Сингальська абетка
Синга́льська абе́тка (, Siṁhala Akṣara Mālāva) — алфавіт сингальскої мови. Він використовується народом сингалів, що населяють переважно Шрі-Ланку, а також богослужебними мовами палі та санскрит. Сингальська писемність, яка є різновидом індійського письма, виникла з брахмі і тісно пов'язана з грантхою і кадамбою.

Сингальська мова містить два алфавіти: базовий та розширений. Базовий алфавіт називається śuddha siṃhala () або eḷu hōḍiya (), відображає рідні для мови фонеми. Для відображення фонем санскриту і палі використовується розширений набір букв, званий miśra siṃhala ().

Базовий алфавіт складається з 33 букв, з яких 12 голосних і 21. Розширений алфавіт містить 54 літери: 18 голосних і 36 приголосних.

Характеристика 

Текст пишеться зліва направо. Сингальське письмо це абугіда, тобто кожен приголосний має невід'ємний голосний, який може бути змінений або видалений за допомогою спеціальних знаків. При відсутності додаткових знаків використовується звук.

Більшість букв сингальского алфавіту мають округлу, вітіювату форму, прямі лінії майже не зустрічаються. Це тому, що в давнину сингальські тексти писали на сухих пальмових листках, і прямі лінії просто привели б до розрізу листа по жилах.

Базовий набір букв формує алфавіт śuddha siṃhala (), який є частиною алфавіту miśra siṃhala (). Цей набір має всі необхідні букви для запису класичних сингальских текстів, описаних в Sidatsan̆garā (1300 рік). Класична сингальска мова називається Eḷu, тому і алфавіт носить назву Eḷu hōdiya ().

Історія та використання 
Сингальське письмо є похідним від письма брахмі. Воно має походження з Північної Індії близько 3 століття до н. е., але також має сліди впливу письмен Південної Індії, особливо від ранньої грантхі.

У місті Анурадхапура були знайдені гончарні вироби 6 століття до н. е. з письменами на пракриті, датованими 2 століттям до н. е.

До 9 століття н. е. з'явилася література сингальською мовою, наприклад, деякі буддійські тексти, написані на палі.

Сьогодні алфавіт використовується приблизно 16 мільйонами людей у найрізноманітніших ситуаціях і контекстах, наприклад, в газетах, телепередачах, урядових документах, підручниках.

Літери

Базовий алфавіт

Розширений алфавіт

Див. також 
 Індійське письмо
 Індоєвропейські мови

Посилання 
 Руководство по использованию сингальского письма на сингальской википедии

Індійське письмо
Сингальська мова
Сингальський алфавіт
Палі
Абігуди
Синга́льська абе́тка ( , Siṁhala Akṣara Mālāva ) — алфавіт сингальскої мови . Він використовується народом сингалів , що населяють переважно Шрі - Ланку , а також богослужебними мовами палі та санскрит . Сингальська писемність , яка є різновидом індійського письма , виникла з брахмі і тісно пов'язана з грантхою і кадамбою . Сингальська мова містить два алфавіти : базовий та розширений . Базовий алфавіт називається śuddha siṃhala ( ) або eḷu hōḍiya ( ) , відображає рідні для мови фонеми . Для відображення фонем санскриту і палі використовується розширений набір букв , званий miśra siṃhala ( ) . Базовий алфавіт складається збукв , з якихголосних і Розширений алфавіт міститьлітери : голосних іприголосних . Характеристика Текст пишеться зліва направо . Сингальське письмо це абугіда , тобто кожен приголосний має невід'ємний голосний , який може бути змінений або видалений за допомогою спеціальних знаків . При відсутності додаткових знаків використовується звук . Більшість букв сингальского алфавіту мають округлу , вітіювату форму , прямі лінії майже не зустрічаються . Це тому , що в давнину сингальські тексти писали на сухих пальмових листках , і прямі лінії просто привели б до розрізу листа по жилах . Базовий набір букв формує алфавіт śuddha siṃhala ( ) , який є частиною алфавіту miśra siṃhala ( ) . Цей набір має всі необхідні букви для запису класичних сингальских текстів , описаних в Sidatsan̆garāрік ) . Класична сингальска мова називається Eḷu , тому і алфавіт носить назву Eḷu hōdiya ( ) . Історія та використання Сингальське письмо є похідним від письма брахмі . Воно має походження з Північної Індії близькостоліття до н . е . , але також має сліди впливу письмен Південної Індії , особливо від ранньої грантхі . У місті Анурадхапура були знайдені гончарні виробистоліття до н . е . з письменами на пракриті , датованимистоліттям до н . е . Достоліття н . е . з'явилася література сингальською мовою , наприклад , деякі буддійські тексти , написані на палі . Сьогодні алфавіт використовується приблизномільйонами людей у найрізноманітніших ситуаціях і контекстах , наприклад , в газетах , телепередачах , урядових документах , підручниках . Літери Базовий алфавіт Розширений алфавіт Див . також Індійське письмо Індоєвропейські мови Посилання Руководство по использованию сингальского письма на сингальской википедии Індійське письмо Сингальська мова Сингальський алфавіт Палі Абігуди