Мехоскубина
Мехоскубина је у средњовековној Србији била глоба за чупање браде (скубеж) приликом туче себара.

Историја 
Мехоскубина се помиње у 98. члану Душановог законика. Он прописује да се мехоскубина плаћа шест перпера (72 динара). У издањима Душановог законика Стојана Новаковића и Николе Радојчића према Призренском рукопису, члан који се односи на мехоскубину носи наслов "О скубежи себара", док у Атонском рукопису наслови за 97. и 98. члан су "О скубежи". Мехоскубина се, поред Душановог законика, помиње у неколико повеља српског краља Милутина. Помиње се у Бањској повељи према којој се плаћа 18 динара на властелинству манастира Бањска. Помен мехоскубине налазимо и у Старом српском законику исписаном на зиду манастира Грачанице као део Грачаничке повеље. Казна је износила 6 динара на грачаничком властелинству. Висина мехоскубине према Душановом законику зависила је од друштвеног слоја коме окривљени припада. Члан 97. штити достојанство властеле и добрих људи, док 98. члан једино одређује казну за сеоску тучу. Мехоскубина се плаћала господару, а не оштећеном. Законодавац се концентрише на глобу, а не на оштећеног. У новијим преписима Душановог законика стоји да приликом оваквог прекршаја оба себра треба да плате по 12 перпера (Раванички и Текелијин-Софијски рукопис).

Извори 
 Мехоскубина (Р. Михаљчић, 403) у Лексикон српског средњег века, Београд 1999.
 Ђ. Ђекић, Српско средњовековно право: од освете до резервата судских, Зборник Матице српске за друштвене науке 138 (1/2012), 39–46.
 Р. Михаљчић, Стари српски закон, Историјски часопис 32 (1990) 21—26.

Свакодневни живот у средњовековној Србији
Мехоскубина је у средњовековној Србији била глоба за чупање браде ( скубеж ) приликом туче себара . Историја Мехоскубина се помиње у члану Душановог законика . Он прописује да се мехоскубина плаћа шест перперадинара ) . У издањима Душановог законика Стојана Новаковића и Николе Радојчића према Призренском рукопису , члан који се односи на мехоскубину носи наслов " О скубежи себара " , док у Атонском рукопису наслови за и члан су " О скубежи " . Мехоскубина се , поред Душановог законика , помиње у неколико повеља српског краља Милутина . Помиње се у Бањској повељи према којој се плаћадинара на властелинству манастира Бањска . Помен мехоскубине налазимо и у Старом српском законику исписаном на зиду манастира Грачанице као део Грачаничке повеље . Казна је износиладинара на грачаничком властелинству . Висина мехоскубине према Душановом законику зависила је од друштвеног слоја коме окривљени припада . Члан штити достојанство властеле и добрих људи , док члан једино одређује казну за сеоску тучу . Мехоскубина се плаћала господару , а не оштећеном . Законодавац се концентрише на глобу , а не на оштећеног . У новијим преписима Душановог законика стоји да приликом оваквог прекршаја оба себра треба да плате поперпера ( Раванички и Текелијин-Софијски рукопис ) . Извори Мехоскубина ( Р . Михаљчић ,у Лексикон српског средњег века , Београд Ђ . Ђекић , Српско средњовековно право : од освете до резервата судских , Зборник Матице српске за друштвене науке( 1/ 2012 ) ,46. Р . Михаљчић , Стари српски закон , Историјски часопис( 1990 ) 26. Свакодневни живот у средњовековној Србији