Феоктіст (Попов)
Архієпископ Феоктіст (в миру Федір Аполлонович Попов; , Верхній Салтів, Вовчанський повіт, Харківська губернія — ) — випускник Харківської духовної семінарії; соборний ієромонахів Києво-Печерської лаври (синодальної); настоятель Києво-Пустинно-Миколаївського монастиря, в.о. ректора Київської духовної семінарії. Видатний церковний педагог Російської імперії, засновник православної періодики. Єпископ Відомства православного сповідання Російської імперії з титулом «Рязанський і Зарайський».

Біографія 
Народився у сім'ї священика слободи Верхній Салтів, Вовчанського повіту Харківської губернії

Навчався спочатку в Харківської семінарії, а потім у Київській духовній академії, яку закінчив у 1851 році.

5 серпня 1851 року пострижений у чернецтво, 14 серпня висвячений в ієродиякони і 26 вересня — в ієромонахи.

27 вересня того ж року був призначений у Воронезьку семінарію помічником ректора з викладання богослов'я.

7 вересня 1852 року затверджений у ступені магістра богослов'я.

14 липня 1853 року переведений викладачем в Київську духовну семінарію.

21 січня 1855 року зарахований до соборних ієромонахів Києво-Печерської лаври.

17 грудня 1856 року призначений інспектором Київської духовної семінарії. У 1858 році тимчасово виконував обов'язки ректора і керував Києво-Пустинно-Миколаївським монастирем.

5 грудня 1859 року назначений ректором Тамбовської духовної семінарії і 20 грудня — архімандритом Козловського монастиря.

12 лютого 1860 року призначений членом тамбовської духовної консисторії, 15 того ж лютого — цензором проповідей і 23 — благочинним монастирів Тамбовської єпархії.

6 жовтня його призначили ректором Київської семінарії та настоятелем Києво-Пустинно-Миколаївського монастиря, 18 листопада — членом київської духовної консисторії, 13 лютого 1861 року — членом київської академічної конференції та академічного духовно-цензурного комітету і 15 лютого — членом окружного академічного правління. З 15 квітня до 20 жовтня 1863 року Феоктіст був членом київського єпархіального комітету з поліпшення побуту духовенства, з 11 вересня 1865 року по 25 вересня 1868 року — членом педагогічної ради при Київській консисторії з управління церковно-приходськими школами єпархії та з 15 квітня по 6 липня 1866 року — головою академічного комітету по складанню програми для викладання педагогіки в семінаріях.

19 вересня 1868 року архімандрит Феоктіст був викликаний на служіння в Петербург, де одночасно був і членом петербурзької консисторії.

З 8 лютого по 22 квітня 1869 року він був присутній в утвореному при священному Синоді комітета з перетворенню духовної академії.

19 травня 1869 року призначений єпископом Староруським, вікарієм Новгородської єпархії. Хіротонісаний 25 травня.

8 червня був визначений управителем Хутинського монастиря; 15 червня — головним членом Новгородської губернської училищної ради та головою новгородського губернського присутствія по забезпеченню побуту духовенства новгородської єпархії; 27 листопада — віце-президентом новгородського тюремного комітету.

7 грудня 1874 року переведений на Симбірську кафедру. 1 лютого 1875 року призначений головою симбірського губернського присутствія по забезпеченню побуту духовенства, 10 того ж лютого — віце-президентом симбірського тюремного комітету, 3 квітня — керуючим сизранським Вознесенським монастирем і 7 грудня — головою відкритого його ж стараннями симбірського єпархіального комітету православного місіонерського товариства.

Заснував благочинні ради і при них окружні бібліотеки для духовенства, ввів у практику загальнопархіальні та окружні з'їзди духовенства, підняв питання про влаштування емеритурної каси та єпархіального свічкового заводу, відкрив в симбірській семінарії на місцеві кошти, з метою поліпшення постановки місіонерського справи, кафедру для вивчення розколу, заснував у місцевості проживання розкольників протирозкільне Миколаївське братство, а в центрі мусульманських і чуваських поселень — особливу школу місіонерського типу, перетворив симбирське жіноче духовне училище з однокласного в трикласне.

22 вересня 1882 року він був призначений єпископом Рязанським і Зарайським.

24 березня 1885 року — проведено в архієпископи.
У рязанської єпархії особливі зусилля були спрямовані на розвиток протирозкільної місії.

В Симбірській та Рязанській єпархіях, внаслідок частих об'їздів церков, він безпосередньо був знайомий із станом парафій і знав все своє духовенство в обличчя.

Бувши сам в початку своєї служби досить тривалий час (з 15 листопада 1860 р. по 25 вересня 1868 р.) редактором журналу «Керівництво для сільських пастирів», він дуже цікавився місцевим духовним друком і дбав про її розвиток. Їм засновані «Сімбірські Єпархіальні Відомості» (1876 року), «Збірник слів і повчань при рязанському братстві св. Василя» (з 1889) і «Місіонерський Збірник», при тому ж братстві (з 1891 р.), і розширена програма видання «Рязанських Єпархіальних Ведомостей» (1889). Феоктіст цікавився також і наукою: ним надруковано самостійне дослідження — «Імператор Юстиніан I і його заслуги у відношенні до церкви Христової» (Київ, 1856 р.); під кінець життя він цікавився археологією, надаючи діяльну підтримку різним археологічним установам та починанням, за що був обраний почесним членом Санкт-Петербургського Археологічного інституту (18 січня 1888 р.) та археологічного товариства при Київській духовній академії (16 січня 1888 р.).

Посилання 
 

Архієпископи Російської православної церкви
Єпископи Російської православної церкви
Журналісти Російської імперії
Педагоги Російської імперії
Православні єпископи
Персоналії:Київ
Уродженці Вовчанського повіту
Історики Російської імперії
Архієпископ Феоктіст ( в миру Федір Аполлонович Попов ; , Верхній Салтів , Вовчанський повіт , Харківська губернія — ) — випускник Харківської духовної семінарії ; соборний ієромонахів Києво - Печерської лаври ( синодальної ) ; настоятель Києво - Пустинно - Миколаївського монастиря , в . о . ректора Київської духовної семінарії . Видатний церковний педагог Російської імперії , засновник православної періодики . Єпископ Відомства православного сповідання Російської імперії з титулом « Рязанський і Зарайський » . Біографія Народився у сім'ї священика слободи Верхній Салтів , Вовчанського повіту Харківської губернії Навчався спочатку в Харківської семінарії , а потім у Київській духовній академії , яку закінчив уроці . 5 серпняроку пострижений у чернецтво , серпня висвячений в ієродиякони івересня — в ієромонахи . 27 вересня того ж року був призначений у Воронезьку семінарію помічником ректора з викладання богослов'я . 7 вересняроку затверджений у ступені магістра богослов'я . 14 липняроку переведений викладачем в Київську духовну семінарію . 21 січняроку зарахований до соборних ієромонахів Києво - Печерської лаври . 17 грудняроку призначений інспектором Київської духовної семінарії . Уроці тимчасово виконував обов'язки ректора і керував Києво - Пустинно - Миколаївським монастирем . 5 грудняроку назначений ректором Тамбовської духовної семінарії ігрудня — архімандритом Козловського монастиря . 12 лютогороку призначений членом тамбовської духовної консисторії , того ж лютого — цензором проповідей і — благочинним монастирів Тамбовської єпархії . 6 жовтня його призначили ректором Київської семінарії та настоятелем Києво - Пустинно - Миколаївського монастиря , листопада — членом київської духовної консисторії , лютогороку — членом київської академічної конференції та академічного духовно - цензурного комітету ілютого — членом окружного академічного правління . Зквітня дожовтняроку Феоктіст був членом київського єпархіального комітету з поліпшення побуту духовенства , звересняроку повересняроку — членом педагогічної ради при Київській консисторії з управління церковно - приходськими школами єпархії та зквітня полипняроку — головою академічного комітету по складанню програми для викладання педагогіки в семінаріях . 19 вересняроку архімандрит Феоктіст був викликаний на служіння в Петербург , де одночасно був і членом петербурзької консисторії . Злютого поквітняроку він був присутній в утвореному при священному Синоді комітета з перетворенню духовної академії . 19 травняроку призначений єпископом Староруським , вікарієм Новгородської єпархії . Хіротонісанийтравня . 8 червня був визначений управителем Хутинського монастиря ; червня — головним членом Новгородської губернської училищної ради та головою новгородського губернського присутствія по забезпеченню побуту духовенства новгородської єпархії ; листопада — віце - президентом новгородського тюремного комітету . 7 грудняроку переведений на Симбірську кафедру . лютогороку призначений головою симбірського губернського присутствія по забезпеченню побуту духовенства , того ж лютого — віце - президентом симбірського тюремного комітету , квітня — керуючим сизранським Вознесенським монастирем ігрудня — головою відкритого його ж стараннями симбірського єпархіального комітету православного місіонерського товариства . Заснував благочинні ради і при них окружні бібліотеки для духовенства , ввів у практику загальнопархіальні та окружні з'їзди духовенства , підняв питання про влаштування емеритурної каси та єпархіального свічкового заводу , відкрив в симбірській семінарії на місцеві кошти , з метою поліпшення постановки місіонерського справи , кафедру для вивчення розколу , заснував у місцевості проживання розкольників протирозкільне Миколаївське братство , а в центрі мусульманських і чуваських поселень — особливу школу місіонерського типу , перетворив симбирське жіноче духовне училище з однокласного в трикласне . 22 вересняроку він був призначений єпископом Рязанським і Зарайським . 24 березняроку — проведено в архієпископи . У рязанської єпархії особливі зусилля були спрямовані на розвиток протирозкільної місії . В Симбірській та Рязанській єпархіях , внаслідок частих об'їздів церков , він безпосередньо був знайомий із станом парафій і знав все своє духовенство в обличчя . Бувши сам в початку своєї служби досить тривалий час ( злистопадар . повересняр . ) редактором журналу « Керівництво для сільських пастирів » , він дуже цікавився місцевим духовним друком і дбав про її розвиток . Їм засновані « Сімбірські Єпархіальні Відомості » року ) , « Збірник слів і повчань при рязанському братстві св . Василя » ( зі « Місіонерський Збірник » , при тому ж братстві ( зр . ) , і розширена програма видання « Рязанських Єпархіальних Ведомостей » Феоктіст цікавився також і наукою : ним надруковано самостійне дослідження — « Імператор Юстиніан I і його заслуги у відношенні до церкви Христової » ( Київ , р . ) ; під кінець життя він цікавився археологією , надаючи діяльну підтримку різним археологічним установам та починанням , за що був обраний почесним членом Санкт - Петербургського Археологічного інститутусічняр . ) та археологічного товариства при Київській духовній академіїсічняр . ) . Посилання Архієпископи Російської православної церкви Єпископи Російської православної церкви Журналісти Російської імперії Педагоги Російської імперії Православні єпископи Персоналії :Київ Уродженці Вовчанського повіту Історики Російської імперії