Антоній (Кротевич)
Анто́ній Кроте́вич (в миру Бор́ис Кроте́вич; 14 серпня 1889, Богуслав, Київська губернія — 21 листопада 1973, село Малахівка, Московська область) — священник Воздвиженської церкви селища Пирогів та Катерининської церкви Лук'янівського цвинтаря Києва.  Член Київського обновленського єпархіального управління РПЦ. Після Другої світової війни — єпископ Житомирський і Овруцький РПЦ. Жертва російсько-большевицького терору і, водночас, таємний агент КҐБ СССР на псевдо Павловський.

Біографія 
Народився 1 серпня 1889 року в Богуславі, в родині священника. Закінчив Київську 2-гу класичну гімназію. Протягом року навчався в Київському медичному інституті. Перервавши навчання, вступив до Київської духовної академії, яку закінчив у 1914 році. Того ж року висвячений на священика до Воздвиженської церкви селища Пирогів поблизу Києва.

У 1917 році був священником Катерининської церкви Лук'янівського цвинтаря Києва. У 1919 році — настоятель Байково-цвинтарної церкви Києва, був благочинним 3-го Благочинного округу. В цьому ж році возведений у сан протоієрея. В 1920-ті роки був обновленцем і членом Київського обновленського єпархіального управління. 

У 1931 році — настоятель Софійської церкви на  Софійській набережній річки Москви. З 17 серпня 1932 року став настоятелем Христо-Рождественського собору Коврова і благочинним церков Ковровського району. У 1932 році нагороджений митрою. У листопаді 1932 року за представлений твір «Історія пристрасної седмиці до освіти студійського Статуту» затверджений у ступені кандидата богослов'я. У 1933 році був настоятелем Введенської церкви міста Іваново. У 1934 році служив настоятелем Орехово-Зуєвського собору і благочинним округу. 

У 1935 році розлучився з дружиною.

У 1937 році призначений настоятелем церкви міста Перово Московської області і благочинний церков Ухтомського і Раменського районів. У 1937 році заарештований за звинуваченням в антирадянській пропаганді і засуджений на 5 років таборів, звільнений в 1942 році. У 1944 році — благочинний церков Житомирської єпархії. 10 липня 1944 року постановою Священного синоду призначений єпископом Житомирським. 11 серпня 1944 року в храмі Київських печер ігуменом Кронідом Сакуном було скоєно постриг протоієрея Бориса Кротевича в чернецтво з нареченням його іменем Антоній  13 серпня цього ж року у Володимирському соборі Києва перед початком всеношної було скоєно наречення ієромонаха Антонія у Єпископа Житомирського .

14 серпня 1944 року хіротонізований на єпископа Житомирського і Овруцького. Хіротонію здійснили Патріарший Екзарх України Митрополит Київський і Галицький Іоанн Соколов і Архієпископ Дніпропетровський і Запорізький Андрій Комаров. З початку 1946 року — єпископ Костромський і Галицький, тимчасово керував Ярославською єпархією . 25 лютого 1952 року возведений у сан архієпископа. 16 листопада 1953 року, відповідно до прохання, звільнений на спокій. 9 лютого 1954 року повернувся на кафедру і призначений архієпископом Тульським і Бєлевським. У вересні 1958 року йому доручено тимчасове управління Ростовською і Новочеркаською єпархіями.

25 лютого 1959 нагороджений хрестом для носіння на клобуці.

З 16 березня 1961 року — митрополит Мінський і Білоруський. За короткий час він відновив проти себе чи не все духовенство і паству. На вимогу влади заборонив проводити набір вихованців в Мінську духовну семінарію, в результаті чого вона припинила своє існування через недовгий час .

З 12 січня 1962 року — митрополит Орловський і Брянський. 28 травня 1963 звільнений на спокій, за власним проханням.

30 березня 1964 митрополит Іванівський і Кинешемський.

При митрополиті Антонії були спалені єпархіальна бібліотека (за винятком світських книг, переданих місту) і єпархіальний архів. Уповноважений Ради у справах релігій по Іванівській області Н. А. Желтухін характеризував його так:

28 листопада 1966 року призначений на Тамбовську кафедру.

8 червня 1970 року звільнений на спокій з наданням архієрейської пенсії.

Діяльність митрополита Антонія Кротевича в 1950–1960-ті роки принесла багато бід церкві. Нерідко у владики Антонія складалися конфліктні відносини з єпархіальними кліриками і паствою. В Патріархію скаржилися і на його деспотичне ставлення до духовенства.

Згідно з даними розсекречених архівів НКВД-НКДБ, був активним агентом радянських спецслужб, агентурне прізвисько «Павловський». «Розробляв» і видавав владі «антирадянськи» налаштованих священників своєї єпархії, використовувався як «агент-маршрутник».

Помер 21 листопада 1973 року після важкої психіатричної хвороби.

Посилання 
 Антоній Кротевич  в Православній енциклопедії
 Митрополит Антоній Кротевич (1897-1973) 
 Антоній Кротевич, митрополит Тамбовський і Мічурінський 
 Некролог 
 Митрополит Антоній Кротевич

Примітки 

Єпископи Українського екзархату
Митрополити
Священники
Уродженці Богуслава
Уродженці Київської губернії
Випускники Київської духовної академії
Єпископи Російської православної церкви
Померли в Московській області
Релігійні діячі Житомира
Персоналії:Київ
В'язні ГУЛАГу
Персоналії:Тамбов
КДБ СРСР
Анто́ній Кроте́вич ( в миру Бор́ис Кроте́вич ; серпня Богуслав , Київська губернія — листопада село Малахівка , Московська область ) — священник Воздвиженської церкви селища Пирогів та Катерининської церкви Лук'янівського цвинтаря Києва . Член Київського обновленського єпархіального управління РПЦ . Після Другої світової війни — єпископ Житомирський і Овруцький РПЦ . Жертва російсько - большевицького терору і , водночас , таємний агент КҐБ СССР на псевдо Павловський . Біографія Народивсясерпняроку в Богуславі , в родині священника . Закінчив Київськугу класичну гімназію . Протягом року навчався в Київському медичному інституті . Перервавши навчання , вступив до Київської духовної академії , яку закінчив уроці . Того ж року висвячений на священика до Воздвиженської церкви селища Пирогів поблизу Києва . Уроці був священником Катерининської церкви Лук'янівського цвинтаря Києва . Уроці — настоятель Байково - цвинтарної церкви Києва , був благочиннимго Благочинного округу . В цьому ж році возведений у сан протоієрея . Вті роки був обновленцем і членом Київського обновленського єпархіального управління . Уроці — настоятель Софійської церкви на Софійській набережній річки Москви . Зсерпняроку став настоятелем Христо - Рождественського собору Коврова і благочинним церков Ковровського району . Уроці нагороджений митрою . У листопадіроку за представлений твір « Історія пристрасної седмиці до освіти студійського Статуту » затверджений у ступені кандидата богослов'я . Уроці був настоятелем Введенської церкви міста Іваново . Уроці служив настоятелем Орехово - Зуєвського собору і благочинним округу . Уроці розлучився з дружиною . Уроці призначений настоятелем церкви міста Перово Московської області і благочинний церков Ухтомського і Раменського районів . Уроці заарештований за звинуваченням в антирадянській пропаганді і засуджений нароків таборів , звільнений вроці . Уроці — благочинний церков Житомирської єпархії . липняроку постановою Священного синоду призначений єпископом Житомирським . серпняроку в храмі Київських печер ігуменом Кронідом Сакуном було скоєно постриг протоієрея Бориса Кротевича в чернецтво з нареченням його іменем Антоній серпня цього ж року у Володимирському соборі Києва перед початком всеношної було скоєно наречення ієромонаха Антонія у Єпископа Житомирського \ . 14 серпняроку хіротонізований на єпископа Житомирського і Овруцького . Хіротонію здійснили Патріарший Екзарх України Митрополит Київський і Галицький Іоанн Соколов і Архієпископ Дніпропетровський і Запорізький Андрій Комаров . З початкуроку — єпископ Костромський і Галицький , тимчасово керував Ярославською єпархією \. лютогороку возведений у сан архієпископа . листопадароку , відповідно до прохання , звільнений на спокій . лютогороку повернувся на кафедру і призначений архієпископом Тульським і Бєлевським . У вересніроку йому доручено тимчасове управління Ростовською і Новочеркаською єпархіями . 25 лютогонагороджений хрестом для носіння на клобуці . Зберезняроку — митрополит Мінський і Білоруський . За короткий час він відновив проти себе чи не все духовенство і паству . На вимогу влади заборонив проводити набір вихованців в Мінську духовну семінарію , в результаті чого вона припинила своє існування через недовгий час \ . Зсічняроку — митрополит Орловський і Брянський . травнязвільнений на спокій , за власним проханням . 30 березнямитрополит Іванівський і Кинешемський . При митрополиті Антонії були спалені єпархіальна бібліотека ( за винятком світських книг , переданих місту ) і єпархіальний архів . Уповноважений Ради у справах релігій по Іванівській області Н . А . Желтухін характеризував його так : 28 листопадароку призначений на Тамбовську кафедру . 8 червняроку звільнений на спокій з наданням архієрейської пенсії . Діяльність митрополита Антонія Кротевича в1960-ті роки принесла багато бід церкві . Нерідко у владики Антонія складалися конфліктні відносини з єпархіальними кліриками і паствою . В Патріархію скаржилися і на його деспотичне ставлення до духовенства . Згідно з даними розсекречених архівів НКВД - НКДБ , був активним агентом радянських спецслужб , агентурне прізвисько « Павловський » . « Розробляв » і видавав владі « антирадянськи » налаштованих священників своєї єпархії , використовувався як « агент - маршрутник » . Померлистопадароку після важкої психіатричної хвороби . Посилання Антоній Кротевич в Православній енциклопедії Митрополит Антоній Кротевич Антоній Кротевич , митрополит Тамбовський і Мічурінський Некролог Митрополит Антоній Кротевич Примітки Єпископи Українського екзархату Митрополити Священники Уродженці Богуслава Уродженці Київської губернії Випускники Київської духовної академії Єпископи Російської православної церкви Померли в Московській області Релігійні діячі Житомира Персоналії :Київ В'язні ГУЛАГу Персоналії :Тамбов КДБ СРСР