Візна
Візна (або Визна, ) — село в Польщі, у гміні Візна Ломжинського повіту Підляського воєводства. Населення —   (2011).

Розташована над річкою Нарвою, в місці впадання в неї р. Бобри в стартегічно важливому місці переправи через болотисті долини цих річок.

Історія

У ранньому середновіччі 

Імовірно ще в ХІ ст. намітився кордон найзахідніших руських земель з Польщею, який протягом ХІ-XIV ст. суттєво не змінювався. Цей кордон з польською Мазовією починався на р. Нарві. Найбільш висунутим в мазовецький бік руським городищем тут був Сураж, розташований на лівому березі Нарви, біля гирла р. Лізи. З мазовецького боку тут знаходилися натомість два городища – Візна біля впадіння р. Бобри до Нарви і Сьвенцьк. Візна – каштелянське городище – стерегло переправу через р. Нарву до XIV ст. В описуваний час це був центр спорадичного мазовецького поселення між Курпівською пущею та болотами Бобри. Суха смуга під Візною використовувалася як тракт, який поєднував Мазовію з Руссю, а також Ятвязькою землею у північно-східному напрямку. Як свідчить Галицько-Волинський літопис у 1145 р. в період внутрішніх воєн у Польщі, за угодою між польськими та руськими князями, Візна опинилася під владою Ігоря Олеговича та його братів:«І рушив Ігор із братом своїм Святославом і з Володимиром [Давидовичем], а Ізяслав Мстиславич розболівся і не пішов із [города] Володимира; пішов [також] Святослав Всеволодович. І прийшли вони на середину землі Лядської, знайшли двох братів Владиславових, Болесла|ва [Кучерявого] і Мешка [Старого], які стояли за болотом.

І, переїхавши на сю сторону, поклонилися вони обидва Ігореві з братами його, і, цілувавши хреста межи собою, так [усі] сказали: «Якщо хто переступить хресне цілування, на того бути всім». І дали вони оба брату своєму Владиславу чотири городи, а Ігореві з братами — [город] Визну. І тоді вернулись [Ольговичі] до себе, багато здобичі взявши.»Мазовецькі князі відвоювали її приблизно у 1149 р. Як свідчить Літопис Руський пізніше вона перебувала під контролем руських князів. У кінці ХІІ і в ХІІІ ст. шлях повз Візну використовували для походів на ятвягів, як польські, так і руські князі.

Саме в контексті походу на ятвягів Візна згадується у Галицько-Волинському літописі під 1251 р.:«А князь Данило звідти прийшов до [города] Визни і перейшов ріку Нарев. І багато християн із полону вони удвох, [Данило й Василько] , вибавили, і пісню слави вони співали їм. Бог поміг їм обом, і прийшли вони зі славою на землю свою, наслідувавши путь отця свого, великого князя Романа, що вигострив був [зуби] на поганих, як той лев, і яким половці дітей страхали».Останній раз Візна згадується в Галицько-Волинському літописі в 1260 р.:«Потім же, думаючи іти на Городен [і] гадаючи, що вони там обидва, [Данило] послав тому [гінця] по Льва, сина свого, і по людей своїх, і приїхали вони в город Мельник. Але коли він збирався іти до Городна і всі поспішали, то була із Ляхів у короля Данила вість, що татари пробувають у Ятвягах. Лев тоді сказав [Данилові] : «Вої твої голодні є і коні їх». А він, одповівши, сказав йому: «Ми пошлем сторожів до Визни». І дав Данило-король харчу воям досита і коням їхнім».В південній частині Візни, на високому березі річки Нарви виситься високе ранньосередньовічне городище з XI ст., що серед місцевого населення називається Замковою горою. Городище в плані видовженого овалу має виміри у підніжжя близько 180 x 110 м, а у вершини – 130 x 75 м. Вали зносяться на 15 м над навколишньою територією і на 25 м над дзеркалом річки. У кількох кілометрах на північ від Візни селі Русь, на високому схилі біля злиття річок Нарви і Бобри знаходиться ще одне, проте невеличке городище. Воно постало у XI ст. і функціонувало до XIV ст. Його розміри у підніжжя близько 80 x 45 м, а у верхівки – 50 x 25 м. Висота валів сягає десятка метрів. Це городище було допоміжним для Візни і стерегло місце злиття двох великих річок регіону.

На сучасному етапі 
У 1975—1998 роках село належало до Ломжинського воєводства.

Демографія 
Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року:

Примітки 

.

Села Ломжинського повіту
Візна ( або Визна , ) — село в Польщі , у гміні Візна Ломжинського повіту Підляського воєводства . Населення — Розташована над річкою Нарвою , в місці впадання в неї р . Бобри в стартегічно важливому місці переправи через болотисті долини цих річок . Історія У ранньому середновіччі Імовірно ще в ХІ ст . намітився кордон найзахідніших руських земель з Польщею , який протягом ХІ - XIV ст . суттєво не змінювався . Цей кордон з польською Мазовією починався на р . Нарві . Найбільш висунутим в мазовецький бік руським городищем тут був Сураж , розташований на лівому березі Нарви , біля гирла р . Лізи . З мазовецького боку тут знаходилися натомість два городища – Візна біля впадіння р . Бобри до Нарви і Сьвенцьк . Візна – каштелянське городище – стерегло переправу через р . Нарву до XIV ст . В описуваний час це був центр спорадичного мазовецького поселення між Курпівською пущею та болотами Бобри . Суха смуга під Візною використовувалася як тракт , який поєднував Мазовію з Руссю , а також Ятвязькою землею у північно - східному напрямку . Як свідчить Галицько - Волинський літопис ур . в період внутрішніх воєн у Польщі , за угодою між польськими та руськими князями , Візна опинилася під владою Ігоря Олеговича та його братів : « І рушив Ігор із братом своїм Святославом і з Володимиром [ Давидовичем ] , а Ізяслав Мстиславич розболівся і не пішов із [ города ] Володимира ; пішов [ також ] Святослав Всеволодович . І прийшли вони на середину землі Лядської , знайшли двох братів Владиславових , Болесла | ва [ Кучерявого ] і Мешка [ Старого ] , які стояли за болотом . І , переїхавши на сю сторону , поклонилися вони обидва Ігореві з братами його , і , цілувавши хреста межи собою , так [ усі ] сказали : « Якщо хто переступить хресне цілування , на того бути всім » . І дали вони оба брату своєму Владиславу чотири городи , а Ігореві з братами — [ город ] Визну . І тоді вернулись [ Ольговичі ] до себе , багато здобичі взявши . » Мазовецькі князі відвоювали її приблизно ур . Як свідчить Літопис Руський пізніше вона перебувала під контролем руських князів . У кінці ХІІ і в ХІІІ ст . шлях повз Візну використовували для походів на ятвягів , як польські , так і руські князі . Саме в контексті походу на ятвягів Візна згадується у Галицько - Волинському літописі підр . :« А князь Данило звідти прийшов до [ города ] Визни і перейшов ріку Нарев . І багато християн із полону вони удвох , [ Данило й Василько ] , вибавили , і пісню слави вони співали їм . Бог поміг їм обом , і прийшли вони зі славою на землю свою , наслідувавши путь отця свого , великого князя Романа , що вигострив був [ зуби ] на поганих , як той лев , і яким половці дітей страхали » . Останній раз Візна згадується в Галицько - Волинському літописі вр .:« Потім же , думаючи іти на Городен [ і ] гадаючи , що вони там обидва , [ Данило ] послав тому [ гінця ] по Льва , сина свого , і по людей своїх , і приїхали вони в город Мельник . Але коли він збирався іти до Городна і всі поспішали , то була із Ляхів у короля Данила вість , що татари пробувають у Ятвягах . Лев тоді сказав [ Данилові ] \ : « Вої твої голодні є і коні їх » . А він , одповівши , сказав йому : « Ми пошлем сторожів до Визни » . І дав Данило - король харчу воям досита і коням їхнім » . В південній частині Візни , на високому березі річки Нарви виситься високе ранньосередньовічне городище з XI ст . , що серед місцевого населення називається Замковою горою . Городище в плані видовженого овалу має виміри у підніжжя близькоxм , а у вершини – xм . Вали зносяться нам над навколишньою територією і нам над дзеркалом річки . У кількох кілометрах на північ від Візни селі Русь , на високому схилі біля злиття річок Нарви і Бобри знаходиться ще одне , проте невеличке городище . Воно постало у XI ст . і функціонувало до XIV ст . Його розміри у підніжжя близькоxм , а у верхівки – xм . Висота валів сягає десятка метрів . Це городище було допоміжним для Візни і стерегло місце злиття двох великих річок регіону . На сучасному етапі У1998 роках село належало до Ломжинського воєводства . Демографія Демографічна структура станом наберезняроку : Примітки . Села Ломжинського повіту