Синьков Анатолій Іванович
Анатолій Іванович Синьков (; 23 квітня 1915 — 1980-ті роки) — радянський військовий льотчик, в роки Другої світової війни — заступник командира — штурман ескадрильї 210-го штурмового авіаційного полку 230-ї штурмової авіаційної дивізії 4-ї повітряної армії, лейтенант. Герой Радянського Союзу (1944, позбавлений звання у 1948).

Життєпис 
Народився в місті Гатчина, нині — Ленінградської області Росії. Росіянин. У 1931 році закінчив Ржевський механічний технікум.

До лав РСЧА призваний у червні 1932 року. До жовтня 1939 року проходив військову службу авіаційним техніком у стройових частинах ВПС Харківського військового округу. У вересні 1941 року закінчив Балашовську військову авіаційну школу льотчиків і був залишений при школі на посаді льотчика-інструктора.

На фронтах німецько-радянської війни з грудня 1942 року: льотчик, старший льотчик, командир ланки, заступник командира ескадрильї, командир ескадрильї 210-го штурмового авіаційного полку. Воював на Закавказькому, Північно-Кавказькому фронтах і в Окремій Приморській армії.

До січня 1944 року здійснив 109 бойових вильотів на штурмовику Іл-2, в тому числі: на розвідку військ супротивника з бомбоскиданням і штурмовкою — 22, на поливання фосфором військ супротивника — 19, на штурмовку і бомбоскидання — 68 вильотів.

З вересня 1944 року — слухач Полтавських вищих офіцерських курсів штурманів ВПС. Після закінчення курсів у березні 1945 року — командир ескадрильї 537-го штурмового авіаційного полку на Далекому Сході. Учасник радянсько-японської війни у складі ВПС 1-го Далекосхідного фронту.

Продовжуючи військову службу на території Північної Кореї, 14 листопада 1945 року у стані алкогольного сп'яніння здійснив два тяжких злочини поспіль. 27 грудня того ж року Військовим трибуналом 9-ї повітряної армії за систематичне пияцтво, зґвалтування в присутності батьків під силою зброї 19-річної корейської дівчини і пограбування квартири корейського громадянина, засуджений до 7-ми років позбавлення волі і позбавлений військового звання «старший лейтенант».

Після відбуття терміну ув'язнення у 1952 році переїхав до Москви. Працював начальником підсобно-допоміжного виробництва тресту сантехнічних робіт. 16 травня 1957 року повторно засуджений до 5-ти років позбавлення волі за привласнення державних коштів на суму близько 3000 крб. і зловживання службовим становищем. У грудні того ж року бів помилуваний і достроково звільнений.

Мешкав у Москві. Працював інженером 5-го будинкоуправління Управління Військово-поітряної інженерної академії імені М. Є. Жуковського; з 1960 року — сантехніком в Інституті гематології і переливання крові; з 1970 року — слюсарем машинобудівного заводу «Стріла» ОКБ С. В. Ільюшина.

Неодноразово безрезультатно домагався відновлення у званні Героя Радянського Союзу. Помер на початку 1980-х років.

Нагороди 
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 квітня 1944 року лейтенантові Синькову Анатолію Івановичу присвоєне звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі «Золота Зірка» (№ 2189).

Також був нагороджений орденами Червоного Прапора (14.07.1943), Вітчизняної війни 1-го ступеня (31.01.1944), Червоної Зірки (14.04.1943) і медалями.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 жовтня 1948 року А. І. Синьков позбавлений звання Героя Радянського Союзу і всіх державних нагород.

Примітки

Посилання 
 

Уродженці Ленінградської області
Радянські льотчики Другої світової війни
Учасники радянсько-японської війни
Позбавлені звання Героя Радянського Союзу
Ґвалтівники
Ув'язнені
Померли в Москві
Поховані в Москві
Позбавлені ордена Леніна
Позбавлені ордена Червоного Прапора
Позбавлені ордена Вітчизняної війни
Позбавлені ордена Червоної Зірки
Анатолій Іванович Синьков ( ; квітня — ті роки ) — радянський військовий льотчик , в роки Другої світової війни — заступник командира — штурман ескадрильїго штурмового авіаційного полкуї штурмової авіаційної дивізіїї повітряної армії , лейтенант . Герой Радянського Союзу позбавлений звання у Життєпис Народився в місті Гатчина , нині — Ленінградської області Росії . Росіянин . Уроці закінчив Ржевський механічний технікум . До лав РСЧА призваний у червніроку . До жовтняроку проходив військову службу авіаційним техніком у стройових частинах ВПС Харківського військового округу . У вересніроку закінчив Балашовську військову авіаційну школу льотчиків і був залишений при школі на посаді льотчика - інструктора . На фронтах німецько - радянської війни з грудняроку : льотчик , старший льотчик , командир ланки , заступник командира ескадрильї , командир ескадрильїго штурмового авіаційного полку . Воював на Закавказькому , Північно - Кавказькому фронтах і в Окремій Приморській армії . До січняроку здійснивбойових вильотів на штурмовику Іл - 2 , в тому числі : на розвідку військ супротивника з бомбоскиданням і штурмовкою — на поливання фосфором військ супротивника — на штурмовку і бомбоскидання — вильотів . З вересняроку — слухач Полтавських вищих офіцерських курсів штурманів ВПС . Після закінчення курсів у березніроку — командир ескадрильїго штурмового авіаційного полку на Далекому Сході . Учасник радянсько - японської війни у складі ВПСго Далекосхідного фронту . Продовжуючи військову службу на території Північної Кореї , листопадароку у стані алкогольного сп'яніння здійснив два тяжких злочини поспіль . грудня того ж року Військовим трибуналомї повітряної армії за систематичне пияцтво , зґвалтування в присутності батьків під силою зброїрічної корейської дівчини і пограбування квартири корейського громадянина , засуджений доми років позбавлення волі і позбавлений військового звання « старший лейтенант » . Після відбуття терміну ув'язнення уроці переїхав до Москви . Працював начальником підсобно - допоміжного виробництва тресту сантехнічних робіт . травняроку повторно засуджений доти років позбавлення волі за привласнення державних коштів на суму близькокрб . і зловживання службовим становищем . У грудні того ж року бів помилуваний і достроково звільнений . Мешкав у Москві . Працював інженеромго будинкоуправління Управління Військово - поітряної інженерної академії імені М . Є . Жуковського ; зроку — сантехніком в Інституті гематології і переливання крові ; зроку — слюсарем машинобудівного заводу « Стріла » ОКБ С . В . Ільюшина . Неодноразово безрезультатно домагався відновлення у званні Героя Радянського Союзу . Помер на початкух років . Нагороди Указом Президії Верховної Ради СРСР відквітняроку лейтенантові Синькову Анатолію Івановичу присвоєне звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна і медалі « Золота Зірка » ( № 2189 ) . Також був нагороджений орденами Червоного Прапора07 . 1943 ) , Вітчизняної війниго ступеня01 . 1944 ) , Червоної Зірки04 . 1943 ) і медалями . Указом Президії Верховної Ради СРСР віджовтняроку А . І . Синьков позбавлений звання Героя Радянського Союзу і всіх державних нагород . Примітки Посилання Уродженці Ленінградської області Радянські льотчики Другої світової війни Учасники радянсько - японської війни Позбавлені звання Героя Радянського Союзу Ґвалтівники Ув'язнені Померли в Москві Поховані в Москві Позбавлені ордена Леніна Позбавлені ордена Червоного Прапора Позбавлені ордена Вітчизняної війни Позбавлені ордена Червоної Зірки