Ковалевський Павло Іванович
Ковалевський Павло Іванович (1849, містечко Петропавлівка, тепер смт Дніпропетровської обл. — 17 жовтня 1931 Льєж) — український психіатр і судовий психопатолог, професор кафедри нервових і душевних хвороб, декан медичного факультету Імператорського Харківського університету, професор і ректор Імператорського Варшавського університету, професор Імператорського Казанського університету і Імператорського Санкт-Петербурзького університету.

Біографія 
Народився в містечку Петропавлівка (Петропавловськ) Павлоградського повіту Катеринославської губернії . 

Закінчив духовне училище, а потім — Катеринославську семінарію. Проте професійний вибір був зроблений на користь природознавства. У 1869 році П. І. Ковалевський поступив на медичний факультет Харківського університету. Вже там вибрав в якості спеціалізації проблему психічних захворювань. Після закінчення університету в 1874 році його залишили на факультеті для підготовки докторської дисертації з психіатрії, яку захистив в 1877 році на тему: «Про зміну чутливості шкіри у меланхоліків». Наукові дослідження вчений поєднував з практичною роботою позаштатним ординатором відділення душевнохворих Харківської земської лікарні (т. зв. «Сабурової дачі»). Після захисту докторської дисертації Павло Іванович був призначений доцентом, а потім, в 1884 році, професором кафедри психіатрії Імператорського Харківського університету.

1883 року  став засновником і редактором журналу «Архив психиатрии, неврологии и судебной психопатологии». Також випускав «Журнал медицины и гигиены», «Русский медицинский вестник», «Вестник идиотии и эпилепсии», «Вестник душевных болезней». Протягом 15 років був співредактором європейського психіатричного журналу, що виходив у Німеччині .

У 1889 році П. І. Ковалевський став деканом медичного факультету Імператорського Харківського університету, а потім ректором Варшавського університету (1894—1897). У зв’язку з хворобою залишив університет. Переїхав до Петербурга. 

Згодом, з 1903 по 1906 рік, завідував кафедрою психіатрії Казанського університету, потім читав курс судової психопатології на юридичному факультеті Імператорського Санкт-Петербурзького університету і працював старшим лікарем психіатричного відділення Миколаївського військового госпіталю в Петербурзі — найпередовішого медичного закладу того часу. Продовжував видавати журнали, брав участь у  роботі громадських організацій (Інститут братів милосердя, Комітет Червоного Хреста та ін.). Одночасно з цим Павло Іванович займався перекладами праць зарубіжних психіатрів: Філіппа Пінеля, Теодора Мейнерта, Карла Верніке та інших.

Еміграція 
Отримав дозвіл на виїзд за кордон в грудні 1924. В еміграції в Бельгії (з 1925).

Наукові роботи 
П. І. Ковалевський написав понад 300 книг, брошур, журнальних статей з різних питань психіатрії, невропатології. У їх числі книги «Керівництво до правильного догляду за душевними хворими», «Судова психіатрія», «Судово-психіатричні аналізи» (3 видання), «Душевні хвороби для лікарів і юристів», «Психологія статі», "Гігієна і лікування душевних і нервових хвороб ", " Основи механізму душевної діяльності ", " Підручник психіатрії для студентів "(4 видання), "Сифіліс мозку і його лікування ", "Пуерперальні психози ", " Мігрень і її лікування ". П. І. Ковалевський видав написане ним перше російське керівництво з психіатрії.

У широких колах російської інтелігенції досить високим був авторитет П. І. Ковалевського і як історика. Такі його роботи, як «Народи Кавказу», «Завоювання Кавказу Росією», «История Малороссии», «Історія Росії з національної точки зору» користувалися великим інтересом, витримали кілька видань в дореволюційній Росії (за радянських часів вони були визнані реакційними і не друкувалися).

П. І. Ковалевський одним з перших став застосовувати історичний аналіз для складання психологічного портрета видатних особистостей. Заслужену славу йому принесли «Психіатричні ескізи з історії» (іноді ця книга виходить під назвою «Психіатричні етюди з історії»). За радянських часів цю книгу також не публікували, тому що вона суперечила марксистському положенню про роль особистості в історії і концепції соціально-економічного детермінізму.

Ця книга, яка поєднувала науковість і популяризаторський стиль, на конкретних прикладах з життя Івана Грозного, Петра III, пророка Мухамеда, Жанни Д'Арк, Павла I, перського царя Камбіза, Людвіга II Баварського, Емануеля Сведенборга та інших розкриває динаміку різних психічних явищ, показує роль середовища і спадковості у формуванні особистості.

Примітки

Посилання 
 Ковалевський Павло Іванович  // 

Психіатри Російської імперії
Ректори Варшавського університету
Ковалевський Павло Іванович містечко Петропавлівка , тепер смт Дніпропетровської обл . — жовтняЛьєж ) — український психіатр і судовий психопатолог , професор кафедри нервових і душевних хвороб , декан медичного факультету Імператорського Харківського університету , професор і ректор Імператорського Варшавського університету , професор Імператорського Казанського університету і Імператорського Санкт - Петербурзького університету . Біографія Народився в містечку Петропавлівка ( Петропавловськ ) Павлоградського повіту Катеринославської губернії \ . Закінчив духовне училище , а потім — Катеринославську семінарію . Проте професійний вибір був зроблений на користь природознавства . Уроці П . І . Ковалевський поступив на медичний факультет Харківського університету . Вже там вибрав в якості спеціалізації проблему психічних захворювань . Після закінчення університету вроці його залишили на факультеті для підготовки докторської дисертації з психіатрії , яку захистив вроці на тему : « Про зміну чутливості шкіри у меланхоліків » . Наукові дослідження вчений поєднував з практичною роботою позаштатним ординатором відділення душевнохворих Харківської земської лікарні ( т . зв . « Сабурової дачі » ) . Після захисту докторської дисертації Павло Іванович був призначений доцентом , а потім , вроці , професором кафедри психіатрії Імператорського Харківського університету . 1883 року став засновником і редактором журналу « Архив психиатрии , неврологии и судебной психопатологии » . Також випускав « Журнал медицины и гигиены » , « Русский медицинский вестник » , « Вестник идиотии и эпилепсии » , « Вестник душевных болезней » . Протягомроків був співредактором європейського психіатричного журналу , що виходив у Німеччині \ . Уроці П . І . Ковалевський став деканом медичного факультету Імператорського Харківського університету , а потім ректором Варшавського університету1897 ) . У зв’язку з хворобою залишив університет . Переїхав до Петербурга . Згодом , зпорік , завідував кафедрою психіатрії Казанського університету , потім читав курс судової психопатології на юридичному факультеті Імператорського Санкт - Петербурзького університету і працював старшим лікарем психіатричного відділення Миколаївського військового госпіталю в Петербурзі — найпередовішого медичного закладу того часу . Продовжував видавати журнали , брав участь у роботі громадських організацій ( Інститут братів милосердя , Комітет Червоного Хреста та ін . ) . Одночасно з цим Павло Іванович займався перекладами праць зарубіжних психіатрів : Філіппа Пінеля , Теодора Мейнерта , Карла Верніке та інших . Еміграція Отримав дозвіл на виїзд за кордон в грудні В еміграції в Бельгії ( з Наукові роботи П . І . Ковалевський написав понадкниг , брошур , журнальних статей з різних питань психіатрії , невропатології . У їх числі книги « Керівництво до правильного догляду за душевними хворими » , « Судова психіатрія » , « Судово - психіатричні аналізи » видання ) , « Душевні хвороби для лікарів і юристів » , « Психологія статі » , " Гігієна і лікування душевних і нервових хвороб " , " Основи механізму душевної діяльності " , " Підручник психіатрії для студентів " ( 4 видання ) , " Сифіліс мозку і його лікування " , " Пуерперальні психози " , " Мігрень і її лікування " . П . І . Ковалевський видав написане ним перше російське керівництво з психіатрії . У широких колах російської інтелігенції досить високим був авторитет П . І . Ковалевського і як історика . Такі його роботи , як « Народи Кавказу » , « Завоювання Кавказу Росією » , « История Малороссии » , « Історія Росії з національної точки зору » користувалися великим інтересом , витримали кілька видань в дореволюційній Росії ( за радянських часів вони були визнані реакційними і не друкувалися ) . П . І . Ковалевський одним з перших став застосовувати історичний аналіз для складання психологічного портрета видатних особистостей . Заслужену славу йому принесли « Психіатричні ескізи з історії » ( іноді ця книга виходить під назвою « Психіатричні етюди з історії » ) . За радянських часів цю книгу також не публікували , тому що вона суперечила марксистському положенню про роль особистості в історії і концепції соціально - економічного детермінізму . Ця книга , яка поєднувала науковість і популяризаторський стиль , на конкретних прикладах з життя Івана Грозного , Петра III , пророка Мухамеда , Жанни Д'Арк , Павла I , перського царя Камбіза , Людвіга II Баварського , Емануеля Сведенборга та інших розкриває динаміку різних психічних явищ , показує роль середовища і спадковості у формуванні особистості . Примітки Посилання Ковалевський Павло Іванович / / Психіатри Російської імперії Ректори Варшавського університету