Вікторов Михайло Володимирович
Михайло Володимирович Вікторов ( , місто Ярославль, Російська імперія — розстріляний ) — радянський військово-морський діяч, командувач Балтійського, Чорноморського, Тихоокеанського флотів, Морськими силами РСЧА, Флагман флоту 1-го рангу (1935). Член ЦВК СРСР, депутат Верховної ради СРСР 1-го скликання, член Військової ради при Народному комісарові оборони СРСР.

Біографія 
Син офіцера. Закінчив Ярославський кадетський корпус (1910), Морський кадетський корпус (1913, Золотий знак в пам'ять закінчення Морського корпусу, мічман — 5 жовтня 1913), Мінний (1915) і Штурманський (1917) офіцерські класи, курси удосконалення при Військово-морській академії (1924).

У Першу світову війну служив на кораблях Балтійського флоту в складі 1-го Балтійського флотського екіпажу. Учасник Моонзундського битви. У 1917 році — лейтенант, старший штурман броненосця «Громадянин».

Після 1917 року перейшов на бік більшовиків, брав участь у висадці морського десанту під Нарвою (1918). У листопаді 1918 — червні 1919 року — старший штурман, потім 1-й помічник командира крейсера «Олег», у червні 1919 — квітні 1920 року — командир есмінця «Вершник», у серпні 1920 — березні 1921 року — командир лінійних кораблів «Андрій Первозванний» і «Гангут». Брав участь у придушенні Кронштадтського повстання, після чого був призначений старшим морським начальником Кронштадта.

З травня 1921 року — начальник Морських сил Балтійського моря. У 1924 році закінчив курси удосконалення при Військово-морській академії.

З червня 1924 року — начальник Морських сил Чорного моря.

З грудня 1924 по квітень 1926 року — начальник Гідрографічного управління Морських сил РСЧА.

З квітня 1926 року — начальник Морських сил Балтійського моря.

Член ВКП(б) з 1932 року.

З березня 1932 року — начальник Морських сил Далекого Сходу. У 1935 році після створення Тихоокеанського флоту призначений командувачем цього флоту.

15 серпня 1937 року, після арешту флагмана флоту 1 рангу Орлова, призначений начальником Морських сил РСЧА. 28 грудня 1937 року (за іншими даними, 27 березня 1938 року) звільнений з посади і зарахований у розпорядження Управління з начальницького складу Наркомату Військово-морського флоту СРСР.

22 квітня 1938 заарештований. Був звинувачений у шкідництві. 1 серпня 1938 року засуджений до смертної кари і розстріляний. Реабілітований посмертно 14 березня 1956 року.

Нагороди 
 Орден Святого Станіслава III ступеня з мечами і бантом (11.01.1916)
 Орден Леніна
 Орден Червоного Прапора (20.02.1928)
 Орден Червоної Зірки

Література 
 Черушев Н. С., Черушев Ю. Н. Расстрелянная элита РККА (командармы 1-го и 2-го рангов, комкоры, комдивы и им равные): 1937—1941. Биографический словарь. — Москва: Кучково поле; Мегаполис, 2012.

Випускники Морського кадетського корпусу
Депутати Верховної Ради СРСР 1-го скликання
Кавалери ордена Святого Станіслава 3 ступеня
Реабілітовані в СРСР
Репресовані воєначальники
Уродженці Ярославля
Учасники Громадянської війни в Росії
Царські офіцери на службі в РСЧА
Члени КПРС
Михайло Володимирович Вікторов ( , місто Ярославль , Російська імперія — розстріляний ) — радянський військово - морський діяч , командувач Балтійського , Чорноморського , Тихоокеанського флотів , Морськими силами РСЧА , Флагман флотуго рангу Член ЦВК СРСР , депутат Верховної ради СРСРго скликання , член Військової ради при Народному комісарові оборони СРСР . Біографія Син офіцера . Закінчив Ярославський кадетський корпус Морський кадетський корпус Золотий знак в пам'ять закінчення Морського корпусу , мічман — жовтня Міннийі Штурманськийофіцерські класи , курси удосконалення при Військово - морській академії У Першу світову війну служив на кораблях Балтійського флоту в складіго Балтійського флотського екіпажу . Учасник Моонзундського битви . Уроці — лейтенант , старший штурман броненосця « Громадянин » . Післяроку перейшов на бік більшовиків , брав участь у висадці морського десанту під Нарвою У листопаді — червніроку — старший штурман , потімй помічник командира крейсера « Олег » , у червні — квітніроку — командир есмінця « Вершник » , у серпні — березніроку — командир лінійних кораблів « Андрій Первозванний » і « Гангут » . Брав участь у придушенні Кронштадтського повстання , після чого був призначений старшим морським начальником Кронштадта . З травняроку — начальник Морських сил Балтійського моря . Уроці закінчив курси удосконалення при Військово - морській академії . З червняроку — начальник Морських сил Чорного моря . З грудняпо квітеньроку — начальник Гідрографічного управління Морських сил РСЧА . З квітняроку — начальник Морських сил Балтійського моря . Член ВКП ( б ) зроку . З березняроку — начальник Морських сил Далекого Сходу . Уроці після створення Тихоокеанського флоту призначений командувачем цього флоту . 15 серпняроку , після арешту флагмана флотурангу Орлова , призначений начальником Морських сил РСЧА.грудняроку ( за іншими даними , березняроку ) звільнений з посади і зарахований у розпорядження Управління з начальницького складу Наркомату Військово - морського флоту СРСР . 22 квітнязаарештований . Був звинувачений у шкідництві . серпняроку засуджений до смертної кари і розстріляний . Реабілітований посмертноберезняроку . Нагороди Орден Святого Станіслава III ступеня з мечами і бантом01 . 1916 ) Орден Леніна Орден Червоного Прапора02 . 1928 ) Орден Червоної Зірки Література Черушев Н . С . , Черушев Ю . Н . Расстрелянная элита РККА ( командармыго иго рангов , комкоры , комдивы и им равные ) : 1941 . Биографический словарь . — Москва : Кучково поле ; Мегаполис , Випускники Морського кадетського корпусу Депутати Верховної Ради СРСРго скликання Кавалери ордена Святого Станіславаступеня Реабілітовані в СРСР Репресовані воєначальники Уродженці Ярославля Учасники Громадянської війни в Росії Царські офіцери на службі в РСЧА Члени КПРС