Громадянська міліція
Громадянська міліція () — назва правоохоронних органів у «народній Польщі», державна силова структура, створена 1944 року Польським комітетом національного визволення. З 1 січня 1945 підпорядкована Міністерству громадської безпеки, а після 7 грудня 1954 року — Міністерству внутрішніх справ ПНР. Її чисельність становила бл. 80 000 співробітників. Реорганізована в сучасну польську поліцію 1990 року. 

Упродовж 46 років у польському суспільстві стійко асоціювалася з тоталітарним політичним режимом. На початку своєї діяльності залучалася до каральних заходів і репресій (вбивства українців у Руді-Ружанецькій 10 жовтня 1944 р., депортації в ході акції «Вісла»). Силами свого спецпідрозділу ЗОМО (моторизована підтримка громадянської міліції) брала участь у придушенні страйку працівників варшавського заводу «Урсус» 14 грудня 1981 року, пацифікації протестів гірників копальні «Вуєк» у Катовицях 16 грудня 1981 року, внаслідок чого загинули 9 шахтарів, а 23 було поранено тощо. У формально-правовому сенсі припинила своє існування після оприлюднення 10 травня 1990 р. пакету ухвалених сеймом поліційних законів — низки нормативно-правових актів, покликаних насамперед ліквідувати колишнє відомство внутрішніх справ як своєрідний символ тоталітарної польської держави, замість якого було створено у структурі Міністерства внутрішніх справ Польщі поліцію зі штатом у 108 520 працівників — новий центральний орган виконавчої влади, відповідальний за охорону правопорядку, безпеку і протидію злочинності та націлений на потреби демократичної держави.

Устрій 
Міліція поділялася на підрозділи охорони громадського порядку, дорожньо-патрульну службу, карний розшук (тяжкі злочини, судмедекспертиза), слідство та відділ безпеки інфраструктури (охорона державних будівель, аеропортів, комунікацій).

Територіально устрій польської міліції відповідав адміністративному поділу країни. На рівні держави діяло Головне управління (), а на місцях — воєводські управління (), повітові, міські і дільничні відділи (). На найнижчому рівні діяли відділки (), влада яких поширювалася на площу, яка збігалася з адміністративною територією двох або більше найменших самоврядних одиниць. Першим начальником Головного управління став Францішек Юзьвяк.

1983 року утворено представництва МВС на рівні воєводства (wojewódzkie Urzędy Spraw Wewnętrznych «обласні управління внутрішніх справ»).

Історія 
У 1944-1948 рр. Громадянська міліція використовувалася для боротьби з польським антикомуністичним збройним опором, а також з українським підпіллям і німецьким партизанським рухом.

Міліціонерами ставали і колишні підпільники (наприклад, члени Армії Крайової), які таким чином намагалися забезпечити собі вплив на повсякденне життя. Траплялося навіть, що деякі відділки повністю складалися з колишніх бійців АК, принаймні на початку творення комуністичної влади. Працівники Громадянської міліції складали таку саму урочисту присягу, як і співробітники Служби безпеки. 
 
З 1956 року у тандемі з органами безпеки «панівне становище» почала посідати міліція. В її підрозділах (комендах) створено посади заступників начальників міліції з питань Служби безпеки. Співробітники Служби безпеки носили однакову з міліціонерами форму, їм присвоювали ті самі звання, що на практиці приховувало польську гебістську структуру, затавровану після 1956 року, яка була завжди «утворенням в утворенні» під покривом міліції. Окрім завдань, пов'язаних із безпекою та боротьбою зі злочинністю, вона використовувалася в боротьбі з опозицією та демонстраціями, внаслідок чого, особливо у вісімдесятих роках, її негативно сприймало суспільство, а її працівники іноді піддавалися соціальному остракізму. Деякі спроби здобути автономію у рамках профспілок 1981 року перекреслили реалії воєнного стану.

Моторизовані загони підтримки міліції ZOMO, які відіграли найпомітнішу роль у розгоні демонстрацій у 1980 і 1981 роках, до початку 1990-х років були дещо зменшені чисельно і перейменовані на «запобіжні загони громадянської міліції» (). Завдання OPMO обмежувалися наглядом за місцями масового скупчення людей, такими як спортивні заходи, забезпеченням безпеки на випадок стихійних лих та допомогою звичайній міліції. Теоретично, для використання великих груп OPMO були потрібні високі урядові повноваження.

З 1960-х і по 1980-ті роки загони ОРМО, які колись налічували 600 000 цивільних добровольців, використовувалися для підсилення штатного складу міліції у ключових осередках напруженості. На початку 1980-х років ОРМО втихомирювала членів «Солідарності» і перешкоджала процесу організації незалежних об’єднань громадян. Здебільшого укомплектовані робітниками, які отримали значні привілеї, стежачи за своїми колегами на робочих місцях, ОРМО зажили протягом 1980-х років дуже лихої слави в суспільстві. Кіщак намагався пропагувати ОРМО як цінне допоміжне крило міліції, але Сейм у 1990 році таки розпустив цю організацію.

Особливості 
Формування аж до моменту свого розпуску було важкоозброєним, в тому числі бронетранспортерами БТР-60 з важкими кулеметами та дуже великою кількістю автоматів Калашникова, мало придатних для боротьби зі злочинцями в урбанізованих районах з огляду на величезну початкову енергію набою 7,62×39 мм (який міг легко проникнути крізь тонкі стіни будівель і завдати шкоди стороннім особам).

Рухомий склад 
Найпоширеніші зразки автопарку міліції були такими:

Див. також 
 Польська поліція у Генерал-губернаторстві

Примітки

Посилання 
 Історія ГМ на сайті Бранєвського повітового управління поліції  
 Унікальні радіоперехоплення розмов ГМ і ЗОМО під час вуличних боїв у Вроцлаві – 31 серпня 1982 р.  
 Радіоперехоплення розмов ГМ в ході «убезпечення» святої меси за Вітчизну в костелі на вул. Алеї Праці у Вроцлаві – 22 лютого 1987 р. 
 4-та річниця виникнення ГМ  у PKF на сайті KronikaRP  
 Виставка малюнків «Міліціонер очима дитини» в Кошаліні з нагоди 20-річчя існування  в PKF на сайті KronikaRP  
 Цивільне хрещення дітей міліціонерів у Варшаві  в PKF на сайті KronikaRP  
  

Польська Народна Республіка
Міліція
Засновані в Польщі 1944
Зникли в Європі 1990
Громадянська міліція ( ) — назва правоохоронних органів у « народній Польщі » , державна силова структура , створенароку Польським комітетом національного визволення . Зсічняпідпорядкована Міністерству громадської безпеки , а післягрудняроку — Міністерству внутрішніх справ ПНР . Її чисельність становила бл. 000 співробітників . Реорганізована в сучасну польську поліціюроку . Упродовжроків у польському суспільстві стійко асоціювалася з тоталітарним політичним режимом . На початку своєї діяльності залучалася до каральних заходів і репресій ( вбивства українців у Руді - Ружанецькійжовтняр . , депортації в ході акції « Вісла » ) . Силами свого спецпідрозділу ЗОМО ( моторизована підтримка громадянської міліції ) брала участь у придушенні страйку працівників варшавського заводу « Урсус» грудняроку , пацифікації протестів гірників копальні « Вуєк » у Катовицяхгрудняроку , внаслідок чого загинулишахтарів , абуло поранено тощо . У формально - правовому сенсі припинила своє існування після оприлюдненнятравняр . пакету ухвалених сеймом поліційних законів — низки нормативно - правових актів , покликаних насамперед ліквідувати колишнє відомство внутрішніх справ як своєрідний символ тоталітарної польської держави , замість якого було створено у структурі Міністерства внутрішніх справ Польщі поліцію зі штатом у520 працівників — новий центральний орган виконавчої влади , відповідальний за охорону правопорядку , безпеку і протидію злочинності та націлений на потреби демократичної держави . Устрій Міліція поділялася на підрозділи охорони громадського порядку , дорожньо - патрульну службу , карний розшук ( тяжкі злочини , судмедекспертиза ) , слідство та відділ безпеки інфраструктури ( охорона державних будівель , аеропортів , комунікацій ) . Територіально устрій польської міліції відповідав адміністративному поділу країни . На рівні держави діяло Головне управління ( ) , а на місцях — воєводські управління ( ) , повітові , міські і дільничні відділи ( ) . На найнижчому рівні діяли відділки ( ) , влада яких поширювалася на площу , яка збігалася з адміністративною територією двох або більше найменших самоврядних одиниць . Першим начальником Головного управління став Францішек Юзьвяк . 1983 року утворено представництва МВС на рівні воєводства ( wojewódzkie Urzędy Spraw Wewnętrznych « обласні управління внутрішніх справ » ) . Історія Урр . Громадянська міліція використовувалася для боротьби з польським антикомуністичним збройним опором , а також з українським підпіллям і німецьким партизанським рухом . Міліціонерами ставали і колишні підпільники ( наприклад , члени Армії Крайової ) , які таким чином намагалися забезпечити собі вплив на повсякденне життя . Траплялося навіть , що деякі відділки повністю складалися з колишніх бійців АК , принаймні на початку творення комуністичної влади . Працівники Громадянської міліції складали таку саму урочисту присягу , як і співробітники Служби безпеки . Зроку у тандемі з органами безпеки « панівне становище » почала посідати міліція . В її підрозділах ( комендах ) створено посади заступників начальників міліції з питань Служби безпеки . Співробітники Служби безпеки носили однакову з міліціонерами форму , їм присвоювали ті самі звання , що на практиці приховувало польську гебістську структуру , затавровану післяроку , яка була завжди « утворенням в утворенні » під покривом міліції . Окрім завдань , пов'язаних із безпекою та боротьбою зі злочинністю , вона використовувалася в боротьбі з опозицією та демонстраціями , внаслідок чого , особливо у вісімдесятих роках , її негативно сприймало суспільство , а її працівники іноді піддавалися соціальному остракізму . Деякі спроби здобути автономію у рамках профспілокроку перекреслили реалії воєнного стану . Моторизовані загони підтримки міліції ZOMO , які відіграли найпомітнішу роль у розгоні демонстрацій уіроках , до початкух років були дещо зменшені чисельно і перейменовані на « запобіжні загони громадянської міліції » ( ) . Завдання OPMO обмежувалися наглядом за місцями масового скупчення людей , такими як спортивні заходи , забезпеченням безпеки на випадок стихійних лих та допомогою звичайній міліції . Теоретично , для використання великих груп OPMO були потрібні високі урядові повноваження . Зх і поті роки загони ОРМО , які колись налічували000 цивільних добровольців , використовувалися для підсилення штатного складу міліції у ключових осередках напруженості . На початкух років ОРМО втихомирювала членів « Солідарності » і перешкоджала процесу організації незалежних об’єднань громадян . Здебільшого укомплектовані робітниками , які отримали значні привілеї , стежачи за своїми колегами на робочих місцях , ОРМО зажили протягомх років дуже лихої слави в суспільстві . Кіщак намагався пропагувати ОРМО як цінне допоміжне крило міліції , але Сейм уроці таки розпустив цю організацію . Особливості Формування аж до моменту свого розпуску було важкоозброєним , в тому числі бронетранспортерами БТР - 60 з важкими кулеметами та дуже великою кількістю автоматів Калашникова , мало придатних для боротьби зі злочинцями в урбанізованих районах з огляду на величезну початкову енергію набою62 × 39 мм ( який міг легко проникнути крізь тонкі стіни будівель і завдати шкоди стороннім особам ) . Рухомий склад Найпоширеніші зразки автопарку міліції були такими : Див . також Польська поліція у Генерал - губернаторстві Примітки Посилання Історія ГМ на сайті Бранєвського повітового управління поліції Унікальні радіоперехоплення розмов ГМ і ЗОМО під час вуличних боїв у Вроцлаві – серпняр . Радіоперехоплення розмов ГМ в ході « убезпечення » святої меси за Вітчизну в костелі на вул . Алеї Праці у Вроцлаві – лютогор . та річниця виникнення ГМ у PKF на сайті KronikaRP Виставка малюнків « Міліціонер очима дитини » в Кошаліні з нагодиріччя існування в PKF на сайті KronikaRP Цивільне хрещення дітей міліціонерів у Варшаві в PKF на сайті KronikaRP Польська Народна Республіка Міліція Засновані в Польщі Зникли в Європі