Всеблазенніший, всеп'яніший і найшалапутніший собор
Всеблазенніший, всеп'яніший і найшалапутніший собор () — пародія фактичного голови православної церкви в Московському царстві царя Петра I на Московську православну церкву, Московський Патріархат. Створено для розваг, питних веселощів, карнавальних дійств і т. ін.; своєрідна блазнівська «орденська організація», що об'єднувала царських однодумців. Цей собор проіснував близько 30 років — з початку 1690-х до середини 1720-х років, внісши свою лепту у сприйняття особи царя верствами московського суспільства як Антихриста. Він був створений Петром I з головною метою — дискредитації церкви й супроводжувався великою кількістю ненормативної лексики з горілчаною пиятикою, загально називали свою мову спілкування на такому соборі офеня. Риса цього «собору» мала виразне пародіювання обрядів християн: православних і католиків (собор очолювався «князем-папою», якого вибирали «кардинали»). Також «собор» московського царя був направлений на руйнування традицій московського повсякденного життя. Деякі дослідники культури вважають такий «собор» проявом типової для Петра I (як і для ряду його попередників, насамперед Івана Грізного) «анти-поведінки».

У селі Преображенському біля Москви, навпроти палацу, на березі р. Яузи було побудоване «потішне містечко», де було розташовано «Всеблазенніший, всеп'яніший і найшалапутніший собор».

Історія 
Історія собору веде свій початок з періоду юності Петра, більшу частину якої він провів у московській Німецькій слободі. Лютерани, що складали більшість населення тої слободи, в тому числі Франц Лефорт, справили неабиякий вплив на формування особистості царя, в тому числі на його сприйняття повсякденного московського життя, включаючи православну обрядовість, складність якої давалася взнаки у порівнянні зі звичаями протестантського культу. Крім того, традиція проведення західноєвропейських свят — асамблей, продемонструвала Петрові інший варіант святкового часу, що супроводжувався «пияцтвом і розпустою», незвичним для православних — в тому числі за участю жінок як повноправних співрозмовниць. Крім культурного середовища Німецької слободи, на Петра могло вплинути потім Велике посольство, а також подорож за кордон 1716-1717 років. Припускають, що на заході Петро також міг познайомитися з карнавальної культурою. Як стверджують дослідники, «деякі зі свят, що виявляють найбільш помітну схожість із західним карнавалом, були влаштовані не до, а саме після цього другого подорожування».

Також вказують, що це явище також «частково йде корінням у традиції блазенської культури скоморохів, коли починалися святочні веселощі з передражнюванням реального, цілком серйозного життя, з рядженими, жартами частенько непристойними, розгулом, пияцтвом і знущаннями над людьми».

Під впливом цих факторів дана карнавальна організація склалася з 1692 року. Вона існувала без сильних змін до смерті московського царя. Від Собору залишилася достатня кількість письмових джерел — свідчення сучасників, документи з інструкціями, що писалися для внутрішнього користування, наприклад, статути і список членів.

У культурі 
 «» портретів учасників даного собору.
 Опис даного собору присутній в історичних працях В. О. Ключевського.
 Цей собор описаний в творах: «Петро I» Олексія Толстого й «Антихрист. Петро і Олексій» Дмитра Мережковського
 У комедії Григорія Горіна «Блазень Балакірєв».

Примітки

Джерела 

 
 
 
 Вильбоа Ф., «Рассказы о подлинной смерти царя Петра I и о всешутейшем и всепьянейшем Соборе, учрежденном этим государем при дворе» // Вопросы истории. № 11, 1991.
 Берхгольц Ф. В., «Дневник камер-юнкера» — Ч.1, , 1902.
 Зицер Э., «Царство Преображения: Священная пародия и царская харизма при дворе Петра Великого». , 2008. — ISBN 978-5-86793-603-7
 Корб И. Г., Дневник путешествия в Московию (1698 и 1699 гг.)  / Пер. и примеч. А. И. Малеина. — : А. С. Суворин, 1906. — XII, 322 с.
 Молева Н. М., «Персоны» всешутейшего собора // Вопросы истории. — 1974. — № 10.
 Носович И., Всепьянейший собор, учрежденный Петром Великим  // Русская старина, 1874. — Т.11. — № 12. — С.734—739.
 «Письма и донесения иезуитов о России конца XVII — начала XVIII века». , 1904.

Посилання 

 Слідами однієї анафеми  (Частина 3), 24.12.2018 — Anti-colorados

Історія Російської православної церкви
Релігійні пародії
Петро I
Релігія в Московському царстві
Масонство
Історія релігії в Росії
Православ'я в Росії
Історія Москви
Засновані 1692
Всеблазенніший , всеп'яніший і найшалапутніший собор ( ) — пародія фактичного голови православної церкви в Московському царстві царя Петра I на Московську православну церкву , Московський Патріархат . Створено для розваг , питних веселощів , карнавальних дійств і т . ін . ; своєрідна блазнівська « орденська організація » , що об'єднувала царських однодумців . Цей собор проіснував близькороків — з початкух до серединих років , внісши свою лепту у сприйняття особи царя верствами московського суспільства як Антихриста . Він був створений Петром I з головною метою — дискредитації церкви й супроводжувався великою кількістю ненормативної лексики з горілчаною пиятикою , загально називали свою мову спілкування на такому соборі офеня . Риса цього « собору » мала виразне пародіювання обрядів християн : православних і католиків ( собор очолювався « князем - папою » , якого вибирали « кардинали » ) . Також « собор » московського царя був направлений на руйнування традицій московського повсякденного життя . Деякі дослідники культури вважають такий « собор » проявом типової для Петра I ( як і для ряду його попередників , насамперед Івана Грізного ) « анти - поведінки » . У селі Преображенському біля Москви , навпроти палацу , на березі р . Яузи було побудоване « потішне містечко » , де було розташовано « Всеблазенніший , всеп'яніший і найшалапутніший собор » . Історія Історія собору веде свій початок з періоду юності Петра , більшу частину якої він провів у московській Німецькій слободі . Лютерани , що складали більшість населення тої слободи , в тому числі Франц Лефорт , справили неабиякий вплив на формування особистості царя , в тому числі на його сприйняття повсякденного московського життя , включаючи православну обрядовість , складність якої давалася взнаки у порівнянні зі звичаями протестантського культу . Крім того , традиція проведення західноєвропейських свят — асамблей , продемонструвала Петрові інший варіант святкового часу , що супроводжувався « пияцтвом і розпустою » , незвичним для православних — в тому числі за участю жінок як повноправних співрозмовниць . Крім культурного середовища Німецької слободи , на Петра могло вплинути потім Велике посольство , а також подорож за кордонроків . Припускають , що на заході Петро також міг познайомитися з карнавальної культурою . Як стверджують дослідники , « деякі зі свят , що виявляють найбільш помітну схожість із західним карнавалом , були влаштовані не до , а саме після цього другого подорожування » . Також вказують , що це явище також « частково йде корінням у традиції блазенської культури скоморохів , коли починалися святочні веселощі з передражнюванням реального , цілком серйозного життя , з рядженими , жартами частенько непристойними , розгулом , пияцтвом і знущаннями над людьми » . Під впливом цих факторів дана карнавальна організація склалася зроку . Вона існувала без сильних змін до смерті московського царя . Від Собору залишилася достатня кількість письмових джерел — свідчення сучасників , документи з інструкціями , що писалися для внутрішнього користування , наприклад , статути і список членів . У культурі « » портретів учасників даного собору . Опис даного собору присутній в історичних працях В . О . Ключевського . Цей собор описаний в творах : « Петро I » Олексія Толстого й « Антихрист . Петро і Олексій » Дмитра Мережковського У комедії Григорія Горіна « Блазень Балакірєв » . Примітки Джерела Вильбоа Ф . , « Рассказы о подлинной смерти царя Петра I и о всешутейшем и всепьянейшем Соборе , учрежденном этим государем при дворе » / / Вопросы истории . № 11 , Берхгольц Ф . В . , « Дневник камер - юнкера » — Ч . 1 , , Зицер Э . , « Царство Преображения : Священная пародия и царская харизма при дворе Петра Великого » . , — ISBN86793 - 603-7 Корб И . Г . , Дневник путешествия в Московиюигг . ) / Пер . и примеч . А . И . Малеина . — \ : А . С . Суворин , — XII , с . Молева Н . М . , « Персоны » всешутейшего собора / / Вопросы истории . — — № 10 . Носович И . , Всепьянейший собор , учрежденный Петром Великим / / Русская старина , — Т . 11 . — № 12 . — С. 734 — 739 . « Письма и донесения иезуитов о России конца XVII — начала XVIII века » . , Посилання Слідами однієї анафеми ( Частина12 . 2018 — Anti-colorados Історія Російської православної церкви Релігійні пародії Петро I Релігія в Московському царстві Масонство Історія релігії в Росії Православ'я в Росії Історія Москви Засновані