Павлуцький Дмитро Іванович
Дмитро Іванович Павлуцький (? — , гирло річки Орлова, поблизу Анадирского острогу) — російський драгунський майор, керівник військових каральних експедицій на Чукотку.

Біографія 
Народився, ймовірно, у Тобольську, у дворянській сім'ї з білорусько-литовським корінням. Його прадід Ян Павлуцький поступив на службу до московського царя після Смути (1598—1613 років), направлений був на службу до Тобольська, де в 1622—1624 роках провів перший перепис населення.

У 1727 році Дмитро Павлуцький в чині капітана драгунського полку з загоном у 400 козаків був відправлений на Чукотку з так званою місією: «відшукання нової земельки та заклику в підданство немирних іноземців», в складі експедиції Афанасія Шестакова, але через розбіжності, що виникли між ними, відокремився від неї.

Після загибелі в березні 1730 в Битві на річці Егач командира експедиції, А. Шестакова, був призначений керівником експедиції з присвоєнням військового звання майор.

Здійснив численні каральні походи проти місцевих жителів Чукотки та Камчатки — чукчів, коряків, ітельменів, в яких відзначився надзвичайною жорстокістю, використовуючи деструктивну тактику: масових убивств, спалювання поселень, конфіскації стад північних оленів, захоплення у заручники жінок та дітей. Головним лиходієм і збірним образом росіян у чукотському фольклорі був «Якунін», одним з головних прототипів якого став Дмитро Павлуцький. Мешканці Чукотки зображували Якуніна (Павлуцького), як — лихого ворога з «кресальним луком» (кременевою рушницею), який жорстоко вбиває чоловіків та жінок, розрубуючи їх сокирою.

У вересні 1730 Павлуцький прибув в Анадирський острог, в якому перезимував і в 1731 році здійснив каральний похід на Чукотський півострів проти чукчів з метою «захисту» коряків, які прийняли російське підданство.

У тому ж 1731 році був направлений на Камчатку для придушення повстання ітельменів, яке виникло через примушування місцевими козаками корінного населення до рабства.

Після декількох перемог над чукчами Павлуцький у 1732 році, на чолі загону з 225 козаків і сотні аборигенів, пішов проти коряків у районі річки Гижиги. Численні поселення були спалені а всі мешканці були вбиті. У деяких боях коряки вбивали всіх небоєздатних членів своїх родин, а потім захищалися до останньої людини. Коли Павлуцький повернувся назад до Якутська, чукчі та коряки знову повстали. У 1733—1739 роках очолював козацтво на Камчатці, де вживав заходів для поширення землеробства і скотарства серед корінного населення камчадалів.

У 1739—1742 роках був призначений воєводою в Якутську, в 1742 році сенатським указом знову направлений в Анадир.

Здійснив каральні походи на Чукотський півострів у 1744 році та до Чаунської губи в 1746 році. Складав карти місцевості.

14 березня 1747 року, під час чергової каральної експедиції проти чукчів, зазнав нищівної поразки у битві на річці Орловій, під час якої була вбита більша частина його загону і він самий.

Похований у Якутську.

Родина 
Дружина Павлуцького Анна Пилипівна проживала у Якутську. Відомий російський ботанік, етнограф, географ, дослідник Сибіру та Камчатки Степан Крашенінніков був одружений з його племінницею.

Див. також 
 Російсько-чукотські війни (1641—1778)
 Завоювання Сибіру

Примітки

Посилання 
 Jaanus Paal: Kamchatka Story. An example of Russia's conquering policy and colonization history . In: Tartumaa Muuseumi Toimetised. Nr. 2, Tartu 1993 (Kurzfassung auf Englisch) 
 Павлуцкий Дмитрий ЕСБЄ 

Мандрівники Російської імперії
Вояки армії Російської імперії
Поховані в Якутську
Дмитро Іванович Павлуцький ( ? — , гирло річки Орлова , поблизу Анадирского острогу ) — російський драгунський майор , керівник військових каральних експедицій на Чукотку . Біографія Народився , ймовірно , у Тобольську , у дворянській сім'ї з білорусько - литовським корінням . Його прадід Ян Павлуцький поступив на службу до московського царя після Смути1613 років ) , направлений був на службу до Тобольська , де в1624 роках провів перший перепис населення . Уроці Дмитро Павлуцький в чині капітана драгунського полку з загоном укозаків був відправлений на Чукотку з так званою місією : « відшукання нової земельки та заклику в підданство немирних іноземців » , в складі експедиції Афанасія Шестакова , але через розбіжності , що виникли між ними , відокремився від неї . Після загибелі в березнів Битві на річці Егач командира експедиції , А . Шестакова , був призначений керівником експедиції з присвоєнням військового звання майор . Здійснив численні каральні походи проти місцевих жителів Чукотки та Камчатки — чукчів , коряків , ітельменів , в яких відзначився надзвичайною жорстокістю , використовуючи деструктивну тактику : масових убивств , спалювання поселень , конфіскації стад північних оленів , захоплення у заручники жінок та дітей . Головним лиходієм і збірним образом росіян у чукотському фольклорі був « Якунін » , одним з головних прототипів якого став Дмитро Павлуцький . Мешканці Чукотки зображували Якуніна ( Павлуцького ) , як — лихого ворога з « кресальним луком » ( кременевою рушницею ) , який жорстоко вбиває чоловіків та жінок , розрубуючи їх сокирою . У вересніПавлуцький прибув в Анадирський острог , в якому перезимував і вроці здійснив каральний похід на Чукотський півострів проти чукчів з метою « захисту » коряків , які прийняли російське підданство . У тому жроці був направлений на Камчатку для придушення повстання ітельменів , яке виникло через примушування місцевими козаками корінного населення до рабства . Після декількох перемог над чукчами Павлуцький уроці , на чолі загону зкозаків і сотні аборигенів , пішов проти коряків у районі річки Гижиги . Численні поселення були спалені а всі мешканці були вбиті . У деяких боях коряки вбивали всіх небоєздатних членів своїх родин , а потім захищалися до останньої людини . Коли Павлуцький повернувся назад до Якутська , чукчі та коряки знову повстали . У1739 роках очолював козацтво на Камчатці , де вживав заходів для поширення землеробства і скотарства серед корінного населення камчадалів . У1742 роках був призначений воєводою в Якутську , вроці сенатським указом знову направлений в Анадир . Здійснив каральні походи на Чукотський півострів уроці та до Чаунської губи вроці . Складав карти місцевості . 14 березняроку , під час чергової каральної експедиції проти чукчів , зазнав нищівної поразки у битві на річці Орловій , під час якої була вбита більша частина його загону і він самий . Похований у Якутську . Родина Дружина Павлуцького Анна Пилипівна проживала у Якутську . Відомий російський ботанік , етнограф , географ , дослідник Сибіру та Камчатки Степан Крашенінніков був одружений з його племінницею . Див . також Російсько - чукотські війни1778 ) Завоювання Сибіру Примітки Посилання Jaanus Paal : Kamchatka Story . An example of Russia's conquering policy and colonization history \ . In : Tartumaa Muuseumi Toimetised . Nr . Tartu ( Kurzfassung auf Englisch ) Павлуцкий Дмитрий ЕСБЄ Мандрівники Російської імперії Вояки армії Російської імперії Поховані в Якутську