Особливою нарадою колегії ОГПУ Татарстану 5 січня 1932 року був засуджений до 3 років заслання в Казахстан. У цій же справі були засуджені понад 30 казанських церковників, у тому числі єпископ Іоасаф Удалов, єпископ Нектарій Трезвінський, професори Казанської духовної академії, монахи і монахині. Посилання відбував у Актюбінській області Казахстану, після завершення терміну заслання жив у Актюбінську. У цей період сталінщини і нової хвилі політичних репресій, ГУЛАГу (1937—1938 рр.), був знову заарештований і розстріляний за сталінськими розстрільними списками у вересні 1938 року за позасудовою постановою «трійки НКВС». Місце поховання невідоме.

Мав двох синів — російського вченого-фізико-хіміка Феодосія Ґалахова і священика  Миколу Ґалахова.

Твори 
 Послание святого апостола Павла к Галатам (Казань, 1887, магистерская диссертация, первый в истории России опыт историко-критической экзегезы по греческому тексту).
 Социалистические утопии XIX века и христианские начала человеческой жизни. — Харьков, 1902.
 Женский вопрос, его причины и оценка с христианской точки зрения // Христіанское чтеніе (журнал). — СПб., 1903, — № 6, с. 923—935; № 7, с. 94—107; № 8, с. 217— 234.
 Поворот к старому в учении о сущности жизненного процесса. — Харьков, 1904.
 Судьба теории саморазвития. — Харьков, 1905.
 Библейский допотопный человек и дилювиальный человек науки. — Харьков, 1905.
 Печальная страница в истории русского религиозного самосознания (по поводу «Вех»). — Томск, 1910.
 Николай Иванович Пирогов и его религиозно-философские взгляды. — Томск, 1911.
 Религиозное мировоззрение Л. Н. Толстого. — Томск, 1911.
 Социализм и христианство // ж-л Вера и жизнь. — Томск, 1912. №№ 17—24; 1913. № 2, 3 (отдельное издание: Чернигов, 1913).
 О религии, Богословско-философские исследования. I часть. — Томск, 1911, затем 1914.
 О религии, II часть. — Томск, 1915.
 Бог в природе // «Вера и Разум». — 1912. — №№ 10—13; 1916. — № 6/7, 11.
 Богословский юридизм: Страница истории университетского богословия // «Вера и Разум». — 1916. — № 4. — С. 420—426.
 Проблема зла. — Томск, 1915.
 Бог в человеке. — Харьков, 1918.

Нагороди 
 Орден Святої Анни 3-го ступеня (1911)
 Медаль в пам'ять царювання Олександра III
 Медаль «В пам'ять 300-річчя царювання дому Романових»
 Нагородний Наперсний Хрест

Пам'ять 
 Пам'ять богослова, крім згадок в спеціальній і православній літературі, не підтримується — немає інформації про топоніми, пам'ятники, меморіальні дошки (2012), немає його в списку православних новомучеників.

Література про Якова Ґалахова 
 ГАТО. Фонд 102, опись 1, дело № 782; дело № 946.
 ГАТО. Фонд Р-236, опись 2, дело 96, лист 543.
 Полный православный богословский энциклопедический словарь / Т.1. / Репринт.издание. — М., 1992. ISBN 5-87744-004-7
 Статьи в губерн.газете «Красное знамя» (Томск). 1922. 22 июля. там же, 7 ноября.
 Боль людская: Книга памяти репрессированных томичей. / Сост.: Уйманов В. Н./ Кн. (Т.) 4. — Томск, 1994.
 Книга Памяти жертв политических репрессий Республики Татарстан (25 томов). — Казань: Изд-во «Книга памяти», 2000—2006.
 Забвению не подлежит: Книга памяти жертв политических репрессий Омской области / Адм. Омской обл.; Ред.-изд. совет: А. И. Казанник (гл. ред.), С. А. Алексеенко (зам.гл.ред-ра) и др. — Омск: Кн. изд-во, 2000. — С. 205.
 Профессора Томского университета. Биографический словарь. Выпуск 1. 1888—1917. // Отв. ред. С. Ф. Фоминых. — Томск: Изд-во Том.ун-та, 1996. ISBN 5-7511-0834-5 (в печатной версии допущена ошибка и ISBN состоит из 9 цифр: 5-7511-834-5).
 Фаст М. В., Фаст Н. П. Нарымская Голгофа: Материалы к истории церковных репрессий в Томской области в советский период. — Томск; М.: Водолей Publishers, 2004. — С. 18, 30—37, 47, 171, 420, 447.
 Собрание определений и Деяния Священного Собора Православной Российской Церкви 1917—1918 гг. // кн. серия. T. 1. — М., 1994. — С. 67. Электронный ресурс: bogoslov.ru
 Священный Собор Православной Российской Церкви 1917—1918 гг. Обзор деяний. Первая сессия / Сост. Кравецкий А. Г., Плетнёва А. А., Шредер Г.-А., Шульц Г. — М.: Крутицкое подворье, 2002. — С. 268.
 «О, Премилосердый… Буди с нами неотступно…» Воспоминания верующих Истинно-Православной (Катакомбной) Церкви. Конец 1920-х — начало 1970-х годов / Сост., подг. текстов, комм., предисл., вступ. ст. И. И. Осиповой. — М.: Братонеж, 2008. — 464 с. + [52 с.] ил. — (Серия «Новомученики и исповедники * Российские пред лицом богоборческой власти».) ISBN 978-5-7873-0409-1. Электронный ресурс: www.histor-ipt-kt.org
 Журавский А. Новомученики Казанские // журнал Благая весть. — Казань, 1994. — № 1. — С. 5.
 Православная богословская энциклопедия (ПБЭ), Т. 4, — М., 1991. — С. 38—39.
 Е. В. Липаков. Галахов // Православная энциклопедия. — М.: Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2005. — Т. X: «Второзаконие — Георгий». — С. 307—308. — 752 с. — 39 000 экз. — ISBN 5-89572-016-1.
 Архив НАРТ. Фонд 10, опись 1, дело 8053.
 Архив НАРТ. Фонд 10, опись 2, дело 591.
 Архив УФСБ по Омской области. Дело П-4520.
 Архив УФСБ по Иркутской области. Дело 17462.
 Архив УФСБ Республики Татарстан. Дело 568995 и дело 2-18199.
 Терновский С. А. Историческая записка о состоянии КазДА после её преобразования, 1870—1892. — Каз., 1892.
 Юнгеров П. Отзывы о сочинении // Протоколы Совета КазДА за 1894 г. — Каз., 1895. — С. 200—212.

Посилання 
 Про Якова Ґалахова на сторінці сайту книг «Озон. Ру» (книга" Релігієзнавство") 
 Біографія на сайті «Катакомбна церква» 
 Про справу «казанських церковників» (1931)

Примітки 

Випускники Казанської духовної академії
Місіонери
Письменники за алфавітом
Російські православні богослови
Філософи
Філософи СРСР
Філософи XX століття
Розстріляні в СРСР
Репресовані
Репресовані в СРСР
Посмертно реабілітовані
Реабілітовані в СРСР
Священники
Уродженці Тверської губернії
Померли в Актюбінській області
Я́ків Ґала́ховберезня село Городище , Калязинський повіт , Тверська губернія , Російська імперія — вересня секретні могили ГУЛАГ СРСР , Казахстан ) — церковний діяч Відомства православного сповідання Російської імперії , російський духовний письменник , протоієрей і пастир - проповідник , професор богослів'я Томського університету , один з ідеологів « Російської катакомбної церкви » . Репресований , по більшій частині звинувачень реабілітований вті ( окрім останньої справи в Казахстані , Біографія Народивсяберезняроку в Тверській губернії , в селі Городище Калязинського повіту в родині священика . Уроці закінчив Тверську духовну семінарію пому розряду , вступив до Казанської духовної академії , але зарахування було відкладено на рік . У1886 роках служив псаломщиком в одному з храмів Твері . Після закінчення академії вроці отримав вчений ступінь « кандидат богословських наук » з правом викладання в духовній семінарії . У тому ж році архієпископом Тверським і Кашинським Савою Тихомировим був висвячений на священика Микільської церкви міста Бежецьк Тверській губернії , де почався його пастирський шлях . Зроку — священик , доглядач духовного училища міста Новоржев у Псковській губернії . У той же рік , за твір « Послання Святого апостола Павла до Галатів » , був затверджений у ступені магістра богослов'я . Після служби на Псковщині був наглядачем Новоторжського духовного училища . Викладав богослів'я в ряді духовних училищ в України — зокрема , в Харкові і Чернігові . Звересняроку священик Ґалахов став протоієреєм і ректором Чернігівської духовної семінарії . Уроці брав участь Передсоборній присутності . В період життя в Чернігові в родині священика Якова Ґалахова народився син Феодосій Зсерпняроку Яків Ґалахов — професор богослів'я і керівник кафедри богослів'я в Томському університеті і , одночасно , — настоятель університетського храму , томської Казанської - Богородицької церкви . Зквітняроку за сумісництвом обіймав пост професора богослів'я Томського технологічного інституту . У1914 роках перебував у Братстві святого Димитрія ( Томськ ) , читав публічні лекції на релігійно - моральні теми в недільних духовних школах . У1917 роки — він один із відомих вчених - істориків , активно працював з артефактами археологічних наукових експедицій ; один із засновників Томського археологічного музею . Зроку порік був членом наукового Товариства етнографії та історії при Томському державному університеті , брав участь у зборах томських мандрівників , антропологів , археологів і етнографів . Зроку — член наукового Томського єпархіального історико - археологічного комітету і завідувач Археологічним музеєм при Томському університеті . Був членом Вченої Ради університету . У період1920 років , як професор кафедри Богослів'я та історії церкви Томського державного університету , він читав обов'язковий до вивчення для студентів юридичного та медичного факультетів курс богослів'я . Уроці професор Яків Ґалахов виступив з пропозицією відкрити при Томському університеті перший в Росії теологічний факультет . Зроку він — викладач богослів'я Сибірських Вищих жіночих курсах . Одночасно з професорської посадою , в1920 роках , перебуваючи в сані протоієрея , займав посаду привата - доцента історико - філологічного факультету Томського університету . У цей передреволюційний період багато писав , публікувався в журналах « Віра і Розум » , « Церковний вісник » , « Недільна благодать » , « Віра і життя » , в газеті « Єпархіальні томські звістки » . У своїх роботах апологетичного характеру , в яких він критикував сучасні йому соціальні та політичні теорії ( як соціалістичні , так і ліберальні ) , Ґалахов на зрозумілих прикладах доводив , що релігійний світогляд суперечить науковому і що сучасні досягнення науки підтверджують істинність християнства . Дороку він мав багато нагород , включаючи нагородний Наперсний хрест від Святійшого Синоду і орден Святої Анниго ступеня . Викладацька діяльність в університеті і в технологічному інституті передбачала і наукову богословську діяльність , плодом якої і стала книга « Про релігії » . У Томську Ґалахов познайомився і перебував у дружбі з відомим російським ученим Миколою Кащенком . У1918 рр . він був членом Собору Відомства православного віросповідання Росії від Томської єпархії . Уроці , після падіння влади більшовиків в Сибіру ( травень - червеньроку ) і введення Сибірського обласництва , Яків Ґалахов — активний учасник нової церковної перебудови в Сибіру . У листопадіроку в Томську відбулося Сибірська церковна нарада . У ньому брали участьархієреїв Росії , які очолювали єпархії Поволжя , Уралу , Сибіру і Далекого Сходу , а такожчленів Всеросійського Собору з духовенства і мирян . Почесним головою Наради обрали митрополита Казанського Якова П'ятницького , а головою — архієпископа Симбірського Веніаміна Муратовського . На нараді було утворено Вище тимчасове церковне управління на чолі з омським архієпископом Сильвестром Ольшевським . У Вище тимчасове церковне управління увійшли архієпископи Симбирский Веніамін Муратовський , Уфимський Андрій Ухтомський , священики Яків Ґалахов і Володимир Садовський , професора П . Прокошев і А . Писарєв . Нарада тоді постановила , що після припинення своєї діяльності Вище тимчасове церковне управління зобов'язане в усьому дати звіт Патріарху Всієї Русі . Ґалахов виїхав до Омську , де була визначена резиденція Сибірського Тимчасового вищого церковного управління Росії . Дане Управління здійснювало всю церковну владу в районах , що знаходилися поза територіями більшовицької влади . Після захоплення Києва Червоною Армією в ньому був розміщений основний штаб комуністів в Червоному Сибіру , ​​Сибревком ; тут же знаходилися військові та інші штаби . Ґалахов був заарештований в Омську чекістамиквітняроку за звинуваченям в контр - революційній діяльності ; липня рішенням Омської ГУБЧК звільнений , але не виправданий , з цього часу в його документах з'явилася позначка про те , що брав « участь у білому русі » . Повернувшись до Томська з червняроку по травеньроку був настоятелем Троїцького кафедрального собору . Активно протестував проти « експропріацій » більшовиками церковний цінностей , чим викликав сильне роздратування влади . З травня по листопадроку Яків Ґалахов , у складі групи зтомських священнослужителів і мирян на чолі з архієпископом Віктором Богоявленським , перебував під арештом у томській в'язниці . У серпні вироком Томського губернського Ревтрибуналу засуджений до розстрілу з повною конфіскацією особистого майна , проте потім , за листопадовим рішенням Сибтрибунала , розстріл був замінений на п'ятирічне ув'язнення в каторжну тюрму . З листопадапо листопадроку утримувався в каторжній в'язниці „ Олександрівський централ “ ( Олександрівський виправний будинок висновків , Олександрівський домзак ОГПУ ) в Іркутської губернії . Вийшов із в'язниці достроково , за амністією відповідно до постанови Президії ВЦВК РРФСР про застосування приватної амністії відлютогороку — лютогороку термін тюремного ув'язнення був скорочений зроків дороків імісяців . У грудніроку церковна рада Троїцького собору Томська запропонувала йому настоятельське місце в храмі , але Ґалахов відмовився . Він залишився жити в Іркутську , почав служити тут священиком , настоятелем міської Благовіщенської церкви , активно брав участь в православному житті . Під час перебування в Іркутську іменувався митрофорним протоієреєм . Знову заарештований органами ВЧК / ОГПУ ( як ймовірний противник радянської влади ) квітняроку . Особливою нарадою при Іркутській Колегії ОГПУлипняроку був звинувачений за статтеюКК РРФСР в рамках групової „ справи єпископа Іраклія Попова і духовенства міста Іркутська “ і засуджений дороків заслання . По етапу відправлений у місто Туруханськ , селище Станок Потаповський ( Красноярський край , в той час — Сибірський край ) . Після звільнення вроці був позбавлений громадянських виборчих прав і без права жити в шести найбільших містах СРСР \ . Оселився в Казані у свого сина Миколи Ґалахова , колишнього доглядача Арського цвинтаря і настоятеля цвинтарного храму . Священнослужителі , які збиралися в храмах міста та церкви при Арському цвинтарі виступали за чистоту Російської православної релігії ; проти розколу , пов'язаного з тим , що частина ієрархів Церкви пішла на співпрацю . Уроці в Казані почалася чергова хвиля гонінь на церкву . У цей день були заарештовані першічоловік як « учасники Казанської філії „ Всесоюзного Центру церковно - монархічної організації “ ІПЦ » , ( у тому числі єпископ Нектарій Трезвінський , єпископ Іоасаф Удалов , п'ять священиків і чотири професора Казанської духовної академії . Ґалахову було пред'явлено « Обвинувальний висновок » , у якому говорилося : Перебуваючи на засланні у Туруханську , здійснював зв'язок репресованого і засланого до Сибіру митрополита Кирила з Казанською „ контрреволюційною організацією церковників “ , забезпечуючи отримання директив і контрреволюційних відозв від митрополита Кирила для Казанської організації . Після прибуття в Казань вроці Ґалахов нібито був прямим учасником Казанської контрреволюційної організації церковників , надихаючи її в практичній антирадянської діяльності , зокрема в агітації на користь виступу Папи Пія за хрестовий похід проти радянської влади в СРСР . Особливою нарадою колегії ОГПУ Татарстанусічняроку був засуджений дороків заслання в Казахстан . У цій же справі були засуджені понадказанських церковників , у тому числі єпископ Іоасаф Удалов , єпископ Нектарій Трезвінський , професори Казанської духовної академії , монахи і монахині . Посилання відбував у Актюбінській області Казахстану , після завершення терміну заслання жив у Актюбінську . У цей період сталінщини і нової хвилі політичних репресій , ГУЛАГу1938 рр . ) , був знову заарештований і розстріляний за сталінськими розстрільними списками у вересніроку за позасудовою постановою « трійки НКВС » . Місце поховання невідоме . Мав двох синів — російського вченого - фізико - хіміка Феодосія Ґалахова і священика Миколу Ґалахова . Твори Послание святого апостола Павла к Галатам ( Казань , магистерская диссертация , первый в истории России опыт историко - критической экзегезы по греческому тексту ) . Социалистические утопии XIX века и христианские начала человеческой жизни . — Харьков , Женский вопрос , его причины и оценка с христианской точки зрения / / Христіанское чтеніе ( журнал ) . — СПб . , — № 6 , с . 923 — 935 ; № 7 , с . 94 — 107 ; № 8 , с . 217 — Поворот к старому в учении о сущности жизненного процесса . — Харьков , Судьба теории саморазвития . — Харьков , Библейский допотопный человек и дилювиальный человек науки . — Харьков , Печальная страница в истории русского религиозного самосознания ( по поводу « Вех » ) . — Томск , Николай Иванович Пирогов и его религиозно - философские взгляды . — Томск , Религиозное мировоззрение Л . Н . Толстого . — Томск , Социализм и христианство / / ж-л Вера и жизнь . — Томск , № № 17 — 24 ; № 2 , ( отдельное издание : Чернигов , О религии , Богословско - философские исследования . I часть . — Томск , затем О религии , II часть . — Томск , Бог в природе / / « Вера и Разум » . — — № № 10 — 13 ; — № 6 / 7 , Богословский юридизм : Страница истории университетского богословия / / « Вера и Разум » . — — № 4 . — С . 426 . Проблема зла . — Томск , Бог в человеке . — Харьков , Нагороди Орден Святої Анниго ступеня Медаль в пам'ять царювання Олександра III Медаль « В пам'ятьріччя царювання дому Романових » Нагородний Наперсний Хрест Пам'ять Пам'ять богослова , крім згадок в спеціальній і православній літературі , не підтримується — немає інформації про топоніми , пам'ятники , меморіальні дошки немає його в списку православних новомучеників . Література про Якова Ґалахова ГАТО . Фонд опись дело № 782 ; дело № 946 . ГАТО . Фонд Р-236 , опись дело лист Полный православный богословский энциклопедический словарь / Т . 1 . / Репринт . издание . — М . , ISBN004-7 Статьи в губерн . газете « Красное знамя » ( Томск ) . июля . там же , ноября . Боль людская : Книга памяти репрессированных томичей . / Сост . : Уйманов В . Н . / Кн . ( Т . ) — Томск , Книга Памяти жертв политических репрессий Республики Татарстантомов ) . — Казань : Изд - во « Книга памяти » , 2006 . Забвению не подлежит : Книга памяти жертв политических репрессий Омской области / Адм . Омской обл . ; Ред .-изд . совет : А . И . Казанник ( гл . ред . ) , С . А . Алексеенко ( зам.гл.ред-ра ) и др . — Омск : Кн . изд -во , — С . 205 . Профессора Томского университета . Биографический словарь . Выпуск1917 . / / Отв . ред . С . Ф . Фоминых . — Томск : Изд - во Том .ун-та , ISBN0834 - 5 ( в печатной версии допущена ошибка и ISBN состоит изцифр : 834 - 5 ) . Фаст М . В . , Фаст Н . П . Нарымская Голгофа : Материалы к истории церковных репрессий в Томской области в советский период . — Томск ; М . : Водолей Publishers , — С . 18 , 37 , Собрание определений и Деяния Священного Собора Православной Российской Церкви1918 гг . / / кн . серия . T . 1 . — М . , — С . 67 . Электронный ресурс : bogoslov.ru Священный Собор Православной Российской Церкви1918 гг . Обзор деяний . Первая сессия / Сост . Кравецкий А . Г . , Плетнёва А . А . , Шредер Г.-А . , Шульц Г . — М . : Крутицкое подворье , — С . 268 . « О , Премилосердый … Буди с нами неотступно … » Воспоминания верующих Истинно - Православной ( Катакомбной ) Церкви . Конецх — началох годов / Сост . , подг . текстов , комм . , предисл . , вступ . ст . И . И . Осиповой . — М . : Братонеж , — с . + [ 52 с . ] ил . — ( Серия « Новомученики и исповедники * Российские пред лицом богоборческой власти » . ) ISBN7873-0409 - 1 . Электронный ресурс : www.histor-ipt-kt.org Журавский А . Новомученики Казанские / / журнал Благая весть . — Казань , — № 1 . — С . 5 . Православная богословская энциклопедия ( ПБЭ ) , Т . 4 , — М . , — С . 38 — 39 . Е . В . Липаков . Галахов / / Православная энциклопедия . — М . : Церковно - научный центр « Православная энциклопедия » , — Т . X : « Второзаконие — Георгий » . — С . 307 — 308 . — с . — 000 экз . — ISBN016 - 1 . Архив НАРТ . Фонд опись дело Архив НАРТ . Фонд опись дело Архив УФСБ по Омской области . Дело П - 4520 . Архив УФСБ по Иркутской области . Дело Архив УФСБ Республики Татарстан . Делои дело Терновский С . А . Историческая записка о состоянии КазДА после её преобразования , 1892 . — Каз . , Юнгеров П . Отзывы о сочинении / / Протоколы Совета КазДА заг . — Каз . , — С . 200 — 212 . Посилання Про Якова Ґалахова на сторінці сайту книг « Озон . Ру » ( книга " Релігієзнавство " ) Біографія на сайті « Катакомбна церква » Про справу « казанських церковників » Примітки Випускники Казанської духовної академії Місіонери Письменники за алфавітом Російські православні богослови Філософи Філософи СРСР Філософи XX століття Розстріляні в СРСР Репресовані Репресовані в СРСР Посмертно реабілітовані Реабілітовані в СРСР Священники Уродженці Тверської губернії Померли в Актюбінській області