Александр Вінербергер
Александр Вінербергер (;  8 грудня 1891, Відень, Австро-Угорщина —  5 січня 1955, Зальцбург, Австрія) — австрійський інженер-хімік, який протягом 19 років пропрацював на хімічних підприємствах СРСР. Відомий тим, що, перебуваючи у Харкові, створив та зберіг світлини Голодомору 1932—1933 років, які є єдиним фотосвідченням геноциду українського народу в місті.

Життєпис 

Александр Вінербергер народився 1891 року в столиці Австро-Угорщини місті Відень у чесько-єврейській родині. Попри те, що його батько був за національністю євреєм, сам Александр, за свідченням його доньки, вважав себе австрійцем та атеїстом. Під час Першої світової війни він був мобілізований до австрійського війська, брав участь у боях проти російської армії та 1915 року потрапив у полон.

За інформацією історика Василя Марочка Александер Вінербергер 1919 року вчинив спробу втечі з полону за підробленими документами, проте зазнав невдачі: під Псковом його арештували співробітники ЧК. Вінербергера було засуджено за звинуваченнями у шпигунстві. Значну частину 1920-х років він провів у Луб'янській в'язниці у Москві.Під час перебування у російській тюрмі його навички як хіміка оцінила радянська влада. Ув'язнені іноземці працювали на виробництві, Вінербергера було призначено інженером на виробництво лаків і фарб, а згодом він працював на заводах із виробництва вибухівки.

1928 року Вінербергер вперше після полону відвідує рідних у Відні та вдруге одружується. Після повернення до Москви керівництво переводить його з тюремного режиму, що дозволяє його дружині переїхати до Радянського Союзу. 1931 року в подружжя народжується донька Маргот (радянська влада дозволяє дружині інженера на час пологів повернутися до Відня).

На початку 1930-х років родина Вінербергерів мешкала у Москві. У 1932 році він займав посаду технічного директора фабрики з виготовлення пластмаси в Любучанах, на півдні Московської області.

У 1933 році його направили до Харкова, та призначили на посаду технічного директора синтетичної фабрики.  Ось як згадував інженер поїздку з Москви до Харкова: "Це було у вересні (1932 року ‒ ред.). Я сидів у спальному вагоні швидкісного поїзда Москва-Харків, який віз мене до нової роботи. [...] Стражденна земля вдень виглядала ще страшніше, ніж уночі. На кожній станції стояла незліченна кількість вагонів, набитих селянами та їхніми родинами.

Їх охороняли вартові, щоб відправити далеко на північ до білої смерті. Поля були необробленими, незібране зерно гнило під осінніми зливами. [...] Я не бачив ні худоби, ні навіть гусей. Тільки ніким не доглянуті курчата притискалися один до одного біля закинутих хатин.

Мимоволі згадував, як 17 років тому я, військовополонений, проїжджав тією ж країною, минав поля пшениці, бачив безліч худоби і гори їжі, яку пропонували на кожній станції. Навіть у 1926 році, після світової і громадянської воєн, ці землі так само процвітали.

Якою нелюдською мала б бути ця сила, щоб перетворити квітучу країну, яка розкошувала їжею, в руїну."

Живучи в Харкові, тогочасній столиці УРСР, Вінербергер став свідком Голодомору та фотографував побачені ним жахіття на вулицях міста, попри загрозу бути арештованим НКВС. 

"Тим часом трагедія продовжувалася. Сотні й тисячі голодних селян приходили здалеку до міста за допомогою, хлібом, роботою та розрадою. Вони збиралися зграями на вулицях і площах, у міських садах і подвір'ях будинків. Їх ніхто не виганяв, але й не допомагав їм", - згадував Вінербергер. 

Після остаточного повернення до Відня 1934 року він передає власний фотоархів Голодомору кардиналові Теодорові Інніцеру.

Світлини Голодомору 
За час перебування в Харкові Александр Вінербергер таємно створив близько 100 світлин міста за часів Голодомору. На його світлинах зображені черги голодних людей біля продуктових крамниць, зголоднілі діти, тіла померлих від голоду людей серед харківських вулиць, масові поховання жертв геноциду. Свої світлини інженер створював за допомогою німецької фотокамери Leica, яку, імовірно, йому передали друзі з-за кордону.

Виїжджаючи до Австрії, Вінербергер у жовтні 1933 року переправив негативи дипломатичною поштою через посольство Австрії, з допомогою австрійського дипломата Гейнріха Пахера. На таких заходах наполягли саме австрійські дипломати, оскільки була висока ймовірність обшуку речей інженера силами радянської безпеки на кордоні, а віднайдення ними знімків могло загрожувати його життю. Після повернення до Відня Вінербергер передає знімки кардиналові Теодору Інніцеру, які нині знаходяться у архіві Віденської Дієцезії, який разом із генеральним секретарем Міжнародного комітету національних меншин Евальдом Амменде представили їх Лізі Націй.

Світлини Вінербергера вперше опублікували для широкого загалу 1935 року в книзі «Чи повинна голодувати Росія?» (Muss Russland Hungern) Евальда Амменде без зазначення авторства світлин через побоювання за безпеку їхнього творця. 1939 року Александр Вінербергер видає власну книгу спогадів про життя в Радянському Союзі, у якій дві глави присвячено Голодомору.

Доробок 
 Alexander Wienerberger: Hart auf hart. 15 Jahre Ingenieur in Sowjetrußland. Ein Tatsachenbericht, Anton Pustet, Salzburg 1939, 246 p., with 52 Leica-photographs
 Alexander Wienerberger: Um eine Fuhre Salz im GPU.-Keller. Erlebnisse eines deutschen Ingenieurs in Sowjetrußland (Band 123 von Spannende Geschichten), Bertelsmann, Gütersloh 1942, 32 p., with drawings from Günther Büsemeyer

Примітки

Посилання

Українською мовою 
 Голодомор - Знімки австрійського фотографа-аматора, зображення жертв, місць масових поховань на околицях Харкова та вимерле від голоду село.   МЗС України
 Александр Вінербергер у спогадах доньки.  Національний музей Голодомору-геноциду BBC Україна
 Це був геноцид: історія британської фотохудожниці, яка ширить пам'ять про Голодомор 
 Зустріч з правнучкою інженера Вінербергера, автора унікальних фото Голодомору. Національний музей Голодомору-геноциду BBC Україна
 Український Голодомор очима австрійця.  Радіо «Свобода»
 Люди помирали просто на узбіччях - жахіття Голодомору очима австрійського інженера Вінербергера.  Gazeta.ua
 Люди Правди, кремлівська пропаганда і корисні ідіоти.  Дзеркало тижня
 Невідомі фото Голодомору інженера Вінербергера.  Радіо «Свобода»
 «Годували свиней трупами»: опубліковано невідомі раніше фото Голодомору.  Obozrevatel
 Голодомор: унікальні фото від австрійського інженера.  Ukrinform
 Іноземці про Голодомор: унікальні фото від австрійського інженера.  Glavcom.ua
 Голодомор на Харківщині. Фото Александра Віннербергера

Іншими мовами 
 Holodomor in Kharkiv region. Photo by Alexander Wienerberger 
 Alexander Wienerberger: His Daughter’s Memories  [retrieved 20.10.2013].
 Alexander Wienerberger  British photographic history
 Ukraine's Holodomor Through An Austrian's Eyes 
 Josef Vogl. Alexander Wienerberger — Fotograf des Holodomor. In: Dokumentationsarchiv des österreichischen Widerstandes (Hrsg.), Feindbilder, Wien 2015 (= Jahrbuch 2015), S. 259—272 
 Уникальные фото Голодомора в Украине: их тайком снял Александр Винербергер 
 «Рискуя попасть в застенки НКВД, мой прадед фотографировал жертв Голодомора» 

Уродженці Відня
Австро-Угорські військовики Першої світової війни
Австрійські хіміки
Радянські хіміки
Дослідники Голодомору
Александр Вінербергер ( ; грудня Відень , Австро - Угорщина — січня Зальцбург , Австрія ) — австрійський інженер - хімік , який протягомроків пропрацював на хімічних підприємствах СРСР . Відомий тим , що , перебуваючи у Харкові , створив та зберіг світлини Голодомору1933 років , які є єдиним фотосвідченням геноциду українського народу в місті . Життєпис Александр Вінербергер народивсяроку в столиці Австро - Угорщини місті Відень у чесько - єврейській родині . Попри те , що його батько був за національністю євреєм , сам Александр , за свідченням його доньки , вважав себе австрійцем та атеїстом . Під час Першої світової війни він був мобілізований до австрійського війська , брав участь у боях проти російської армії тароку потрапив у полон . За інформацією історика Василя Марочка Александер Вінербергерроку вчинив спробу втечі з полону за підробленими документами , проте зазнав невдачі : під Псковом його арештували співробітники ЧК . Вінербергера було засуджено за звинуваченнями у шпигунстві . Значну частинух років він провів у Луб'янській в'язниці у Москві . Під час перебування у російській тюрмі його навички як хіміка оцінила радянська влада . Ув'язнені іноземці працювали на виробництві , Вінербергера було призначено інженером на виробництво лаків і фарб , а згодом він працював на заводах із виробництва вибухівки . 1928 року Вінербергер вперше після полону відвідує рідних у Відні та вдруге одружується . Після повернення до Москви керівництво переводить його з тюремного режиму , що дозволяє його дружині переїхати до Радянського Союзу . року в подружжя народжується донька Маргот ( радянська влада дозволяє дружині інженера на час пологів повернутися до Відня ) . На початкух років родина Вінербергерів мешкала у Москві . Уроці він займав посаду технічного директора фабрики з виготовлення пластмаси в Любучанах , на півдні Московської області . Уроці його направили до Харкова , та призначили на посаду технічного директора синтетичної фабрики . Ось як згадував інженер поїздку з Москви до Харкова : " Це було у вересніроку ‒ ред . ) . Я сидів у спальному вагоні швидкісного поїзда Москва-Харків , який віз мене до нової роботи . [ ... ] Стражденна земля вдень виглядала ще страшніше , ніж уночі . На кожній станції стояла незліченна кількість вагонів , набитих селянами та їхніми родинами . Їх охороняли вартові , щоб відправити далеко на північ до білої смерті . Поля були необробленими , незібране зерно гнило під осінніми зливами . [ ... ] Я не бачив ні худоби , ні навіть гусей . Тільки ніким не доглянуті курчата притискалися один до одного біля закинутих хатин . Мимоволі згадував , якроків тому я , військовополонений , проїжджав тією ж країною , минав поля пшениці , бачив безліч худоби і гори їжі , яку пропонували на кожній станції . Навіть уроці , після світової і громадянської воєн , ці землі так само процвітали . Якою нелюдською мала б бути ця сила , щоб перетворити квітучу країну , яка розкошувала їжею , в руїну . " Живучи в Харкові , тогочасній столиці УРСР , Вінербергер став свідком Голодомору та фотографував побачені ним жахіття на вулицях міста , попри загрозу бути арештованим НКВС . " Тим часом трагедія продовжувалася . Сотні й тисячі голодних селян приходили здалеку до міста за допомогою , хлібом , роботою та розрадою . Вони збиралися зграями на вулицях і площах , у міських садах і подвір'ях будинків . Їх ніхто не виганяв , але й не допомагав їм " , - згадував Вінербергер . Після остаточного повернення до Відняроку він передає власний фотоархів Голодомору кардиналові Теодорові Інніцеру . Світлини Голодомору За час перебування в Харкові Александр Вінербергер таємно створив близькосвітлин міста за часів Голодомору . На його світлинах зображені черги голодних людей біля продуктових крамниць , зголоднілі діти , тіла померлих від голоду людей серед харківських вулиць , масові поховання жертв геноциду . Свої світлини інженер створював за допомогою німецької фотокамери Leica , яку , імовірно , йому передали друзі з-за кордону . Виїжджаючи до Австрії , Вінербергер у жовтніроку переправив негативи дипломатичною поштою через посольство Австрії , з допомогою австрійського дипломата Гейнріха Пахера . На таких заходах наполягли саме австрійські дипломати , оскільки була висока ймовірність обшуку речей інженера силами радянської безпеки на кордоні , а віднайдення ними знімків могло загрожувати його життю . Після повернення до Відня Вінербергер передає знімки кардиналові Теодору Інніцеру , які нині знаходяться у архіві Віденської Дієцезії , який разом із генеральним секретарем Міжнародного комітету національних меншин Евальдом Амменде представили їх Лізі Націй . Світлини Вінербергера вперше опублікували для широкого загалуроку в книзі « Чи повинна голодувати Росія ? » ( Muss Russland Hungern ) Евальда Амменде без зазначення авторства світлин через побоювання за безпеку їхнього творця . року Александр Вінербергер видає власну книгу спогадів про життя в Радянському Союзі , у якій дві глави присвячено Голодомору . Доробок Alexander Wienerberger : Hart auf hart.Jahre Ingenieur in Sowjetrußland . Ein Tatsachenbericht , Anton Pustet , Salzburgp . , withLeica-photographs Alexander Wienerberger : Um eine Fuhre Salz im GPU .-Keller . Erlebnisse eines deutschen Ingenieurs in Sowjetrußland ( Bandvon Spannende Geschichten ) , Bertelsmann , Güterslohp . , with drawings from Günther Büsemeyer Примітки Посилання Українською мовою Голодомор - Знімки австрійського фотографа - аматора , зображення жертв , місць масових поховань на околицях Харкова та вимерле від голоду село . МЗС України Александр Вінербергер у спогадах доньки . Національний музей Голодомору - геноциду BBC Україна Це був геноцид : історія британської фотохудожниці , яка ширить пам'ять про Голодомор Зустріч з правнучкою інженера Вінербергера , автора унікальних фото Голодомору . Національний музей Голодомору - геноциду BBC Україна Український Голодомор очима австрійця . Радіо « Свобода » Люди помирали просто на узбіччях - жахіття Голодомору очима австрійського інженера Вінербергера . Gazeta.ua Люди Правди , кремлівська пропаганда і корисні ідіоти . Дзеркало тижня Невідомі фото Голодомору інженера Вінербергера . Радіо « Свобода » « Годували свиней трупами » : опубліковано невідомі раніше фото Голодомору . Obozrevatel Голодомор : унікальні фото від австрійського інженера . Ukrinform Іноземці про Голодомор : унікальні фото від австрійського інженера . Glavcom.ua Голодомор на Харківщині . Фото Александра Віннербергера Іншими мовами Holodomor in Kharkiv region . Photo by Alexander Wienerberger Alexander Wienerberger : His Daughter’s Memories [ retrieved10 . 2013 ] . Alexander Wienerberger British photographic history Ukraine's Holodomor Through An Austrian's Eyes Josef Vogl . Alexander Wienerberger — Fotograf des Holodomor . In : Dokumentationsarchiv des österreichischen Widerstandes ( Hrsg . ) , Feindbilder , Wien ( = Jahrbuch S .272 Уникальные фото Голодомора в Украине : их тайком снял Александр Винербергер « Рискуя попасть в застенки НКВД , мой прадед фотографировал жертв Голодомора » Уродженці Відня Австро - Угорські військовики Першої світової війни Австрійські хіміки Радянські хіміки Дослідники Голодомору