Прихований жах
«Прихований жах» або «Зачаєний жах» () — оповідання Говарда Лавкрафта, написане у 1922 році.

Сюжет 
Події відбуваються у 1921 році. Головний герой оповідання — дослідник, який займався пошуками різноманітних жахіть. Одного разу він вирушив в Катскільські гори, щоб знайти причину жахливої трагедії: невідомі істоти напали на місцеве поселення і жорстоко знищили 2/3 мешканців. Місцеві мешканці, нащадки голландських переселенців, пов'язують трагедію із проклятим будинком — садибою родини Мартензів, покинутою більше ніж 100 років тому. Вони вірили, що там мешкає мстивий дух Яна Мартенза, вбитого своїми рідними, однак обшукали садибу і нічого там не знайшли.

Дослідник прибув до садиби разом із двома помічниками і вирішив там заночувати. Вночі його помічники зникли, а сам він помітив тінь невідомої істоти. Він повернувся до найближчого села і знайшов нового помічника, Артура Монро, разом із яким вирішив обстежити зруйноване селище, однак їх застала злива і вони сховалися в одній із хатин. Коли гроза вщухла, дослідник звернувся до Монро, який висунув голову з вікна, щоб оцінити наслідки потужної зливи, але той був мертвий: хтось вбив Монро і обгриз його голову.

Дослідник вирішив розкопати могилу Яна Мартенза. В процесі роботи він пригадав історію садиби. Вона була збудована голландським купцем Ґеррітом Мартензом в 1670 році на вершині гори, яку згодом прозвали Буремною через постійні потужні грози. Нащадки Ґерріта жили дуже усамітнено, оскільки їх виховали у ненависті до англійців та колоністів, які приймають їхні порядки, до того ж в них розвинулась своєрідна психологічна залежність від гроз. Окрім цього, всі вони відрізнялись спадковою гетерохромією: одне око зазвичай було синім, інше — карим. Один із представників роду, Ян Мартенз, був учасником війни за незалежність США. Він повернувся додому в 1760 році, але більше не поділяв поглядів та залежності від грози, характерних для його сім'ї, і прагнув покинути садибу. В 1763 році друг Яна, Джонатан Ґіффорд, прибув у садибу, щоб зустрітися з Яном, який не відповідав на його листи. Джонатана вразив брудний тваринний вигляд Мартензів та запустіння садиби. Вони пояснили йому, що Ян загинув від удару блискавки і показали його могилу, проте Джонатан не повірив Мартензам і вночі розкопав могилу. Він побачив, що череп Яна розбитий сильними ударами, і після повернення додому відкрито звинуватив Мартензів у вбивстві свого родича. Після цього місцеві мешканці почали уникати Мартензів, вважаючи їхній маєток проклятим. В 1816 році вони зауважили, що вже 6 років як не видно вогнів у маєтку. Декілька мешканців вирушили до садиби і побачили, що вона покинута. Вони дійшли висновку, що Мартензи переселились, хоча в садибі залишились меблі та столове срібло, а численні надбудови свідчили про великий розмір родини.

Дослідник розкопав останки Яна, але вирішив копати глибше і провалився в підземний тунель. Він став повзти по ньому вгору, сподіваючись вибратись, поки не помітив чиїсь очі, які виблискували у світлі його ліхтарика, і пазуристу лапу. Дослідник зміг вибратися з тунелю і повернутися додому. В готелі він дізнався, що відбувся новий напад: істота напала на будинок і вбила одного мешканця, проте інші вибрались і підпалили дім. Дослідник вирушив до згарища і знайшов там останки двох людей, а не одної. Він повернувся до могили Яна Мартенза, проте попередня злива і зсуви ґрунту знищили тунель, при цьому він зауважив, що від садиби йде система невеликих пагорбів, які розповзаються вниз по всій горі.

Головний герой вирушив у садибу і почав розкопували підвал, де знайшов ще один прохід. Вночі він вирішив заховатися і чекати. Коли вдарила блискавка, із тунелю вилізли мавпоподібні істоти, які мовчки почали розходитися по околицях, щоб знову нападати на людей. при цьому вони напали на одного зі своїх слабких побратимів і пожерли його на місці. Останнього із натовпу дослідник застрелив, маскуючи постріл звуками грому. Коли він розглянув тіло, то знепритомнів від жахливого висновку. Мавпоподібна істота з білою шерстю мала гетеротромні очі: це були Мартензи, які внаслідок постійного інцесту і усамітнення деградували до виродків-канібалів. Вони прорили тунелі, з яких виходили на полювання.

Повернувшись в готель і відійшовши від потрясіння, дослідник викликав бригаду будівельників, які підірвали динамітом садибу і вершину гори, замурували всі тунелі та знищили найбільші дерева в лісі, оскільки дослідник вважав, що вони виросли неприродно великими, всмоктуючи останки жертв Мартензів.

Для головного героя ця історія завершилась психічними травмами: він почав боятися колодязів і тунелів метро, а також не міг заснути під час грози без опіуму. Також він не був впевнений, що всі Мартензи загинули від вибухів та що у світі більше немає такого прихованого жаху.

Екранізації 
На основі сюжету оповідання були зняті фільми:

 «Прихований жах» (1994)
 «Гемоглобін» (1997)

Джерела 
 Лавкрафт Говард Філіпс. Повне зібрання прозових творів у 3 томах. Т. 2. Переклад з англійської: Катерина Дудка і Остап Українець. Київ: Вид. Жупансько, 2017. — 480 стор. ISBN 978-966-2355-82-6 (Майстри світової прози).

Фантастичні оповідання 1923
Фентезійні оповідання США
Твори Говарда Лавкрафта
Оповідання, перекладені українською мовою
« Прихований жах » або « Зачаєний жах » ( ) — оповідання Говарда Лавкрафта , написане уроці . Сюжет Події відбуваються уроці . Головний герой оповідання — дослідник , який займався пошуками різноманітних жахіть . Одного разу він вирушив в Катскільські гори , щоб знайти причину жахливої трагедії : невідомі істоти напали на місцеве поселення і жорстоко знищили3 мешканців . Місцеві мешканці , нащадки голландських переселенців , пов'язують трагедію із проклятим будинком — садибою родини Мартензів , покинутою більше ніжроків тому . Вони вірили , що там мешкає мстивий дух Яна Мартенза , вбитого своїми рідними , однак обшукали садибу і нічого там не знайшли . Дослідник прибув до садиби разом із двома помічниками і вирішив там заночувати . Вночі його помічники зникли , а сам він помітив тінь невідомої істоти . Він повернувся до найближчого села і знайшов нового помічника , Артура Монро , разом із яким вирішив обстежити зруйноване селище , однак їх застала злива і вони сховалися в одній із хатин . Коли гроза вщухла , дослідник звернувся до Монро , який висунув голову з вікна , щоб оцінити наслідки потужної зливи , але той був мертвий : хтось вбив Монро і обгриз його голову . Дослідник вирішив розкопати могилу Яна Мартенза . В процесі роботи він пригадав історію садиби . Вона була збудована голландським купцем Ґеррітом Мартензом вроці на вершині гори , яку згодом прозвали Буремною через постійні потужні грози . Нащадки Ґерріта жили дуже усамітнено , оскільки їх виховали у ненависті до англійців та колоністів , які приймають їхні порядки , до того ж в них розвинулась своєрідна психологічна залежність від гроз . Окрім цього , всі вони відрізнялись спадковою гетерохромією : одне око зазвичай було синім , інше — карим . Один із представників роду , Ян Мартенз , був учасником війни за незалежність США . Він повернувся додому вроці , але більше не поділяв поглядів та залежності від грози , характерних для його сім'ї , і прагнув покинути садибу . Вроці друг Яна , Джонатан Ґіффорд , прибув у садибу , щоб зустрітися з Яном , який не відповідав на його листи . Джонатана вразив брудний тваринний вигляд Мартензів та запустіння садиби . Вони пояснили йому , що Ян загинув від удару блискавки і показали його могилу , проте Джонатан не повірив Мартензам і вночі розкопав могилу . Він побачив , що череп Яна розбитий сильними ударами , і після повернення додому відкрито звинуватив Мартензів у вбивстві свого родича . Після цього місцеві мешканці почали уникати Мартензів , вважаючи їхній маєток проклятим . Вроці вони зауважили , що вжероків як не видно вогнів у маєтку . Декілька мешканців вирушили до садиби і побачили , що вона покинута . Вони дійшли висновку , що Мартензи переселились , хоча в садибі залишились меблі та столове срібло , а численні надбудови свідчили про великий розмір родини . Дослідник розкопав останки Яна , але вирішив копати глибше і провалився в підземний тунель . Він став повзти по ньому вгору , сподіваючись вибратись , поки не помітив чиїсь очі , які виблискували у світлі його ліхтарика , і пазуристу лапу . Дослідник зміг вибратися з тунелю і повернутися додому . В готелі він дізнався , що відбувся новий напад : істота напала на будинок і вбила одного мешканця , проте інші вибрались і підпалили дім . Дослідник вирушив до згарища і знайшов там останки двох людей , а не одної . Він повернувся до могили Яна Мартенза , проте попередня злива і зсуви ґрунту знищили тунель , при цьому він зауважив , що від садиби йде система невеликих пагорбів , які розповзаються вниз по всій горі . Головний герой вирушив у садибу і почав розкопували підвал , де знайшов ще один прохід . Вночі він вирішив заховатися і чекати . Коли вдарила блискавка , із тунелю вилізли мавпоподібні істоти , які мовчки почали розходитися по околицях , щоб знову нападати на людей . при цьому вони напали на одного зі своїх слабких побратимів і пожерли його на місці . Останнього із натовпу дослідник застрелив , маскуючи постріл звуками грому . Коли він розглянув тіло , то знепритомнів від жахливого висновку . Мавпоподібна істота з білою шерстю мала гетеротромні очі : це були Мартензи , які внаслідок постійного інцесту і усамітнення деградували до виродків - канібалів . Вони прорили тунелі , з яких виходили на полювання . Повернувшись в готель і відійшовши від потрясіння , дослідник викликав бригаду будівельників , які підірвали динамітом садибу і вершину гори , замурували всі тунелі та знищили найбільші дерева в лісі , оскільки дослідник вважав , що вони виросли неприродно великими , всмоктуючи останки жертв Мартензів . Для головного героя ця історія завершилась психічними травмами : він почав боятися колодязів і тунелів метро , а також не міг заснути під час грози без опіуму . Також він не був впевнений , що всі Мартензи загинули від вибухів та що у світі більше немає такого прихованого жаху . Екранізації На основі сюжету оповідання були зняті фільми : « Прихований жах » « Гемоглобін » Джерела Лавкрафт Говард Філіпс . Повне зібрання прозових творів утомах . Т . Переклад з англійської : Катерина Дудка і Остап Українець . Київ : Вид . Жупансько , — стор . ISBN2355 - 82 - 6 ( Майстри світової прози ) . Фантастичні оповідання Фентезійні оповідання США Твори Говарда Лавкрафта Оповідання , перекладені українською мовою