Радивоє Огнянович
Радивоє Огнянович (,  1 липня 1933, Строшинці) — югославський футболіст, що грав на позиції нападника. По завершенні ігрової кар'єри — тренер.

Клубна кар'єра 

У дорослому футболі дебютував виступами за команду «Срем», а 1951 року перейшов у столичний «Партизан».

У 1952 році він виграв Кубок Югославії з «Партизаном», але закріпитись у белградській команді не зумів і 1953—1961 роках виступав у іншому столичному клубі «Раднички» (Белград). Відіграв за нову команду наступні сім сезонів своєї ігрової кар'єри. Більшість часу, проведеного у складі белградських «Радничок», був основним гравцем атакувальної ланки команди і одним з головних бомбардирів команди, маючи середню результативність на рівні 0,38 голу за гру першості.

У 1961 році він повернувся в «Партизан», з яким у першому ж сезоні виграв національний чемпіонат, втім основним гравцем не став і незабаром перейшов до їх головного конкурента, клубу «Црвена Звезда», де втім теж не закріпився.

У 1963 році він виїхав до Австрії, де став гравцем «Штурма» (Грац), з яким став переможцем другого дивізіону країни, після чого поїхав до Швейцарії, де і грав до завершення кар'єри у клубах «Базель» та «Гренхен».

Виступи за збірні 
Залучався до складу молодіжної збірної Югославії. 

17 листопада 1957 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Югославії у відбірковому матчі до чемпіонату світу 1958 року проти Румунії (2:0). Завдяки цій перемозі югославська збірна виграла свою групу відбору і вийшла на «мундіаль». На самому чемпіонаті світу 1958 року у Швеції Огнянович зіграв у двох матчах: з Парагваєм (3:3), в якому забив свій перший і єдиний матч за збірну, що дозволив зіграти внічию та вийти в чвертьфінал. В тому матчі Радивоє теж взяв участь, але його збірна програла 0:1.

Останній раз зіграв за збірну 26 квітня 1959 року в матчі Кубка Центральної Європи проти Швейцарії (5:1), а всього ж протягом кар'єри у національній команді, яка тривала 3 роки, провів у формі головної команди країни 5 матчів, забивши 1 гол.

Кар'єра тренера 

1982 року, після невдалого виступу збірної Камеруну на чемпіонаті світу, Радивоє очолив цю команду, змінивши Жана Венсана і привів команду до перемоги на Кубку африканських націй 1984 року у Кот-д'Івуарі, а також керував командою на Олімпійських іграх 1984 року у Лос-Анджелесі, до африканці не вийшли з групи

Згодом протягом 1989—1992 років очолював тренерський штаб клубу збірної Кот-д'Івуару, з якою вийшов на Кубок африканських націй 1990 року в Алжирі, втім на турнірі команда виступила невдало і не вийшла з групи.

Останнім місцем тренерської роботи була олімпійська збірна Китаю, головним тренером якої Радивоє Огнянович був з 1993 по 1994 рік.

Титули і досягнення

Як гравця 
 Чемпіон Югославії: 1961–62
 Володар Кубка Югославії: 1952
 Чемпіон Європи (U-18): 1951

Як тренера 
  Володар Кубка африканських націй (1): 1984

Примітки

Посилання 
 
 
 
 

югославські футболісти
югославські футбольні тренери
Гравці молодіжної збірної Югославії з футболу
Тренери кубка африканських націй 1984
Тренери кубка африканських націй 1990
Футболісти «Срему»
Футболісти «Партизана»
Футболісти «Радничок» (Белград)
Футболісти «Црвени Звезди»
Футболісти «Штурма»
Футболісти «Базеля»
Тренери збірної Камеруну з футболу
Тренери збірної Кот-д'Івуару з футболу
Тренери олімпійської збірної Китаю з футболу
югославські футбольні легіонери
Футбольні легіонери в Сербії
Футбольні легіонери в Австрії
Футбольні легіонери у Швейцарії
Спортсмени Сремської Митровиці
Радивоє Огнянович ( , липня Строшинці ) — югославський футболіст , що грав на позиції нападника . По завершенні ігрової кар'єри — тренер . Клубна кар'єра У дорослому футболі дебютував виступами за команду « Срем » , ароку перейшов у столичний « Партизан » . Уроці він виграв Кубок Югославії з « Партизаном » , але закріпитись у белградській команді не зумів і1961 роках виступав у іншому столичному клубі « Раднички » ( Белград ) . Відіграв за нову команду наступні сім сезонів своєї ігрової кар'єри . Більшість часу , проведеного у складі белградських « Радничок » , був основним гравцем атакувальної ланки команди і одним з головних бомбардирів команди , маючи середню результативність на рівні38 голу за гру першості . Уроці він повернувся в « Партизан » , з яким у першому ж сезоні виграв національний чемпіонат , втім основним гравцем не став і незабаром перейшов до їх головного конкурента , клубу « Црвена Звезда » , де втім теж не закріпився . Уроці він виїхав до Австрії , де став гравцем « Штурма » ( Грац ) , з яким став переможцем другого дивізіону країни , після чого поїхав до Швейцарії , де і грав до завершення кар'єри у клубах « Базель » та « Гренхен » . Виступи за збірні Залучався до складу молодіжної збірної Югославії . 17 листопадароку дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної Югославії у відбірковому матчі до чемпіонату світуроку проти Румунії0 ) . Завдяки цій перемозі югославська збірна виграла свою групу відбору і вийшла на « мундіаль » . На самому чемпіонаті світуроку у Швеції Огнянович зіграв у двох матчах : з Парагваєм3 ) , в якому забив свій перший і єдиний матч за збірну , що дозволив зіграти внічию та вийти в чвертьфінал . В тому матчі Радивоє теж взяв участь , але його збірна програла1 . Останній раз зіграв за збірнуквітняроку в матчі Кубка Центральної Європи проти Швейцарії1 ) , а всього ж протягом кар'єри у національній команді , яка тривалароки , провів у формі головної команди країниматчів , забившигол . Кар'єра тренера 1982 року , після невдалого виступу збірної Камеруну на чемпіонаті світу , Радивоє очолив цю команду , змінивши Жана Венсана і привів команду до перемоги на Кубку африканських наційроку у Кот -д'Івуарі , а також керував командою на Олімпійських іграхроку у Лос - Анджелесі , до африканці не вийшли з групи Згодом протягом1992 років очолював тренерський штаб клубу збірної Кот -д'Івуару , з якою вийшов на Кубок африканських наційроку в Алжирі , втім на турнірі команда виступила невдало і не вийшла з групи . Останнім місцем тренерської роботи була олімпійська збірна Китаю , головним тренером якої Радивоє Огнянович був зпорік . Титули і досягнення Як гравця Чемпіон Югославії : 62 Володар Кубка Югославії : Чемпіон Європи ( U - 18 ) : Як тренера Володар Кубка африканських націй Примітки Посилання югославські футболісти югославські футбольні тренери Гравці молодіжної збірної Югославії з футболу Тренери кубка африканських націй Тренери кубка африканських націй Футболісти « Срему » Футболісти « Партизана » Футболісти « Радничок » ( Белград ) Футболісти « Црвени Звезди » Футболісти « Штурма » Футболісти « Базеля » Тренери збірної Камеруну з футболу Тренери збірної Кот -д'Івуару з футболу Тренери олімпійської збірної Китаю з футболу югославські футбольні легіонери Футбольні легіонери в Сербії Футбольні легіонери в Австрії Футбольні легіонери у Швейцарії Спортсмени Сремської Митровиці