Бжезіна (Вармінсько-Мазурське воєводство)
Бжезіна (, ) — село в Польщі, у гміні Толькмицько Ельблонзького повіту Вармінсько-Мазурського воєводства.
Населення —   (2011).

Демографія 
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:

Історія 
Село засновано між 15 та 22 серпня 1324 р. на підставі привілею виданого в Кадинах ельблонським комтуром (в 1320-1331 рр.) Гемана фон Отінгена. Село отримало 30 волок землі, з яких 3 волоки вільні від податків припали солтису Генрику. Інші 27 волок були звільнені від сплати податку, після чого належало сплачувати з кожної волоки по пів-і чотири курки чиншу на рік. Також сплачувався чинш збіжжям (так зване плужне - Pflugkorn). Село було згадане 1330 р. у зв’язку з побудовою млину Klakendorf(Водиня).

В 1444 р. великий магістр (в 1441-1449 рр.) Конрад фон Ерлікхаузен відновив та розширив привілеї Толкміцька і в цьому часі (імовірно в заміну за Rehberg / Pagórki) дарує Бжезіну і навколишній ліс Шпиталю св. Духа у Ельблонгу. Шпиталь цей був створений 15 лютого1242 р. хрестоносцями за допомогою ельблонзьких міщан на підставі документа виданого легатом папи Римського Вільгельма з Модени для лікування хворих хрестоносців та пілігримів.

Шпиталь святого Духа не мав однак жодного документу, який би підтверджував подарунок, у зв’язку з чим рада Ельблонга доручила 1570 р. міському писарю Єжи Схоліусу (Scholins) дослідження тієї справи. Він знайшов підтвердження цього дару в книзі Ельблонзької комтурії, однак запис не містив дати його виконання.

Після тринадцятилітньої війни (після 1466 р.) Бжезіна опинилася в провінції Королівська Пруссія (Königlich-Preußen, Prusy Królewskie, Prusy Polskie), у межах Польщі. Село знаходилося на території Толкміцького староства, проте становило незалежний анклав. Село і далі належало до вищезгаданого шпиталю і була під керівництвом адміністрації міста Ельблонга,адже в 1457 р. Король Казимир Ягеллончик (*1427, †1492) ппереказав Шпиталь святого духа з усіма платниками податку, господарствами, селами та всім майном "міській раді Ельблонга. Міська рада створила шпитальний уряд  (Hospitalamt), до складу якого входив один з чотирьох бурмістрів і два міських радних, яких вибирали на період до трьох років.

Їх називали "панами шпитальними" (Hospitalherren) або керівниками шпиталю (Hospitalvosteher). Вони опікувалися господарством шпиталю в населених пунктах, які належали до нього і проводили тут суди нижчого рівня. В новітній час шпиталь мав три села – Бжезіну, Бучинець (Buchwald) та Рихліки (Reichenbach). Шпитальні села мали багато обов’язків в рамках панщини, головним чином, постачання їжі до Ельблонга та вирубка лісу.Для отримання доходу готівкою в оренду здано частину лісу (в 1772 р. ліси у Бжезіні займали 489,09 морги). Ялиновий ліс у Бжезіні був дуже великий. Він мав середньовічну назву "Dinau" – напевне від піщаних пагорбів, на яких зростав.  1830 р. це ліс повністю вирубали, а землі віддали в оренду місцевим селянам. Залишилося ще 105 моргів бучини, з якої і далі користувався шпиталь, тобто місто Ельблонг.  
На середину ХІХ ст. в Бжезіні було тільки 4 сільських двори. Кожен селянин платив Шпиталю Святого Духа річний податок в сумі 13 талерів. На початку XX ст. власники землі з Бжезіни мали постачати шпитальному лісничому 10 корців жита. В цей час ліси шпиталю вкривали площу біля 120 га, і були окремим округом, яким керував шпитальний лісничий (Hospitalsförster), який підлягав Ельблонзькій лісовій раді (Elbinger  Stadtforstrat). В 1909 р. тутешній будинок лісника згорів, але ще в той самий рік збудовано новий.

Після першого поділу Польщі (1772) Бжезіна відійшла під панування Прусського королівства. Після адмінреформи 2 травня 1874 р. постала територія гміни, з садибою у Погродзю (Amtsbezirk Neukirch Höhe). До його складу увійшли: Бжезіна, Хойново (Conradswalde), Пшибилово (Dünhöfen), Зайончково (Haselau), Гут Жулявська (Hütte), Водиня (Klakendorf), Новінка (Neuendorf Kämmereidorf), Погроддя (Neukirch Höhe), Рихнови (Rückenau) а також територія двору (Gutsbezirk) Прилісся (Louisenthal). В 1880 р. в окрузі мешкало 1937 осіб. У 1914-1921 рр. округ очолював Франц Шульц мешканець Бжезіни.    

Мешканці Бжезіни-католики належали до парафії в Погроддю і ходили до тутешнього костелу св. Миколая. Найближча протестантська церква була в Мілієво (Trunz).  

Діти з Бжезіни ходили до католицької школи в Погроддю. Під кінець XVIII ст. навчання відбувалося тільки зимовою порою, a вчителем був місцевий органіст Ян Храварт. Школа нараховувала 52 учнів: з Погроддя, Бжезіни і Водині. В 1821 р. збудовано нову школу, яка також була місцем помешкання органіста. В 1868 р. до неї ходило 137 дітей з Погроддя i вищезгаданих сіл. В 1906-1908 рр. була прокладена шосейна дорога з Бжезіни до Погроддя..

Під час Другої світової війни мешканці Бжезіни використовували труд примусових робітників. Зокрема, такий примусовий працівник-українець поруч з робітницею-полькою був у родині гітлерівського бурмістра Франца Реймера

З наближенням радянських військ взимку 1945 р. німецькі мешканці Бжезіни залишили свої домівки та втікали через замерзлу Вісляну затоку до Криниці Морської, де сідали на пароплави, які евакуювали їх в порти Німеччини. В районі села відбулися бої між радянськими частинами та німцями. Про що свідчать знахідки місцевим краєзнавцем К. Сьлєнзакем воронок по снарядам, невибухлих танкових снарядів, а також спогади польських поселенців про розбитий Т-34 та німецький бронетранспортер в межах села. На території садиби Бжезіна, 2а розміщувалися радянські солдати, а також одного рядового та одного лейтинанта було поховано. Після закінчення війни у 1948 р. їх ексгумували на кладовище в Ельблонгу на вул. Агрикола (див.).

Сучасну назву село отримало 12 лютого 1948 р. (M.P. 1948 nr 14 poz. 55). До того часу окрім давнього Birkau, вживали також назв: Brzezina, Brzezin  або Birkowice.

У 1975-1998 роках село належало до Ельблонзького воєводства.

Природа 
В околицях Бжезіни розташовано буковий ліс вздовж річки Наруси. Поширено неморальний субатлантичний гронд з перевагою бука. В травостої поширено типові неморальні види: копитняк, зірочник гайовий, зеленчук жовтий, тонконіг дібровний, щитник шартрський та маренка запашна, Зустрічаються фрагменти кислих заболочених вільшаників. Тут зустрічаються плаун річний та плавучник болотяний.

З комах трпляються червиця пахуча, рогач малий, махаон.

Богата фауна птахів: в околицях села гніздують сірий журавель, лелека білий, підорлик малий, сивий дятел, зелений дятел, середній строкатий, чорний, великий і малий строкатий дятли, вивільга. Зустрічаються канюк звичайний, орлан-білохвіст та лелека чорний, щигли, дрізд-омелюх, чорний дрізд, співочий дрізд, плиска біла, крижень, підкоришник звичайний,  сіра чапля та лиска, вівсянка, повзик,  горобець польовий та ластівка сільська, ластівка міська, припутень та горлиця садова.  Зустрічається сова сіра.

В околицях села зустрічаються шляхетний олень, сарна, заходить лось. Зустрічаються вовк, борсук, лис, заєць сірий та бобер, вовчок сірий, кріт, мідиця звичайна, ласиця мишак лісовий, вухань австрійський та куниця кам'яна.

З плазунів виявлено вужа звичайного, ящірку живородну та веретільницю ламку. З амфібій зустрічаються жаба гостроморда, ропуха сіра, часничниця звичайна, ропуха зелена, квакша, тритони звичайний та гребінчастий (Спостереження І. Парнікози та А. Сьлєнзак-Парнікоза неопубліковані дані). 

Під час міграції зустрічаються куріпка сіра, білолоба гуска, лебідь-шипун, лебідь-кликун. Під час зимівлі трапляються синиця велика, синиця блакитна, горобець польовий, сойка, в'юрок, чорний дрізд, дрізд-чикотень, дрізд-омелюх, зяблик, крук та канюк звичайний.

Охорона природи 
В околицях села необхідно створити кілька резератів, для охорони цінних елементів ландшафтів, рослинного і тваринного світу. Наразі ведеться варварська вирубка навколишніх бучин.

Пам'ятки 
Село мало важливе значення в регіоні, зважаючи на це тут знаходяться цікаві пам'ятки

 Двір з будинком зі станами в техніці пруського муру з 1759 р. Під домом нявний мурований льох.
 Неоготична каплиця
 Кований хрест на постаменті роботи ельблонзького майстра Бернарда Колберга. 
На 100-річчя відновлення незалежності Польщі в селі встановлено пам'ятний камінь.

Примітки 
.

Села Ельблонзького повіту
Бжезіна ( , ) — село в Польщі , у гміні Толькмицько Ельблонзького повіту Вармінсько - Мазурського воєводства . Населення — Демографія Демографічна структура станом наберезняроку : Історія Село засновано міжтасерпняр . на підставі привілею виданого в Кадинах ельблонським комтуром ( врр . ) Гемана фон Отінгена . Село отрималоволок землі , з якихволоки вільні від податків припали солтису Генрику . Іншіволок були звільнені від сплати податку , після чого належало сплачувати з кожної волоки по пів-і чотири курки чиншу на рік . Також сплачувався чинш збіжжям ( так зване плужне - Pflugkorn ) . Село було згаданер . у зв’язку з побудовою млину Klakendorf ( Водиня ) . Вр . великий магістр ( врр . ) Конрад фон Ерлікхаузен відновив та розширив привілеї Толкміцька і в цьому часі ( імовірно в заміну за Rehberg / Pagórki ) дарує Бжезіну і навколишній ліс Шпиталю св . Духа у Ельблонгу . Шпиталь цей був створенийлютого1242 р . хрестоносцями за допомогою ельблонзьких міщан на підставі документа виданого легатом папи Римського Вільгельма з Модени для лікування хворих хрестоносців та пілігримів . Шпиталь святого Духа не мав однак жодного документу , який би підтверджував подарунок , у зв’язку з чим рада Ельблонга доручилар . міському писарю Єжи Схоліусу ( Scholins ) дослідження тієї справи . Він знайшов підтвердження цього дару в книзі Ельблонзької комтурії , однак запис не містив дати його виконання . Після тринадцятилітньої війни ( післяр . ) Бжезіна опинилася в провінції Королівська Пруссія ( Königlich- Preußen , Prusy Królewskie , Prusy Polskie ) , у межах Польщі . Село знаходилося на території Толкміцького староства , проте становило незалежний анклав . Село і далі належало до вищезгаданого шпиталю і була під керівництвом адміністрації міста Ельблонга , адже вр . Король Казимир Ягеллончик ( *1427 , †1492 ) ппереказав Шпиталь святого духа з усіма платниками податку , господарствами , селами та всім майном " міській раді Ельблонга . Міська рада створила шпитальний уряд ( Hospitalamt ) , до складу якого входив один з чотирьох бурмістрів і два міських радних , яких вибирали на період до трьох років . Їх називали " панами шпитальними " ( Hospitalherren ) або керівниками шпиталю ( Hospitalvosteher ) . Вони опікувалися господарством шпиталю в населених пунктах , які належали до нього і проводили тут суди нижчого рівня . В новітній час шпиталь мав три села – Бжезіну , Бучинець ( Buchwald ) та Рихліки ( Reichenbach ) . Шпитальні села мали багато обов’язків в рамках панщини , головним чином , постачання їжі до Ельблонга та вирубка лісу . Для отримання доходу готівкою в оренду здано частину лісу ( вр . ліси у Бжезіні займали09 морги ) . Ялиновий ліс у Бжезіні був дуже великий . Він мав середньовічну назву " Dinau " – напевне від піщаних пагорбів , на яких зростав . 1830 р . це ліс повністю вирубали , а землі віддали в оренду місцевим селянам . Залишилося щеморгів бучини , з якої і далі користувався шпиталь , тобто місто Ельблонг . На середину ХІХ ст . в Бжезіні було тількисільських двори . Кожен селянин платив Шпиталю Святого Духа річний податок в суміталерів . На початку XX ст . власники землі з Бжезіни мали постачати шпитальному лісничомукорців жита . В цей час ліси шпиталю вкривали площу біляга , і були окремим округом , яким керував шпитальний лісничий ( Hospitalsförster ) , який підлягав Ельблонзькій лісовій раді ( Elbinger Stadtforstrat ) . Вр . тутешній будинок лісника згорів , але ще в той самий рік збудовано новий . Після першого поділу ПольщіБжезіна відійшла під панування Прусського королівства . Після адмінреформитравняр . постала територія гміни , з садибою у Погродзю ( Amtsbezirk Neukirch Höhe ) . До його складу увійшли : Бжезіна , Хойново ( Conradswalde ) , Пшибилово ( Dünhöfen ) , Зайончково ( Haselau ) , Гут Жулявська ( Hütte ) , Водиня ( Klakendorf ) , Новінка ( Neuendorf Kämmereidorf ) , Погроддя ( Neukirch Höhe ) , Рихнови ( Rückenau ) а також територія двору ( Gutsbezirk ) Прилісся ( Louisenthal ) . Вр . в окрузі мешкалоосіб . Урр . округ очолював Франц Шульц мешканець Бжезіни . Мешканці Бжезіни - католики належали до парафії в Погроддю і ходили до тутешнього костелу св . Миколая . Найближча протестантська церква була в Мілієво ( Trunz ) . Діти з Бжезіни ходили до католицької школи в Погроддю . Під кінець XVIII ст . навчання відбувалося тільки зимовою порою , a вчителем був місцевий органіст Ян Храварт . Школа нараховувалаучнів : з Погроддя , Бжезіни і Водині . Вр . збудовано нову школу , яка також була місцем помешкання органіста . Вр . до неї ходилодітей з Погроддя i вищезгаданих сіл . Врр . була прокладена шосейна дорога з Бжезіни до Погроддя .. Під час Другої світової війни мешканці Бжезіни використовували труд примусових робітників . Зокрема , такий примусовий працівник - українець поруч з робітницею - полькою був у родині гітлерівського бурмістра Франца Реймера З наближенням радянських військ взимкур . німецькі мешканці Бжезіни залишили свої домівки та втікали через замерзлу Вісляну затоку до Криниці Морської , де сідали на пароплави , які евакуювали їх в порти Німеччини . В районі села відбулися бої між радянськими частинами та німцями . Про що свідчать знахідки місцевим краєзнавцем К . Сьлєнзакем воронок по снарядам , невибухлих танкових снарядів , а також спогади польських поселенців про розбитий Т - 34 та німецький бронетранспортер в межах села . На території садиби Бжезіна , розміщувалися радянські солдати , а також одного рядового та одного лейтинанта було поховано . Після закінчення війни ур . їх ексгумували на кладовище в Ельблонгу на вул . Агрикола ( див . ) . Сучасну назву село отрималолютогор . ( M.P.nrpoz . До того часу окрім давнього Birkau , вживали також назв : Brzezina , Brzezin або Birkowice . Уроках село належало до Ельблонзького воєводства . Природа В околицях Бжезіни розташовано буковий ліс вздовж річки Наруси . Поширено неморальний субатлантичний гронд з перевагою бука . В травостої поширено типові неморальні види : копитняк , зірочник гайовий , зеленчук жовтий , тонконіг дібровний , щитник шартрський та маренка запашна , Зустрічаються фрагменти кислих заболочених вільшаників . Тут зустрічаються плаун річний та плавучник болотяний . З комах трпляються червиця пахуча , рогач малий , махаон . Богата фауна птахів : в околицях села гніздують сірий журавель , лелека білий , підорлик малий , сивий дятел , зелений дятел , середній строкатий , чорний , великий і малий строкатий дятли , вивільга . Зустрічаються канюк звичайний , орлан - білохвіст та лелека чорний , щигли , дрізд - омелюх , чорний дрізд , співочий дрізд , плиска біла , крижень , підкоришник звичайний , сіра чапля та лиска , вівсянка , повзик , горобець польовий та ластівка сільська , ластівка міська , припутень та горлиця садова . Зустрічається сова сіра . В околицях села зустрічаються шляхетний олень , сарна , заходить лось . Зустрічаються вовк , борсук , лис , заєць сірий та бобер , вовчок сірий , кріт , мідиця звичайна , ласиця мишак лісовий , вухань австрійський та куниця кам'яна . З плазунів виявлено вужа звичайного , ящірку живородну та веретільницю ламку . З амфібій зустрічаються жаба гостроморда , ропуха сіра , часничниця звичайна , ропуха зелена , квакша , тритони звичайний та гребінчастий ( Спостереження І . Парнікози та А . Сьлєнзак - Парнікоза неопубліковані дані ) . Під час міграції зустрічаються куріпка сіра , білолоба гуска , лебідь - шипун , лебідь - кликун . Під час зимівлі трапляються синиця велика , синиця блакитна , горобець польовий , сойка , в'юрок , чорний дрізд , дрізд - чикотень , дрізд - омелюх , зяблик , крук та канюк звичайний . Охорона природи В околицях села необхідно створити кілька резератів , для охорони цінних елементів ландшафтів , рослинного і тваринного світу . Наразі ведеться варварська вирубка навколишніх бучин . Пам'ятки Село мало важливе значення в регіоні , зважаючи на це тут знаходяться цікаві пам'ятки Двір з будинком зі станами в техніці пруського муру зр . Під домом нявний мурований льох . Неоготична каплиця Кований хрест на постаменті роботи ельблонзького майстра Бернарда Колберга . Наріччя відновлення незалежності Польщі в селі встановлено пам'ятний камінь . Примітки . Села Ельблонзького повіту