Імайо
Імайо (, Імайо-ута) — літературний жанр поезії в пісенному стилі, характерний для середньовічної Японії з періоду Хейан. Назва перекладається як «Сучасний стиль» або «Пісні у сучасному стилі». Більшість цих пісень міститься у збірці «Рьодзін хісьо» («Таємна вибірка, що здіймає в танці пил на балках»), яку укладено 1169 року, доопрацьовано 1180 року, але на сьогодні з 10 сувоїв збереглися частини.

Історія 
Як жанр сформувалися в середині періоду Хейан (X століття) і набули найбільшого поширення як серед аристократів, так і простолюду наприкінці Хейан — на початку періоду Камакура. Походження цих пісень тісно пов'язане із буддистськими гімнами сьомьо — різновиди гімнів, так звані «японські літанії» (васан) були скорочені і приведені до форми японського чотировірша. Імайо виникли серед простолюдинів, насамперед серед банних служанок юдзьо і танцівниць для розваг сірабьосі.

У XII столітті, завдяки захопленням імператорів танцівницями, нова пісенна культура знайшла визнання при дворі і була підхоплена місцевою знаттю. За переказами імператор Ґо-Сіракава так любив імайо, що, рецитуючи, кілька разів зривав свій голос.

У XIII столітті імайо поступово зникли. Сьогодні їх відголосок можна знайти хіба що у мелодичних співах еттнеґаку — різновиді придворного ґаґаку.

Характеристика 
Це восьмирядкові пісні за схемою складоподілу 7—5—7—5—7—5—7—5. Виконувалися під музично-танковий супровід. Вплинули на стиль військового рмоану (гункі-моногатарі) та на розвиток театру Но. Частково відчутний вплив на японську пісенну вторчість кінця XX і початку XXI століття.

Джерела 
 Bruno Lewin (Hrsg.): Kleines Wörterbuch der Japanologie. Harrassowitz, Wiesbaden 1981, ISBN 3-447-00530-0, S. 159.
 J. Michele Edwards (2001), «Women in Music to ca. 1450», in Karin Pendle, Women & Music: A History, Indiana University Press, p. 36, ISBN 9780253338198

Пісні Японії
Імайо ( , Імайо - ута ) — літературний жанр поезії в пісенному стилі , характерний для середньовічної Японії з періоду Хейан . Назва перекладається як « Сучасний стиль » або « Пісні у сучасному стилі » . Більшість цих пісень міститься у збірці « Рьодзін хісьо » ( « Таємна вибірка , що здіймає в танці пил на балках » ) , яку укладенороку , доопрацьованороку , але на сьогодні зсувоїв збереглися частини . Історія Як жанр сформувалися в середині періоду Хейан ( X століття ) і набули найбільшого поширення як серед аристократів , так і простолюду наприкінці Хейан — на початку періоду Камакура . Походження цих пісень тісно пов'язане із буддистськими гімнами сьомьо — різновиди гімнів , так звані « японські літанії » ( васан ) були скорочені і приведені до форми японського чотировірша . Імайо виникли серед простолюдинів , насамперед серед банних служанок юдзьо і танцівниць для розваг сірабьосі . У XII столітті , завдяки захопленням імператорів танцівницями , нова пісенна культура знайшла визнання при дворі і була підхоплена місцевою знаттю . За переказами імператор Ґо-Сіракава так любив імайо , що , рецитуючи , кілька разів зривав свій голос . У XIII столітті імайо поступово зникли . Сьогодні їх відголосок можна знайти хіба що у мелодичних співах еттнеґаку — різновиді придворного ґаґаку . Характеристика Це восьмирядкові пісні за схемою складоподілу5 — 7 — 5 — 7 — 5 — 7 — 5 . Виконувалися під музично - танковий супровід . Вплинули на стиль військового рмоану ( гункі - моногатарі ) та на розвиток театру Но . Частково відчутний вплив на японську пісенну вторчість кінця XX і початку XXI століття . Джерела Bruno Lewin ( Hrsg . ) : Kleines Wörterbuch der Japanologie . Harrassowitz , Wiesbaden ISBN00530 - 0 , S . J . Michele Edwards « Women in Music to ca . , in Karin Pendle , Women & Music : A History , Indiana University Press , p . ISBN Пісні Японії