Гергард Дегенкольб
Ґергард Деґенкольб (; 26 червня 1892, Цайц — 25 січня 1954, Дуйсбург) — німецький інженер-механік, один із найважливіших керівників військової промисловості Третього Рейху. Кавалер Лицарського хреста Хреста Воєнних заслуг з мечами і без мечів.

Біографія 
В 1920 році поступив на службу в комапнію DEMAG на посаду асистента з продажу. З 1921 року — керівник заводів DEMAG у Веттері, Мюльгаймі та Дуйсбурзі. з1935 року — директор заводів у Дуйсбурзі. Член НСДАП з 1930 року. В 1940 році Фріц Тодт доручив Деґенкольбу відновти роботу французької та бельгійської промисловості. 

В 1942 році Альберт Шпеєр запросив амбіційного і наполегливого інженера Деґенкольба на посаду голови так званої «Ради залізничного транспорту» при імперському міністерстві озброєнь і боєприпасів, яка підкорялась технічному бюро на чолі з Карлом-Отто Зауром. Головним завданням Деґенкольба було забезпечення виробництва нових військових локомотивів типу 42 та 52 у максимально можливих кількостях. Окрім цього, під керівноцтвом Деґенкольба були розроблені та виготовлені нові типи військових локомотивів, а також спрощених пасажирських і вантажних вагонів. Деґенкольб зумів прискорити виробництво локомотивів за рахунок спрощень в конструкції та відмови від необов'язкових компонентів. Рекорд виробництва був досягнутий у червня-серпні 1943 року - 500 локомтивів, після чого темпи виробництва впали.

Після ускладнень на фронту виробництво локомтивів впало, і 15 січня 1943 року Шпеєр призначив Деґенкольба головою «Спецального комітету А4» імперського міністерства озброєнь і боєприпасів, який керува виробництвом ракет А4 (Фау-2). Згідно плану, відомого як «програма Деґенкольба», планувалось налагодити масове врибноцтво ракет по 900 штук на місяць у Нордгаузені, Фрідріхсгафені та Вінер-Нойштадті. У вересні 1943 року Деґенкольб заснував завод Mittelwerk GmbH для серійного виробництва Фау-2 і призначив керівників для вирішення виробничих проблем.

В березні 1944 року Деґенкольб був переведений на посаду керівника ремонтних майстернь імперської залізниці, проте восени 1944 року потрапив у опалу через критичні висловлювання щодо нацистського режиму і на деякий час потрапив у психлікарню.

Незадовго до кінця війни з ініціативи Ганса Каммлера Шпеєр призначив Деґенкольба «Генеральним комісаром програми 262» (масштабне виробництво реактивних винищувачів Messerschmitt Me 262). На цій посаді Деґенкольб координував виробництво у підземних заводах, а також служив зв'язковим між Вільгельмом Мессершміттом та виробничими центрами. 

В кінці війни Деґенкольб потрапив у полон, звільнений у 1947 році. З 1950 року керував будівництвом заводу DEMAG у Бразилії, проте через хворобу змушений був повернутися в Німеччину, де і помер в 1954 році.

Особистість 
На керівних посадах Деґенкольб прославився своїм жорстким диктаторським стилдем управління, а також вмінням гарно продемонструвати свої успіхи Альберту Шпеєру та публіці.

Нагороди 

 Хрест Воєнних заслуг 2-го і 1-го класу з мечами та без мечів
 Лицарський хрест Хреста Воєнних заслуг
 Без мечів (20 вересня 1943)
 З мечами (29 жовтня 1944)

Примітки

Джерела 

 Manfred Bornemann: Geheimprojekt Mittelbau – Vom zentralen Öllager des Deutschen Reiches zur größten Raketenfabrik im Zweiten Weltkrieg.Bernard & Graefe Verlag, Bonn 1994. ISBN 3-7637-5927-1.
 Freund Florian: Das KZ in der „Serbenhalle“: Zur Kriegsindustrie in Wiener Neustadt. Verlag für Gesellschaftskritik, Wien 1988. ISBN 3-900351-87-2.
 Alfred B. Gottwaldt: Deutsche Kriegslokomotiven 1939–1945. Lokomotiven, Wagen, Panzerzüge u. Eisenbahngeschütze. 3. Auflage, Franckh, Stuttgart 1983. ISBN 3-440-05160-9.
 Jens-Christian Wagner: Produktion des Todes: Das KZ Mittelbau-Dora. Wallstein Verlag, Göttingen 2001. ISBN 3-89244-439-0.
 Jens-Christian Wagner (Hg.): Konzentrationslager Mittelbau-Dora 1943–1945. Begleitband zur ständigen Ausstellung in der KZ-Gedenkstätte Mittelbau-Dora. Wallstein Verlag, Göttingen 2007. ISBN 978-3-8353-0118-4.
 Rudolf A. Haunschmied, Jan-Ruth Mills, Siegi Witzany-Durda: St. Georgen-Gusen-Mauthausen – Concentration Camp Mauthausen

Уродженці Саксонії-Ангальт
Німецькі інженери
Члени НСДАП
Німецькі залізничники
Залізничники XX століття
Ґергард Деґенкольб ( ; червня Цайц — січня Дуйсбург ) — німецький інженер - механік , один із найважливіших керівників військової промисловості Третього Рейху . Кавалер Лицарського хреста Хреста Воєнних заслуг з мечами і без мечів . Біографія Вроці поступив на службу в комапнію DEMAG на посаду асистента з продажу . Зроку — керівник заводів DEMAG у Веттері , Мюльгаймі та Дуйсбурзі . з1935 року — директор заводів у Дуйсбурзі . Член НСДАП зроку . Вроці Фріц Тодт доручив Деґенкольбу відновти роботу французької та бельгійської промисловості . Вроці Альберт Шпеєр запросив амбіційного і наполегливого інженера Деґенкольба на посаду голови так званої « Ради залізничного транспорту » при імперському міністерстві озброєнь і боєприпасів , яка підкорялась технічному бюро на чолі з Карлом - Отто Зауром . Головним завданням Деґенкольба було забезпечення виробництва нових військових локомотивів типутау максимально можливих кількостях . Окрім цього , під керівноцтвом Деґенкольба були розроблені та виготовлені нові типи військових локомотивів , а також спрощених пасажирських і вантажних вагонів . Деґенкольб зумів прискорити виробництво локомотивів за рахунок спрощень в конструкції та відмови від необов'язкових компонентів . Рекорд виробництва був досягнутий у червня - серпніроку - локомтивів , після чого темпи виробництва впали . Після ускладнень на фронту виробництво локомтивів впало , ісічняроку Шпеєр призначив Деґенкольба головою « Спецального комітету А4 » імперського міністерства озброєнь і боєприпасів , який керува виробництвом ракет А4 ( Фау - 2 ) . Згідно плану , відомого як « програма Деґенкольба » , планувалось налагодити масове врибноцтво ракет поштук на місяць у Нордгаузені , Фрідріхсгафені та Вінер - Нойштадті . У вересніроку Деґенкольб заснував завод Mittelwerk GmbH для серійного виробництва Фау - 2 і призначив керівників для вирішення виробничих проблем . В березніроку Деґенкольб був переведений на посаду керівника ремонтних майстернь імперської залізниці , проте восенироку потрапив у опалу через критичні висловлювання щодо нацистського режиму і на деякий час потрапив у психлікарню . Незадовго до кінця війни з ініціативи Ганса Каммлера Шпеєр призначив Деґенкольба « Генеральним комісаром програми ( масштабне виробництво реактивних винищувачів Messerschmitt Me На цій посаді Деґенкольб координував виробництво у підземних заводах , а також служив зв'язковим між Вільгельмом Мессершміттом та виробничими центрами . В кінці війни Деґенкольб потрапив у полон , звільнений уроці . Зроку керував будівництвом заводу DEMAG у Бразилії , проте через хворобу змушений був повернутися в Німеччину , де і помер вроці . Особистість На керівних посадах Деґенкольб прославився своїм жорстким диктаторським стилдем управління , а також вмінням гарно продемонструвати свої успіхи Альберту Шпеєру та публіці . Нагороди Хрест Воєнних заслугго іго класу з мечами та без мечів Лицарський хрест Хреста Воєнних заслуг Без мечіввересня З мечамижовтня Примітки Джерела Manfred Bornemann : Geheimprojekt Mittelbau – Vom zentralen Öllager des Deutschen Reiches zur größten Raketenfabrik im Zweiten Weltkrieg.Bernard & Graefe Verlag , Bonn ISBN5927 - 1 . Freund Florian : Das KZ in der „ Serbenhalle “ : Zur Kriegsindustrie in Wiener Neustadt . Verlag für Gesellschaftskritik , Wien ISBN87 -2 . Alfred B . Gottwaldt : Deutsche Kriegslokomotiven1945 . Lokomotiven , Wagen , Panzerzüge u . Eisenbahngeschütze . Auflage , Franckh , Stuttgart ISBN05160 - 9 . Jens- Christian Wagner : Produktion des Todes : Das KZ Mittelbau- Dora . Wallstein Verlag , Göttingen ISBN439-0 . Jens- Christian Wagner ( Hg . ) : Konzentrationslager Mittelbau - Dora1945 . Begleitband zur ständigen Ausstellung in der KZ - Gedenkstätte Mittelbau- Dora . Wallstein Verlag , Göttingen ISBN8353 - 0118 - 4 . Rudolf A . Haunschmied , Jan-Ruth Mills , Siegi Witzany -Durda : St . Georgen- Gusen - Mauthausen – Concentration Camp Mauthausen Уродженці Саксонії - Ангальт Німецькі інженери Члени НСДАП Німецькі залізничники Залізничники XX століття