Йосаф Джавахішвілі (єпископ)
Йоса́ф Джавахішві́лі (відомий також як Йоасаф Могильовський, в миру князь Володимир Жевахов, або Джавахішвілі, 24 листопада 1874, маєток Линовиця, Пирятинський повіт, Полтавська губернія — 4 грудня 1937, Курськ, Російська імперія) — єпископ Відомства православного віросповідання Російської імперії, єпископ Могильовський. Брат-близнюк Микола Жевахов (1874-1938).

Біографія 
Народився в родині князя Давида Жевахова, вихідця з грузинського князівського роду Джавахішвілі, батько якого, князь Дмитро Жевахов, був одружений з Любов'ю (уродженою Горленко), правнучкою двоюрідного брата святителя Іоасафа Білгородського. Дитинство і юність провів у батьківському маєтку Линовиця і в Києві, де у матері був будинок.

У 1899 році закінчив юридичний факультет Київського університету.

З 1900 року служив в Київській судовій палаті.

У 1902-1914 роках — почесний мировий суддя по Пирятинському, потім по Київському повіту. Був учасником монархічного руху.

З жовтня 1908 року — дійсний член Православного місіонерського товариства. Член-засновник Православного Камчатського братства, заснованого ієромонахом Нестором Анісімовим.

З 1910 року — член комісії з влаштування раки для чесних мощей святителя Белгородського Іоасафа Горленко, свого далекого родича. З ім'ям святителя Іоасафа Жевахова пов'язує духовно-цензурну діяльність, в рамках якої 4 (17) серпня 1912 князь допустив до публікації партитуру «Молитви святого Іоасафа Білгородського» і «Гімну святителю Іоасафу Білгородському» на вірші Олександри Платонової українського композитора А . П. Орловського

З 1911 року — старший радник Київського губернського правління, потім — чиновник особливих доручень при Київському, Подільському і Волинському генерал-губернаторі.

У 1911 році був ініціатором розкопок стародавніх чернечих печер в передмісті Києва, яке називалося «Звіринець». При печерах був заснований Звіринецький скит, почесним попечителем якого став князь Жевахов.

З 1912 року — почесний член Курського Знаменсько-Богородичного місіонерсько-просвітницького братства.

У грудні 1913 року в Звіринецькому скиті була освячена церква в ім'я Різдва Пресвятої Богородиці, старостою якої став Жевахов, а 29 серпня 1914 був освячений боковий вівтар на честь святителя Белгородського Іоасафа.

Після революції був змушений переховуватися, в тому числі в Звіринецькому скиті. Потім працював в Українській академії наук.

У 1924 році був вперше заарештований і сім місяців провів у в'язниці Києва. Відразу після звільнення Жевахов звернувся з листом до патріарха Тихона з проханням благословити його на прийняття чернецтва: «Після пережитої в поточному році Голгофи, що виразилася в піврічному ув'язнення, я відчув всю необхідність Воскресіння до нового життя і безповоротно вирішив, абсолютно пішовши зі світу, залишок днів своїх присвятити Богу».

26 грудня 1924 року в Звіринецькому скиті єпископом Уманським Макарієм Кармазіним був пострижений у чернецтво з ім'ям Іоасаф в честь Іоасафа Білгородського і висвячений у сан ієромонаха.

З 6 липня 1926 року — єпископ Дмитрівський, вікарій Курської єпархії.

Незабаром був заарештований і в 1926-1929 роках перебував в ув'язненні в Соловецькому таборі особливого призначення. Після табору три роки провів у засланні в Наримському окрузі (Східно-Сибірський край).

Був послідовним прихильником митрополита Сергія.

З 19 вересня 1932 року — єпископ П'ятигорський. З 28 жовтня 1932 року — єпископ Чебоксарський. Від призначення відмовився.

З 29 червня 1934 року — єпископ Могильовський. З 1936 року також керував Мінською єпархією.

Потім жив у Білгороді, 16 жовтня 1936 був арештований і висланий в місто Боровичі Новгородської області, де жила його сестра. У 1937 році зміг ненадовго повернутися в Білгород.

У 1937 році заарештований УНКВС по Курській області за звинуваченням в «керівництві контрреволюційною фашистською організацією церковників». Зокрема, був звинувачений в тому, що назвав вбивство Кірова «заслуженою карою» за розстріли, які проводилися за наказом Кірова. 4 грудня 1937 засуджений трійкою УНКВС по Курській області і в той же день розстріляний.

Канонізація і вшанування 
17 липня 2002 визначенням Священний синод Російської православної церкви ім'я включено в Собор новомучеників і сповідників Російських.
17 вересня 2014 року в Преображенському кафедральному соборі начальник управління ФСБ по Білгородській області Олег Южаков в присутності митрополита Білгородського і Старооскільського Іоанна Попова передав митрополиту Курському і Рильському Герману Мораліну копію кримінальної справи, порушеної в 30-х роках по відношенню до єпископа Іоасафа Жевахова.

Праці 
 Молитва святителя Іоасафа, Білгородського і Чудотворця (1705-54). (Досвід крат. Кому.). Видання 2-е, доп. Київ, 1912;
 Те ж. З додатком нарису С. О. Нілуса про М. О. Мотовилова і статтею О. Д. Ертеля «Стародавні печери на Звіринці в Києві»;
 Те ж. Видання 3-тє, доп. життєписом святителя. Київ, 1915;
 Родовід розпис роду князів Жевахових. Київ, 1914.

Єпископи

Уродженці Пирятинського повіту
Уродженці Полтавської губернії
Уродженці Прилуцького району
Померли в Курську
Випускники юридичного факультету Київського університету
Розстріляні в РРФСР
Йоса́ф Джавахішві́лі ( відомий також як Йоасаф Могильовський , в миру князь Володимир Жевахов , або Джавахішвілі , листопада маєток Линовиця , Пирятинський повіт , Полтавська губернія — грудня Курськ , Російська імперія ) — єпископ Відомства православного віросповідання Російської імперії , єпископ Могильовський . Брат - близнюк Микола Жевахов Біографія Народився в родині князя Давида Жевахова , вихідця з грузинського князівського роду Джавахішвілі , батько якого , князь Дмитро Жевахов , був одружений з Любов'ю ( уродженою Горленко ) , правнучкою двоюрідного брата святителя Іоасафа Білгородського . Дитинство і юність провів у батьківському маєтку Линовиця і в Києві , де у матері був будинок . Уроці закінчив юридичний факультет Київського університету . Зроку служив в Київській судовій палаті . Уроках — почесний мировий суддя по Пирятинському , потім по Київському повіту . Був учасником монархічного руху . З жовтняроку — дійсний член Православного місіонерського товариства . Член - засновник Православного Камчатського братства , заснованого ієромонахом Нестором Анісімовим . Зроку — член комісії з влаштування раки для чесних мощей святителя Белгородського Іоасафа Горленко , свого далекого родича . З ім'ям святителя Іоасафа Жевахова пов'язує духовно - цензурну діяльність , в рамках якої ( 17 ) серпнякнязь допустив до публікації партитуру « Молитви святого Іоасафа Білгородського » і « Гімну святителю Іоасафу Білгородському » на вірші Олександри Платонової українського композитора А \ . П . Орловського Зроку — старший радник Київського губернського правління , потім — чиновник особливих доручень при Київському , Подільському і Волинському генерал - губернаторі . Уроці був ініціатором розкопок стародавніх чернечих печер в передмісті Києва , яке називалося « Звіринець » . При печерах був заснований Звіринецький скит , почесним попечителем якого став князь Жевахов . Зроку — почесний член Курського Знаменсько - Богородичного місіонерсько - просвітницького братства . У грудніроку в Звіринецькому скиті була освячена церква в ім'я Різдва Пресвятої Богородиці , старостою якої став Жевахов , асерпнябув освячений боковий вівтар на честь святителя Белгородського Іоасафа . Після революції був змушений переховуватися , в тому числі в Звіринецькому скиті . Потім працював в Українській академії наук . Уроці був вперше заарештований і сім місяців провів у в'язниці Києва . Відразу після звільнення Жевахов звернувся з листом до патріарха Тихона з проханням благословити його на прийняття чернецтва : « Після пережитої в поточному році Голгофи , що виразилася в піврічному ув'язнення , я відчув всю необхідність Воскресіння до нового життя і безповоротно вирішив , абсолютно пішовши зі світу , залишок днів своїх присвятити Богу » . 26 грудняроку в Звіринецькому скиті єпископом Уманським Макарієм Кармазіним був пострижений у чернецтво з ім'ям Іоасаф в честь Іоасафа Білгородського і висвячений у сан ієромонаха . Злипняроку — єпископ Дмитрівський , вікарій Курської єпархії . Незабаром був заарештований і вроках перебував в ув'язненні в Соловецькому таборі особливого призначення . Після табору три роки провів у засланні в Наримському окрузі ( Східно - Сибірський край ) . Був послідовним прихильником митрополита Сергія . Звересняроку — єпископ П'ятигорський . Зжовтняроку — єпископ Чебоксарський . Від призначення відмовився . Зчервняроку — єпископ Могильовський . Зроку також керував Мінською єпархією . Потім жив у Білгороді , жовтнябув арештований і висланий в місто Боровичі Новгородської області , де жила його сестра . Уроці зміг ненадовго повернутися в Білгород . Уроці заарештований УНКВС по Курській області за звинуваченням в « керівництві контрреволюційною фашистською організацією церковників » . Зокрема , був звинувачений в тому , що назвав вбивство Кірова « заслуженою карою » за розстріли , які проводилися за наказом Кірова . груднязасуджений трійкою УНКВС по Курській області і в той же день розстріляний . Канонізація і вшанування 17 липнявизначенням Священний синод Російської православної церкви ім'я включено в Собор новомучеників і сповідників Російських . 17 вересняроку в Преображенському кафедральному соборі начальник управління ФСБ по Білгородській області Олег Южаков в присутності митрополита Білгородського і Старооскільського Іоанна Попова передав митрополиту Курському і Рильському Герману Мораліну копію кримінальної справи , порушеної вх роках по відношенню до єпископа Іоасафа Жевахова . Праці Молитва святителя Іоасафа , Білгородського і Чудотворця ( Досвід крат . Кому . ) . Виданняе , доп . Київ , Те ж . З додатком нарису С . О . Нілуса про М . О . Мотовилова і статтею О . Д . Ертеля « Стародавні печери на Звіринці в Києві » ; Те ж . Виданнятє , доп . життєписом святителя . Київ , Родовід розпис роду князів Жевахових . Київ , Єпископи Уродженці Пирятинського повіту Уродженці Полтавської губернії Уродженці Прилуцького району Померли в Курську Випускники юридичного факультету Київського університету Розстріляні в РРФСР