Натаніель Барнабі
Натаніель Барнабі, (, 25 лютого 1829, Чатем, Велика Британія — 16 червня 1915, Лондон, Велика Британія) — британський кораблебудівник, з 1872 до 1885 служив директором Управління військово-морського кораблебудування () Королівського військово-морського флоту Великої Британії. Один із засновників найстарішого англійського товариства морських інженерів. Кавалер ордена Лазні.

Біографія

Ранні роки 
Натаніель Барнабі народився у Чатемі 25 лютого 1829 року. У віці 14-ти років у Ширнессі поступив на флот учнем. Після завершення навчання у військово-морській школі Портсмута, у 1852 році у віці 23 років став креслярем на казенній верфі у Вулвіч (Лондон)і. Два роки по тому, у 1854 році, призначений в Управління військового кораблебудування. Брав участь у проектуванні броненосного фрегата «HMS Warrior».

У 1863 році головним будівничим флоту став Едвард Рід, чоловік сестри Барнабі. Сам Барнабі очолив штаб Ріда і у цій ролі брав участь у проектуванні більшості нових кораблів.

Зрілі роки 
Після відставки Ріда Барнабі у 1872 році у віці 43 років призначений президентом Ради з кораблебудування і головним корабельним інженером флоту ( з 1875 року його посаду перейменовано у «директор Управління військово-морського кораблебудування» ).

Сер Натаніель Барнабі очолював віськове кораблебудування Великої Британії протягом 13 років, і період його перебування на посаді був відзначений винятковими труднощами у розробленні проектів, як у технічному, так і у фінансовому плані.
Оснащуючи свої проекти озброєнням, він змушений був змиритися із стрімким збільшенням калібру — від 12" 35-тонних нарізних дульнозарядних гармат до 16,25" 110-тонних казеннозарядних, що застосовувались як головний калібр. Крім цього, поява допоміжної артилерії також додала нових задач до проблеми створення збалансованого проекту броненосного лінкора. Торпедна зброя також стрімко розвивалася і породжувала нові проблеми.

З іншого боку, броня почала відставати від зростаючої потужності гармат. Для протистояння снарядам великих калібрів була потрібна аномально велика товщина бронеплит, що знижувало розміри площі, яку можна було захистити такою бронею, і значно ускладнювало проблему створення захисту корабля по ватерлінії.

При цьому можливості міноносця вихвалялись до такої міри, що до початку 1880-х років його стали всерйоз розглядати як конкурента лінійного корабля щодо лідерства у військово-морському флоті, і лунали голоси, що будівництво важко озброєних і броньованих одиниць слід припинити.

Діапазон його конструктивних звершень простягався від останніх рангоутних панцерників з центральною батареєю до баштових кораблів, що несуть найбільші гармати з коли-небудь встановлених на британських лінкорах — надзвичайно строката колекція типів, створених за безпрецедентно короткий 13-річний період.

«Ера Барнабі» (період з 1872 до 1885 року) може бути приблизно розділена на чотири періоди, протягом яких проектування важких кораблів мало свої характерні конструктивні ознаки:
 повний захист корпуса і дві башти на кінцях («HMS Dreadnought (1875)», «») або повний пояс по ватерлінії та бортові батареї («HMS Alexandra (1875)», «»), хоча кораблі такої конструкції були закладені ще до вступу Натаніеля Барнабі на посаду, але спущені на воду або модернізовані при ньому;
 центральна цитадель і башти в ешелоні (, , );
 короткий пояс по ватерлінії і барбети (, );
 єдина носова башта (HMS Hero (1885), ).

Більшість його творінь частіше люто ганьбили, ніж дружелюбно критикували, і в той час як їх недоліки зазвичай пов'язували з ім'ям їх творця, в дійсності Барнабі користувався набагато меншою свободою дій, ніж його попередники, і фактично більшу частку відповідальності за ці проекти повинна, була нести сама Рада з кораблебудування, ніж їх творець, в окремих же випадках альтернативні пропозиції головного корабельного інженера могли істотно поліпшити його кораблі.

Кредо Барнабі 
Розробляючи концепції проектів Барнабі ставив атаку вище за оборону і його кредо полягало у наступному: «Наступальна міць [корабля] повинна бути максимально можливою, а характеристики захисту слід забезпечувати лише на тому рівні, щоб убезпечити корабель, наскільки можливо, у рівній мірі від будь-яких можливих способів атаки, які можуть вивести його з ладу або знищити. З цього випливає, що не в силах противника вивести з ладу корабель одним-єдиним ударом, нанесеним якимось з доступних йому засобів …

… Добре виконаний проект передбачає захист ходової установки корабля, його здатності до маневрування і його плавучості від знаряддя, тарану та торпеди. Більшою мірою захист від тарану і торпеди повинен залежати від командувача офіцера, але щоб протистояти їм, він потребує того, щоб швидкість, маневреність та плавучість були в рівній мірі захищені від артилерії, влучень якої уникнути не вдасться. І рівність всіх цих складових захисної міці вінчається виучкою екіпажу, як складової частини захисту від тарана та торпеди»

Проекти 
 Таранний міноносець «HMS Polyphemus (1881)»
 Броненосці типу «Колоссус»
 
 
Канонерські човни типу «Бантерер»

Див. також 
 «Усе або нічого»

Примітки

Джерела 
 
 Паркс, Оскар Линкоры Британской империи. Часть 2. Период проб и ошибок. — СПб.: Галея Принт, 2002. — 106 с. — ISBN 5-8172-0059-7.

Лицарі-Командори ордена Лазні
Суднобудівники Британії
Натаніель Барнабі , ( , лютого Чатем , Велика Британія — червня Лондон , Велика Британія ) — британський кораблебудівник , здослужив директором Управління військово - морського кораблебудування ( ) Королівського військово - морського флоту Великої Британії . Один із засновників найстарішого англійського товариства морських інженерів . Кавалер ордена Лазні . Біографія Ранні роки Натаніель Барнабі народився у Чатемілютогороку . У віціти років у Ширнессі поступив на флот учнем . Після завершення навчання у військово - морській школі Портсмута , уроці у віціроків став креслярем на казенній верфі у Вулвіч ( Лондон ) і . Два роки по тому , уроці , призначений в Управління військового кораблебудування . Брав участь у проектуванні броненосного фрегата « HMS Warrior » . Уроці головним будівничим флоту став Едвард Рід , чоловік сестри Барнабі . Сам Барнабі очолив штаб Ріда і у цій ролі брав участь у проектуванні більшості нових кораблів . Зрілі роки Після відставки Ріда Барнабі уроці у віціроків призначений президентом Ради з кораблебудування і головним корабельним інженером флоту ( зроку його посаду перейменовано у « директор Управління військово - морського кораблебудування » ) . Сер Натаніель Барнабі очолював віськове кораблебудування Великої Британії протягомроків , і період його перебування на посаді був відзначений винятковими труднощами у розробленні проектів , як у технічному , так і у фінансовому плані . Оснащуючи свої проекти озброєнням , він змушений був змиритися із стрімким збільшенням калібру — відтонних нарізних дульнозарядних гармат до25" тонних казеннозарядних , що застосовувались як головний калібр . Крім цього , поява допоміжної артилерії також додала нових задач до проблеми створення збалансованого проекту броненосного лінкора . Торпедна зброя також стрімко розвивалася і породжувала нові проблеми . З іншого боку , броня почала відставати від зростаючої потужності гармат . Для протистояння снарядам великих калібрів була потрібна аномально велика товщина бронеплит , що знижувало розміри площі , яку можна було захистити такою бронею , і значно ускладнювало проблему створення захисту корабля по ватерлінії . При цьому можливості міноносця вихвалялись до такої міри , що до початкух років його стали всерйоз розглядати як конкурента лінійного корабля щодо лідерства у військово - морському флоті , і лунали голоси , що будівництво важко озброєних і броньованих одиниць слід припинити . Діапазон його конструктивних звершень простягався від останніх рангоутних панцерників з центральною батареєю до баштових кораблів , що несуть найбільші гармати з коли-небудь встановлених на британських лінкорах — надзвичайно строката колекція типів , створених за безпрецедентно короткийрічний період . « Ера Барнабі » ( період здороку ) може бути приблизно розділена на чотири періоди , протягом яких проектування важких кораблів мало свої характерні конструктивні ознаки : повний захист корпуса і дві башти на кінцях ( « HMS Dreadnought , « » ) або повний пояс по ватерлінії та бортові батареї ( « HMS Alexandra , « » ) , хоча кораблі такої конструкції були закладені ще до вступу Натаніеля Барнабі на посаду , але спущені на воду або модернізовані при ньому ; центральна цитадель і башти в ешелоні ( , , ) ; короткий пояс по ватерлінії і барбети ( , ) ; єдина носова башта ( HMS Hero ) . Більшість його творінь частіше люто ганьбили , ніж дружелюбно критикували , і в той час як їх недоліки зазвичай пов'язували з ім'ям їх творця , в дійсності Барнабі користувався набагато меншою свободою дій , ніж його попередники , і фактично більшу частку відповідальності за ці проекти повинна , була нести сама Рада з кораблебудування , ніж їх творець , в окремих же випадках альтернативні пропозиції головного корабельного інженера могли істотно поліпшити його кораблі . Кредо Барнабі Розробляючи концепції проектів Барнабі ставив атаку вище за оборону і його кредо полягало у наступному : « Наступальна міць [ корабля ] повинна бути максимально можливою , а характеристики захисту слід забезпечувати лише на тому рівні , щоб убезпечити корабель , наскільки можливо , у рівній мірі від будь-яких можливих способів атаки , які можуть вивести його з ладу або знищити . З цього випливає , що не в силах противника вивести з ладу корабель одним - єдиним ударом , нанесеним якимось з доступних йому засобів … … Добре виконаний проект передбачає захист ходової установки корабля , його здатності до маневрування і його плавучості від знаряддя , тарану та торпеди . Більшою мірою захист від тарану і торпеди повинен залежати від командувача офіцера , але щоб протистояти їм , він потребує того , щоб швидкість , маневреність та плавучість були в рівній мірі захищені від артилерії , влучень якої уникнути не вдасться . І рівність всіх цих складових захисної міці вінчається виучкою екіпажу , як складової частини захисту від тарана та торпеди » Проекти Таранний міноносець « HMS Polyphemus Броненосці типу « Колоссус » Канонерські човни типу « Бантерер » Див . також « Усе або нічого » Примітки Джерела Паркс , Оскар Линкоры Британской империи . Часть Период проб и ошибок . — СПб . : Галея Принт , — с . — ISBN0059-7 . Лицарі - Командори ордена Лазні Суднобудівники Британії