Александер Паулус
Алекса́ндер Па́улус (в миру Александер Паулус, ; 2 лютого 1872, містечко Орікюла, Перновський повіт, Ліфляндська губернія, Російська імперія  - 18 жовтня 1953, Стокгольм, Швеція)
 —  естонський клірик (згодом, єпископ), митрополит Талліннський і всієї Естонії ( Константинопольського Патріархату), перший предстоятель  Естонської апостольсько-православної церкви.

Біографія 
Народився 2 лютого 1872 року в  селянській родині. Навчався в саалемській допоміжній школі, феннернській парафіяльній школі; потім в Ризькому духовному училищі (1884-1888), в  Ризькій духовній семінарії (1888-1894).

Після закінчення семінарії був зарахований в клір Ризької єпархії та призначений на посаду псаломщика-вчителя на прихід в Лєезі, в 1897 році був переведений в Колґа-Яані, в 1900 - в Феллін (Вільянді).

У 1901 році одружився з Зінаїдою Ахтманн, в 1909 році овдовів.

29 серпня 1901 єпископом Ризьким і Мітавським Агафангелом Преображенським був  висвячений у сан пресвітера і служив на естонських парафіях Ризької єпархії: у Кирґессааре на о-ві Даго (Хійумаа) (1901-1903), в Карксі (1903-1908), в Лайузе (1908-1916) і в Пярну (1916-1920).

21 березня 1919 року на першому Соборі Естонської Православної Церкви в Талліні протоієрей Александер Паулус був обраний кандидатом на заміщення посади вікарного єпископа Естонської Православної Церкви (кафедра єпископа Ревельского вдовувала після вбивства більшовиками єпископа Платона Кульбуша в січні 1919 року). Незабаром після обрання протоієрей Александер відмовився від запропонованої йому хіротонії, з формальним посиланням на поганий стан здоров'я; іншою причиною відмови була відсутність підтримки з боку представників етнічно російських парафій, які бажали для себе обрання російського вікарного єпископа і тих, хто утримався при голосуванні.

Естонська Церква, яка перебувала в межах новоствореної Естонської держави, отримала від Патріарха Тихона рішенням Священного Синоду і Вищої Церковної Ради від 10 травня 1920 року, статус  Автономної Церкви.

У вересні 1920 року прот. Александер Паулус Собором Естонської Православної Церкви був знову обраний таємним голосуванням (одноголосно) архієпископом Таллінським і всієї Естонії, що було затверджено Московським Патріархом. Архієрейська хіротонія відбулася в Талліні 5 грудня 1920 року в Олександро-Невському соборі і була здійснена колишнім архієпископом Псковським і Порховським Євсевієм Гроздовим і архієпископом Фінляндським і Виборзьким Серафимом Лук'яновим.

23 вересня 1922 року Собор Естонської Церкви ухвалив рішення про звернення до  Патріарха Константинопольського з проханням про надання автокефального статусу.

7 липня 1923 року, після переговорів, Вселенський Патріарх Мелетій IV Метаксакіс вручив єпископу Александеру Томос, яким затверджувався новий канонічний статус Естонської Церкви, яка перетворювалася в автономний округ у складі Константинопольського Патріархату під назвою «Естонська Православна Митрополія». У липні 1926 року вона стала офіційно іменуватися Естонською апостольсько-православною церквою. Московський Патріархат не визнав рішень з канонічної перебудови Естонської Церкви.

У 1938 році в Талліні були відкриті богословсько-пастирські курси для підготовки духовенства. Митрополит Александер висвятив понад сто  священнослужителів, серед яких: протоієрей Михайло Рідігер (батько  московського патріарха  Алексія II), протопресвітер Олександр Кисельов, протоієрей Георгій Алексєєв (згодом, з 14 серпня 1961 - архієпископ Горьковський Нижегородський і Арзамаський Іоанн (Георгій Алексеєв), Олександр Осипов, Ростислав Лозинський.

Після Окупації Прибалтики Радянським Союзом в серпні 1940 року митрополит Александер був переведений в юрисдикцію Московського Патріахату (24 лютого 1941).

19 вересня 1941 року одержав реєстрацію  німецької влади як предстоятель відновленої ЕАПЦ. Циркуляр митрополита Олександра від 14 жовтня 1941 року сповіщав про припинення поминання митрополита Сергія Стагородського і митрополита  Сергія Воскресенського (Екзарха Латвії та Естонії).

Указом від 5 листопада 1942 митрополит Сергій Воскресенський звільнив Александера від управління єпархією, заборонивши у священнослужінні і зрадивши суду архієреїв. Етнічно естонські парафії і частина російських парафій Естонії продовжували вважати Александера главою Естонської Церкви до кінця його перебування в країні.

20 вересня 1944 року німецькою владою був насильно евакуйований в північну Німеччину в концтабір Омштеде під Ольденбургом, незважаючи на це продовжував вважати себе главою Естонської православної церкви і весь час носив свій титул. Там в тимчасовій табірній церкві-бараку митрополит Александер відкрив перший закордонний естонський прихід. В інших таборах Німеччини також з'явилися тимчасові храми, в яких богослужіння відбувалося естонською мовою.

У березні 1947 року отримав дозвіл оселитися в Швеції і до своєї смерті проживав у Стокгольмі.

15 січня 1948 року ним був заснований Синод для управління 17 естонськими парафіями в різних країнах: Швеції (7), США (4), Канаді (3), Англії (1), Німеччини (1) і Австралії (1).

Помер 18 жовтня 1953 року і 25 жовтня був похований на православній ділянці  Лісового кладовища в Стокгольмі. 

Після смерті митрополита Александера парафії естонської діаспори на їхнє прохання були включені в місцеві єпархіальні структури Константинопольського Патріархату.

Посилання 
 
 Александр (Паулус)  Стаття в Православній енциклопедії (2000)
 Александр (Паулус) на сайте Русское Православие

Джерела 
 A. Lr. Aleksander Paulus  // Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide / Peeter Tarvel, Hans Kruus, Jaan Olvet; Akadeemiline Ajalooselts. — Tallinn/Tartu: Loodus, 1940. — L. 7. 

Уродженці Ліфляндської губернії
Померли у Стокгольмі
Єпископи
Митрополити
Духовенство
Репресовані
Естонські емігранти до Швеції
Алекса́ндер Па́улус ( в миру Александер Паулус , ;лютого містечко Орікюла , Перновський повіт , Ліфляндська губернія , Російська імперія - жовтня Стокгольм , Швеція ) — естонський клірик ( згодом , єпископ ) , митрополит Талліннський і всієї Естонії ( Константинопольського Патріархату ) , перший предстоятель Естонської апостольсько - православної церкви . Біографія Народивсялютогороку в селянській родині . Навчався в саалемській допоміжній школі , феннернській парафіяльній школі ; потім в Ризькому духовному училищі в Ризькій духовній семінарії Після закінчення семінарії був зарахований в клір Ризької єпархії та призначений на посаду псаломщика - вчителя на прихід в Лєезі , вроці був переведений в Колґа - Яані , в - в Феллін ( Вільянді ) . Уроці одружився з Зінаїдою Ахтманн , вроці овдовів . 29 серпняєпископом Ризьким і Мітавським Агафангелом Преображенським був висвячений у сан пресвітера і служив на естонських парафіях Ризької єпархії : у Кирґессааре на о -ві Даго ( Хійумаа ) в Карксі в Лайузеі в Пярну 21 березняроку на першому Соборі Естонської Православної Церкви в Талліні протоієрей Александер Паулус був обраний кандидатом на заміщення посади вікарного єпископа Естонської Православної Церкви ( кафедра єпископа Ревельского вдовувала після вбивства більшовиками єпископа Платона Кульбуша в січніроку ) . Незабаром після обрання протоієрей Александер відмовився від запропонованої йому хіротонії , з формальним посиланням на поганий стан здоров'я ; іншою причиною відмови була відсутність підтримки з боку представників етнічно російських парафій , які бажали для себе обрання російського вікарного єпископа і тих , хто утримався при голосуванні . Естонська Церква , яка перебувала в межах новоствореної Естонської держави , отримала від Патріарха Тихона рішенням Священного Синоду і Вищої Церковної Ради відтравняроку , статус Автономної Церкви . У вересніроку прот . Александер Паулус Собором Естонської Православної Церкви був знову обраний таємним голосуванням ( одноголосно ) архієпископом Таллінським і всієї Естонії , що було затверджено Московським Патріархом . Архієрейська хіротонія відбулася в Таллінігрудняроку в Олександро - Невському соборі і була здійснена колишнім архієпископом Псковським і Порховським Євсевієм Гроздовим і архієпископом Фінляндським і Виборзьким Серафимом Лук'яновим . 23 вересняроку Собор Естонської Церкви ухвалив рішення про звернення до Патріарха Константинопольського з проханням про надання автокефального статусу . 7 липняроку , після переговорів , Вселенський Патріарх Мелетій IV Метаксакіс вручив єпископу Александеру Томос , яким затверджувався новий канонічний статус Естонської Церкви , яка перетворювалася в автономний округ у складі Константинопольського Патріархату під назвою « Естонська Православна Митрополія » . У липніроку вона стала офіційно іменуватися Естонською апостольсько - православною церквою . Московський Патріархат не визнав рішень з канонічної перебудови Естонської Церкви . Уроці в Талліні були відкриті богословсько - пастирські курси для підготовки духовенства . Митрополит Александер висвятив понад сто священнослужителів , серед яких : протоієрей Михайло Рідігер ( батько московського патріарха Алексія II ) , протопресвітер Олександр Кисельов , протоієрей Георгій Алексєєв ( згодом , зсерпня - архієпископ Горьковський Нижегородський і Арзамаський Іоанн ( Георгій Алексеєв ) , Олександр Осипов , Ростислав Лозинський . Після Окупації Прибалтики Радянським Союзом в серпніроку митрополит Александер був переведений в юрисдикцію Московського Патріахатулютого 19 вересняроку одержав реєстрацію німецької влади як предстоятель відновленої ЕАПЦ . Циркуляр митрополита Олександра віджовтняроку сповіщав про припинення поминання митрополита Сергія Стагородського і митрополита Сергія Воскресенського ( Екзарха Латвії та Естонії ) . Указом відлистопадамитрополит Сергій Воскресенський звільнив Александера від управління єпархією , заборонивши у священнослужінні і зрадивши суду архієреїв . Етнічно естонські парафії і частина російських парафій Естонії продовжували вважати Александера главою Естонської Церкви до кінця його перебування в країні . 20 вересняроку німецькою владою був насильно евакуйований в північну Німеччину в концтабір Омштеде під Ольденбургом , незважаючи на це продовжував вважати себе главою Естонської православної церкви і весь час носив свій титул . Там в тимчасовій табірній церкві - бараку митрополит Александер відкрив перший закордонний естонський прихід . В інших таборах Німеччини також з'явилися тимчасові храми , в яких богослужіння відбувалося естонською мовою . У березніроку отримав дозвіл оселитися в Швеції і до своєї смерті проживав у Стокгольмі . 15 січняроку ним був заснований Синод для управлінняестонськими парафіями в різних країнах : Швеції США Канаді Англії Німеччиниі Австралії Помержовтняроку іжовтня був похований на православній ділянці Лісового кладовища в Стокгольмі . Після смерті митрополита Александера парафії естонської діаспори на їхнє прохання були включені в місцеві єпархіальні структури Константинопольського Патріархату . Посилання Александр ( Паулус ) Стаття в Православній енциклопедії Александр ( Паулус ) на сайте Русское Православие Джерела A . Lr . Aleksander Paulus / / Eesti biograafilise leksikoni täiendusköide / Peeter Tarvel , Hans Kruus , Jaan Olvet ; Akadeemiline Ajalooselts . — Tallinn / Tartu : Loodus , — L . Уродженці Ліфляндської губернії Померли у Стокгольмі Єпископи Митрополити Духовенство Репресовані Естонські емігранти до Швеції