Іоан (Булін)
Іоан Булін (, в миру Миколай Олександрович Булін; 16 лютого 1893, Виипсу, Вируський повіт, Естляндська губернія, Російська імперія, нині - волость Ряпіна, повіт Пилвамаа, Естонія - 30 липня 1941, Санкт-Петербург, Росія) — єпископ православної церкви Росії, Єпископ Печерський. У 1929-1934 роках був депутатом Рійгікогу.

Біографія 
Народився 16 лютого 1893 р. У селі Вепс Ряпінської волості Вируського повіту на півдні Естляндської губернії (нині Виипсу, Естонія) в родині російських робочих. Його батьки були нащадками вихідців із Дону, переселеними в період правління імператриці Єлизавети Петрівни в кількості 220 сімей в Ряпіну для роботи на паперовій фабриці. Ці переселенці утворили власне селище, в якому для них була збудована православна церква в ім'я святих праведників Захарія і Єлизавети.

З шести років допомагав у церкві під час богослужінь, з восьми - читав по пам'яті молитву "Трисвяте".

У 1901-1903 роки навчався в початковій школі селища Виипсу. Ще 2 роки навчався в Радомської міністерської школі в Раадама.

У 1905 році вступив у Ризьке духовне училище. У 1909 році продовжив навчання в Ризькій духовній семінарії, яку закінчив у 1915 році за першим розрядом, «з відзнакою».

У Петербурзі  
У тому ж році Миколай Булін вступив у Петербурзьку духовну академію, де зарекомендував себе надійним товаришем і старанним учнем. Відомо, що в найвідповідальніші моменти життя курсу, на якому навчався Миколай, саме йому довіряли проповідувати за богослужінням або на урочистих актах виступати зі словом привітання.

Під впливом патріотичного піднесення в Росії, пов'язаного з початком Першої світової війни не дивлячись на «бронь» від армії, перейшов у петергофську школу прапорщиків, яку успішно закінчив у 1916 році і відправився в діючу армію. Брав участь в декількох боях.

У грудні 1917 року Микола Булин був звільнений від армії наказом Головнокомандувача Криленком  і повернувся в Петербурзьку духовну академію для продовження навчання.

21 травня 1918 року в храмі 12 Апостолів ректором єпископом Ямбурзькими Анастасієм Алєксандровим) він був пострижений у чернецтво з ім'ям Іоанн, на честь святителя Іоанна Тобольського, а 23 травня того ж року був висвячений у сан ієродиякона. 12 серпня того ж року в Свято-Троїцькому соборі Олександро-Невської Лаври митрополит Петроградський і Гдовський Веніамін висвятив його в сан ієромонаха.

Після висвячення отримав направлення в Покровський Ведрилівський гуртожитковий жіночий монастир в Петроградській губернії, де псаломщиком був його дядько по матері.

У Росії в цей час посилювалися гоніння на Церкву, один за одним арештовувалися священнослужителі, припинилися заняття в академії. 

Побоюючись арешту, в січні 1919 року втік по льоду Чудського озера з Росії до Естонії, що тільки отримала незалежність.

Служіння в Естонії  
Повернувшись на батьківщину, архієпископом Псковським Євсевієм був призначений парохом у Зачерні.

У січні 1920 року ієромонах Іоан був затверджений виконуючим обов'язки Благочинного Печерського краю.

20 лютого 1920 ієромонах Іоан Булін прибув у Псково-Печерський монастир у якості його намісника.

Монастир після подій 1917-1919 років перебував у занепаді, майже все господарство було знищене. Земля відібрана, будівлі стали ветхими, дах протікав, стіни обвалилися.

Трапезна використовувалася в якості казарми для роти естонських військ. Верхній поверх будинку настоятеля був відведений під приміщення мирового судді. Мировий суддя жив там же. А нижній поверх будинку займала землевпорядна комісія. Наміснику спочатку довелося тулитися в невеликій кімнаті Лазаревського корпусу. Братії було небагато: старі ченці, кілька дияконів, послушників - майже весь штат. Новий намісник активно взявся за його відновлення.

У тому ж році ієромонах Іоанн був висунутий кандидатом в єпископи, але через молодість, всього 27 років, Патріархом Московським і всієї Русі Тихоном, його кандидатура була відхилена.

23 листопада (6 грудня) цього ж року він був зведений в сан архімандрита.

Але стараннями Єпископа Іоанна все почало поступово приймати належний вигляд. Був проведений капітальний ремонт всіх житлових корпусів після виселення мирських мешканців. Трапезна і настоятельський будинок були відремонтовані. У 1924 році проведено капітальний ремонт Стрітенського храму, а в 1927 році - великий капітальний ремонт Успенського собору. Був відновлений давній дзвін часів Бориса Годунова на малій дзвіниці Нікольського храму, пошкоджений у 1918 році, зроблено великий внутрішній ремонт в тому ж Успенському храмі. Капітально відремонтований Михайлівський собор всередині. Було приведене до ладу внутрішнє монастирське життя.

Гроші на проведені роботи надходили як від невідомих жертводавців, так і від міністерства народної освіти Естонії.

У 1926 році архімандрит Іоанн постановою Синоду Естонської Автономної Православної Церкви був покликаний до єпископського служіння зі збереженням посади настоятеля Псково-Печерського монастиря. 25 квітня 1926 року відбулася його хіротонія в єпископа Печерського. Хіротонію здійснили митрополит Талліннський і всієї Естонії Александер Паулус і архієпископ Нарвський Євсевій Гроздов.

У серпні 1929 року у Псково-Печерському монастирі проходив Другий з'їзд Російського студентського християнського руху. Настоятель обителі Єпископ Іоан був душею зборів, і багато в чому, завдяки його духовному керівництву, з'їзд, за словами одного з його учасників, перетворився на «великий зліт віри і любові... зламав лід найхолодніших душ, зробивши віруючими невіруючих, вказав сенс життя тим, що шукали його і явив ... у своїй найвищій точці сліпучу істину торжества православ'я».

Після смерті архієпископа Євсевія в 1929 році він до 1932 року одночасно керував і Нарвською єпархією.

У 1930 році побудовані нові кам'яні сходи замість дерев'яних - спуск від Михайлівського собору вниз до центру монастиря.

Єпископ Іоанн був молитовником, володів непоганим голосом, багато проповідував. У своїй богослужбовій практиці владика дотримувався старих традицій Православної церкви та відроджував забуті. У той же час ніби даниною обставинам багатомовному населенню - єпископом Іоаном був введений порядок читання Пасхального Євангелія дев'ятьма мовами: грецькою, церковнослов'янською, естонською, російською, латинською, польською, німецькою, латиською та староєврейською. При владиці Івані Печерський монастир активізував свою релігійну діяльність.

Були відновлені, а також засновані нові хресні ходи, які збирали безліч паломників як з усієї Прибалтики так і з більш віддалених земель. Все це зробило єпископа Іоана одним з найвідоміших церковних діячів Естонії кінця 1920-х початку 1930-х років.

У той же час естонська влада втручалися в діяльність монастиря, і у єпископа Іоана неодноразово виникали розбіжності з Синодом Естонської Церкви у питанні власності Печерської обителі. Він виступав проти нововведень, що вводяться в деяких храмах, був противником введення нового стилю.

16 червня 1932 року на проведеному в Талліні Соборі Православної Церкви в Естонії голосами естонської більшості його членів було винесене рішення про переведення єпископа Печерського Іоанна на вакантну з 1927 року Нарвську і Ізборську кафедру. Всупереч протесту єпископа Іоана, його зобов'язали залишити Псково-Печерський монастир. Незважаючи ні на які докази, єпископ Іоан не прийняв Нарвської кафедри. 30 грудня 1932 року він був звільнений на спокій, причому служити, згідно з розпорядженням митрополита Александера, він мав право тільки за особливим розпорядженням.

В еміграції  
У січні 1934 єпископ Іоанн відправився в Константинополь, щоб особисто подати скаргу на митрополита Александера і Синод Естонської Церкви. Ця місія не мала успіху і владика виїхав на Афон, де жив місяць, здійснював богослужіння в Пантелеймонівському, Андріївському і Іллінському монастирях. Побував в Єрусалимі, Палестині, Лівані та Сирії. Згадується про його проживання в Болгарії.

З вересня 1934 єпископ Іоанн на запрошення Патріарха Сербського Варнави проживав у Югославії в монастирі Раковіца, на околиці Белграда. Владика виступав з лекціями про становище Православної Церкви в Радянському Союзі, вивчав мистецтво в іконописній майстерні Пимена Софронова.

Повернення на батьківщину  
Після смерті Патріарха Варнави, в 1938 році, єпископ Іоанн повернувся до Естонії, отримав дозвіл жити у матері, а потім у брата в Печорах.

У жовтні 1940 року активно виступав у Печорах за приєднання до Московського Патріархату. Владика «владно зажадав всім священнослужителям написати покаянне прохання для приєднання до Російської Патріархії» - писав у листі ігумен Павло Горшков. У тому ж році єпископ Іоанн був визнаний патріаршим місцеблюстителем митрополитом Сергієм у «званні єпископа Печерського» (лист від 13.XII.1940).

Арешт і розстріл  
Але митрополит Сергій не знав, що вже 18 жовтня 1940 владика Іоанн був заарештований НКВД в Печорах, а в листопаді він був переведений до Ленінграду.

Владиці були пред'явлені стандартні звинувачення для того часу - антирадянська агітація і пропаганда. За вироком Ленінградського облсуду від 8 квітня 1941 року він був підданий вищій мірі покарання - розстрілу, який відбувся 30 липня 1941 року в Ленінграді.

Єпископ Іоан був реабілітований прокуратурою Псковської області 22 квітня 1992 року.

Посилання 
 А. К. Клементьев, Т. Шор. ИОАНН // Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2010. — Т. XXIII. — С. 382-385. — 752 с. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-042-4.

Джерела 
 BULIN Nikolai (piiskop Joann)

Примітки 

Єпископи
Уродженці Естонії
Випускники Санкт-Петербурзької духовної академії
Духовенство
Померли в Санкт-Петербурзі
Репресовані в СРСР
Розстріляні в СРСР
Народились 16 лютого
Народились 1893
Померли 30 липня
Померли 1941
Іоан Булін ( , в миру Миколай Олександрович Булін ;лютого Виипсу , Вируський повіт , Естляндська губернія , Російська імперія , нині - волость Ряпіна , повіт Пилвамаа , Естонія - липня Санкт - Петербург , Росія ) — єпископ православної церкви Росії , Єпископ Печерський . Уроках був депутатом Рійгікогу . Біографія Народивсялютогор . У селі Вепс Ряпінської волості Вируського повіту на півдні Естляндської губернії ( нині Виипсу , Естонія ) в родині російських робочих . Його батьки були нащадками вихідців із Дону , переселеними в період правління імператриці Єлизавети Петрівни в кількостісімей в Ряпіну для роботи на паперовій фабриці . Ці переселенці утворили власне селище , в якому для них була збудована православна церква в ім'я святих праведників Захарія і Єлизавети . З шести років допомагав у церкві під час богослужінь , з восьми - читав по пам'яті молитву " Трисвяте " . Уроки навчався в початковій школі селища Виипсу . Щероки навчався в Радомської міністерської школі в Раадама . Уроці вступив у Ризьке духовне училище . Уроці продовжив навчання в Ризькій духовній семінарії , яку закінчив уроці за першим розрядом , « з відзнакою » . У Петербурзі У тому ж році Миколай Булін вступив у Петербурзьку духовну академію , де зарекомендував себе надійним товаришем і старанним учнем . Відомо , що в найвідповідальніші моменти життя курсу , на якому навчався Миколай , саме йому довіряли проповідувати за богослужінням або на урочистих актах виступати зі словом привітання . Під впливом патріотичного піднесення в Росії , пов'язаного з початком Першої світової війни не дивлячись на « бронь » від армії , перейшов у петергофську школу прапорщиків , яку успішно закінчив уроці і відправився в діючу армію . Брав участь в декількох боях . У грудніроку Микола Булин був звільнений від армії наказом Головнокомандувача Криленком і повернувся в Петербурзьку духовну академію для продовження навчання . 21 травняроку в храміАпостолів ректором єпископом Ямбурзькими Анастасієм Алєксандровим ) він був пострижений у чернецтво з ім'ям Іоанн , на честь святителя Іоанна Тобольського , атравня того ж року був висвячений у сан ієродиякона . серпня того ж року в Свято -Троїцькому соборі Олександро - Невської Лаври митрополит Петроградський і Гдовський Веніамін висвятив його в сан ієромонаха . Після висвячення отримав направлення в Покровський Ведрилівський гуртожитковий жіночий монастир в Петроградській губернії , де псаломщиком був його дядько по матері . У Росії в цей час посилювалися гоніння на Церкву , один за одним арештовувалися священнослужителі , припинилися заняття в академії . Побоюючись арешту , в січніроку втік по льоду Чудського озера з Росії до Естонії , що тільки отримала незалежність . Служіння в Естонії Повернувшись на батьківщину , архієпископом Псковським Євсевієм був призначений парохом у Зачерні . У січніроку ієромонах Іоан був затверджений виконуючим обов'язки Благочинного Печерського краю . 20 лютогоієромонах Іоан Булін прибув у Псково - Печерський монастир у якості його намісника . Монастир після подійроків перебував у занепаді , майже все господарство було знищене . Земля відібрана , будівлі стали ветхими , дах протікав , стіни обвалилися . Трапезна використовувалася в якості казарми для роти естонських військ . Верхній поверх будинку настоятеля був відведений під приміщення мирового судді . Мировий суддя жив там же . А нижній поверх будинку займала землевпорядна комісія . Наміснику спочатку довелося тулитися в невеликій кімнаті Лазаревського корпусу . Братії було небагато : старі ченці , кілька дияконів , послушників - майже весь штат . Новий намісник активно взявся за його відновлення . У тому ж році ієромонах Іоанн був висунутий кандидатом в єпископи , але через молодість , всьогороків , Патріархом Московським і всієї Русі Тихоном , його кандидатура була відхилена . 23 листопадагрудня ) цього ж року він був зведений в сан архімандрита . Але стараннями Єпископа Іоанна все почало поступово приймати належний вигляд . Був проведений капітальний ремонт всіх житлових корпусів після виселення мирських мешканців . Трапезна і настоятельський будинок були відремонтовані . Уроці проведено капітальний ремонт Стрітенського храму , а вроці - великий капітальний ремонт Успенського собору . Був відновлений давній дзвін часів Бориса Годунова на малій дзвіниці Нікольського храму , пошкоджений уроці , зроблено великий внутрішній ремонт в тому ж Успенському храмі . Капітально відремонтований Михайлівський собор всередині . Було приведене до ладу внутрішнє монастирське життя . Гроші на проведені роботи надходили як від невідомих жертводавців , так і від міністерства народної освіти Естонії . Уроці архімандрит Іоанн постановою Синоду Естонської Автономної Православної Церкви був покликаний до єпископського служіння зі збереженням посади настоятеля Псково - Печерського монастиря . квітняроку відбулася його хіротонія в єпископа Печерського . Хіротонію здійснили митрополит Талліннський і всієї Естонії Александер Паулус і архієпископ Нарвський Євсевій Гроздов . У серпніроку у Псково - Печерському монастирі проходив Другий з'їзд Російського студентського християнського руху . Настоятель обителі Єпископ Іоан був душею зборів , і багато в чому , завдяки його духовному керівництву , з'їзд , за словами одного з його учасників , перетворився на « великий зліт віри і любові ... зламав лід найхолодніших душ , зробивши віруючими невіруючих , вказав сенс життя тим , що шукали його і явив \ ... у своїй найвищій точці сліпучу істину торжества православ'я » . Після смерті архієпископа Євсевія вроці він дороку одночасно керував і Нарвською єпархією . Уроці побудовані нові кам'яні сходи замість дерев'яних - спуск від Михайлівського собору вниз до центру монастиря . Єпископ Іоанн був молитовником , володів непоганим голосом , багато проповідував . У своїй богослужбовій практиці владика дотримувався старих традицій Православної церкви та відроджував забуті . У той же час ніби даниною обставинам багатомовному населенню - єпископом Іоаном був введений порядок читання Пасхального Євангелія дев'ятьма мовами : грецькою , церковнослов'янською , естонською , російською , латинською , польською , німецькою , латиською та староєврейською . При владиці Івані Печерський монастир активізував свою релігійну діяльність . Були відновлені , а також засновані нові хресні ходи , які збирали безліч паломників як з усієї Прибалтики так і з більш віддалених земель . Все це зробило єпископа Іоана одним з найвідоміших церковних діячів Естонії кінцях початкух років . У той же час естонська влада втручалися в діяльність монастиря , і у єпископа Іоана неодноразово виникали розбіжності з Синодом Естонської Церкви у питанні власності Печерської обителі . Він виступав проти нововведень , що вводяться в деяких храмах , був противником введення нового стилю . 16 червняроку на проведеному в Талліні Соборі Православної Церкви в Естонії голосами естонської більшості його членів було винесене рішення про переведення єпископа Печерського Іоанна на вакантну зроку Нарвську і Ізборську кафедру . Всупереч протесту єпископа Іоана , його зобов'язали залишити Псково - Печерський монастир . Незважаючи ні на які докази , єпископ Іоан не прийняв Нарвської кафедри . грудняроку він був звільнений на спокій , причому служити , згідно з розпорядженням митрополита Александера , він мав право тільки за особливим розпорядженням . В еміграції У січнієпископ Іоанн відправився в Константинополь , щоб особисто подати скаргу на митрополита Александера і Синод Естонської Церкви . Ця місія не мала успіху і владика виїхав на Афон , де жив місяць , здійснював богослужіння в Пантелеймонівському , Андріївському і Іллінському монастирях . Побував в Єрусалимі , Палестині , Лівані та Сирії . Згадується про його проживання в Болгарії . З вересняєпископ Іоанн на запрошення Патріарха Сербського Варнави проживав у Югославії в монастирі Раковіца , на околиці Белграда . Владика виступав з лекціями про становище Православної Церкви в Радянському Союзі , вивчав мистецтво в іконописній майстерні Пимена Софронова . Повернення на батьківщину Після смерті Патріарха Варнави , вроці , єпископ Іоанн повернувся до Естонії , отримав дозвіл жити у матері , а потім у брата в Печорах . У жовтніроку активно виступав у Печорах за приєднання до Московського Патріархату . Владика « владно зажадав всім священнослужителям написати покаянне прохання для приєднання до Російської Патріархії » - писав у листі ігумен Павло Горшков . У тому ж році єпископ Іоанн був визнаний патріаршим місцеблюстителем митрополитом Сергієм у « званні єпископа Печерського » ( лист відXII . 1940 ) . Арешт і розстріл Але митрополит Сергій не знав , що вжежовтнявладика Іоанн був заарештований НКВД в Печорах , а в листопаді він був переведений до Ленінграду . Владиці були пред'явлені стандартні звинувачення для того часу - антирадянська агітація і пропаганда . За вироком Ленінградського облсуду відквітняроку він був підданий вищій мірі покарання - розстрілу , який відбувсялипняроку в Ленінграді . Єпископ Іоан був реабілітований прокуратурою Псковської областіквітняроку . Посилання А . К . Клементьев , Т . Шор . ИОАНН / / Православная энциклопедия . — М . \ : Церковно - научный центр « Православная энциклопедия » , — Т . XXIII . — С . — с . — 000 экз . — ISBN89572-042 - 4 . Джерела BULIN Nikolai ( piiskop Joann ) Примітки Єпископи Уродженці Естонії Випускники Санкт - Петербурзької духовної академії Духовенство Померли в Санкт - Петербурзі Репресовані в СРСР Розстріляні в СРСР Народилисьлютого Народились Померлилипня Померли