Х.Б. Яссін
Х. Б. Яссін (, 31 липня 1917, Горонтало, Голландська Ост-Індія — 11 березня 2000, Джакарта) — індонезійський письменник і літературознавець. Повне ім'я ().

Біографія 
Закінчив початкову голландську школу для тубільців у Горонтало (1932) і середню школу для тубільців в Медані, куди переїхала його сім'я. Після закінчення школи в 1939 р. повернувся у Горонтало, де працював в адміністрації регента. Переїхавши в Джакарту в 1940 р. влаштувався на роботу редактором у видавництво «Балей Пустака», де пропрацював до 1947 р. Під час японської окупації написав і опублікував кілька віршів і оповідань у журналі «Велика Азія», який підтримувався японцями. У 1953-1957 рр. навчався в Університеті Індонезія, потім два роки в Єльському університеті, де вивчав порівняльне літературознавство. Повернувшись на батьківщину, став викладати в Університеті Індонезія, але в 1964 р. був звільнений за підписання Маніфесту культури (17 серпня 1963, який містив вимогу свободи творчості і культури поза політикою), забороненого 8 травня 1964 р. Був також редактором журналу «Састра». У 1966 році разом з Мохтаром Лубісом заснував журнал «Хорісон», який пізніше очолив Тауфік Ісмаїл.

У 1965 р. після військового перевороту повернувся на викладацьку роботу до університету. У 1971 році був засуджений до одного року тюремного ув'язнення умовно за звинуваченням у тому, що опублікував в журналі твір автора, що ображає Іслам, і відмовився розкрити його справжнє ім'я. В 1973 р. був поновлений на роботі в Університеті Індонезія. У 1976 р. створив Літературний архів, який сам і очолив. У 1978 р. неодноразово викликався до суду у зв'язку з неортодоксальним (поетичним) перекладом «Корану» індонезійською мовою. Похований на кладовищі героїв Калібата.

Творчість 
Автор оповідань реалістичного напряму та кількох антологій з літератури Індонезії («Ехо батьківщини», 1948; «Покоління-66. Проза та поезія», 1968, та ін), а також літературознавчих книг («Сучасна література Індонезії в критиці та есе» в 4-х томах, 1954-1967; «Хайріл Анвар — лідер «Покоління-45», 1956; "Амір Хамзах — поет-лідер «Пуджангга Бару», 1962; «Коран і індонезійська література», 1994. Один з перших дослідників творчості Хаіріла Анвара і Аміра Хамзаха. Відомі також його переклади: «Нічний політ» Сент-Екзюпері (1949), «Макс Хавелаар» Мультатулі (1972), «Коран» (1978), «Бесіди» Еразма Роттердамського, 1988 та ін. Великий колекціонер книг, збирач фольклорних творів і стародавніх рукописів.

Родина 
Батько Bague Mantu Jassin — співробітник Батавської нафтової компанії, мати Habibah Jau. 5 братів і сестер. Був одружений три рази. Першою дружиною була вдова Tientje van Buren, другою — Arsiti (померла в 1962), третьою — Yuliko Willem. Четверо дітей (двоє від другого і двоє від третього шлюбу).

Погляди 
Індонезійський поет Гаджус Сіагіан називав Х. Б. Яссіна «Батьком індонезійської літератури», а президент Індонезії Абдуррахман Вахід — «літературним гігантом».

Див. також 

Мохтар Лубіс

Примітки 

Індонезійські перекладачі
Персоналії за алфавітом
Індонезійські письменники
Письменники за алфавітом
Народились 31 липня
Народились 1917
Померли 11 березня
Померли 2000
Х . Б . Яссін ( , липня Горонтало , Голландська Ост - Індія — березня Джакарта ) — індонезійський письменник і літературознавець . Повне ім'я ( ) . Біографія Закінчив початкову голландську школу для тубільців у Горонталоі середню школу для тубільців в Медані , куди переїхала його сім'я . Після закінчення школи вр . повернувся у Горонтало , де працював в адміністрації регента . Переїхавши в Джакарту вр . влаштувався на роботу редактором у видавництво « Балей Пустака » , де пропрацював дор . Під час японської окупації написав і опублікував кілька віршів і оповідань у журналі « Велика Азія » , який підтримувався японцями . Урр . навчався в Університеті Індонезія , потім два роки в Єльському університеті , де вивчав порівняльне літературознавство . Повернувшись на батьківщину , став викладати в Університеті Індонезія , але вр . був звільнений за підписання Маніфесту культурисерпня який містив вимогу свободи творчості і культури поза політикою ) , забороненоготравняр . Був також редактором журналу « Састра » . Уроці разом з Мохтаром Лубісом заснував журнал « Хорісон » , який пізніше очолив Тауфік Ісмаїл . Ур . після військового перевороту повернувся на викладацьку роботу до університету . Уроці був засуджений до одного року тюремного ув'язнення умовно за звинуваченням у тому , що опублікував в журналі твір автора , що ображає Іслам , і відмовився розкрити його справжнє ім'я . Вр . був поновлений на роботі в Університеті Індонезія . Ур . створив Літературний архів , який сам і очолив . Ур . неодноразово викликався до суду у зв'язку з неортодоксальним ( поетичним ) перекладом « Корану » індонезійською мовою . Похований на кладовищі героїв Калібата . Творчість Автор оповідань реалістичного напряму та кількох антологій з літератури Індонезії ( « Ехо батьківщини » , « Покоління - 66 . Проза та поезія » , та ін ) , а також літературознавчих книг ( « Сучасна література Індонезії в критиці та есе » вх томах , « Хайріл Анвар — лідер « Покоління - 45 » , " Амір Хамзах — поет - лідер « Пуджангга Бару » , « Коран і індонезійська література » , Один з перших дослідників творчості Хаіріла Анвара і Аміра Хамзаха . Відомі також його переклади : « Нічний політ » Сент - Екзюпері « Макс Хавелаар » Мультатулі « Коран » « Бесіди » Еразма Роттердамського , та ін . Великий колекціонер книг , збирач фольклорних творів і стародавніх рукописів . Родина Батько Bague Mantu Jassin — співробітник Батавської нафтової компанії , мати Habibah Jau . братів і сестер . Був одружений три рази . Першою дружиною була вдова Tientje van Buren , другою — Arsiti ( померла в третьою — Yuliko Willem . Четверо дітей ( двоє від другого і двоє від третього шлюбу ) . Погляди Індонезійський поет Гаджус Сіагіан називав Х . Б . Яссіна « Батьком індонезійської літератури » , а президент Індонезії Абдуррахман Вахід — « літературним гігантом » . Див . також Мохтар Лубіс Примітки Індонезійські перекладачі Персоналії за алфавітом Індонезійські письменники Письменники за алфавітом Народилисьлипня Народились Померлиберезня Померли