Мохтар Лубіс
Мохтар Лубіс (; 7 березня 1922 — 2 липня 2004 року) — індонезійський журналіст і письменник, батакського походження. Один з засновників газети «Indonesia Raya» і щомісячного літературного журналу «Horison». Його роман Senja di Jakarta  (Сутінки в Джакарті) став першим індонезійським романом, який було перекладено англійською мовою. Відомий як непримиренний борець за свободу творчості і свободу преси. За критику режиму Сукарно був ув'язнений.

Біографія 
Лубіс народився 7 березня 1922 року в місті Сунгай Пенух на Суматрі, в сім ї Raja Pandapotan Lubis — високопоставленого державного службовця. Він був шостою дитиною з дванадцяти. За походженням батак.

В дитинстві писав дитячі оповідання, які були опубліковані в меданській газеті Sinar Deli. В підлітковому віці часто гуляв в джунглях Суматри. Пізніше він згадував, що дві події в цей період надихнули його написати твір Harimau! Harimau! (Тигр! Тигр!). Це знайдена ним добре збудована, але вже покинута хатина і зустріч з тигром. 

Закінчивши середню школу, працював учителем у Ніасі, Північна Суматра. Проте через рік поїхав в Батавію, де влаштувався на роботу у банку. Після початку Другої світової війни коли японці в 1942 році окупували Індонезію, Лубіс почав працювати на японців, перекладаючи міжнародні новини для японської армії.

Після проголошення Індонезією незалежності в 1945 році, Лубіс приєднався до індонезійського інформаційного агентства Antara  , в якості репортера. Від Antara, він відвідав  Asian Relations Conference в 1947 році. В цей же період Лубіс написав Jalan Tak Ada Ujung («Нескінченний шлях») і вступив до індонезійської Асоціації художників.

У 1949 році заснував газету Indonesia Raya, згодом працюючи в ній головним редактором. За свою  діяльність і критичні статті на адресу тогочасної влади в період 1957—1966 років кілька разів був ув'язнений. 

4 лютого 1975 року він був заарештований за підозрою в заворушеннях 1974  року під час візиту японського прем'єр-міністра Танаки Какуей; незабаром після корупційного скандалу в компанії Pertamina газету Indonesia Raya було закрито. Більше двох місяців Лубіс провів у в'язниці Nirbaya (без суду) і був звільнений 14 квітня 1975 року. Він зазначив, що інші ув'язнені, такі як колишній командуючий ВПС Індонезії Омар Дані, перебували у в'язниці без суду і слідства роками. В цей період він став активно практикувати йогу.

Був засновником і співзасновником численних журналів та фондів, включаючи Obor Indonesia Foundation в 1970 році, журнал Horison та Індонезійський зелений фонд. Піднімав питання про необхідність свободи преси в Індонезії і здобув репутацію чесного і поміркованого репортера. У 2000 році Міжнародним інститутом преси він був названий одним з 50 героїв вільної преси за останні 50 років.

Публіцистика 

Є автором цілого ряду публіцистичних книг, а також посібників для письменників-початківців: «Техніка письменницької творчості», (1951) і «Техніка написання кіносценаріїв» (1952). Крім того, він займався перекладом на індонезійську мову творів американських, європейських і китайських письменників. Перекладався багатьма західними та східними мовами.

Смерть 
Після тривалої боротьби з хворобою Альцгеймера помер у Medistra Hospital 2 липня 2004 року у віці 82 років. Був похований поряд із дружиною на кладовищі Jeruk Purut. На його похоронах були присутні сотні людей, включаючи журналістів і письменників Росіхана Анвара і Рамадана K.Х.

Особисте життя 

Був одружений з Сіті Халіма (Siti Halimah), яка померла в 2001 році. Мали 3 дітей та 8 онуків.

Нагороди

Твори

Романи

Див. також 

Сітор Сітуморанг

Хайріл Анвар

Прамудья Ананта Тур

Примітки

Література 
 
 
 

Письменники-романісти XX століття
Індонезійські журналісти
Лауреати премії «Золоте перо свободи»
Уродженці Паданґа
Мохтар Лубіс ( ; березня — липняроку ) — індонезійський журналіст і письменник , батакського походження . Один з засновників газети « Indonesia Raya » і щомісячного літературного журналу « Horison » . Його роман Senja di Jakarta ( Сутінки в Джакарті ) став першим індонезійським романом , який було перекладено англійською мовою . Відомий як непримиренний борець за свободу творчості і свободу преси . За критику режиму Сукарно був ув'язнений . Біографія Лубіс народивсяберезняроку в місті Сунгай Пенух на Суматрі , в сім ї Raja Pandapotan Lubis — високопоставленого державного службовця . Він був шостою дитиною з дванадцяти . За походженням батак . В дитинстві писав дитячі оповідання , які були опубліковані в меданській газеті Sinar Deli . В підлітковому віці часто гуляв в джунглях Суматри . Пізніше він згадував , що дві події в цей період надихнули його написати твір Harimau ! Harimau ! ( Тигр ! Тигр ! ) . Це знайдена ним добре збудована , але вже покинута хатина і зустріч з тигром . Закінчивши середню школу , працював учителем у Ніасі , Північна Суматра . Проте через рік поїхав в Батавію , де влаштувався на роботу у банку . Після початку Другої світової війни коли японці вроці окупували Індонезію , Лубіс почав працювати на японців , перекладаючи міжнародні новини для японської армії . Після проголошення Індонезією незалежності вроці , Лубіс приєднався до індонезійського інформаційного агентства Antara , в якості репортера . Від Antara , він відвідав Asian Relations Conference вроці . В цей же період Лубіс написав Jalan Tak Ada Ujung ( « Нескінченний шлях » ) і вступив до індонезійської Асоціації художників . Уроці заснував газету Indonesia Raya , згодом працюючи в ній головним редактором . За свою діяльність і критичні статті на адресу тогочасної влади в період1966 років кілька разів був ув'язнений . 4 лютогороку він був заарештований за підозрою в заворушеннях 1974 року під час візиту японського прем'єр - міністра Танаки Какуей ; незабаром після корупційного скандалу в компанії Pertamina газету Indonesia Raya було закрито . Більше двох місяців Лубіс провів у в'язниці Nirbaya ( без суду ) і був звільненийквітняроку . Він зазначив , що інші ув'язнені , такі як колишній командуючий ВПС Індонезії Омар Дані , перебували у в'язниці без суду і слідства роками . В цей період він став активно практикувати йогу . Був засновником і співзасновником численних журналів та фондів , включаючи Obor Indonesia Foundation вроці , журнал Horison та Індонезійський зелений фонд . Піднімав питання про необхідність свободи преси в Індонезії і здобув репутацію чесного і поміркованого репортера . Уроці Міжнародним інститутом преси він був названий одним згероїв вільної преси за останніроків . Публіцистика Є автором цілого ряду публіцистичних книг , а також посібників для письменників - початківців : « Техніка письменницької творчості » , і « Техніка написання кіносценаріїв » Крім того , він займався перекладом на індонезійську мову творів американських , європейських і китайських письменників . Перекладався багатьма західними та східними мовами . Смерть Після тривалої боротьби з хворобою Альцгеймера помер у Medistra Hospitalлипняроку у віціроків . Був похований поряд із дружиною на кладовищі Jeruk Purut . На його похоронах були присутні сотні людей , включаючи журналістів і письменників Росіхана Анвара і Рамадана K .Х . Особисте життя Був одружений з Сіті Халіма ( Siti Halimah ) , яка померла вроці . Малидітей таонуків . Нагороди Твори Романи Див . також Сітор Сітуморанг Хайріл Анвар Прамудья Ананта Тур Примітки Література Письменники - романісти XX століття Індонезійські журналісти Лауреати премії « Золоте перо свободи » Уродженці Паданґа