Українська гуманітарна місія в Грузії (1993)
Українська гуманітарна місія в Сакартвело — спецоперація Збройних сил України по евакуації сакартвельських біженців в горах Сванетії під час завершення Абхазько-сакартвельської війни у жовтні 1993 року. Ця місія українських пілотів стала першою, проведеною Україною самостійно, без допомоги міжнародних організацій. 

Всього з 10 по 14 жовтня 1993 року українські пілоти на 17 вертольотах, під обстрілами абхазько-російських військ виконали 291 виліт та врятували від етнічних чисток понад 7643 людини. 7643 особи було вивезено, тим хто залишвся було привезено 487 тонн гуманітарної допомоги.

Передумови 
Війна в Абхазії завершилася 30 вересня 1993 року. Однак закінчення гострої фази протистояння призвело до появи де-факто незалежної самопроголошеної держави Абхазія та етнічних чисток грузин на її заявленій території. Грузинське населення Сванетії стало масово залишати свої будинки і через гірські перевали намагалося дістатися до центральної Грузії. Всього біженцями в Абхазії стали 250 тисяч грузин.

Цим біженцям було дуже непросте випробування — крім банд мародерів, на їхньому шляху встали погодні умови — раптове похолодання і обмерзання застало в горах десятки тисяч біженців. Грузинські біженці застрягли на висоті 3000 метрів, без теплого одягу, води та їжі вони почали помирати від виснаження.

Була спроба грузинських військ і самостійно виконати це завдання. У вересні 1993 року, Мі-8Т ВПС Грузії перевозив біженців з Сакен в Кутаїсі. Але під час чергового повернення в Сакени вертоліт через технічну несправність врізався в гору.

Після цього уряд Грузії негайно звернувся до цілого ряду країн за допомогою, 7 жовтня 1993 року Президент Грузії Едуард Шеварднадзе зателефонував Президенту України Леоніду Кравчуку та попросив допомоги з евакуацією біженців, на що український президент погодився допомогти.

Підготовка 

Уряд України вирішив відправити до Грузії зведений загін вертолітників, який було доручено сформувати командуванню колишньої 5-ї Повітряної армії (генерал-лейтенант Віктор Стрельников). 

За короткий час група була сформована, її очолив заступник командувача 5 ПА з бойової підготовки генерал-майор Євген Власенко. 

Основу групи склали: 

 15 вертольотів Мі-8 зі складу 488-го окремого вертолітного полку (аеродром базування — Вапнярка) та 320-го окремого вертолітного полку (Херсон), 

 2 вертольоти морської авіації Ка-27 555-го окремого протичовнового вертолітного полку (Саки),  

 1 літак Ан-12, який перевозив в Грузію групу керівництва та підрозділи забезпечення. 

 3 літаки Іл-76 25-го військово-транспортного полку, що доставили гуманітарний вантаж з Кельна у Тбілісі.

Якщо вибір вертольота Мі-8 (а в групу виділили найновіші Мі-8МТВ випуску 1989 та 1990 років) був певною мірою закономірний, то включення до складу групи Ка-27 було вкрай необхідним з огляду важких високогірних умов та відсутності майданчиків для зльоту і посадки. 

Всього в групу увійшов 131 військовослужбовець, сама вертолітна команда налічувала 90 осіб.

Перебіг подій 

8 жовтня 1993 року в Грузію був направлений літак Ан-12 ВПС України, який доставив військову групу рекогностування в кількості 9 осіб для оцінки ситуації підготовки плану рятувальної операції, керівник групи — генерал-майор Петров Юрій Миколайович.

Того ж дня був розпочато передислокацію 17 вертольотів з Вапнярки, Херсону та Саків в Кутаісі, що був завершений через два дні — 10 жовтня.

10 жовтня 17 вертольотів з аеродрому Копітнарі почали евакуацію потерпілих з гірських перевалів. Головним завданням став порятунок людей, тому дуже часто медичну допомогу надавали прямо на місці.

Тільки за перший напружений день було врятовано 570 осіб, на другий — 2162. П'ять днів українські екіпажі працювали практично на межі фізичних можливостей людини.

«Для нас головним був порятунок ослабших людей, але тим, хто залишався в горах, теж потрібно було передати всю допомогу, щоб вони протрималися до прильоту наступного вертольота. Найважче доводилося дітям. Ми були змушені надавати первинну допомогу хворим і ослабшим людям на місці. У перший день ми врятували 600 чоловік, у другій — приблизно дві тисячі.

Тоді ніхто не думав про відпочинок і всі розуміли, що необхідно врятувати людей, які знаходилися в горах у вкрай важких умовах. Ми вставали в 4:00 ранку, починали літати в 5-6 годин. Поверталися на 40-50 хвилин для дозаправки і знову відлітали. Роботу закінчували пізно.

Люди чекали нас, ми піднімали на борт 40 осіб і вже не звертали на це увагу, в той час як норма становить 24 людини. Були випадки, коли апарат сідав на дві точки, тобто два колеса знаходились на карнизі, а одне залишалося в повітрі. Ми молилися, щоб дотягнути до аеродрому.»

Маршрут був відносно простий — Сакени, Чубері, Генцвіши — аеропорт Кутаїсі. Проте кожен виліт був на межі можливостей — незважаючи на добре видимі «червоні хрести» практично щодня по вертольотах вели вогонь із землі. 

«Наш вертоліт перевалив через добре знайомий перевал і опинився під обстрілом. Я відразу нічого не зрозумів, а ось «афганець» Харін, швидко зорієнтувавшись, різко кинув машину до землі, виводячи її з сектора обстрілу. З-під обстрілу вертоліт командир вивів, проте трохи не розрахував швидкість маневру і масу завантаженої машини. У результаті ми здійснили надто вже прискорену посадку, яку навряд чи можна назвати вдалою — мало не розбилися.»

Всього за 10—14 жовтня 1993 року українські вертолітники виконали 291 виліт, при цьому загальний наліт склав 271,3 годин. В район лиха доставлено 487 тонн гуманітарних вантажів (продукти харчування, медикаменти, ПММ та одяг.), в безпечні райони доставлено 7643 людини. На операцію було використано 189,6 тонн палива.

16 жовтня вертолітна група повернулась на свої пункти базування в Україні.

22, 23 та 25 жовтня 1993 року три літаки Іл-76 ВПС України, 25-го військово-транспортного полку доставили гуманітарний вантаж з Кельна у Тбілісі, після чого повернулись в пункт базування — Мелітополь. Було доставлено понад 50 тонн гуманітарного вантажу.

26 жовтня 1993 року операція була повністю завершена.

Оцінки та вшанування пілотів 

Пізніше, вже в кінці гуманітарної місії, один з представників ООН, що мав великий досвід роботи, зізнався, що був упевнений — менше ніж за місяць вертолітний загін місії ООН не міг бути готовим для виконання подібних завдань та ще й у таких умовах, українські ж авіатори мали підготовку менше доби. 

Практично всіх учасників місії нагородили від імені Президента Грузії Едуарда Шеварнадзе 26 травня 2003 року — у День відновлення державної незалежності Грузії. 

Від Міністерства оборони України, в грудні 1993 року всім екіпажам були виплачені грошові премії.

Див. також 
 Українська миротворча місія в Іраку
 Участь українських миротворців в Югославських війнах
Миротворчі місії України

Примітки

Джерела 

 Українські вертольоти евакуйовували біженців з Кодори у 1993-му роцу (ФОТО) - Український мілітарний портал
 Забута миротворча місія 
 Братские народы: как и почему украинцы спасли тысячи грузин? — Секретный фронт, 12.04.2017 
 «У горах Сванетії. Історія. Факти. Особистості.». - Редакція, видавництво газети  "Крила України" Вінниця, 2006. ISBN 966-8150-15-5
 Миротворці. У горах Сванетії

Миротворчі місії України
Українська гуманітарна місія в Сакартвело — спецоперація Збройних сил України по евакуації сакартвельських біженців в горах Сванетії під час завершення Абхазько - сакартвельської війни у жовтніроку . Ця місія українських пілотів стала першою , проведеною Україною самостійно , без допомоги міжнародних організацій . Всього зпожовтняроку українські пілоти навертольотах , під обстрілами абхазько - російських військ виконаливиліт та врятували від етнічних чисток понадлюдини . особи було вивезено , тим хто залишвся було привезенотонн гуманітарної допомоги . Передумови Війна в Абхазії завершиласявересняроку . Однак закінчення гострої фази протистояння призвело до появи де - факто незалежної самопроголошеної держави Абхазія та етнічних чисток грузин на її заявленій території . Грузинське населення Сванетії стало масово залишати свої будинки і через гірські перевали намагалося дістатися до центральної Грузії . Всього біженцями в Абхазії сталитисяч грузин . Цим біженцям було дуже непросте випробування — крім банд мародерів , на їхньому шляху встали погодні умови — раптове похолодання і обмерзання застало в горах десятки тисяч біженців . Грузинські біженці застрягли на висотіметрів , без теплого одягу , води та їжі вони почали помирати від виснаження . Була спроба грузинських військ і самостійно виконати це завдання . У вересніроку , Мі - 8Т ВПС Грузії перевозив біженців з Сакен в Кутаїсі . Але під час чергового повернення в Сакени вертоліт через технічну несправність врізався в гору . Після цього уряд Грузії негайно звернувся до цілого ряду країн за допомогою , жовтняроку Президент Грузії Едуард Шеварднадзе зателефонував Президенту України Леоніду Кравчуку та попросив допомоги з евакуацією біженців , на що український президент погодився допомогти . Підготовка Уряд України вирішив відправити до Грузії зведений загін вертолітників , який було доручено сформувати командуванню колишньоїї Повітряної армії ( генерал - лейтенант Віктор Стрельников ) . За короткий час група була сформована , її очолив заступник командувачаПА з бойової підготовки генерал - майор Євген Власенко . Основу групи склали : вертольотів Мі - 8 зі складуго окремого вертолітного полку ( аеродром базування — Вапнярка ) таго окремого вертолітного полку ( Херсон ) , вертольоти морської авіації Ка-27го окремого протичовнового вертолітного полку ( Саки ) , літак Ан - 12 , який перевозив в Грузію групу керівництва та підрозділи забезпечення . літаки Іл - 76го військово - транспортного полку , що доставили гуманітарний вантаж з Кельна у Тбілісі . Якщо вибір вертольота Мі - 8 ( а в групу виділили найновіші Мі - 8МТВ випускутароків ) був певною мірою закономірний , то включення до складу групи Ка - 27 було вкрай необхідним з огляду важких високогірних умов та відсутності майданчиків для зльоту і посадки . Всього в групу увійшоввійськовослужбовець , сама вертолітна команда налічувалаосіб . Перебіг подій 8 жовтняроку в Грузію був направлений літак Ан - 12 ВПС України , який доставив військову групу рекогностування в кількостіосіб для оцінки ситуації підготовки плану рятувальної операції , керівник групи — генерал - майор Петров Юрій Миколайович . Того ж дня був розпочато передислокаціювертольотів з Вапнярки , Херсону та Саків в Кутаісі , що був завершений через два дні — жовтня . 10 жовтнявертольотів з аеродрому Копітнарі почали евакуацію потерпілих з гірських перевалів . Головним завданням став порятунок людей , тому дуже часто медичну допомогу надавали прямо на місці . Тільки за перший напружений день було врятованоосіб , на другий — П'ять днів українські екіпажі працювали практично на межі фізичних можливостей людини . « Для нас головним був порятунок ослабших людей , але тим , хто залишався в горах , теж потрібно було передати всю допомогу , щоб вони протрималися до прильоту наступного вертольота . Найважче доводилося дітям . Ми були змушені надавати первинну допомогу хворим і ослабшим людям на місці . У перший день ми врятуваличоловік , у другій — приблизно дві тисячі . Тоді ніхто не думав про відпочинок і всі розуміли , що необхідно врятувати людей , які знаходилися в горах у вкрай важких умовах . Ми вставали в00 ранку , починали літати вгодин . Поверталися нахвилин для дозаправки і знову відлітали . Роботу закінчували пізно . Люди чекали нас , ми піднімали на бортосіб і вже не звертали на це увагу , в той час як норма становитьлюдини . Були випадки , коли апарат сідав на дві точки , тобто два колеса знаходились на карнизі , а одне залишалося в повітрі . Ми молилися , щоб дотягнути до аеродрому . » Маршрут був відносно простий — Сакени , Чубері , Генцвіши — аеропорт Кутаїсі . Проте кожен виліт був на межі можливостей — незважаючи на добре видимі « червоні хрести » практично щодня по вертольотах вели вогонь із землі . « Наш вертоліт перевалив через добре знайомий перевал і опинився під обстрілом . Я відразу нічого не зрозумів , а ось « афганець » Харін , швидко зорієнтувавшись , різко кинув машину до землі , виводячи її з сектора обстрілу . З-під обстрілу вертоліт командир вивів , проте трохи не розрахував швидкість маневру і масу завантаженої машини . У результаті ми здійснили надто вже прискорену посадку , яку навряд чи можна назвати вдалою — мало не розбилися . » Всього за14 жовтняроку українські вертолітники виконаливиліт , при цьому загальний наліт склав3 годин . В район лиха доставленотонн гуманітарних вантажів ( продукти харчування , медикаменти , ПММ та одяг . ) , в безпечні райони доставленолюдини . На операцію було використано6 тонн палива . 16 жовтня вертолітна група повернулась на свої пункти базування в Україні . 22 , тажовтняроку три літаки Іл - 76 ВПС України , го військово - транспортного полку доставили гуманітарний вантаж з Кельна у Тбілісі , після чого повернулись в пункт базування — Мелітополь . Було доставлено понадтонн гуманітарного вантажу . 26 жовтняроку операція була повністю завершена . Оцінки та вшанування пілотів Пізніше , вже в кінці гуманітарної місії , один з представників ООН , що мав великий досвід роботи , зізнався , що був упевнений — менше ніж за місяць вертолітний загін місії ООН не міг бути готовим для виконання подібних завдань та ще й у таких умовах , українські ж авіатори мали підготовку менше доби . Практично всіх учасників місії нагородили від імені Президента Грузії Едуарда Шеварнадзетравняроку — у День відновлення державної незалежності Грузії . Від Міністерства оборони України , в грудніроку всім екіпажам були виплачені грошові премії . Див . також Українська миротворча місія в Іраку Участь українських миротворців в Югославських війнах Миротворчі місії України Примітки Джерела Українські вертольоти евакуйовували біженців з Кодори уму роцу ( ФОТО ) - Український мілітарний портал Забута миротворча місія Братские народы : как и почему украинцы спасли тысячи грузин ? — Секретный фронт , 04 . 2017 « У горах Сванетії . Історія . Факти . Особистості . » . - Редакція , видавництво газети " Крила України " Вінниця , ISBN15 - 5 Миротворці . У горах Сванетії Миротворчі місії України