Глоса
Гло́са (від  — «мова»; від  — слово, що потребує пояснення) — коментар або ж пояснення незрозумілих, діалектних, часто іншомовних слів і виразів. Зазвичай додавали до текстів стародавніх і середньовічних рукописів і розміщували на їхніх полях (маргінальні глоси) або в тілі самих документів між стрічками (інтерлінеарна глоса). Глоси подавали мовою тексту або ж мовою читача. У середньовіччі глоси найчастіше застосовували у перекладах текстів з івриту, грецької або латинської мови на німецьку, кельтську чи романські мови.

Етимологія 
Спочатку глосою називали власне незрозуміле слово чи вираз. Слово «gloss» загалом вперше було використано в 1570-х роках для позначення вставки спеціального слова (фрази) для додаткового пояснення. Воно почало інтенсивно використовуватися в 1630-х роках саме для роз'яснення (тлумачення) текстів у формі примітки, що вставлялася на краю тексту, щоб пояснити складне слово або фрагмент тексту.
Термін «глосарій» етимологічно походить саме від «глоса» і є набором (зібранням) глос.. Компіляція глос у глосаріях була початком лексикографії. З цієї точки зору глосарії були першими своєрідними тлумачними словниками.

У теології та праві 
 
Глоси дуже інтенсивно використовувалися у середньовічній біблійній теології. Чимало фрагментів Біблії тогочасні теологи сприймали і трактували як оригінальний текст при тому, що уже на той час вони містили глоси (або і були по суті ними) пізніших авторів до оригінальних текстів. Це ж явище також мало місце і в частині трактування середньовічних законів: глоси на римське право і канонічне право стали актуальними орієнтирами для наступних дослідників і читачів.. Колекція середньовічних правових глос, підготовлених і впорядкованих так званими глосаторами, з коментарями до юридичних текстів, називається .

У філології 

У лінгвістиці проста глоса у тексті зазвичай позначається одинарними лапками, що передують транскрипції іноземного слова.
Наприклад: Тип козацького човна називається чайкою «чайкою».

У літературі 
Глоса в літературі — це поетична форма, в якій вірш коментує або розвиває іншу поему, використовуючи послідовні рядки оригінальної поеми як  кожної строфи нового вірша. Вірші такого типу були найбільш поширені в іспанській поезії за доби середньовіччя та Ренесансу. Він зазвичай починався чотирирядковим епіграфом (мотто) із сформульованою темою твору в цілому, що розкривалася у відповідних за кількістю децимах (строфах з десяти рядків). Кожен рядок мотто завершує кожну дециму. Прикладом літературної глоси може служити вірш «Si mi será tornase a es» (розділ 18 другої частини Дон Кіхота).

У соціології 
Талкотт Парсонс використовував слово «gloss» для опису процесу, за допомогою якого розум будує реальність. Деякі дослідження показали, що наш розум «фільтрує» інформацію, надану органами чуттів. Ця «фільтрація» відбувається, в основному, на підсвідомому рівні і визначається культурою, мовою, традиціями, релігією, особистим досвідом, нашою системою переконань і так далі. Тому різні культури створюють різні глоси щодо номінально однакових ситуацій реального світу.

Див. також 
 Глосарій

Примітки

Джерела 
 Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. — К.: Наукова думка, 1970—1980. — Т. 2. — С. 87.

Посилання 
Словник української мови. Академічний тлумачний словник (1970—1980) 
Глоса //  — С. 99.

 

 Глоса 
 Словопедія 
 Словник літературознавчих термінів

Лексикографія
Мовознавство
Гло́са ( від — « мова » ; від — слово , що потребує пояснення ) — коментар або ж пояснення незрозумілих , діалектних , часто іншомовних слів і виразів . Зазвичай додавали до текстів стародавніх і середньовічних рукописів і розміщували на їхніх полях ( маргінальні глоси ) або в тілі самих документів між стрічками ( інтерлінеарна глоса ) . Глоси подавали мовою тексту або ж мовою читача . У середньовіччі глоси найчастіше застосовували у перекладах текстів з івриту , грецької або латинської мови на німецьку , кельтську чи романські мови . Етимологія Спочатку глосою називали власне незрозуміле слово чи вираз . Слово « gloss » загалом вперше було використано вх роках для позначення вставки спеціального слова ( фрази ) для додаткового пояснення . Воно почало інтенсивно використовуватися вх роках саме для роз'яснення ( тлумачення ) текстів у формі примітки , що вставлялася на краю тексту , щоб пояснити складне слово або фрагмент тексту . Термін « глосарій » етимологічно походить саме від « глоса » і є набором ( зібранням ) глос .. Компіляція глос у глосаріях була початком лексикографії . З цієї точки зору глосарії були першими своєрідними тлумачними словниками . У теології та праві Глоси дуже інтенсивно використовувалися у середньовічній біблійній теології . Чимало фрагментів Біблії тогочасні теологи сприймали і трактували як оригінальний текст при тому , що уже на той час вони містили глоси ( або і були по суті ними ) пізніших авторів до оригінальних текстів . Це ж явище також мало місце і в частині трактування середньовічних законів : глоси на римське право і канонічне право стали актуальними орієнтирами для наступних дослідників і читачів .. Колекція середньовічних правових глос , підготовлених і впорядкованих так званими глосаторами , з коментарями до юридичних текстів , називається \ . У філології У лінгвістиці проста глоса у тексті зазвичай позначається одинарними лапками , що передують транскрипції іноземного слова . Наприклад : Тип козацького човна називається чайкою « чайкою » . У літературі Глоса в літературі — це поетична форма , в якій вірш коментує або розвиває іншу поему , використовуючи послідовні рядки оригінальної поеми як кожної строфи нового вірша . Вірші такого типу були найбільш поширені в іспанській поезії за доби середньовіччя та Ренесансу . Він зазвичай починався чотирирядковим епіграфом ( мотто ) із сформульованою темою твору в цілому , що розкривалася у відповідних за кількістю децимах ( строфах з десяти рядків ) . Кожен рядок мотто завершує кожну дециму . Прикладом літературної глоси може служити вірш « Si mi será tornase a es » ( розділдругої частини Дон Кіхота ) . У соціології Талкотт Парсонс використовував слово « gloss » для опису процесу , за допомогою якого розум будує реальність . Деякі дослідження показали , що наш розум « фільтрує » інформацію , надану органами чуттів . Ця « фільтрація » відбувається , в основному , на підсвідомому рівні і визначається культурою , мовою , традиціями , релігією , особистим досвідом , нашою системою переконань і так далі . Тому різні культури створюють різні глоси щодо номінально однакових ситуацій реального світу . Див . також Глосарій Примітки Джерела Словник української мови : втт . / АН УРСР . Інститут мовознавства ; за ред . І . К . Білодіда . — К . : Наукова думка , 1980 . — Т . — С . Посилання Словник української мови . Академічний тлумачний словник1980 ) Глоса / / — С . Глоса Словопедія Словник літературознавчих термінів Лексикографія Мовознавство