Арт Бухвальд
Арт (Артур) Бухвальд (; , Нью-Йорк, США — , Вашингтон) — американський журналіст і письменник-сатирик, колумніст «The Washington Post», лауреат Пулітцерівської премії.

Сім'я. Дитинство і юність 
Народився в єврейській родині вихідців з Польщі та Австро-Угорщини, які приїхали в США в 1914 році. Мати Бухвальда, Гелен Клайнбергер, незабаром після його народження була поміщена в психіатричну лікарню. Бухвальд так жодного разу і не побачив її, хоча вона прожила ще 35 років. Батько майбутнього письменника, Джозеф (Йозеф) Бухвальд, був мануфактурником фіранок. Після початку Великої депресії, коли бізнес батька занепав, маленького Артура віддали в єврейський дитячий притулок в Нью-Йорку (в сім'ї, крім нього, було ще три дитини — дочки Еліс, Едіт і Доріс). Бухвальд змінив кілька притулків, поки в 5-річному віці не возз'єднався з сім'єю, яка жила тоді в нью-йоркському районі Квінс.

Не закінчивши школу, в 17 років Бухвальд втік з дому і, завищивши свій вік, записався в корпус морських піхотинців. Служив з жовтня 1942 по жовтень 1945 року, два роки його служби пройшли в районі Тихоокеанського театру військових дій. Звільнився з армії в званні сержанта.

Незабаром Бухвальд вступив до Університету Південної Каліфорнії в Лос-Анджелесі. Там він вперше пробує себе в журналістиці — редагує журнал студмістечка «Wampus», а також пише для університетської газети «Daily Virus». У 1948 році покинув навчання і поїхав у Париж, де працював кореспондентом журналу «Variety», а в січні 1949 року опублікував першу колонку в європейській версії газети «New York Herald Tribune».

Журналістська кар'єра. Повернення в США 
У листопаді 1952 року в «New York Herald Tribune» була опублікована стаття Бухвальда, в якій він розповідав французам про День подяки («How to Explain Thanksgiving to the French»). Колонка мала такий успіх, що згодом передруковувалася в газеті щорічно. Своїм кращим матеріалом вважав статтю і сам Бухвальд.

В кінці 50-х років, єдиний із усіх журналістів, Бухвальд взяв інтерв'ю у майбутнього сержанта Елвіса Преслі, який проводив у Парижі вихідні під час служби в армії (військова частина Преслі була розквартирована в Німеччині). Спогади про це згодом увійшли до книги «I'll Always Have Paris».

В кінці 1957 року про Бухвальда заговорили після того, як він надрукував колонку, де в жартівливій формі зобразив прес-конференцію Джима Хогерти, який обіймав посаду прес-секретаря президента Дуайта Ейзенхауера.

На батьківщину Арт Бухвальд повернувся в 1963 році з дружиною і трьома усиновленими з різних притулків (в Ірландії, Португалії та Франції) дітьми. У США він почав працювати в газеті «The Washington Post». Основні проблеми, що хвилювали його — політика та суспільство, але, за свідченнями знали його людей, афоризм він міг придумати на будь-яку тему.

За своє життя Бухвальд написав понад 8000 колонок, причому в 60-ті—80-ті роки їх передруковувало близько 550 видань по всьому світу, включаючи засноване Горьким радянське видання «За кордоном», а також газету «Правда».

Влітку 1988 року Бухвальд у складі делегації американських сатириків відвідав Радянський Союз. Він побував у Москві й Ленінграді, спілкувався з радянськими сатириками Михайлом Жванецьким, Григорієм Горіним, Аркадієм Арканова, Олексієм П'янова та ін. Останній згодом опублікував статтю Бухвальда «Ви стали іншими» (заголовок, придуманий особисто Бухвальдом) про візит сатирика в СРСР. (На початку  2007 року П'янов підготував для «Літературної газети» нарис спогадів про ті дні; вже коли матеріал був готовий до друку, стало відомо про смерть Бухвальда).

У 1993 і 1995 роках Бухвальд представив публіці дві книги спогадів — «Leaving home» і «i'll always have Paris». Після цього про нього заговорили не тільки як про колумніста, але і як про письменника.

3 липня 1994 року після важкої хвороби померла дружина Бухвальда Енн Макгеррі Бухвальд, з якою вони розлучилися після 40 років шлюбу в 1992 році. Сам він у 2000 році переніс інсульт і більше двох місяців пролежав у лікарні, але потім зміг повернутися до роботи.

Всього Бухвальд випустив близько сорока книг і творів — крім публіцистики, з-під його пера вийшли, зокрема, сценарій до фільму «Час розваг» — «Playtime» Жака Таті (англійські діалоги, 1967), а також сатирична п'єса «Sheep on the runway», поставлена на Бродвеї в 1970 році й тоді ж перекладена в СРСР.

Хвороба і несподіване зцілення. Смерть 
У лютому 2006 року Бухвальд попрощався з читачами, заявивши, що у нього захворювання нирок і, за оцінкою лікарів, жити йому залишилося пару тижнів. Однак через кілька місяців він несподівано одужав і повернувся з госпісу додому. У своїй новій колонці в травні він розповів, що «з якоїсь причини, яку не можуть пояснити навіть медики», його нирки знову запрацювали. 7 листопада 2006 року Бухвальд представив публіці останню прижиттєву книгу — «Рано прощатися» (), де у властивому йому іронічному стилі описував натовпи друзів, які приходили до нього попрощатися, і резюмував: «ніколи не думав, що вмирати так весело».

Бухвальд помер 17 січня 2007 року в будинку свого сина у Вашингтоні. Після смерті сатирика газета «Вашингтон пост», для якої він писав колонки протягом більш ніж сорока років, опублікувала його прощальну статтю «Good-bye, my friends». Також в інтернеті з'явився відеоролик, в якому Бухвальд сам оголошував про свою смерть.

Багаторічний декан факультету журналістики МДУ Ясен Засурський у зв'язку з кончиною Бухвальда заявив: «Це була чудова людина і прекрасний публіцист, він гостро і цікаво писав про американські проблеми».

Бухвальд vs «Paramount» 
У 1990 році Бухвальд подав у суд на «Paramount Pictures» у зв'язку з тим, що в основу знятої в 1988 році на кіностудії картини «Поїздка в Америку» з Едді Мерфі у головній ролі лягла придумана раніше Бухвальдом історія. Процес був журналістом виграний: студія була змушена виплатити йому 900 тисяч доларів. З тих пір кіностудії взяли за правило включати в свої контракти застереження, що оригінальні ідеї сторонніх авторів оплаті не підлягають. Це посилання увійшло в історію авторського права Америки як «закон Бухвальда».

Деталі цієї справи, що отримав назву «Buchwald vs Paramount», були описані в вийшла в 1992 році книзі «Fatal Subtraction: The Inside Story of Buchwald v. Paramount» (автори — представляв інтереси Бухвальда в суді Пірс О'Доннелл і репортер «Los Angeles Times» Денніс Макдугал).

Примітки 

Американські письменники єврейського походження
Арт ( Артур ) Бухвальд ( ; , Нью-Йорк , США — , Вашингтон ) — американський журналіст і письменник - сатирик , колумніст « The Washington Post » , лауреат Пулітцерівської премії . Сім'я . Дитинство і юність Народився в єврейській родині вихідців з Польщі та Австро - Угорщини , які приїхали в США вроці . Мати Бухвальда , Гелен Клайнбергер , незабаром після його народження була поміщена в психіатричну лікарню . Бухвальд так жодного разу і не побачив її , хоча вона прожила щероків . Батько майбутнього письменника , Джозеф ( Йозеф ) Бухвальд , був мануфактурником фіранок . Після початку Великої депресії , коли бізнес батька занепав , маленького Артура віддали в єврейський дитячий притулок в Нью-Йорку ( в сім'ї , крім нього , було ще три дитини — дочки Еліс , Едіт і Доріс ) . Бухвальд змінив кілька притулків , поки врічному віці не возз'єднався з сім'єю , яка жила тоді в нью-йоркському районі Квінс . Не закінчивши школу , вроків Бухвальд втік з дому і , завищивши свій вік , записався в корпус морських піхотинців . Служив з жовтняпо жовтеньроку , два роки його служби пройшли в районі Тихоокеанського театру військових дій . Звільнився з армії в званні сержанта . Незабаром Бухвальд вступив до Університету Південної Каліфорнії в Лос - Анджелесі . Там він вперше пробує себе в журналістиці — редагує журнал студмістечка « Wampus » , а також пише для університетської газети « Daily Virus » . Уроці покинув навчання і поїхав у Париж , де працював кореспондентом журналу « Variety » , а в січніроку опублікував першу колонку в європейській версії газети « New York Herald Tribune » . Журналістська кар'єра . Повернення в США У листопадіроку в « New York Herald Tribune » була опублікована стаття Бухвальда , в якій він розповідав французам про День подяки ( « How to Explain Thanksgiving to the French » ) . Колонка мала такий успіх , що згодом передруковувалася в газеті щорічно . Своїм кращим матеріалом вважав статтю і сам Бухвальд . В кінціх років , єдиний із усіх журналістів , Бухвальд взяв інтерв'ю у майбутнього сержанта Елвіса Преслі , який проводив у Парижі вихідні під час служби в армії ( військова частина Преслі була розквартирована в Німеччині ) . Спогади про це згодом увійшли до книги « I'll Always Have Paris » . В кінціроку про Бухвальда заговорили після того , як він надрукував колонку , де в жартівливій формі зобразив прес - конференцію Джима Хогерти , який обіймав посаду прес - секретаря президента Дуайта Ейзенхауера . На батьківщину Арт Бухвальд повернувся вроці з дружиною і трьома усиновленими з різних притулків ( в Ірландії , Португалії та Франції ) дітьми . У США він почав працювати в газеті « The Washington Post » . Основні проблеми , що хвилювали його — політика та суспільство , але , за свідченнями знали його людей , афоризм він міг придумати на будь-яку тему . За своє життя Бухвальд написав понадколонок , причому вті — 80-ті роки їх передруковувало близьковидань по всьому світу , включаючи засноване Горьким радянське видання « За кордоном » , а також газету « Правда » . Вліткуроку Бухвальд у складі делегації американських сатириків відвідав Радянський Союз . Він побував у Москві й Ленінграді , спілкувався з радянськими сатириками Михайлом Жванецьким , Григорієм Горіним , Аркадієм Арканова , Олексієм П'янова та ін . Останній згодом опублікував статтю Бухвальда « Ви стали іншими » ( заголовок , придуманий особисто Бухвальдом ) про візит сатирика в СРСР . ( На початку року П'янов підготував для « Літературної газети » нарис спогадів про ті дні ; вже коли матеріал був готовий до друку , стало відомо про смерть Бухвальда ) . Уіроках Бухвальд представив публіці дві книги спогадів — « Leaving home » і « i'll always have Paris » . Після цього про нього заговорили не тільки як про колумніста , але і як про письменника . 3 липняроку після важкої хвороби померла дружина Бухвальда Енн Макгеррі Бухвальд , з якою вони розлучилися післяроків шлюбу вроці . Сам він уроці переніс інсульт і більше двох місяців пролежав у лікарні , але потім зміг повернутися до роботи . Всього Бухвальд випустив близько сорока книг і творів — крім публіцистики , з-під його пера вийшли , зокрема , сценарій до фільму « Час розваг » — « Playtime » Жака Таті ( англійські діалоги , а також сатирична п'єса « Sheep on the runway » , поставлена на Бродвеї вроці й тоді ж перекладена в СРСР . Хвороба і несподіване зцілення . Смерть У лютомуроку Бухвальд попрощався з читачами , заявивши , що у нього захворювання нирок і , за оцінкою лікарів , жити йому залишилося пару тижнів . Однак через кілька місяців він несподівано одужав і повернувся з госпісу додому . У своїй новій колонці в травні він розповів , що « з якоїсь причини , яку не можуть пояснити навіть медики » , його нирки знову запрацювали . листопадароку Бухвальд представив публіці останню прижиттєву книгу — « Рано прощатися » ( ) , де у властивому йому іронічному стилі описував натовпи друзів , які приходили до нього попрощатися , і резюмував : « ніколи не думав , що вмирати так весело » . Бухвальд померсічняроку в будинку свого сина у Вашингтоні . Після смерті сатирика газета « Вашингтон пост » , для якої він писав колонки протягом більш ніж сорока років , опублікувала його прощальну статтю « Good-bye , my friends » . Також в інтернеті з'явився відеоролик , в якому Бухвальд сам оголошував про свою смерть . Багаторічний декан факультету журналістики МДУ Ясен Засурський у зв'язку з кончиною Бухвальда заявив : « Це була чудова людина і прекрасний публіцист , він гостро і цікаво писав про американські проблеми » . Бухвальд vs « Paramount » Уроці Бухвальд подав у суд на « Paramount Pictures » у зв'язку з тим , що в основу знятої вроці на кіностудії картини « Поїздка в Америку » з Едді Мерфі у головній ролі лягла придумана раніше Бухвальдом історія . Процес був журналістом виграний : студія була змушена виплатити йомутисяч доларів . З тих пір кіностудії взяли за правило включати в свої контракти застереження , що оригінальні ідеї сторонніх авторів оплаті не підлягають . Це посилання увійшло в історію авторського права Америки як « закон Бухвальда » . Деталі цієї справи , що отримав назву « Buchwald vs Paramount » , були описані в вийшла вроці книзі « Fatal Subtraction : The Inside Story of Buchwald v . Paramount » ( автори — представляв інтереси Бухвальда в суді Пірс О' Доннелл і репортер « Los Angeles Times » Денніс Макдугал ) . Примітки Американські письменники єврейського походження