Раба любові
«Раба кохання» () — радянський драматичний художній фільм 1975 року, режисера Микити Михалкова, свого роду гімн кінематографу, в основу якого покладена ідея інтерпретації долі акторки Віри Холодної.

Сюжет 
Осінь 1918 року. У Росії Громадянська війна. Москва зайнята більшовиками. На поки ще білому Півдні країни спішно дознімали салонний фільм-мелодраму під назвою «Раба кохання» за участю зірки німого кіно Ольги Вознесенської (прототип — Віра Холодна).

В більшості своїй члени знімальної групи намагаються не цікавитися політикою, що вривається в їхнє життя і жити так, як давно звикли. Продовження їх звичного життя бачиться їм в Парижі. Хіба що оператор Потоцький — революціонер-підпільник свідомо бере участь у збройному протистоянні червоних і білих. Посилаючись на «лабораторний брак», він використовує забраковану їм плівку для нелегальних зйомок безчинств білих з метою червоної пропаганди.

Вознесенська — діва, яку буквально носять на руках, так само далека від політики, як і інші члени групи. В силу різних причин вона зацікавлюється (по-своєму небайдужим до неї) оператором Потоцьким, а згодом і його підпільною діяльністю, що здається їй романтично прекрасною.

В результаті Вознесенська стає свідком страшних сцен, в тому числі вбивства Потоцького, якого вона вже встигла покохати.

В кінці фільму Вознесенська сідає в трамвай, щоб доїхати до готелю в центрі міста. Але водій трамвая, приймаючи її за революціонерку, вискакує з вагона (який він не зупинив), біжить до білих козаків, повідомляє їм, що в вагоні революціонерка, і вони влаштовують погоню, стріляючи по трамваю, в якому їде Вознесенська.

У ролях 
  Олена Соловей —  Ольга Миколаївна Вознесенська, акторка 
  Родіон Нахапетов —  Віктор Іванович Потоцький, кінооператор 
  Олег Басілашвілі —  Сава Якович Южаков, продюсер 
  Олександр Калягін —  Олександр Олександрович Калягін, режисер 
  Костянтин Григор'єв —  капітан Федотов, начальник контррозвідки 
  Євген Стеблов —  Олексій Канін, актор 
  Віра Кузнецова —  Любов Андріївна, мати Ольги 
  Микита Михалков —  Іван 
  Микола Пастухов —  Веніамін Костянтинович, сценарист 
  Готліб Ронінсон —  Іван Карлович Фігель, бухгалтер 
 Михайло Чигарьов —  Вялін, колишній агент царської охоронки 
  Олександр Яковлєв —  Саша, ревкомівець 
  Вадим Вільський —  Дубов, водій трамвая 
  Інна Ульянова —  акторка з букетом 
  Олександр Адабаш'ян —  режисер німого кіно 
  Юрій Богатирьов —  Володимир Олексійович Максаков, актор

Знімальна група 
 Режисер — Микита Михалков
 Сценаристи — Фрідріх Горенштейн, Андрій Кончаловський
 Оператор — Павло Лебешев
 Композитор — Едуард Артем'єв
 Художники — Олександр Адабаш'ян, Олександр Самулекін

Посилання 

Фільми СРСР 1975
Фільми-драми СРСР
Фільми-мелодрами СРСР
Фільми російською мовою
Фільми студії «Мосфільм»‎
Фільми Микити Михалкова
Фільми про Громадянську війну в Росії
« Раба кохання » ( ) — радянський драматичний художній фільмроку , режисера Микити Михалкова , свого роду гімн кінематографу , в основу якого покладена ідея інтерпретації долі акторки Віри Холодної . Сюжет Осіньроку . У Росії Громадянська війна . Москва зайнята більшовиками . На поки ще білому Півдні країни спішно дознімали салонний фільм - мелодраму під назвою « Раба кохання » за участю зірки німого кіно Ольги Вознесенської ( прототип — Віра Холодна ) . В більшості своїй члени знімальної групи намагаються не цікавитися політикою , що вривається в їхнє життя і жити так , як давно звикли . Продовження їх звичного життя бачиться їм в Парижі . Хіба що оператор Потоцький — революціонер - підпільник свідомо бере участь у збройному протистоянні червоних і білих . Посилаючись на « лабораторний брак » , він використовує забраковану їм плівку для нелегальних зйомок безчинств білих з метою червоної пропаганди . Вознесенська — діва , яку буквально носять на руках , так само далека від політики , як і інші члени групи . В силу різних причин вона зацікавлюється ( по - своєму небайдужим до неї ) оператором Потоцьким , а згодом і його підпільною діяльністю , що здається їй романтично прекрасною . В результаті Вознесенська стає свідком страшних сцен , в тому числі вбивства Потоцького , якого вона вже встигла покохати . В кінці фільму Вознесенська сідає в трамвай , щоб доїхати до готелю в центрі міста . Але водій трамвая , приймаючи її за революціонерку , вискакує з вагона ( який він не зупинив ) , біжить до білих козаків , повідомляє їм , що в вагоні революціонерка , і вони влаштовують погоню , стріляючи по трамваю , в якому їде Вознесенська . У ролях Олена Соловей — Ольга Миколаївна Вознесенська , акторка Родіон Нахапетов — Віктор Іванович Потоцький , кінооператор Олег Басілашвілі — Сава Якович Южаков , продюсер Олександр Калягін — Олександр Олександрович Калягін , режисер Костянтин Григор'єв — капітан Федотов , начальник контррозвідки Євген Стеблов — Олексій Канін , актор Віра Кузнецова — Любов Андріївна , мати Ольги Микита Михалков — Іван Микола Пастухов — Веніамін Костянтинович , сценарист Готліб Ронінсон — Іван Карлович Фігель , бухгалтер Михайло Чигарьов — Вялін , колишній агент царської охоронки Олександр Яковлєв — Саша , ревкомівець Вадим Вільський — Дубов , водій трамвая Інна Ульянова — акторка з букетом Олександр Адабаш'ян — режисер німого кіно Юрій Богатирьов — Володимир Олексійович Максаков , актор Знімальна група Режисер — Микита Михалков Сценаристи — Фрідріх Горенштейн , Андрій Кончаловський Оператор — Павло Лебешев Композитор — Едуард Артем'єв Художники — Олександр Адабаш'ян , Олександр Самулекін Посилання Фільми СРСР Фільми - драми СРСР Фільми - мелодрами СРСР Фільми російською мовою Фільми студії « Мосфільм » ‎ Фільми Микити Михалкова Фільми про Громадянську війну в Росії