Лігачов Єгор Кузьмич
Єгор Кузьмич Лігачов (, село Дубінкіно Каїнського повіту Томської губернії, тепер Чулимського району Новосибірської області, Російська Федерація — , Москва) — радянський і російський державний і політичний діяч, секретар ЦК КПРС у 1983—1990 роках. Член Політбюро ЦК КПРС з 23 квітня 1985 по 13 липня 1990 року. Член ЦК КПРС з 1976 по 1990 рік (кандидат у члени ЦК КПРС в 1966—1976). Депутат Ради Союзу Верховної Ради СРСР 7—11 скликань (1966—1989) від Томської області. Народний депутат СРСР 1989—1992. Депутат Державної Думи ФС РФ III скликання 1999—2003 від Томського одномандатного округу. Член ЦК КПРФ в 1993—2013. Заступник голови — секретар Ради Союзу компартій — КПРС у 1995—2005.

Життєпис 
Народився в родині селян Кузьми Антоновича Лігачова та Мотрони Кузьмівни Бєлоусової. Мав старшого брата Дмитра (1918-1945). У 1937 році закінчив новосибірську середню школу № 12. Трудову діяльність розпочав у 1942 році в Новосибірську на авіаційному заводі, працював інженером-технологом, начальником групи технічного відділу.

У 1943 закінчив Московський авіаційний інститут за спеціальністю літакобудування. Повернувшись в Новосибірськ, працював на авіазаводі імені Чкалова інженером.

Член ВКП(б) з 1944 року.

У 1944 році висунутий на комсомольську роботу, був секретарем Дзержинського районного комітету ЛКСМУ міста Новосибірська, секретарем, а потім 1-м секретарем Новосибірського обласного комітету ВЛКСМ.

У 1949 році (за іншим даними в 1951 році) здобув другу вищу освіту у Вищій партійній школі при ЦК ВКП(б).

У 1949—1953 роках — лектор і завідувач відділу Новосибірського міського комітету ВКП(б).

У 1953—1955 роках працював начальником управління культури Новосибірського облвиконкому, а у 1955—1958 роках — заступником голови виконавчого комітету Новосибірської обласної ради депутатів трудящих.

У 1958—1959 роках — 1-й секретар Совєтського районного комітету КПРС міста Новосибірська.

У 1959—1961 роках — секретар Новосибірського обласного комітету КПРС.

З 1961 по 1962 рік — завідувач сектору, заступник завідувача відділу пропаганди і агітації ЦК КПРС по РРФСР. З 1962 по 1964 рік — заступник завідувача відділу партійних органів ЦК КПРС по промисловості РРФСР. З 1964 по 1965 рік — заступник завідувача відділу пропаганди і агітації ЦК КПРС по РРФСР.

З 26 листопада 1965 по 29 квітня 1983 року — 1-й секретар Томського обласного комітету КПРС.

У 1983 році, за пропозицією Генерального секретаря ЦК КПРР Юрія Андропова, призначений завідувачем відділу організаційно-партійної роботи ЦК КПРС (1983—1985).

З 26 грудня 1983 по 2 липня 1990 року — секретар ЦК КПРС. 23 квітня 1985 року обраний також членом Політбюро ЦК КПРС.

З вересня 1988 по 1990 рік — голова Комісії ЦК КПРС з питань аграрної політики.

У березні 1985 року підтримав кандидатуру Михайла Горбачова на посаду Генерального секретаря ЦК КПРС. У 1985—1988 роках, будучи секретарем ЦК КПРС з ідеології, фактично був другою людиною в партії і державі. До 1988 року був одним з ініціаторів і провідників Перебудови. Після 1988 року, коли в СРСР почалися запущені Перебудовою руйнівні процеси, неодноразово виступав з критикою методів і темпів здійснення соціально-економічних і політичних реформ в СРСР.

У липні 1990 року звільнений від посади секретаря ЦК КПРС і виведений зі складу Політбюро ЦК КПРС.

У грудні 1991 року був одним із тих, хто підписав звернення до Президента СРСР і Верховної Ради СРСР з пропозицією про скликання надзвичайного З'їзду народних депутатів СРСР.

З 1993 року і до лютого 2013 — член ЦК КПРФ. З 1 липня 1995 року по 16 квітня 2005 року — заступник голови — секретар Ради Союзу компартій — КПРС. З 16 квітня 2005 року по 1 листопада 2014 року — секретар Ради СКП—КПРС.

У 1999—2003 роках — депутат Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації третього скликання від Томської області (одномандатний виборчий округ № 174) — найстаріший депутат цього скликання. Як найстарший депутат 18 січня 2000 року відкрив перше засідання Державної думи III скликання.

Потім — на пенсії. Восени 2013 року, будучи у 92-літньому віці, переніс операцію на серці.

На початку травня 2021 року госпіталізований до реанімації із діагнозом — двостороння пневмонія, був підключений до апарату штучної вентиляції легенів. Огляд виявив множинні вегетативні порушення, лікарі оцінили стан Лігачова як вкрай важкий.

Помер 7 травня 2021 року.

Нагороди, звання 
 два ордени Леніна (1970, 1980)
 орден Жовтневої Революції (1976)
 два ордени Трудового Червоного Прапора (1948, 1967)
 орден Вітчизняної війни І ступеня (23.04.1985)
 орден «Знак Пошани» (1957)
 Медаль «В ознаменування 100-річчя з дня народження Володимира Ілліча Леніна» (1970)
 Медаль «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» (1945)
 Медаль «За освоєння цілинних земель» (1957)
 Медаль «30 років перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» (1975)
 Почесний громадянин Томської області (20.11.2000)
 медаль «За видатний внесок у розвиток Сибіру» (Сибірське відділення РАН, 2003)
 орден «Томської Слава» (Томська область, 20.05.2014)
 Почесний громадянин міста Томськ (27.11.2015)

Примітки

Джерела 
 У Москві помер колишній секретар ЦК КПРС Єгор Лігачов // УНН, 8.5.2021

Посилання 
 У віці 100 років помер радянський консерватор Єгор Лігачов // Радіо Свобода, 8.5.2021
 Радянський консерватор Єгор Лігачов відзначив 100-річчя /Радіо Свобода, 29.11.2020/ 
 Сюжет «Взгляда» об антиалкогольной кампании Горбачева 
 Биография на сайте Госдумы
 Легенда томской политики. Лигачеву — 90! 
 Спасибо Лигачеву: топ-10 достижений региона, которыми Томская область обязана Егору Кузьмичу 
 Егор Лигачев: «Душой я в Сибири» 
 Академик Г. А. МЕСЯЦ: Облик идеи
 Личный фонд Е. К. Лигачева в ЦДНИ ТО 

Випускники Московського авіаційного інституту
Російські комуністи
Нагороджені медаллю «За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.»
Нагороджені медаллю «За освоєння цілинних земель»
Персоналії:Томськ
Персоналії за алфавітом
Почесні громадяни Томська
Секретарі ЦК КПРС
Члени Політбюро ЦК КПРС
Депутати Верховної Ради СРСР 7-го скликання
Депутати Верховної Ради СРСР 8-го скликання
Депутати Верховної Ради СРСР 9-го скликання
Депутати Верховної Ради СРСР 10-го скликання
Депутати Верховної Ради СРСР 11-го скликання
Депутати Державної думи Російської Федерації
Сторічні довгожителі
Померли від пневмонії
Єгор Кузьмич Лігачов ( , село Дубінкіно Каїнського повіту Томської губернії , тепер Чулимського району Новосибірської області , Російська Федерація — , Москва ) — радянський і російський державний і політичний діяч , секретар ЦК КПРС у1990 роках . Член Політбюро ЦК КПРС зквітняполипняроку . Член ЦК КПРС зпорік ( кандидат у члени ЦК КПРС в1976 ) . Депутат Ради Союзу Верховної Ради СРСР11 скликань1989 ) від Томської області . Народний депутат СРСР1992 . Депутат Державної Думи ФС РФ III скликання2003 від Томського одномандатного округу . Член ЦК КПРФ в2013 . Заступник голови — секретар Ради Союзу компартій — КПРС у2005 . Життєпис Народився в родині селян Кузьми Антоновича Лігачова та Мотрони Кузьмівни Бєлоусової . Мав старшого брата Дмитра Уроці закінчив новосибірську середню школу № 12 . Трудову діяльність розпочав уроці в Новосибірську на авіаційному заводі , працював інженером - технологом , начальником групи технічного відділу . Узакінчив Московський авіаційний інститут за спеціальністю літакобудування . Повернувшись в Новосибірськ , працював на авіазаводі імені Чкалова інженером . Член ВКП ( б ) зроку . Уроці висунутий на комсомольську роботу , був секретарем Дзержинського районного комітету ЛКСМУ міста Новосибірська , секретарем , а потімм секретарем Новосибірського обласного комітету ВЛКСМ . Уроці ( за іншим даними вроці ) здобув другу вищу освіту у Вищій партійній школі при ЦК ВКП ( б ) . У1953 роках — лектор і завідувач відділу Новосибірського міського комітету ВКП ( б ) . У1955 роках працював начальником управління культури Новосибірського облвиконкому , а у1958 роках — заступником голови виконавчого комітету Новосибірської обласної ради депутатів трудящих . У1959 роках — й секретар Совєтського районного комітету КПРС міста Новосибірська . У1961 роках — секретар Новосибірського обласного комітету КПРС . Зпорік — завідувач сектору , заступник завідувача відділу пропаганди і агітації ЦК КПРС по РРФСР . Зпорік — заступник завідувача відділу партійних органів ЦК КПРС по промисловості РРФСР . Зпорік — заступник завідувача відділу пропаганди і агітації ЦК КПРС по РРФСР . Злистопадапоквітняроку — й секретар Томського обласного комітету КПРС . Уроці , за пропозицією Генерального секретаря ЦК КПРР Юрія Андропова , призначений завідувачем відділу організаційно - партійної роботи ЦК КПРС1985 ) . Згрудняполипняроку — секретар ЦК КПРС . квітняроку обраний також членом Політбюро ЦК КПРС . З вересняпорік — голова Комісії ЦК КПРС з питань аграрної політики . У березніроку підтримав кандидатуру Михайла Горбачова на посаду Генерального секретаря ЦК КПРС . У1988 роках , будучи секретарем ЦК КПРС з ідеології , фактично був другою людиною в партії і державі . Дороку був одним з ініціаторів і провідників Перебудови . Післяроку , коли в СРСР почалися запущені Перебудовою руйнівні процеси , неодноразово виступав з критикою методів і темпів здійснення соціально - економічних і політичних реформ в СРСР . У липніроку звільнений від посади секретаря ЦК КПРС і виведений зі складу Політбюро ЦК КПРС . У грудніроку був одним із тих , хто підписав звернення до Президента СРСР і Верховної Ради СРСР з пропозицією про скликання надзвичайного З'їзду народних депутатів СРСР . Зроку і до лютого — член ЦК КПРФ . Злипняроку поквітняроку — заступник голови — секретар Ради Союзу компартій — КПРС . Зквітняроку полистопадароку — секретар Ради СКП — КПРС . У2003 роках — депутат Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації третього скликання від Томської області ( одномандатний виборчий округ № 174 ) — найстаріший депутат цього скликання . Як найстарший депутатсічняроку відкрив перше засідання Державної думи III скликання . Потім — на пенсії . Восенироку , будучи улітньому віці , переніс операцію на серці . На початку травняроку госпіталізований до реанімації із діагнозом — двостороння пневмонія , був підключений до апарату штучної вентиляції легенів . Огляд виявив множинні вегетативні порушення , лікарі оцінили стан Лігачова як вкрай важкий . Помертравняроку . Нагороди , звання два ордени Леніна орден Жовтневої Революції два ордени Трудового Червоного Прапора орден Вітчизняної війни І ступеня04 . 1985 ) орден « Знак Пошани » Медаль « В ознаменуванняріччя з дня народження Володимира Ілліча Леніна » Медаль « За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні1945 рр . » Медаль « За освоєння цілинних земель » Медаль « 30 років перемоги у Великій Вітчизняній війні1945 рр . » Почесний громадянин Томської області11 . 2000 ) медаль « За видатний внесок у розвиток Сибіру » ( Сибірське відділення РАН , орден « Томської Слава » ( Томська область , 05 . 2014 ) Почесний громадянин міста Томськ11 . 2015 ) Примітки Джерела У Москві помер колишній секретар ЦК КПРС Єгор Лігачов / / УНН , 5 . 2021 Посилання У віціроків помер радянський консерватор Єгор Лігачов / / Радіо Свобода , 5 . 2021 Радянський консерватор Єгор Лігачов відзначивріччя / Радіо Свобода , 11 . 2020 / Сюжет « Взгляда » об антиалкогольной кампании Горбачева Биография на сайте Госдумы Легенда томской политики . Лигачеву — Спасибо Лигачеву : топ - 10 достижений региона , которыми Томская область обязана Егору Кузьмичу Егор Лигачев : « Душой я в Сибири » Академик Г . А . МЕСЯЦ : Облик идеи Личный фонд Е . К . Лигачева в ЦДНИ ТО Випускники Московського авіаційного інституту Російські комуністи Нагороджені медаллю « За доблесну працю у Великій Вітчизняній війні1945 рр . » Нагороджені медаллю « За освоєння цілинних земель » Персоналії :Томськ Персоналії за алфавітом Почесні громадяни Томська Секретарі ЦК КПРС Члени Політбюро ЦК КПРС Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Депутати Державної думи Російської Федерації Сторічні довгожителі Померли від пневмонії