ZX Microdrive
ZX Microdrive («мікродрайв») — накопичувач на магнітній стрічці (стример), представлений фірмою Sinclair Research у липні 1983 року для комп'ютерів серії ZX Spectrum.
Microdrive було запропоновано як дешевшу альтернативу флоппі-дискам і дисководам, але в підсумку надійність апарату вийшла досить низькою, як і швидкість обміну. Технологія Microdrive пізніше знайшла також заснування у персональних комп'ютерах Sinclair QL і ICL One Per Desk. Мінімальна ємність картриджа магнітної стрічки у Microdrive становила 85 кілобайт.

Розробка 
Вважається, що концепцію мікродрайва запропонував Ендрю Ґріллет () на інтерв'ю з Sinclair Research 1974-го року. Ґріллет запропонував «варіант системи Learjet Stereo 8, модифікований для протоколу Kansas City standard і з ємністю 2×64k». Ґріллет знайшов більш високооплачувану роботу у Xerox Corporation, і ніколи не працював на Sinclair Research. Розробку апаратури ZX Microdrive для Sinclair здійснили інженери Джим Вествуд, Девід Саутворд і Бен Чіз у 1982 році.

Пристрій 
Як і інша продукція Sinclair Research, ZX Microdrive був порівняно дешевим (£ 49,95 на початку) і технологічно інноваційним, але водночас досить обмеженим.
Для під'єднання мікродрайва до комп'ютера був потрібен спеціальний блок ZX Interface 1, що також коштував £49,95 (Interface 1 можна було придбати у комплекті з Microdrive за  £79,95).
Пізніше, у березні 1985 року, було представлено ZX Spectrum Expansion System (початкова ціна £99,95), що складалася з Interface 1, Microdrive, чистого картриджа і кількох записаних картриджів, де містилося таке програмове забезпечення, як текстовий редактор Tasword Two і система керування базою даних Masterfile, ігри від Quicksilva  Games Designer і Ant Attack, і ще один .
До Interface 1 можна було під'єднати «ланцюжком» до восьми мікродрайвів.

Технологія 
У мікродрайвах використовувалися маленькі (44 × 34 × 8 мм, включно з чохлом) картриджі, що містили 5 метрів магнітної стрічки шириною 1,9 мм, з'єднаної у кільце. У приводі стрічка переміщувалася біля голівки зі швидкістю 76 сантиметрів за секунду, таким чином повністю стрічка промотувалася приблизно за 8 секунд.
Новий картридж мав ємність 85 кілобайт (точна ємність залежала від кількості «поганих секторів» і від швидкості двигуна Microdrive під час форматування).
Дані передавалися зі швидкістю 15 кілобайт за секунду (тобто 120 кілобіт/c). Якщо свіжий картридж форматувався користувачем кілька разів поспіль, його ємність незначно збільшувалася за рахунок розтягування стрічки.

На жаль, репутація системи була не дуже доброю через проблеми з надійністю.
Після деякого часу стрічка розтягувалася і зрештою записані дані відмовлялися зчитуватися. Так званий «захист від запису» був реалізований чисто програмно, що означало, що за 8 секунд всі дані могли бути знищені програмою (в результаті збою чи навмисне).
Картриджі були досить дорогими (спочатку продавалися за ціною £4,95, пізніше по £1,99). Схожа технологія застосовувалася і для інших комп'ютерів (наприклад, Rotronics Wafadrive і stringy floppy).

QL Microdrive 

Мікродрайви також знайшли застосування у новішому комп'ютері Sinclair QL — два приводи було вбудовано всередину корпуса машини. Вони були схожими на ZX Microdrive, але логічний формат запису був іншим, що дозволило записувати до 100 кілобайт на картридж. Механічно приводи і картриджі були однакові, але швидкість протягування стрічки була дещо меншою, а двигун розкручувався плавно (на відміну від «миттєвого» пуску і зупинки двигуна у ZX Microdrive, що дуже негативно впливало на стрічку). Шина Microdrive у Sinclair QL дозволяла під'єднувати до шести зовнішніх приводів, які, втім, ніколи не вироблялися (оригінальний ZX Microdrive теж можна було під'єднати, але потрібні були деякі маніпуляції з кабелем).

Крім QL подвійні внутрішні мікродрайви були також присутні у системі ICL One Per Desk (також називалася Merlin Tonto і Telecom Australia Computerphone). Дані драйви зазнали суттєвого вдосконалення у ICL, мали кращу надійність, але не були сумісними ні з ZX, ні з QL мікродрайвами.

Див.також
 Stringy floppy — схожа система для комп'ютерів TRS-80

Джерела

Посилання 

 ZX Microdrive information  — at Planet Sinclair
 Sinclair User, April 1985, News section  

Накопичувачі на магнітній стрічці
ZX Microdrive ( « мікродрайв » ) — накопичувач на магнітній стрічці ( стример ) , представлений фірмою Sinclair Research у липніроку для комп'ютерів серії ZX Spectrum . Microdrive було запропоновано як дешевшу альтернативу флоппі - дискам і дисководам , але в підсумку надійність апарату вийшла досить низькою , як і швидкість обміну . Технологія Microdrive пізніше знайшла також заснування у персональних комп'ютерах Sinclair QL і ICL One Per Desk . Мінімальна ємність картриджа магнітної стрічки у Microdrive становилакілобайт . Розробка Вважається , що концепцію мікродрайва запропонував Ендрю Ґріллет ( ) на інтерв'ю з Sinclair Researchго року . Ґріллет запропонував « варіант системи Learjet Stereo модифікований для протоколу Kansas City standard і з ємністю64k » . Ґріллет знайшов більш високооплачувану роботу у Xerox Corporation , і ніколи не працював на Sinclair Research . Розробку апаратури ZX Microdrive для Sinclair здійснили інженери Джим Вествуд , Девід Саутворд і Бен Чіз уроці . Пристрій Як і інша продукція Sinclair Research , ZX Microdrive був порівняно дешевим ( £ 95 на початку ) і технологічно інноваційним , але водночас досить обмеженим . Для під'єднання мікродрайва до комп'ютера був потрібен спеціальний блок ZX Interface що також коштував £ 49 , 95 ( Interfaceможна було придбати у комплекті з Microdrive за £ 79 , 95 ) . Пізніше , у березніроку , було представлено ZX Spectrum Expansion System ( початкова ціна £ 99 , 95 ) , що складалася з Interface Microdrive , чистого картриджа і кількох записаних картриджів , де містилося таке програмове забезпечення , як текстовий редактор Tasword Two і система керування базою даних Masterfile , ігри від Quicksilva Games Designer і Ant Attack , і ще один \ . До Interfaceможна було під'єднати « ланцюжком » до восьми мікродрайвів . Технологія У мікродрайвах використовувалися маленькі × ×мм , включно з чохлом ) картриджі , що містилиметрів магнітної стрічки шириною9 мм , з'єднаної у кільце . У приводі стрічка переміщувалася біля голівки зі швидкістюсантиметрів за секунду , таким чином повністю стрічка промотувалася приблизно засекунд . Новий картридж мав ємністькілобайт ( точна ємність залежала від кількості « поганих секторів » і від швидкості двигуна Microdrive під час форматування ) . Дані передавалися зі швидкістюкілобайт за секунду ( тобтокілобіт/ c ) . Якщо свіжий картридж форматувався користувачем кілька разів поспіль , його ємність незначно збільшувалася за рахунок розтягування стрічки . На жаль , репутація системи була не дуже доброю через проблеми з надійністю . Після деякого часу стрічка розтягувалася і зрештою записані дані відмовлялися зчитуватися . Так званий « захист від запису » був реалізований чисто програмно , що означало , що засекунд всі дані могли бути знищені програмою ( в результаті збою чи навмисне ) . Картриджі були досить дорогими ( спочатку продавалися за ціною £ 4 , 95 , пізніше по £ 1 , 99 ) . Схожа технологія застосовувалася і для інших комп'ютерів ( наприклад , Rotronics Wafadrive і stringy floppy ) . QL Microdrive Мікродрайви також знайшли застосування у новішому комп'ютері Sinclair QL — два приводи було вбудовано всередину корпуса машини . Вони були схожими на ZX Microdrive , але логічний формат запису був іншим , що дозволило записувати докілобайт на картридж . Механічно приводи і картриджі були однакові , але швидкість протягування стрічки була дещо меншою , а двигун розкручувався плавно ( на відміну від « миттєвого » пуску і зупинки двигуна у ZX Microdrive , що дуже негативно впливало на стрічку ) . Шина Microdrive у Sinclair QL дозволяла під'єднувати до шести зовнішніх приводів , які , втім , ніколи не вироблялися ( оригінальний ZX Microdrive теж можна було під'єднати , але потрібні були деякі маніпуляції з кабелем ) . Крім QL подвійні внутрішні мікродрайви були також присутні у системі ICL One Per Desk ( також називалася Merlin Tonto і Telecom Australia Computerphone ) . Дані драйви зазнали суттєвого вдосконалення у ICL , мали кращу надійність , але не були сумісними ні з ZX , ні з QL мікродрайвами . Див . також Stringy floppy — схожа система для комп'ютерів TRS - 80 Джерела Посилання ZX Microdrive information — at Planet Sinclair Sinclair User , April News section Накопичувачі на магнітній стрічці