Алессандро Орландо
Алессандро Орландо (,  1 червня 1970, Удіне) — італійський футболіст, що грав на позиції захисника. По завершенні ігрової кар'єри — тренер.

Виступав, зокрема, за клуби «Мілан» та «Ювентус», де втім не був основним, але виграв низку трофеїв. Також виступав за олімпійську збірну Італії на футбольному турнірі 1992 року.

Клубна кар'єра 
Народився 1 червня 1970 року в місті Удіне. Вихованець футбольної школи клубу «Удінезе». Дорослу футбольну кар'єру розпочав 1987 року в основній команді того ж клубу, в якій провів два сезони, але основним гравцем не був і взяв участь лише у 3 матчах Серії Б. В результаті він був відданий в оренду в «Парму», за яку зіграв 13 матчів і забив 1 гол, допомігши команді вийти до Серії А за підсумками сезону 1989/90. Після цього він повернувся в Фріулі, де в наступному сезоні він зіграв в 30 іграх Серії Б і був основним гравцем.

Він почав звертати увагу від великих клубів Серії А і влітку 1991 року за 5,8 мільярдів лір перейшов до складу чемпіонів, клубу «Сампдорія». У складі генуезців Орландо відразу виграв свій перший трофей, Суперкубок Італії, але на поле у тій грі не виходив. 1 вересня 1991 року у грі проти «Кальярі» (2:3) Алессандро дебютував у Серії А. Втім у новій команді не закріпився і зіграв за сезон лише 14 ігор у вищому дивізіоні, де забив один гол («Пармі» 1 березня 1992 року), а також п'ять ігор у Кубку чемпіонів УЄФА 1991/92, ставши фіналістом турніру.

В результаті Орландо знову повернувся в «Удінезе», що саме вийшло в Серію А, де у сезоні 1992/93 зіграв 29 ігор, а у плей-оф за збереження прописки проти «Брешії» (3:1) забив вирішальний гол прямим ударом з кутового прапорця і допоміг команді залишитись у вищому дивізіоні.

Влітку 1993 року за 3,2 млрд лір перейшов у «Мілан». Але в стані гранду у Орландо знову не вдалося закріпитись в основі: він зіграв 15 матчів у чемпіонаті, 6 — в Лізі чемпіонів, 1 гол в результативному поєдинку проти «Копенгагена» (0:6), а також чотири гри в Кубку Італії, втім усі ці три турніри міланці під керівництвом Фабіо Капелло в тому сезоні виграли. Наступний сезон 1994/95 він починав також в стані «россонері», але вже восени став частиною операції з переходу Паоло Ді Каніо із «Ювентуса» і був відправлений у зворотньому напрямку. За «бьянконері» він виходив на поле всього 13 разів у Серії А, будучи дублером Роберта Ярні, проте в новій команді теж завоював Скудетто та національний кубок, ставши лише шостим гравцем в історії, що виграв два поспіль чемпіонати Італії з двома різними командами (інші — Джованні Феррарі, Ріккардо Торос, Ерладо Манчін, Роберто Баджо та Андреа Пірло).

У наступному сезоні Орландо захищав кольори «Фіорентини», але за «фіалок» грав ще менше (7 матчів в чемпіонаті і перемога в Кубку Італії, в розіграші якого Орландо вийшов на поле всього 1 раз), після чого вкотре повернувся в «Удінезе», де провів сезон 1996/97 (22 матчі), допомагаючи клубу зайняти п'яте місце в Серії A. Втім у наступному сезоні втратив місце у основі і вже восени був проданий в клуб Серії Б «Тревізо», провівши в ньому два наступні сезони.

Влітку 2000 року перебрався в «Кальярі», де взяв участь лише в 8 матчах Серії Б, після чого став грати за «Падову» з Серії С1, за яку до 2003 року награв 42 матчі, а завершував кар'єру у ряді нижчолігових аматорських клубів, останнім з яких був «Флуміньяно», у якому Орландо був граючим тренером аж до 2013 року. За свою кар'єру провів 102 матчі і 1 гол у Серії А, 104 матчі і 5 голів у Серії В.

Виступи за збірні 
29 січня 1992 року зіграв свій єдиний матч у складі молодіжної збірної Італії проти однолітків з Греції. Влітку того ж року з олімпійською збірною Італії поїхав на футбольний турнір на Олімпійських іграх 1992 року у Барселоні. Втім на турнірі на поле не виходив, а єдиний матч за олімпійську команду провів у передолімпійському підготовчому товариському матчі проти Єгипту.

Кар'єра тренера 
З 2008 року був граючим тренером клубу «Флуміньяно» з Промоціоне. У червні 2013 року, наприкінці свого п'ятого сезону, він покинув клуб. Згодом з 2014 по 2016 рік він тренував іншу аматорську команду «Севельяно», а з сезону 2016/17 очолив «Санджорджину».

Титули і досягнення 
  Чемпіон Італії (2):
 «Мілан»: 1993–1994
 «Ювентус»: 1994–1995
  Володар Кубка Італії (2):
 «Ювентус»: 1994–1995
 «Фіорентина»: 1995–1996
  Володар Суперкубка Італії (2):
 «Сампдорія»: 1991
 «Мілан»: 1993
  Переможець Ліги чемпіонів УЄФА (1):
 «Мілан»: 1993–1994

Примітки

Посилання 
 Статистика виступів за збірну на сайті Федерації футболу Італії.  
 Профіль на сайті acmilanfan.ru  
 

Італійські футболісти
Італійські футбольні тренери
Гравці молодіжної збірної Італії з футболу
Футболісти «Удінезе»
Футболісти «Парми»
Футболісти «Сампдорії»
Футболісти «Мілана»
Футболісти «Ювентуса»
Футболісти «Фіорентини»
Футболісти «Тревізо»
Футболісти «Кальярі»
Футболісти «Падови»
Алессандро Орландо ( , червня Удіне ) — італійський футболіст , що грав на позиції захисника . По завершенні ігрової кар'єри — тренер . Виступав , зокрема , за клуби « Мілан » та « Ювентус » , де втім не був основним , але виграв низку трофеїв . Також виступав за олімпійську збірну Італії на футбольному турніріроку . Клубна кар'єра Народивсячервняроку в місті Удіне . Вихованець футбольної школи клубу « Удінезе » . Дорослу футбольну кар'єру розпочав року в основній команді того ж клубу , в якій провів два сезони , але основним гравцем не був і взяв участь лише уматчах Серії Б . В результаті він був відданий в оренду в « Парму » , за яку зігравматчів і забивгол , допомігши команді вийти до Серії А за підсумками сезону90 . Після цього він повернувся в Фріулі , де в наступному сезоні він зіграв віграх Серії Б і був основним гравцем . Він почав звертати увагу від великих клубів Серії А і вліткуроку за8 мільярдів лір перейшов до складу чемпіонів , клубу « Сампдорія » . У складі генуезців Орландо відразу виграв свій перший трофей , Суперкубок Італії , але на поле у тій грі не виходив . вересняроку у грі проти « Кальярі » 3 ) Алессандро дебютував у Серії А . Втім у новій команді не закріпився і зіграв за сезон лишеігор у вищому дивізіоні , де забив один гол ( « Пармі » березняроку ) , а також п'ять ігор у Кубку чемпіонів УЄФА92 , ставши фіналістом турніру . В результаті Орландо знову повернувся в « Удінезе » , що саме вийшло в Серію А , де у сезоні93 зігравігор , а у плей-оф за збереження прописки проти « Брешії » 1 ) забив вирішальний гол прямим ударом з кутового прапорця і допоміг команді залишитись у вищому дивізіоні . Вліткуроку за2 млрд лір перейшов у « Мілан » . Але в стані гранду у Орландо знову не вдалося закріпитись в основі : він зігравматчів у чемпіонаті , — в Лізі чемпіонів , гол в результативному поєдинку проти « Копенгагена » 6 ) , а також чотири гри в Кубку Італії , втім усі ці три турніри міланці під керівництвом Фабіо Капелло в тому сезоні виграли . Наступний сезон95 він починав також в стані « россонері » , але вже восени став частиною операції з переходу Паоло Ді Каніо із « Ювентуса » і був відправлений у зворотньому напрямку . За « бьянконері » він виходив на поле всьогоразів у Серії А , будучи дублером Роберта Ярні , проте в новій команді теж завоював Скудетто та національний кубок , ставши лише шостим гравцем в історії , що виграв два поспіль чемпіонати Італії з двома різними командами ( інші — Джованні Феррарі , Ріккардо Торос , Ерладо Манчін , Роберто Баджо та Андреа Пірло ) . У наступному сезоні Орландо захищав кольори « Фіорентини » , але за « фіалок » грав ще меншематчів в чемпіонаті і перемога в Кубку Італії , в розіграші якого Орландо вийшов на поле всьогораз ) , після чого вкотре повернувся в « Удінезе » , де провів сезон97матчі ) , допомагаючи клубу зайняти п'яте місце в Серії A . Втім у наступному сезоні втратив місце у основі і вже восени був проданий в клуб Серії Б « Тревізо » , провівши в ньому два наступні сезони . Вліткуроку перебрався в « Кальярі » , де взяв участь лише вматчах Серії Б , після чого став грати за « Падову » з Серії С1 , за яку дороку награвматчі , а завершував кар'єру у ряді нижчолігових аматорських клубів , останнім з яких був « Флуміньяно » , у якому Орландо був граючим тренером аж дороку . За свою кар'єру провівматчі ігол у Серії А , матчі іголів у Серії В . Виступи за збірні 29 січняроку зіграв свій єдиний матч у складі молодіжної збірної Італії проти однолітків з Греції . Влітку того ж року з олімпійською збірною Італії поїхав на футбольний турнір на Олімпійських іграхроку у Барселоні . Втім на турнірі на поле не виходив , а єдиний матч за олімпійську команду провів у передолімпійському підготовчому товариському матчі проти Єгипту . Кар'єра тренера Зроку був граючим тренером клубу « Флуміньяно » з Промоціоне . У червніроку , наприкінці свого п'ятого сезону , він покинув клуб . Згодом зпорік він тренував іншу аматорську команду « Севельяно » , а з сезону17 очолив « Санджорджину » . Титули і досягнення Чемпіон Італії « Мілан » : 1994 « Ювентус » : 1995 Володар Кубка Італії « Ювентус » : 1995 « Фіорентина » : 1996 Володар Суперкубка Італії « Сампдорія » : « Мілан » : Переможець Ліги чемпіонів УЄФА « Мілан » : 1994 Примітки Посилання Статистика виступів за збірну на сайті Федерації футболу Італії . Профіль на сайті acmilanfan.ru Італійські футболісти Італійські футбольні тренери Гравці молодіжної збірної Італії з футболу Футболісти « Удінезе » Футболісти « Парми » Футболісти « Сампдорії » Футболісти « Мілана » Футболісти « Ювентуса » Футболісти « Фіорентини » Футболісти « Тревізо » Футболісти « Кальярі » Футболісти « Падови »