Бережнівсько-маївська зрубна культура
Бережнівсько-маївська зрубна культура (БМЗК) — археологічна культура бронзової доби зрубної культурно-історичної спільності XVII—XII ст. до Р. Х..

Пам'ятки представлені поселеннями, курганними та ґрунтовими могильниками, копальнями, майстернями, скарбами та поодинокими випадковими знахідками.

Поширення 
Розповсюджена у степовій та лісостеповій смузі від Інгульця до Волги, на півдні до передгір'їв Криму, Кавказу й Копетдагу, акваторій Чорного й Каспійського морів.  На сході межа проходила уздовж східного узбережжя Каспію, басейном річки Емби, середньою та верхньою течією річки Урал. На захід від Волги — по межі лісу і лісостепу до верхів'їв Дону й далі на південний захід вздовж Сули до Дніпра. Західна межа фіксується в степовій зоні України вздовж річки Інгулець. Присутність населення зрубної спільності спорадично фіксується також у Середній Наддніпрянщині (Надросся).

Дослідження 
Епонімними пам'ятками є Маївський могильник поблизу села Верхня Маївка Дніпровського району у Надпоріжжі та Бережнівський курганний могильник у Надволжі. Першовідкривачем зрубної культури є В. О. Городцов, який в 1901—1903 роках у процесі дослідження курганних старожитностей Сіверського Дінця звернув свою увагу на поховання в дерев'яних рамах — зрубах. Саме за конструктивними особливостями поховальної споруди виділена ним культура отримала назву зрубної.

У 1970-х роках І. Ф. Ковальовою був виділений маївський тип пам'яток, а Н. К. Качаловою, — бережнівський. У 1970-х роках М. Я. Мерперт та Є. М. Черних звернули свою увагу на локальні відмінності всередині зрубної культури й ввели поняття «зрубної культурно-історичної спільності», що відбивало її культурну строкатість.

Спільні риси поховального обряду дозволили В. В. Отрощенко об'єднати два типи в окрему бережнісько-маївську культуру у складі зрубної культурно-історичної спільності. Він переосмислив  однолінійну концепцію О. О. Кривцової-Гракової із заволзькою прабатьківщиною зрубної культури і наступною міграцією її носіїв на захід, аж до Нижнього Дунаю й Пруту.  На підставі аналізу обрядів поховання показано наявність двох культур зрубної спільності — покровської зрубної культури (ПЗК) та бережнівсько-маївської зрубної культури, що склалися на різному генетичному підгрунті, але під впливом єдиного (синташтинського культурного) імпульсу.  В. В. Отрощенком визначено дві лінії розвитку культур зрубної спільності, двочленну періодизацію кожної з них, простежені історичні долі носіїв цих культур.  Подано кількісні та якісні характеристики культур зрубної спільності на підставі урахування великих масивів поховань. Показано динаміку й  головні тенденції розвитку цих культур.

Ю. М. Бровендер виділяє у її середовищі степанівський тип пам'яток

Походження 
Бережнівсько-маївська культура сформувалася на місцевій базі бабинської під впливом синташтинської культури покровської зрубної культури, що сформувалася на сторіччя раніше при посередництві тієї ж синташтинської культури.

Рання та середня фази доби пізньої бронзи у Східній Європі збігаються зі сприятливими кліматичними умовами — здебільшого волога та тепла погода. Спостерігається різкий підйом виробничих форм господарства. Отже, у XVIII—XIII ст. до Р. Х. спостерігається максимальна щільність заселення усіх регіонів східноєвропейського степу та лісостепу. Народжується зрубна культурно-історична спільність, якій судилося завершити традицію утворення великих етнокультурних об'єднань у Східній Європі за доби бронзи.

Демографічний вибух у середовищі зрубної спільності, пік котрого припадає у лісостепу на XVI—XV ст. до н. е., а у степу на XIV—XIII ст. до н. е., призводить до виснаження природних ресурсів та розпаду зрубної культурно-історичної спільності.

Зміна кліматичних умов на суху та прохолодну погоду спільно з тотальним перенаселенням призвело до катастрофічних наслідків. Різко скорочується чисельність населення, що за археологічними даними фіксується у зменшенні кількості поселень і їх культурній трансформації.

Носії зрубної культурно-історичної спільності узяли безпосередню участь у формуванні білозерської та бондарихинської культури фінального етапу бронзової доби.

Поселення 
Поселення розташовувались в безпосередній близькості від річок та невеликих підвищень.

Житла представлені землянками, напівземлянками та неземними будівлями з кам'яними підмурками стін. Для опалення жител використовували вогнища.

Могильники 
Поховальні пам'ятки представлені курганними та ґрунтовими могильниками. Курганні некрополі розташовуються здебільшого на терасах або узвишшях по берегах річок, рідше — на вододілах. Мають невелику кількість насипів, як правило, з декількома досипками. Практикувалося спорудження довгих курганів. Померлих хоронили здебільшого у підпрямокутних ямах, інколи у кам'яних скринях та зрубах в скорченому стані, на лівому боці, головою на схід. Відомі також і кремації. Ґрунтові могильники бережнівсько-маївської культури розташовуються здебільшого на терасах та на невеличких природних підвищеннях у заплаві — в безпосередній близькості від річок та синхронних їм поселень.

Поховання представлені інгумаціями та кремаціями. Поховання за обрядом інгумації здійснювалися у підпрямокутних ямах та кам'яних скринях. Поховань в зрубах на території ґрунтових могильників не зафіксовано. Кремації репрезентовані похованнями в посудинах-урнах та в невеликих ґрунтових ямках. Як поховальний інвентар слугує посуд, рідше трапляються вироби з металу. Не зафіксовані поховання із зброєю, в похованнях практично немає кістяків і з ознаками насильницької смерті — на думку деяких дослідників це свідчить, що загалоб доба цієї культури була мирною.

Поховання 
Похоронний обряд — поховання в курганах. Могильні ями перекриті плашками або колодами. Померлих клали в скорченому положенні, частіше на лівий бік, з кистями рук перед обличчям. Відомі випадки кремації.

Вироби 
Кераміка представлена слоїками, горбоподібними та гострореберним посудом з геометричним орнаментом у вигляді горизонтальних та похилих ліній, канелюрів, зигзагів, ялинок та інших геометричних візерунків. Інколи на посуді, здебільшого у верхній частині, зустрічається шнуровий орнамент та різноманітні знаки у вигляді хрестів, солярних знаків, прямокутників, схематичних антропоморфних та зооморфних зображень.

Ряд дослідників вбачає у них примітивне піктографічне письмо. Зміст цих знаків досі не розшифрований.

У похованнях також зустрічається й дерев'яний культовий посуд, інколи з бронзовими окуттями.

Знаряддя праці та зброя з каменю представлені різноманітними сокирами та булавами, скреблами, молотами, ножами, ковадлами, рудотертками й абразивами.

Широко розповсюджені вироби з кістки: псалії, шильця, лощила, проколки, голки, спиці, наконечники стріл. Знаряддя з металу репрезентовані сокирами, серпами, теслами та долотами, черенковими ножами з широким ромбічним перехрестям та кинджалами з прилитим руків'ям.

Розповсюджені і прикраси з металу: каблучки, скроневі сережки, підвіски з дроту. Основу господарства становило стійлове та відгінне скотарство, яке доповнювало землеробство. В етнічному плані носії бережнівсько-маївської культури є іраномовною групою індоєвропейської мовної сім'ї. Останнім часом активно ведеться наукова дискусія відносно верхньої хронологічної межі зрубної культурно-історичної спільності. Деякі дослідники подовжують її час існування до IX—VIII ст. до Р. Х.

Господарство 
Населення займалося скотарством, землеробством, бронзовою металургією. Жило в поселеннях на берегах невеликих річок. Користувалося знаряддями праці та прикрасами з бронзи (ножі, шила, браслети та іншими), глиняним горщикоподібним й гострореберним посудом з геометричним орнаментом, прокресленими малюнками та знаками.

Тип господарства носіїв зрубної культурно-історичної спільності базувався здебільшого на стійловому та відгінному скотарстві, яке у населення бережнівсько-маївської зрубної культури частково доповнювалось рільництвом. У Дніпро-Донецькому міжріччі виявлені поодинокі зерна культурних злаків, що свідчить про наявність заплавного рільництва у господарстві зрубних племен. У передкавказьких та прикаспійських степах та напівпустелях, можливо, практикувалось напівкочове скотарство. Проте, основою господарства осілого зрубного населення епохи пізньої бронзи є стійлове та відгінне скотарство. Пріоритетним було розведення великої рогатої худоби, менший відсоток у стаді складали коні.

Металургія 
Важливу роль у господарстві населення зрубної культурно-історичної спільності займало гірничо-металургійне виробництво, яке базувалось на мідистих пісковиках Приуралля (Каргалинське родовище)) та Донецького кряжу (Бахмутське родовище), використовувались і рудо-прояви Середнього Поволжя.

Базове виробництво виробів з металу здебільшого базувалось у декількох селищах металургів-ливарників — Усово озеро (Подінців'я), Мосолівка (Подоння), Липовий Овраг (Середнє Поволжя), Горний 1 (Приуралля).

Вироби, необхідні для металообробки, представлені сокирами, молотами, молотками, рудотертками, плоскими та жолобчастими теслами та долотами, колодковими ножами з широким ромбічним перехрестям та кинджалами «зрубного» типу.

В пізньозрубний час зрубні ковалі опановують таємницю отримання кричного заліза, з якого кують перші поодинокі вироби, здебільшого невеликих розмірів та слабких за якістю виготовлення.

Зустрічаються прикраси з золота.

Примітки

Джерела та література 

 В. В. Отрощенко. Зрубна культурно-історична спільність  // 
 В. В. Отрощенко. Зрубна культурна спільність  // 
 Чередниченко М. М. Хронологія зрубної культури Північного Причорномор'я  //Археологія, 1977, вип. 22
 Полесских (3); Расторопов А. В., Ставицкий В. В. Хроника археологических исследований //Из истории области. Выпус 3.

Зрубна культура
Культури бронзової доби Росії
Культури бронзової доби України
Культури бронзової доби Європи
Археологічні культури Східної Європи
Археологічні культури Дніпропетровської області
Археологічні культури Донецької області
Археологічні культури Запорізької області
Археологічні культури Київської області
Археологічні культури Криму
Археологічні культури Луганської області
Археологічні культури Полтавської області
Археологічні культури Харківської області
Археологічні культури Херсонської області
Археологічні культури Черкаської області
Археологія Дону
Археологія Астраханської області
Археологія Білгородської області
Археологічні культури Волгоградської області
Археологічні культури Воронезької області
Археологічні культури Калмикії
Археологічні культури Краснодарського краю
Археологічні культури Ростовської області
Археологічні культури Саратовської області
Бережнівсько - маївська зрубна культура ( БМЗК ) — археологічна культура бронзової доби зрубної культурно - історичної спільності XVII — XII ст . до Р . Х .. Пам'ятки представлені поселеннями , курганними та ґрунтовими могильниками , копальнями , майстернями , скарбами та поодинокими випадковими знахідками . Поширення Розповсюджена у степовій та лісостеповій смузі від Інгульця до Волги , на півдні до передгір'їв Криму , Кавказу й Копетдагу , акваторій Чорного й Каспійського морів . На сході межа проходила уздовж східного узбережжя Каспію , басейном річки Емби , середньою та верхньою течією річки Урал . На захід від Волги — по межі лісу і лісостепу до верхів'їв Дону й далі на південний захід вздовж Сули до Дніпра . Західна межа фіксується в степовій зоні України вздовж річки Інгулець . Присутність населення зрубної спільності спорадично фіксується також у Середній Наддніпрянщині ( Надросся ) . Дослідження Епонімними пам'ятками є Маївський могильник поблизу села Верхня Маївка Дніпровського району у Надпоріжжі та Бережнівський курганний могильник у Надволжі . Першовідкривачем зрубної культури є В . О . Городцов , який в1903 роках у процесі дослідження курганних старожитностей Сіверського Дінця звернув свою увагу на поховання в дерев'яних рамах — зрубах . Саме за конструктивними особливостями поховальної споруди виділена ним культура отримала назву зрубної . Ух роках І . Ф . Ковальовою був виділений маївський тип пам'яток , а Н . К . Качаловою , — бережнівський . Ух роках М . Я . Мерперт та Є . М . Черних звернули свою увагу на локальні відмінності всередині зрубної культури й ввели поняття « зрубної культурно - історичної спільності » , що відбивало її культурну строкатість . Спільні риси поховального обряду дозволили В . В . Отрощенко об'єднати два типи в окрему бережнісько - маївську культуру у складі зрубної культурно - історичної спільності . Він переосмислив однолінійну концепцію О . О . Кривцової - Гракової із заволзькою прабатьківщиною зрубної культури і наступною міграцією її носіїв на захід , аж до Нижнього Дунаю й Пруту . На підставі аналізу обрядів поховання показано наявність двох культур зрубної спільності — покровської зрубної культури ( ПЗК ) та бережнівсько - маївської зрубної культури , що склалися на різному генетичному підгрунті , але під впливом єдиного ( синташтинського культурного ) імпульсу . В . В . Отрощенком визначено дві лінії розвитку культур зрубної спільності , двочленну періодизацію кожної з них , простежені історичні долі носіїв цих культур . Подано кількісні та якісні характеристики культур зрубної спільності на підставі урахування великих масивів поховань . Показано динаміку й головні тенденції розвитку цих культур . Ю . М . Бровендер виділяє у її середовищі степанівський тип пам'яток Походження Бережнівсько - маївська культура сформувалася на місцевій базі бабинської під впливом синташтинської культури покровської зрубної культури , що сформувалася на сторіччя раніше при посередництві тієї ж синташтинської культури . Рання та середня фази доби пізньої бронзи у Східній Європі збігаються зі сприятливими кліматичними умовами — здебільшого волога та тепла погода . Спостерігається різкий підйом виробничих форм господарства . Отже , у XVIII — XIII ст . до Р . Х . спостерігається максимальна щільність заселення усіх регіонів східноєвропейського степу та лісостепу . Народжується зрубна культурно - історична спільність , якій судилося завершити традицію утворення великих етнокультурних об'єднань у Східній Європі за доби бронзи . Демографічний вибух у середовищі зрубної спільності , пік котрого припадає у лісостепу на XVI — XV ст . до н . е . , а у степу на XIV — XIII ст . до н . е . , призводить до виснаження природних ресурсів та розпаду зрубної культурно - історичної спільності . Зміна кліматичних умов на суху та прохолодну погоду спільно з тотальним перенаселенням призвело до катастрофічних наслідків . Різко скорочується чисельність населення , що за археологічними даними фіксується у зменшенні кількості поселень і їх культурній трансформації . Носії зрубної культурно - історичної спільності узяли безпосередню участь у формуванні білозерської та бондарихинської культури фінального етапу бронзової доби . Поселення Поселення розташовувались в безпосередній близькості від річок та невеликих підвищень . Житла представлені землянками , напівземлянками та неземними будівлями з кам'яними підмурками стін . Для опалення жител використовували вогнища . Могильники Поховальні пам'ятки представлені курганними та ґрунтовими могильниками . Курганні некрополі розташовуються здебільшого на терасах або узвишшях по берегах річок , рідше — на вододілах . Мають невелику кількість насипів , як правило , з декількома досипками . Практикувалося спорудження довгих курганів . Померлих хоронили здебільшого у підпрямокутних ямах , інколи у кам'яних скринях та зрубах в скорченому стані , на лівому боці , головою на схід . Відомі також і кремації . Ґрунтові могильники бережнівсько - маївської культури розташовуються здебільшого на терасах та на невеличких природних підвищеннях у заплаві — в безпосередній близькості від річок та синхронних їм поселень . Поховання представлені інгумаціями та кремаціями . Поховання за обрядом інгумації здійснювалися у підпрямокутних ямах та кам'яних скринях . Поховань в зрубах на території ґрунтових могильників не зафіксовано . Кремації репрезентовані похованнями в посудинах - урнах та в невеликих ґрунтових ямках . Як поховальний інвентар слугує посуд , рідше трапляються вироби з металу . Не зафіксовані поховання із зброєю , в похованнях практично немає кістяків і з ознаками насильницької смерті — на думку деяких дослідників це свідчить , що загалоб доба цієї культури була мирною . Поховання Похоронний обряд — поховання в курганах . Могильні ями перекриті плашками або колодами . Померлих клали в скорченому положенні , частіше на лівий бік , з кистями рук перед обличчям . Відомі випадки кремації . Вироби Кераміка представлена слоїками , горбоподібними та гострореберним посудом з геометричним орнаментом у вигляді горизонтальних та похилих ліній , канелюрів , зигзагів , ялинок та інших геометричних візерунків . Інколи на посуді , здебільшого у верхній частині , зустрічається шнуровий орнамент та різноманітні знаки у вигляді хрестів , солярних знаків , прямокутників , схематичних антропоморфних та зооморфних зображень . Ряд дослідників вбачає у них примітивне піктографічне письмо . Зміст цих знаків досі не розшифрований . У похованнях також зустрічається й дерев'яний культовий посуд , інколи з бронзовими окуттями . Знаряддя праці та зброя з каменю представлені різноманітними сокирами та булавами , скреблами , молотами , ножами , ковадлами , рудотертками й абразивами . Широко розповсюджені вироби з кістки : псалії , шильця , лощила , проколки , голки , спиці , наконечники стріл . Знаряддя з металу репрезентовані сокирами , серпами , теслами та долотами , черенковими ножами з широким ромбічним перехрестям та кинджалами з прилитим руків'ям . Розповсюджені і прикраси з металу : каблучки , скроневі сережки , підвіски з дроту . Основу господарства становило стійлове та відгінне скотарство , яке доповнювало землеробство . В етнічному плані носії бережнівсько - маївської культури є іраномовною групою індоєвропейської мовної сім'ї . Останнім часом активно ведеться наукова дискусія відносно верхньої хронологічної межі зрубної культурно - історичної спільності . Деякі дослідники подовжують її час існування до IX — VIII ст . до Р . Х . Господарство Населення займалося скотарством , землеробством , бронзовою металургією . Жило в поселеннях на берегах невеликих річок . Користувалося знаряддями праці та прикрасами з бронзи ( ножі , шила , браслети та іншими ) , глиняним горщикоподібним й гострореберним посудом з геометричним орнаментом , прокресленими малюнками та знаками . Тип господарства носіїв зрубної культурно - історичної спільності базувався здебільшого на стійловому та відгінному скотарстві , яке у населення бережнівсько - маївської зрубної культури частково доповнювалось рільництвом . У Дніпро - Донецькому міжріччі виявлені поодинокі зерна культурних злаків , що свідчить про наявність заплавного рільництва у господарстві зрубних племен . У передкавказьких та прикаспійських степах та напівпустелях , можливо , практикувалось напівкочове скотарство . Проте , основою господарства осілого зрубного населення епохи пізньої бронзи є стійлове та відгінне скотарство . Пріоритетним було розведення великої рогатої худоби , менший відсоток у стаді складали коні . Металургія Важливу роль у господарстві населення зрубної культурно - історичної спільності займало гірничо - металургійне виробництво , яке базувалось на мідистих пісковиках Приуралля ( Каргалинське родовище )) та Донецького кряжу ( Бахмутське родовище ) , використовувались і рудо - прояви Середнього Поволжя . Базове виробництво виробів з металу здебільшого базувалось у декількох селищах металургів - ливарників — Усово озеро ( Подінців'я ) , Мосолівка ( Подоння ) , Липовий Овраг ( Середнє Поволжя ) , Горний ( Приуралля ) . Вироби , необхідні для металообробки , представлені сокирами , молотами , молотками , рудотертками , плоскими та жолобчастими теслами та долотами , колодковими ножами з широким ромбічним перехрестям та кинджалами « зрубного » типу . В пізньозрубний час зрубні ковалі опановують таємницю отримання кричного заліза , з якого кують перші поодинокі вироби , здебільшого невеликих розмірів та слабких за якістю виготовлення . Зустрічаються прикраси з золота . Примітки Джерела та література В . В . Отрощенко . Зрубна культурно - історична спільність / / В . В . Отрощенко . Зрубна культурна спільність / / Чередниченко М . М . Хронологія зрубної культури Північного Причорномор'я //Археологія , вип . Полесских Расторопов А . В . , Ставицкий В . В . Хроника археологических исследований //Из истории области . Выпус Зрубна культура Культури бронзової доби Росії Культури бронзової доби України Культури бронзової доби Європи Археологічні культури Східної Європи Археологічні культури Дніпропетровської області Археологічні культури Донецької області Археологічні культури Запорізької області Археологічні культури Київської області Археологічні культури Криму Археологічні культури Луганської області Археологічні культури Полтавської області Археологічні культури Харківської області Археологічні культури Херсонської області Археологічні культури Черкаської області Археологія Дону Археологія Астраханської області Археологія Білгородської області Археологічні культури Волгоградської області Археологічні культури Воронезької області Археологічні культури Калмикії Археологічні культури Краснодарського краю Археологічні культури Ростовської області Археологічні культури Саратовської області