Чеслав Бліхарський
Чеслав Евгеніуш Бліхарський (; 5 липня 1918, Тернопіль — 21 березня 2015, Забже) — польський авіатор під час Другої світової війни, після війни колекціонер і історик-любитель, що описує історію Тернополя.

Біографія 
Навчався в початковій школі при Державній учительській семінарії ім. Генрика Сенкевича, а від 1928 р. — у Другій державній гімназії ім. Юліуша Словацького (нині у приміщенні на вул. Грушевського діє школа № 4. У юнацькі роки Бліхарський належав до польських скаутських організацій.

У 1936 році вступив до юридичного факультету в Університеті Яна Казимира у Львові. У жовтні 1936-го вступив до польської ультраправої організації «Młodzieży Wszechpolskiej». За словами Войцеха Змишльоного (Wojciech Zmyślony), студент згодом відійшов від активної діяльності товариства, хоча ще в 1938-му його арештували і декілька днів протримали у львівській тюрмі на Бригідках за підозрою в побитті членами боївки Młodzieży Wszechpolskiej студентів лівих поглядів. Утім, визнавши невинним, Чеслава Бліхарського випустили.

1939 р. вступив до Академічного Кола Товариства Школи Людової, працюючи на громадських засадах, проводив реполонізаційні акції в «зрусинізованих» селах на околиці Львова — пише Войцех Змишльони.

Війна й тюрми 
Початок боїв застав студента на канікулах у Тернополі. Юнак записався до громадської варти — відповідав за спрямування тернополян до сховищ під час авіанальотів, шукав помешкання для утікачів із територій, окупованих нацистами.

Спроб перебратися на Захід у Бліхарського було дві. У листопаді 1939-го він із трьома випадковими супутниками намагався перейти до Румунії, але його схопило НКВД. Цим разом обійшлося і студента випустили. Зиму він перебув у родинному домі у Тернополі. Уже 30 березня 1940-го Чеслав із трьома братами та колегою знову вирушив у дорогу — тепер через Угорщину, тобто окуповане угорцями Закарпаття. Як вказує Змишльони, утікачі з СРСР успішно перейшли кордон, але, заблукавши, знову повернулися в Союз. І тут їх схопили радянські прикордонники. Чеслава переправили через Станиславів, Умань, Ніжин, Київ та Харків до табору у місцевості Молотовськ над Білим морем. Потім — через Вологду то табору у Кожві, що у республіці Комі, а опісля у Воркуту — Большую Інту. Авансом присудили п'ять літ таборів

«Відштовхуючись від угоди Сікорського-Майського 30 липня 1941 року, польські солдати (насправді всі громадяни довоєнної Польщі — прим. авт.), включаючи Чеслава, були звільнені з таборів. 1 листопада 1941-го він прибув у Бузулук, де створювали Польське військо», — йдеться у статті Кароля Кубяка (на порталі aircrewremembered.com). Через Середню Азію, Іран та Південну Африку Бліхарський дістався до Британії, а потім до Канади, де навчався спершу на пілота, а потім — на члена екіпажу бомбардувальника. Служив у 300-му Дивізіоні бомбардувальників «Землі Мазовецької», єдиному не-британському загону, оснащеному легендарними Avro Lancaster — найрезультативнішими і найкращими нічними бомбардувальниками Другої світової.

Життя після війни 
По закінченні війни Бліхарський довершив навчання — уже в Оксфорді. А по розформуванні загону працював на різних роботах у Лондоні, у тому числі мив посуд у кафе. Було важко, й уродженець Тернополя 7 лютого 1949 року вирушив до Аргентини, пише Войцех Змишльони. Спершу працював на будівництві і посилено вчив іспанську. Завдяки гурту колишніх пілотів при британському посольстві знайшов роботу на текстильній фабриці і навіть став її представником в Уругваї. «Через 10 років після закінчення війни отримав лист від нареченої. Втішений, що вона пережила війну, вирішив повернутися на Батьківщину, — йдеться у пропам'ятній на polska-zbrojna.pl. — У Польщу він прибув у 1956 році й оселився у Жабжому».

Тривалий час Бліхарського цькували через «західне минуле», а знайти нормальну роботу було дуже складно. Зрештою, влаштувався на ремонтному підприємстві, а потім — в Інституті будівництва в Катовицях та Бюро проектів промисловості металів незалізних у тому ж місті. У 1978-му Чеслав Бліхарський пішов на пенсію і зміг знайти час для омріяного заняття — збирання історичних матеріалів про Тернопіль. Його однодумцем стала дружина Казімера.

Пенсії на дослідження не вистачало, а тому він серед іншого продав музею свою льотну форму військового часу та зібравши пляшки з алкоголем і здав їх на пункт збору. За роки перебування в Польщі його будинок з часом став «маленьким Тернополем». Адже саме тут разом з іншими тернополянами він розпочав акцію зі збору матеріалів, що документують «їхню малу батьківщину». За кілька десятиліть про Тернопіль і Тернопільську область зібрано значну колекцію. Були встановлені контакти з багатьма тарнополянами, розкиданими по всьому світу. Зокрема, своїми однокласниками, родичами. Мотивом Бліхарського було бажання зберегти в пам’яті нащадків польський внесок у розвиток південно-східних воєводств ІІ Речі Посполитої та пам’ять про їхніх польських жителів . 

Разом зі своєю дружиною є автором всеосяжного «Тернопільського архіву», переданого Ягайлонській бібліотеці.

У 2014 році він був удостоєний премії Національної пам'яті (Польща)

Творчий спадок 
Чеслав Бліхарський є автором 10 книг про Тернопіль, творцем багатющого архіву, присвяченого історії нашого міста, і досі невиданого біографічного словника тернополян на 12000 гасел.

 Tarnopolskie harcerstwo 1911—1945, Londyn 1991
 Tarnopol zatrzymany w kadrze pamici, Zabrze 1992.

Щоб видрукувати цю книгу продав міському музею м. Забже свій мундир льотчика, колекцію монет, документи і нагороди брата, учасника битви під Монте Кассіно.

 Tarnopol w latach 1809—1945: od epizodu epopei napoleońskiej do wype̦dzenia, Zabrze 1993
 Tarnopolanie na starym ojców szlaku, Zabrze 1994
 Miscellanea tarnopolskie cz. I, Zabrze 1994
 Miscellanea tarnopolskie cz. II, Zabrze 1995
 Historia gimnazjów i seminariów tarnopolskich, Zabrze 1996
 Tarnopolanina żywot niepokorny, Zabrze 1996
 Tarnopolskie Campo Santo przypomina, Zabrze 1997
 «Petruniu ne ubywaj mene». Czystka etniczna w wykonaniu nacjonalistów ukraińskich na terenie województwa tarnopolskiego, Zabrze 1998
 W służbie mojej Malej Ojczyźnie Tarnopolem zwanej, 2013
 Архів фотографій Тарнополя родини Бліхарських

Примітки 

Польські історики
Чеслав Евгеніуш Бліхарський ( ; липня Тернопіль — березня Забже ) — польський авіатор під час Другої світової війни , після війни колекціонер і історик - любитель , що описує історію Тернополя . Біографія Навчався в початковій школі при Державній учительській семінарії ім . Генрика Сенкевича , а відр . — у Другій державній гімназії ім . Юліуша Словацького ( нині у приміщенні на вул . Грушевського діє школа № 4 . У юнацькі роки Бліхарський належав до польських скаутських організацій . Уроці вступив до юридичного факультету в Університеті Яна Казимира у Львові . У жовтніго вступив до польської ультраправої організації « Młodzieży Wszechpolskiej » . За словами Войцеха Змишльоного ( Wojciech Zmyślony ) , студент згодом відійшов від активної діяльності товариства , хоча ще вму його арештували і декілька днів протримали у львівській тюрмі на Бригідках за підозрою в побитті членами боївки Młodzieży Wszechpolskiej студентів лівих поглядів . Утім , визнавши невинним , Чеслава Бліхарського випустили . 1939 р . вступив до Академічного Кола Товариства Школи Людової , працюючи на громадських засадах , проводив реполонізаційні акції в « зрусинізованих » селах на околиці Львова — пише Войцех Змишльони . Війна й тюрми Початок боїв застав студента на канікулах у Тернополі . Юнак записався до громадської варти — відповідав за спрямування тернополян до сховищ під час авіанальотів , шукав помешкання для утікачів із територій , окупованих нацистами . Спроб перебратися на Захід у Бліхарського було дві . У листопадіго він із трьома випадковими супутниками намагався перейти до Румунії , але його схопило НКВД . Цим разом обійшлося і студента випустили . Зиму він перебув у родинному домі у Тернополі . Ужеберезняго Чеслав із трьома братами та колегою знову вирушив у дорогу — тепер через Угорщину , тобто окуповане угорцями Закарпаття . Як вказує Змишльони , утікачі з СРСР успішно перейшли кордон , але , заблукавши , знову повернулися в Союз . І тут їх схопили радянські прикордонники . Чеслава переправили через Станиславів , Умань , Ніжин , Київ та Харків до табору у місцевості Молотовськ над Білим морем . Потім — через Вологду то табору у Кожві , що у республіці Комі , а опісля у Воркуту — Большую Інту . Авансом присудили п'ять літ таборів « Відштовхуючись від угоди Сікорського - Майськоголипняроку , польські солдати ( насправді всі громадяни довоєнної Польщі — прим . авт . ) , включаючи Чеслава , були звільнені з таборів . листопадаго він прибув у Бузулук , де створювали Польське військо » , — йдеться у статті Кароля Кубяка ( на порталі aircrewremembered.com ) . Через Середню Азію , Іран та Південну Африку Бліхарський дістався до Британії , а потім до Канади , де навчався спершу на пілота , а потім — на члена екіпажу бомбардувальника . Служив уму Дивізіоні бомбардувальників « Землі Мазовецької » , єдиному не - британському загону , оснащеному легендарними Avro Lancaster — найрезультативнішими і найкращими нічними бомбардувальниками Другої світової . Життя після війни По закінченні війни Бліхарський довершив навчання — уже в Оксфорді . А по розформуванні загону працював на різних роботах у Лондоні , у тому числі мив посуд у кафе . Було важко , й уродженець Тернополялютогороку вирушив до Аргентини , пише Войцех Змишльони . Спершу працював на будівництві і посилено вчив іспанську . Завдяки гурту колишніх пілотів при британському посольстві знайшов роботу на текстильній фабриці і навіть став її представником в Уругваї . « Черезроків після закінчення війни отримав лист від нареченої . Втішений , що вона пережила війну , вирішив повернутися на Батьківщину , — йдеться у пропам'ятній на polska-zbrojna.pl . — У Польщу він прибув уроці й оселився у Жабжому » . Тривалий час Бліхарського цькували через « західне минуле » , а знайти нормальну роботу було дуже складно . Зрештою , влаштувався на ремонтному підприємстві , а потім — в Інституті будівництва в Катовицях та Бюро проектів промисловості металів незалізних у тому ж місті . Уму Чеслав Бліхарський пішов на пенсію і зміг знайти час для омріяного заняття — збирання історичних матеріалів про Тернопіль . Його однодумцем стала дружина Казімера . Пенсії на дослідження не вистачало , а тому він серед іншого продав музею свою льотну форму військового часу та зібравши пляшки з алкоголем і здав їх на пункт збору . За роки перебування в Польщі його будинок з часом став « маленьким Тернополем » . Адже саме тут разом з іншими тернополянами він розпочав акцію зі збору матеріалів , що документують « їхню малу батьківщину » . За кілька десятиліть про Тернопіль і Тернопільську область зібрано значну колекцію . Були встановлені контакти з багатьма тарнополянами , розкиданими по всьому світу . Зокрема , своїми однокласниками , родичами . Мотивом Бліхарського було бажання зберегти в пам’яті нащадків польський внесок у розвиток південно - східних воєводств ІІ Речі Посполитої та пам’ять про їхніх польських жителів \ . Разом зі своєю дружиною є автором всеосяжного « Тернопільського архіву » , переданого Ягайлонській бібліотеці . Уроці він був удостоєний премії Національної пам'яті ( Польща ) Творчий спадок Чеслав Бліхарський є авторомкниг про Тернопіль , творцем багатющого архіву , присвяченого історії нашого міста , і досі невиданого біографічного словника тернополян нагасел . Tarnopolskie harcerstwo1945 , Londyn Tarnopol zatrzymany w kadrze pamici , Zabrze Щоб видрукувати цю книгу продав міському музею м . Забже свій мундир льотчика , колекцію монет , документи і нагороди брата , учасника битви під Монте Кассіно . Tarnopol w latach1945 : od epizodu epopei napoleońskiej do wype̦dzenia , Zabrze Tarnopolanie na starym ojców szlaku , Zabrze Miscellanea tarnopolskie cz . I , Zabrze Miscellanea tarnopolskie cz . II , Zabrze Historia gimnazjów i seminariów tarnopolskich , Zabrze Tarnopolanina żywot niepokorny , Zabrze Tarnopolskie Campo Santo przypomina , Zabrze « Petruniu ne ubywaj mene » . Czystka etniczna w wykonaniu nacjonalistów ukraińskich na terenie województwa tarnopolskiego , Zabrze W służbie mojej Malej Ojczyźnie Tarnopolem zwanej , Архів фотографій Тарнополя родини Бліхарських Примітки Польські історики