Максімо Сантос
Максімо Беніто Сантос Барбоса (; Пандо, Канелонес, 15 квітня 1847 - Буенос-Айрес, 19 травня 1889)  — уругвайський солдат і політик, Президент Республіки між 1882 і 1886 роками.

Біографія 
Народження Максимо Беніто Сантоса було зареєстровано в Парафії Непорочного Зачаття Пандо.  Його сім'я оселилася в сільській місцевості Пандо.  Він був шостою дитиною в шлюбі з Хоакіном Сантосом і Марією Альдіною Барбоса, яка вийшла заміж у Серро Ларго, де народилися їхні перші діти.  Марія Алдіна Барбоса мала бразильських предків.  Батько Сантоса і його діти використовують прізвище Сантос як "де-лос-Сантос".

Військова кар'єра 
Перед початком своєї військової кар'єри Сантос був зайнятий в торгівлі, потім в якості бригадира в загоні автомобілістів.  Він добровільно вступив до армії.  Його дружба з Лоренцо Латорре привела його від сержанта до командира 5-го Казадорес.  Він був другим лейтенантом, 1-м лейтенантом і капітаном.  Сантос стверджував, що він служив у батальйоні «Соса», і що просування по службі було надано йому в поході генералами Борхесом, Суаресом і Енріке Кастро, на його службі в боротьбі з революцією Тимоте Апарісіо .

Президентство 
Він був військовим міністром під керівництвом Франциско Антоніно Відаля Сільви.  Після відставки за станом здоров'я Сантос був обраний президентом республіки 1 березня 1882 року, у віці 35 років, протягом чотирьох років.  Завершуючи свій мандат, він був обраний, як і його наступник Франциско Антоніно Відал Сільва, але він знову подав у відставку 24 травня 1886 року, знову прийнявши першу магістратуру. 

Єдиним шляхом було обрати президента Сенату, а потім президента республіки, щоб піти у відставку (тоді не було віце-президента).  Але сенатори були обрані відомчим реєстром, а головні червоні лідери вже були висунуті їхніми департаментами, тому Сантос не мав жодних шансів дійти до парламенту.  Потім, згідно із законом № 1.854 від 30 грудня 1885 року, відділ Флоресу був створений з території, що належала 3-ї судової секції департаменту Сан-Хосе.  Відаль був обраний сенатором Флоресом у 1885 році, а в 1886 році - президентом Республіки (непрямі вибори).  Сантос, його заступник, залишався президентом Сенату.  Після відставки Відаля до президентства в 1886 році Сантос знову приєднався до президентства.  Безперервність Сантоса була підготовлена без поміркованості між ним і Валідою. 

Хоча він був членом партії Колорадо, Сантос був незалежним і через це не мав жодної корпоративної підтримки: він протистояв Церкві, масонам, аристократам (лікарям) і опозиції, і навіть секторам своєї партії.  Однак у своєму мандаті він домігся глибоких змін, які підготували країну, що розвивається, стати сучасною державою. 

Великиму «переобранню» Сантоса чинили опір прихильники трьох існуючих партій, які взяли зброю у руки 30 березня 1886 року.  У Буенос-Айресі була створена "революційна хунта" з представниками трьох партій.  Від Колорадо діють Лоренцо Батле, діюча Біла партія з Хуаном Хосе де Еррерой і конституційна партія Мартіна Агірре.  Також брав участь Гонсало Рамірес і полковник Гауденсіо, політичний начальник Монтевідео під час уряду Педро Варели.  Між 30 та 31 березня відбувся бій, де революціонери були розгромлені урядовими силами, вірними Сантосу під Махімо Тахесом .  Революціонери зазнали 200 смертей і більше 600 ув'язнених.  Це повстання відоме як революція Кебрачо.  

За наказом Сантоса і, незважаючи на звинувачення, Тахес помилував ув'язнених і поранених, чоловіків трьох партій, до складу яких входила видатна група осіб, призначених, з часом, зайняти президентство  Хосе Батльє і Ордоньєса і Хуана Кампільстегі.

Кабінет Міністрів

Останні роки 
17 серпня 1886 року Сантос відправився в театр Cibils, щоб побачити виставу опери "Джоконда " Амількаре Пончіеллі, яку виконувала  італійська дива Ева Тетразіні.  Шоу почалося о 20:30.  Приблизно в 21 рік, коли перший акт був у повному розвитку, Максімо Сантос, одягнений у повне плаття, вийшов з вагона і увійшов до кімнати з дочкою Тересітою.  Коли він повернув своє обличчя праворуч, щоб привітати свого друга Туліо Фрейре (творець, серед іншого, президентського гурту), з іншого боку підійшов молодий лейтенант Грегоріо Ортіс і розстріляв його в обличчя в глухий кут.  Серйозно поранений, але живий, Сантос поклав руки до обличчя і похитався, в той час як нападаючий втік по вулиці Ітузаінго у бік вулиці Піедрас.  Один з персональних охоронців президента пішов у гонитві за ним, але він натрапив на саблю і впав на землю.  Автор нападу повернув Піедрас у бік Калле Трейнта-і-Трес, переслідуваної лейтенантом Гардом та іншими охоронцями; в один момент він зупинився на мить і обстріляв своїх переслідувачів, не потрапивши однак в ціль.  Коли він дійшов до Калле Трінта і Трес, і коли він не побачив коня, який повинен був чекати його, щоб полегшити його втечу, він достав револьвер, який він носив на своєму тілі, і покінчив життя самогубством. 

Сантос назвав "Кабінет примирення", без успіху.  Ослаблений, деморалізований, і вже дуже хворий, 18 листопада 1886 року Сантос подав відставку перед парламентом, посилаючись на медичні причини.  Воно було прийнято негайно, і того ж дня генерал-лейтенант Махсімо Таєш був обраний президентом республіки, щоб закінчити термін «Відаль» (1886-1890).  Сантос, з іншого боку, приступив до Європи .  Коли він спробував повернутися в 1887 році, указ, підписаний його колишнім другом Таєшем, перешкодив йому висадитися і вигнати його під приводом, що його життя знаходиться в небезпеці.  Франциско Бауза і Хуан Зоррілья де Сан Мартин (які були противниками режиму Сантіста) підкреслили незаконність цього рішення, схваленого Парламентом, який позбавив права проживати на батьківщині, який не був звинувачений у злочинах і продовжував будучи сенатором Республіки.  Але це було марно.  Сантос помер у Буенос-Айресі 10 травня 1889 року в результаті розриву аневризми аорти, коли йому було 42 роки.

Особистість 
Максімо Сантос любив гарне життя і захоплюючу розкіш, які були характерні для його уряду.  Такою була його любов до пишноти, яку він створив для себе звання капітана-генерала , звично почесного звання, схожого на захисника або п'ятизіркового генерала .  Він зібрав важливу долю, як і інші правителі того часу, і мав кілька соціальних і культурних завоювань.  

Його мандат виділяється піднесенням фігури Артигаса до національного героя, розширенню Варельської Реформації , розвитку порту Монтевідео, створенням університету Республіки, початком поділу Церкви і держави. Законом про монастирі та створенням Цивільного реєстру повернення військових трофеїв до Парагваю (так, що один з головних проспектів Асунсьона називається Грал.  Máximo Santos), фехтування полів і створення сильної мережі батальйонів в інтер'єрі, що дозволило розвиток сільського господарства, серед інших досягнень. 

Його головним опонентом був Хосе Батльє-і-Ордоньєс , який через газету «Ель Діа» відповідав за наполегливе висвітлення всіх негативних аспектів Сантоса (під час його термінів і після нього).

Джерела 

Президенти Уругваю
Міністри Уругваю
Сторінки з неперевіреними перекладами
Максімо Беніто Сантос Барбоса ( ; Пандо , Канелонес , квітня - Буенос- Айрес , травня — уругвайський солдат і політик , Президент Республіки міжіроками . Біографія Народження Максимо Беніто Сантоса було зареєстровано в Парафії Непорочного Зачаття Пандо . Його сім'я оселилася в сільській місцевості Пандо . Він був шостою дитиною в шлюбі з Хоакіном Сантосом і Марією Альдіною Барбоса , яка вийшла заміж у Серро Ларго , де народилися їхні перші діти . Марія Алдіна Барбоса мала бразильських предків . Батько Сантоса і його діти використовують прізвище Сантос як " де -лос - Сантос " . Військова кар'єра Перед початком своєї військової кар'єри Сантос був зайнятий в торгівлі , потім в якості бригадира в загоні автомобілістів . Він добровільно вступив до армії . Його дружба з Лоренцо Латорре привела його від сержанта до командираго Казадорес . Він був другим лейтенантом , м лейтенантом і капітаном . Сантос стверджував , що він служив у батальйоні « Соса » , і що просування по службі було надано йому в поході генералами Борхесом , Суаресом і Енріке Кастро , на його службі в боротьбі з революцією Тимоте Апарісіо \ . Президентство Він був військовим міністром під керівництвом Франциско Антоніно Відаля Сільви . Після відставки за станом здоров'я Сантос був обраний президентом республікиберезняроку , у віціроків , протягом чотирьох років . Завершуючи свій мандат , він був обраний , як і його наступник Франциско Антоніно Відал Сільва , але він знову подав у відставкутравняроку , знову прийнявши першу магістратуру . Єдиним шляхом було обрати президента Сенату , а потім президента республіки , щоб піти у відставку ( тоді не було віце - президента ) . Але сенатори були обрані відомчим реєстром , а головні червоні лідери вже були висунуті їхніми департаментами , тому Сантос не мав жодних шансів дійти до парламенту . Потім , згідно із законом № 854 відгрудняроку , відділ Флоресу був створений з території , що належалаї судової секції департаменту Сан - Хосе . Відаль був обраний сенатором Флоресом уроці , а вроці - президентом Республіки ( непрямі вибори ) . Сантос , його заступник , залишався президентом Сенату . Після відставки Відаля до президентства вроці Сантос знову приєднався до президентства . Безперервність Сантоса була підготовлена без поміркованості між ним і Валідою . Хоча він був членом партії Колорадо , Сантос був незалежним і через це не мав жодної корпоративної підтримки : він протистояв Церкві , масонам , аристократам ( лікарям ) і опозиції , і навіть секторам своєї партії . Однак у своєму мандаті він домігся глибоких змін , які підготували країну , що розвивається , стати сучасною державою . Великиму « переобранню » Сантоса чинили опір прихильники трьох існуючих партій , які взяли зброю у рукиберезняроку . У Буенос- Айресі була створена " революційна хунта " з представниками трьох партій . Від Колорадо діють Лоренцо Батле , діюча Біла партія з Хуаном Хосе де Еррерой і конституційна партія Мартіна Агірре . Також брав участь Гонсало Рамірес і полковник Гауденсіо , політичний начальник Монтевідео під час уряду Педро Варели . Міжтаберезня відбувся бій , де революціонери були розгромлені урядовими силами , вірними Сантосу під Махімо Тахесом \ . Революціонери зазналисмертей і більшеув'язнених . Це повстання відоме як революція Кебрачо . За наказом Сантоса і , незважаючи на звинувачення , Тахес помилував ув'язнених і поранених , чоловіків трьох партій , до складу яких входила видатна група осіб , призначених , з часом , зайняти президентство Хосе Батльє і Ордоньєса і Хуана Кампільстегі . Кабінет Міністрів Останні роки 17 серпняроку Сантос відправився в театр Cibils , щоб побачити виставу опери " Джоконда " Амількаре Пончіеллі , яку виконувала італійська дива Ева Тетразіні . Шоу почалося о30 . Приблизно врік , коли перший акт був у повному розвитку , Максімо Сантос , одягнений у повне плаття , вийшов з вагона і увійшов до кімнати з дочкою Тересітою . Коли він повернув своє обличчя праворуч , щоб привітати свого друга Туліо Фрейре ( творець , серед іншого , президентського гурту ) , з іншого боку підійшов молодий лейтенант Грегоріо Ортіс і розстріляв його в обличчя в глухий кут . Серйозно поранений , але живий , Сантос поклав руки до обличчя і похитався , в той час як нападаючий втік по вулиці Ітузаінго у бік вулиці Піедрас . Один з персональних охоронців президента пішов у гонитві за ним , але він натрапив на саблю і впав на землю . Автор нападу повернув Піедрас у бік Калле Трейнта-і-Трес , переслідуваної лейтенантом Гардом та іншими охоронцями ; в один момент він зупинився на мить і обстріляв своїх переслідувачів , не потрапивши однак в ціль . Коли він дійшов до Калле Трінта і Трес , і коли він не побачив коня , який повинен був чекати його , щоб полегшити його втечу , він достав револьвер , який він носив на своєму тілі , і покінчив життя самогубством . Сантос назвав " Кабінет примирення " , без успіху . Ослаблений , деморалізований , і вже дуже хворий , листопадароку Сантос подав відставку перед парламентом , посилаючись на медичні причини . Воно було прийнято негайно , і того ж дня генерал - лейтенант Махсімо Таєш був обраний президентом республіки , щоб закінчити термін « Відаль » Сантос , з іншого боку , приступив до Європи \ . Коли він спробував повернутися вроці , указ , підписаний його колишнім другом Таєшем , перешкодив йому висадитися і вигнати його під приводом , що його життя знаходиться в небезпеці . Франциско Бауза і Хуан Зоррілья де Сан Мартин ( які були противниками режиму Сантіста ) підкреслили незаконність цього рішення , схваленого Парламентом , який позбавив права проживати на батьківщині , який не був звинувачений у злочинах і продовжував будучи сенатором Республіки . Але це було марно . Сантос помер у Буенос - Айресітравняроку в результаті розриву аневризми аорти , коли йому булороки . Особистість Максімо Сантос любив гарне життя і захоплюючу розкіш , які були характерні для його уряду . Такою була його любов до пишноти , яку він створив для себе звання капітана - генерала , звично почесного звання , схожого на захисника або п'ятизіркового генерала \ . Він зібрав важливу долю , як і інші правителі того часу , і мав кілька соціальних і культурних завоювань . Його мандат виділяється піднесенням фігури Артигаса до національного героя , розширенню Варельської Реформації , розвитку порту Монтевідео , створенням університету Республіки , початком поділу Церкви і держави . Законом про монастирі та створенням Цивільного реєстру повернення військових трофеїв до Парагваю ( так , що один з головних проспектів Асунсьона називається Грал . Máximo Santos ) , фехтування полів і створення сильної мережі батальйонів в інтер'єрі , що дозволило розвиток сільського господарства , серед інших досягнень . Його головним опонентом був Хосе Батльє-і - Ордоньєс , який через газету « Ель Діа » відповідав за наполегливе висвітлення всіх негативних аспектів Сантоса ( під час його термінів і після нього ) . Джерела Президенти Уругваю Міністри Уругваю Сторінки з неперевіреними перекладами