Історія нафтогазовидобування в Південному регіоні України
Історія нафтогазовидобування в Південному регіоні України

Південний нафтогазоносний регіон України — охоплює Західне та Північне Причорномор'я, Північне Приазов'я, Крим, українські зони Чорного і Азовського моря.

Характеристика регіону 
Регіон адміністративно включає Одеську, Миколаївську, Херсонську, Запорізьку і частково Донецьку області та Автономну Республіку Крим.
Площа — 290,6 тис. км², в тому числі акваторій — 123, 5 тис. км². Станом на початок 1999 р. виявлено 39 родовищ: 10 нафтових, 7 газоконденсатних, 22 газових.

Загальний виклад історії нафтогазовидобування в регіоні 
Буріння перших неглибоких свердловин поблизу природних виходів нафти на земну поверхню на Керченському півострові значних результатів не дало, однак на інших площах було створено невеликі нафтопромисли. У 1920-х рр. під керівництвом А. Д. Архангельського виконані науково-дослідні роботи по вивченню стратиграфії і тектоніки Керченського півострова, оцінці його нафтогазоносності. У 1935—1937 рр. В. В. Колюбинською, Г. О. Личагіним та М. В. Муратовим узагальнено геологічний матеріал по всьому Кримському півострову і складено геологічну карту масштабу 1:100000. Визначено головні напрямки пошуково-розвідувальних робіт на нафту і газ на Керченському півострові і рекомендовані структури, перспективні у відкладах міоцену і майкопської серії. Бурові роботи велися створеним у 1933 р. трестом «Кримнафтогаз».

У 1944 р., відразу після звільнення Криму від окупації був створений трест «Кримнафтогазрозвідка», що дозволило збільшити обсяги пошукового буріння, охопити нові райони, включаючи Рівнинний Крим і Північне Причорномор'я, а також розширити стратиграфічний діапазон досліджуваних відкладів. У цей період комплексні геофізичні роботи стають основою для нових геологічних побудов. За даними гравіметричної зйомки (1946—1952 рр.) складено зведену карту аномалій сили тяжіння для Рівнинного Криму. У 1947—1949 рр. проведена геомагнітна зйомка. Значну роль у розвитку нафтогазопошукових робіт відіграли сейсмічні дослідження методом відбитих хвиль (МВХ), які є обов'язковою і достатньою підставою для постановки пошукового буріння на нафту і газ на локальних об'єктах.

У 1944—1960 рр. пошуки родовищ вуглеводнів поширюються й на інші регіони Криму і Присивашшя, зростає їх стратиграфічний обсяг до відкладів нижньої крейди включно та глибина буріння. Однак родовищ, які б мали промислове значення, не виявлено.

Перший фонтан газу в Рівнинному Криму отримано на Задорненській площі з утворень палеоцену у 1960 р. Згодом були відкриті Октябрське нафтове та Глібовське і Карлавське газові родовища (1961 р.).

Протягом 1960-х рр. геофізичними роботами виявлені пастки не лише в палеоценових, але і в майкопських відкладах. Глибоким бурінням відкрито ще ряд родовищ газу. Промисловий видобуток газу в регіоні розпочато у 1966 р. на Глібовському родовищі. В наступні роки введені у розробку Задорненське (1967 р.) і Джанкойське (1970 р.) родовища, що уможливило довести видобуток у 1972 р. до 853,5 млн м³. Далі він поступово зменшувався до 215,8 млн м³ у 1981 р. У Криму були проведені газопроводи з Глібовського родовища до Євпаторії, Сак, Сімферополя, Бахчисарая і Севастополя (1966—1967 рр.). Пізніше були підключені інші газові родовища і вся система газопостачання Криму з'єднана з загальноукраїнською (1976 р.)

З 1970 по 1990 рр. у північно-західній частині шельфу Чорного моря геофізичними методами було виявлено близько 46, а в акваторії Азовського моря — 22 перспективних структури. Починаючи з середини 2012 р. дві самопідйомні бурові установки «Чорноморнафтогазу» «Петро Годованець» і «Україна» успішно розробляли Одеське шельфове родовище газу. Завдяки освоєнню шельфу видобуток газу в Криму за два роки збільшився в 2,5 рази. У 2014 р. українські бурові платформи на шельфі Чорного моря були захоплені Росією під час анексії Криму й переправлені ближче до півострова.

На теренах Західного Причорномор'я пошукові роботи проводились починаючи з 1946 р., однак пошуки нафти і газу не дали позитивних результатів і з 1954 р. їх припинили. Принципово важливим для стратегії пошуків вуглеводнів у Західному Причорномор'ї стало відкриття у 1983 р. Східно-Саратського нафтового родовища в карбонатних середньодевонських породах. Ця подія змінила думку багатьох дослідників щодо перспективності цього регіону.

Пізніше виявлено Жовтоярське нафтове родовище та невеликі поклади на Білоліській і Сариярській площах. У межах морських акваторій України геофізичними дослідженнями був охоплений весь осадовий чохол. Бурові роботи проводилися переважно на верхні горизонти: крейдові, палеогенові та неогенові. Ступінь їх вивченості у районах різний.

Розвиток техніки і технології розробки морських родовищ вуглеводнів у другій половині ХХ ст 

Відкриття у 1960-х рр. низки родовищ вуглеводнів у рівнинному Криму спонукало до пошуків нафти і газу в прилеглих районах шельфу Чорного та Азовського морів. Геологічні прогнози, які базувалися на аналізі структурних та літолого-фаціальних умов нафтогазонагромадження в рівнинному Криму та Присивашші, дозволили оптимістично оцінити надра цих акваторій.

На початок 1970-х рр. на північно-західному шельфі Чорного моря сейсмічними дослідженнями було підготовлено ряд структур під глибоке буріння, а в 1975 році на піднятті Голіцина зі свердловини № 7 отримано перший фонтан газу на Чорноморському шельфі України. Почався новий етап нафтогазопошукових робіт, на якому важливу роль відігравали дослідження в акваторіях. У 1976 р. одержано приплив газу із свердловини № 1 Північно-Керченська в Азовському морі.
З 1970 по 1980 рр. у північно-західній частині шельфу Чорного моря геофізичними методами було виявлено близько 40, а на шельфі Азовського моря — 20 перспективних структур. Створюється спеціалізована установа для пошуково-розвідувального буріння на шельфі Чорного моря (тепер ДВП «Чорноморнафтогаз»).
На Чорноморському шельфі на теперішній час вже відкрито сім, у тому числі чотири середніх, а на Азовському — сім газових та газоконденсатних родовищ. Функціонує морський газопровід.

Проектуванням нафтових морських платформ та інших компонентів морського нафто- і газовидобутку в Україні за часів СРСР займалося ЦКБ «Корал» (м. Севастополь).

В районах шельфів Чорного і Азовського морів зосереджені понад 40 % запасів нафти і газу нашої держави. На континентальному шельфі Чорного моря відкрито сім газових і газоконденсатних родовищ: Архангельське, Голіцинське, Безіменне, Шмідта, Штормове, Одеське і Кримське і одне нафтове — Олімпійське.
На шельфі Азовського моря відкрито сім газових і газоконденсатних родовищ: Стрілкове, Морське, Північно-Керчинське, Північно-Казантипське, Північно-Булганакське, Східно-Казантипське і Південно-Казантипське.

В Україні морські нафтогазові промисли на Чорному і Азовському морях обслуговує державна компанія ДАТ «Чорноморнафтогаз». ДАТ «Чорноморнафтогаз» має дві самопідйомні плавучі бурові платформи — СПБУ «Таврида», яка працює на Одеській площі в Чорному морі і СПБУ «Сиваш» — на прикерченському шельфі Чорного моря (площа Суботіна). За 1994—2005 рр. в Чорному й Азовському морях відкрито декілька нових газових родовищ.

Принципово важливим для стратегії пошуків вуглеводнів у Західному Причорномор'ї стало відкриття у 1983 р. Східно–Саратського нафтового родовища в карбонатних середньодевонських породах. Воно змінило думку багатьох дослідників про перспективність цього регіону. Пізніше виявлено Жовтоярське нафтове родовище та невеликі поклади на Білоліській та Сариярській площах. У межах морських акваторій України геофізичними дослідженнями був охоплений весь осадочний чохол. Бурові роботи проводилися переважно на верхні горизонти: крейдові, палеогенові та неогенові. Ступінь їх вивченості у районах різний.

У 2014 р., після анексії Росією Криму, дві плавучі бурові установки «Петро Годованець» і «Україна», що належали «Чорноморнафтогазу», були захоплені Збройними силами РФ і відбуксировані до узбережжя окупованого Криму.

Див. також 
 Історія освоєння мінеральних ресурсів України
 Хронологія розвитку газової промисловості України
 Історія нафто- і газовидобування в Україні
 Процес «Румунія проти України»
 Список газовидобувних підприємств України
 Нафтова промисловість України

Джерела 

 
 Гайко Г. І., Білецький В. С. Історія гірництва: Підручник. — Київ-Алчевськ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», видавництво «ЛАДО» ДонДТУ, 2013. — 542 с.
 Білецький В. С., Гайко Г.І, Орловський В. М. Історія та перспективи нафтогазовидобування: Навчальний посібник / В. С. Білецький та ін. — Харків, НТУ «ХПІ»; Київ, НТУУ «КПІ імені Ігоря Сікорського»; Полтава, ПІБ МНТУ ім. академіка Ю. Бугая. — Київ: ФОП Халіков Р. Х., 2019.
 Історія бурової справи в Україні//http://first-drilling.com.ua 
 Нафта і газ Прикарпаття: нариси історії. Науково-популярне видання / За ред. О.Калашникової та Р.Рейхерта. — Краків-Київ: Інститут нафти і газу; Наукова думка, 2004.– 572с.
 Нафта і газ України / Гол. ред. М. П. Ковалко. — Київ: Наукова думка, 1997.– 384с.
 «Укрнафта»: подорож у часі і просторі. Історія і сьогодення ВАТ «Укрнафти», публіцистичне видання /Автор-упорядник П.Шевченко. — Київ: ВД «Лідер ХХІ століття», 2008. — 245 с.

Нафтогазова промисловість України
Історія освоєння мінеральних ресурсів
Історія промисловості в Україні
Історія нафтогазовидобування в Південному регіоні України Південний нафтогазоносний регіон України — охоплює Західне та Північне Причорномор'я , Північне Приазов'я , Крим , українські зони Чорного і Азовського моря . Характеристика регіону Регіон адміністративно включає Одеську , Миколаївську , Херсонську , Запорізьку і частково Донецьку області та Автономну Республіку Крим . Площа — 6 тис . км² , в тому числі акваторій — тис . км² . Станом на початокр . виявленородовищ : нафтових , газоконденсатних , газових . Загальний виклад історії нафтогазовидобування в регіоні Буріння перших неглибоких свердловин поблизу природних виходів нафти на земну поверхню на Керченському півострові значних результатів не дало , однак на інших площах було створено невеликі нафтопромисли . Ух рр . під керівництвом А . Д . Архангельського виконані науково - дослідні роботи по вивченню стратиграфії і тектоніки Керченського півострова , оцінці його нафтогазоносності . У1937 рр . В . В . Колюбинською , Г . О . Личагіним та М . В . Муратовим узагальнено геологічний матеріал по всьому Кримському півострову і складено геологічну карту масштабу100000 . Визначено головні напрямки пошуково - розвідувальних робіт на нафту і газ на Керченському півострові і рекомендовані структури , перспективні у відкладах міоцену і майкопської серії . Бурові роботи велися створеним ур . трестом « Кримнафтогаз » . Ур . , відразу після звільнення Криму від окупації був створений трест « Кримнафтогазрозвідка » , що дозволило збільшити обсяги пошукового буріння , охопити нові райони , включаючи Рівнинний Крим і Північне Причорномор'я , а також розширити стратиграфічний діапазон досліджуваних відкладів . У цей період комплексні геофізичні роботи стають основою для нових геологічних побудов . За даними гравіметричної зйомки1952 рр . ) складено зведену карту аномалій сили тяжіння для Рівнинного Криму . У1949 рр . проведена геомагнітна зйомка . Значну роль у розвитку нафтогазопошукових робіт відіграли сейсмічні дослідження методом відбитих хвиль ( МВХ ) , які є обов'язковою і достатньою підставою для постановки пошукового буріння на нафту і газ на локальних об'єктах . У1960 рр . пошуки родовищ вуглеводнів поширюються й на інші регіони Криму і Присивашшя , зростає їх стратиграфічний обсяг до відкладів нижньої крейди включно та глибина буріння . Однак родовищ , які б мали промислове значення , не виявлено . Перший фонтан газу в Рівнинному Криму отримано на Задорненській площі з утворень палеоцену ур . Згодом були відкриті Октябрське нафтове та Глібовське і Карлавське газові родовищар . ) . Протягомх рр . геофізичними роботами виявлені пастки не лише в палеоценових , але і в майкопських відкладах . Глибоким бурінням відкрито ще ряд родовищ газу . Промисловий видобуток газу в регіоні розпочато ур . на Глібовському родовищі . В наступні роки введені у розробку Задорненськер . ) і Джанкойськер . ) родовища , що уможливило довести видобуток ур . до5 млн м³ . Далі він поступово зменшувався до8 млн м³ ур . У Криму були проведені газопроводи з Глібовського родовища до Євпаторії , Сак , Сімферополя , Бахчисарая і Севастополя1967 рр . ) . Пізніше були підключені інші газові родовища і вся система газопостачання Криму з'єднана з загальноукраїнськоюр . ) Зпорр . у північно - західній частині шельфу Чорного моря геофізичними методами було виявлено близько а в акваторії Азовського моря — перспективних структури . Починаючи з серединир . дві самопідйомні бурові установки « Чорноморнафтогазу » « Петро Годованець » і « Україна » успішно розробляли Одеське шельфове родовище газу . Завдяки освоєнню шельфу видобуток газу в Криму за два роки збільшився в5 рази . Ур . українські бурові платформи на шельфі Чорного моря були захоплені Росією під час анексії Криму й переправлені ближче до півострова . На теренах Західного Причорномор'я пошукові роботи проводились починаючи зр . , однак пошуки нафти і газу не дали позитивних результатів і зр . їх припинили . Принципово важливим для стратегії пошуків вуглеводнів у Західному Причорномор'ї стало відкриття ур . Східно - Саратського нафтового родовища в карбонатних середньодевонських породах . Ця подія змінила думку багатьох дослідників щодо перспективності цього регіону . Пізніше виявлено Жовтоярське нафтове родовище та невеликі поклади на Білоліській і Сариярській площах . У межах морських акваторій України геофізичними дослідженнями був охоплений весь осадовий чохол . Бурові роботи проводилися переважно на верхні горизонти : крейдові , палеогенові та неогенові . Ступінь їх вивченості у районах різний . Розвиток техніки і технології розробки морських родовищ вуглеводнів у другій половині ХХ ст Відкриття ух рр . низки родовищ вуглеводнів у рівнинному Криму спонукало до пошуків нафти і газу в прилеглих районах шельфу Чорного та Азовського морів . Геологічні прогнози , які базувалися на аналізі структурних та літолого - фаціальних умов нафтогазонагромадження в рівнинному Криму та Присивашші , дозволили оптимістично оцінити надра цих акваторій . На початокх рр . на північно - західному шельфі Чорного моря сейсмічними дослідженнями було підготовлено ряд структур під глибоке буріння , а вроці на піднятті Голіцина зі свердловини № 7 отримано перший фонтан газу на Чорноморському шельфі України . Почався новий етап нафтогазопошукових робіт , на якому важливу роль відігравали дослідження в акваторіях . Ур . одержано приплив газу із свердловини № 1 Північно - Керченська в Азовському морі . Зпорр . у північно - західній частині шельфу Чорного моря геофізичними методами було виявлено близько а на шельфі Азовського моря — перспективних структур . Створюється спеціалізована установа для пошуково - розвідувального буріння на шельфі Чорного моря ( тепер ДВП « Чорноморнафтогаз » ) . На Чорноморському шельфі на теперішній час вже відкрито сім , у тому числі чотири середніх , а на Азовському — сім газових та газоконденсатних родовищ . Функціонує морський газопровід . Проектуванням нафтових морських платформ та інших компонентів морського нафто - і газовидобутку в Україні за часів СРСР займалося ЦКБ « Корал » ( м . Севастополь ) . В районах шельфів Чорного і Азовського морів зосереджені понад % запасів нафти і газу нашої держави . На континентальному шельфі Чорного моря відкрито сім газових і газоконденсатних родовищ : Архангельське , Голіцинське , Безіменне , Шмідта , Штормове , Одеське і Кримське і одне нафтове — Олімпійське . На шельфі Азовського моря відкрито сім газових і газоконденсатних родовищ : Стрілкове , Морське , Північно - Керчинське , Північно - Казантипське , Північно - Булганакське , Східно - Казантипське і Південно - Казантипське . В Україні морські нафтогазові промисли на Чорному і Азовському морях обслуговує державна компанія ДАТ « Чорноморнафтогаз » . ДАТ « Чорноморнафтогаз » має дві самопідйомні плавучі бурові платформи — СПБУ « Таврида » , яка працює на Одеській площі в Чорному морі і СПБУ « Сиваш » — на прикерченському шельфі Чорного моря ( площа Суботіна ) . За2005 рр . в Чорному й Азовському морях відкрито декілька нових газових родовищ . Принципово важливим для стратегії пошуків вуглеводнів у Західному Причорномор'ї стало відкриття ур . Східно – Саратського нафтового родовища в карбонатних середньодевонських породах . Воно змінило думку багатьох дослідників про перспективність цього регіону . Пізніше виявлено Жовтоярське нафтове родовище та невеликі поклади на Білоліській та Сариярській площах . У межах морських акваторій України геофізичними дослідженнями був охоплений весь осадочний чохол . Бурові роботи проводилися переважно на верхні горизонти : крейдові , палеогенові та неогенові . Ступінь їх вивченості у районах різний . Ур . , після анексії Росією Криму , дві плавучі бурові установки « Петро Годованець » і « Україна » , що належали « Чорноморнафтогазу » , були захоплені Збройними силами РФ і відбуксировані до узбережжя окупованого Криму . Див . також Історія освоєння мінеральних ресурсів України Хронологія розвитку газової промисловості України Історія нафто - і газовидобування в Україні Процес « Румунія проти України » Список газовидобувних підприємств України Нафтова промисловість України Джерела Гайко Г . І . , Білецький В . С . Історія гірництва : Підручник . — Київ - Алчевськ : Видавничий дім « Києво - Могилянська академія » , видавництво « ЛАДО » ДонДТУ , — с . Білецький В . С . , Гайко Г . І , Орловський В . М . Історія та перспективи нафтогазовидобування : Навчальний посібник / В . С . Білецький та ін . — Харків , НТУ « ХПІ » ; Київ , НТУУ « КПІ імені Ігоря Сікорського » ; Полтава , ПІБ МНТУ ім . академіка Ю . Бугая . — Київ : ФОП Халіков Р . Х . , Історія бурової справи в Україні// http://first-drilling.com.ua Нафта і газ Прикарпаття : нариси історії . Науково - популярне видання / За ред . О . Калашникової та Р . Рейхерта . — Краків- Київ : Інститут нафти і газу ; Наукова думка , – . Нафта і газ України / Гол . ред . М . П . Ковалко . — Київ : Наукова думка , – . « Укрнафта » : подорож у часі і просторі . Історія і сьогодення ВАТ « Укрнафти » , публіцистичне видання / Автор - упорядник П . Шевченко . — Київ : ВД « Лідер ХХІ століття » , — с . Нафтогазова промисловість України Історія освоєння мінеральних ресурсів Історія промисловості в Україні