Люсьєн Петіпа
Люсьєн Петіпа (; 1815—1898) — французький балетний артист, балетмейстер і педагог.

Біографія 
Люсьєн Петіпа народився 22 грудня 1815 року в Марселі в сім'ї французького танцівника Жана-Антуана Петіпа (Jean-Antoine Petipa) (1787—1855) і Вікторини Морель-Грассо (Victorine Morel-Grasseau) (1794—1860); його молодший брат Маріус Петіпа (1818—1910) став видатним російським балетмейстером.

Перші балетні кроки робив під керівництвом свого батька, балетного артиста, балетмейстера, а в кінці життя викладав хореографію в Росії, в Санкт-Петербурзі, де і помер.

Вперше Люсьєн вийшов на професійну сцену в п'ятирічному віці 25 березня 1821 в Брюссельському театрі «Ла Монне» у виставі «Манія танцю» (La Dansomanie) балетмейстера П'єра Гарделя (Pierre Gardel) (1758—1840), виконавши роль дитини Гастане. Аж до 1824 року Люсьєн виходив на сцену в невеликих ролях амурів у балетних постановках свого батька.

У квітні 1835 роки сім'я Петіпа переїжджає з Брюсселя в Бордо, де глава сім'ї займає посаду балетмейстера театру, а Люсьєн стає першим танцюристом трупи. Протягом декількох років Люсьєн є солістом театру Бордо, поки на нього не звернув увагу славетний хореограф Філіппо Тальоні. Талант молодого виконавця потряс Тальоні, і він запросив Люсьєна в Париж, де той дебютував 10 червня 1839 року на сцені Паризької національної опери в балеті «Сильфіда», де його партнеркою стала балерина Люсіль Ґран, яка уславилася виконанням головної партії в цій постановці. Відтоді до 1862 року Л. Петіпа займав посаду першого танцюриста Паризької опери, де був партнером найславетніших балерин того часу — Ф. Ельслер, К. Грізі, Ф. Черріто.

Надалі Люсьєн Петіпа з величезним успіхом виконував безліч головних сольних партій у безлічі балетів, однією з найбільших його ролей стала партія Графа Альберта в балеті «Жізель», де він танцював у парі з Карлоттою Грізі. Прем'єра балету «Жізель» відбулася 28 червня 1841 в Королівській академії музики (Theatre de l'Academie Royal de Musique) в Парижі. Успіх постановки «Жизелі» був настільки величезний, що всі учасники вистави стали кумирами французької публіки, а пліткарі подейкували, що у виконавців головних партій Люсьєна Петіпа і Карлотти Грізі почався справжній, а не тільки по сцені, роман, і саме через нього вона і розлучилася з балетмейстером Жюлем Перро. Чи було це правдою чи дозвільними вигадками пліткарів, що швидше за все, так і залишилося невідомим. Але до цього часу Люсьєн Петіпа вже став балетної зіркою, про нього говорили, розповідали легенди, пліткували, що доводить його популярність і популярність.

Час від часу брати Петіпа працювали разом, зокрема, в 1841 році в Парижі, де Петіпа-молодший удосконалювався в школі Великої паризької опери, вони виступили на цій сцені в pas de quatre разом з Терезою і Фанні Ельслер.

Будучи на посаді першого соліста трупи, Люсьєн Петіпа сам став балетмейстером декількох балетних постановок. У 1858 році він поставив для балетної сцени Паризької Опери спектакль «Шакунтала», що мав гучний успіх, — з колосальними декораціями і багатими костюмами; в балет були включені акробатичні підтримки, в яких партнер піднімав балерину на витягнутих руках над своєю головою. Головну роль танцювала Амалія Феррарі (Amalia Ferrari), одягнена в пишну пачку і балетні туфлі, тоді як інша частина танцівників одягнена в костюми, більш нагадують індійські.

Протягом 1860—1868 рр. Люсьєн Петіпа займав посаду директора Національної опери, поки з ним не стався нещасний випадок під час полювання, після якого він уже не міг танцювати. У жовтні 1872 він повернувся до Брюсселя, в театр свого дитинства, де він уперше вийшов на сцену, і протягом недовгого часу (1872—1873 рр.) займав посаду директора балетної трупи. У 1875 році він став професором Королівської Брюссельської консерваторії (фр. Conservatoire royal de Bruxelles), де викладав майстерність танцю протягом трьох років, а в 1878 році покинув Брюссель і переселився в Версаль, де вирішив влаштуватися остаточно й де закінчив своє життя; він помер 7 липня 1898 року. Правда, за цей час у 1882 році він був запрошений до Національної опери для постановки вистави «Намуна».

Примітки 

Французькі балетмейстери
Викладачі Брюссельської консерваторії
Люсьєн Петіпа ( ; 1898 ) — французький балетний артист , балетмейстер і педагог . Біографія Люсьєн Петіпа народивсягрудняроку в Марселі в сім'ї французького танцівника Жана - Антуана Петіпа ( Jean-Antoine Petipa ) 1855 ) і Вікторини Морель - Грассо ( Victorine Morel - Grasseau ) 1860 ) ; його молодший брат Маріус Петіпа1910 ) став видатним російським балетмейстером . Перші балетні кроки робив під керівництвом свого батька , балетного артиста , балетмейстера , а в кінці життя викладав хореографію в Росії , в Санкт - Петербурзі , де і помер . Вперше Люсьєн вийшов на професійну сцену в п'ятирічному віціберезняв Брюссельському театрі « Ла Монне » у виставі « Манія танцю » ( La Dansomanie ) балетмейстера П'єра Гарделя ( Pierre Gardel ) 1840 ) , виконавши роль дитини Гастане . Аж дороку Люсьєн виходив на сцену в невеликих ролях амурів у балетних постановках свого батька . У квітніроки сім'я Петіпа переїжджає з Брюсселя в Бордо , де глава сім'ї займає посаду балетмейстера театру , а Люсьєн стає першим танцюристом трупи . Протягом декількох років Люсьєн є солістом театру Бордо , поки на нього не звернув увагу славетний хореограф Філіппо Тальоні . Талант молодого виконавця потряс Тальоні , і він запросив Люсьєна в Париж , де той дебютувавчервняроку на сцені Паризької національної опери в балеті « Сильфіда » , де його партнеркою стала балерина Люсіль Ґран , яка уславилася виконанням головної партії в цій постановці . Відтоді дороку Л . Петіпа займав посаду першого танцюриста Паризької опери , де був партнером найславетніших балерин того часу — Ф . Ельслер , К . Грізі , Ф . Черріто . Надалі Люсьєн Петіпа з величезним успіхом виконував безліч головних сольних партій у безлічі балетів , однією з найбільших його ролей стала партія Графа Альберта в балеті « Жізель » , де він танцював у парі з Карлоттою Грізі . Прем'єра балету « Жізель » відбуласячервняв Королівській академії музики ( Theatre de l'Academie Royal de Musique ) в Парижі . Успіх постановки « Жизелі » був настільки величезний , що всі учасники вистави стали кумирами французької публіки , а пліткарі подейкували , що у виконавців головних партій Люсьєна Петіпа і Карлотти Грізі почався справжній , а не тільки по сцені , роман , і саме через нього вона і розлучилася з балетмейстером Жюлем Перро . Чи було це правдою чи дозвільними вигадками пліткарів , що швидше за все , так і залишилося невідомим . Але до цього часу Люсьєн Петіпа вже став балетної зіркою , про нього говорили , розповідали легенди , пліткували , що доводить його популярність і популярність . Час від часу брати Петіпа працювали разом , зокрема , вроці в Парижі , де Петіпа - молодший удосконалювався в школі Великої паризької опери , вони виступили на цій сцені в pas de quatre разом з Терезою і Фанні Ельслер . Будучи на посаді першого соліста трупи , Люсьєн Петіпа сам став балетмейстером декількох балетних постановок . Уроці він поставив для балетної сцени Паризької Опери спектакль « Шакунтала » , що мав гучний успіх , — з колосальними декораціями і багатими костюмами ; в балет були включені акробатичні підтримки , в яких партнер піднімав балерину на витягнутих руках над своєю головою . Головну роль танцювала Амалія Феррарі ( Amalia Ferrari ) , одягнена в пишну пачку і балетні туфлі , тоді як інша частина танцівників одягнена в костюми , більш нагадують індійські . Протягом1868 рр . Люсьєн Петіпа займав посаду директора Національної опери , поки з ним не стався нещасний випадок під час полювання , після якого він уже не міг танцювати . У жовтнівін повернувся до Брюсселя , в театр свого дитинства , де він уперше вийшов на сцену , і протягом недовгого часу1873 рр . ) займав посаду директора балетної трупи . Уроці він став професором Королівської Брюссельської консерваторії ( фр . Conservatoire royal de Bruxelles ) , де викладав майстерність танцю протягом трьох років , а вроці покинув Брюссель і переселився в Версаль , де вирішив влаштуватися остаточно й де закінчив своє життя ; він померлипняроку . Правда , за цей час уроці він був запрошений до Національної опери для постановки вистави « Намуна » . Примітки Французькі балетмейстери Викладачі Брюссельської консерваторії