Нинко Петровић
Нинко Петровић (Крупањ, 1896 — Београд, 30. март 1981) био је српски адвокат и градоначелник Београда.

Биографија 
Рођен у Белотићу 1896. године, Нинко Петровић је основну школу је завршио у Белотићу (општина Осечина), а потом је похађао гимназију у Шапцу. 

После завршених шест разреда гимназије, у јесен 1915. године мобилисан је у Ђачку чету са којом се крајем исте године повукао преко Албаније у Грчку. После краће војне обуке упућен је на Солунски фронт, где је 1916. године учествовао у борбама у саставу Првог пешадијског пука Моравске дивизије као поднаредник-ђак. По наређењу из команде заједно са другим „ђацима” упућен је у грчки град Волос, где је похађао седми и осми разред гимназије и успешно положио матурски испит. Убрзо након матурирања се вратио на Солунски фронт, и то у моменту најинтензивнијих борби и његовог пробоја, након којих се коначно после дуже времена поново вратио у Србију и родни крај. 

Током рата убијен му је отац, двојица старије браће и брат од стрица. Упркос томе, успео је заврши Правни факултет у Београду 1922. године. Бавио се адвокатуром и другим службеничким пословима, а 1930. године био је један од оснивача и уједно секретар Удружења „Солунске ђачке чете”.

У току Великог рата Петровић је писао дневник и разне записе, на чијем сабирању је радио пред крај свог живота.

Овако је изгледао предговор прве верзије његових сећања чија је линија подударна и са свим осталим записима.  С том, по многим проценама, изванредном шареницом покуцао је седамдесетих година прошлог века на врата два највећа српска и југословенска издавача „Просвете” и „Нолита” нудећи свој дневник, односно ратне мемоаре под називом „Из трагичних дана Србије 1914–1918”. Рукопис је врло радо прихваћен, али никада није штампан нити касније враћен аутору. Чак су и копије биле изгубљене. Захваљујући примерку који је сачувала његова сестра Олга, Петровићеви земљаци су 2010. године штампали хронику на 220 страна.

У предговору књиге уредник мр Бранко Матић, професор на Високој пословној школи у Ваљеву, наглашава да Петровићев опис догађаја има посебан значај и тежину зато што их приказује из угла појединца, што је веома важно за разумевање многих догађаја из Великог рата.

У Априлском рату 1941. године као капетан прве класе био је командир противавионске и противтенковске митраљеске чете на Пиротском фронту на којем бива заробљен и одведен у логор. После ослобођења од 1946. до 1951. године биран је на место председника Извршног народног одбора Београда, што је данас у рангу градоначелника. Због тога у његовој биографији између осталог стоји и да је био први изабрани градоначелник Београда. За његова мандата изграђени су значајни привредни културни објекти у Београду и започета изградња Новог Београда. 

Носилац је више ордена и медаља, али је увек посебно истицао Албанску споменицу. Поред ордена заслуга за народ првог реда добитник је и једног пољског и два француска одликовања.

Петровић је умро 30. марта 1981. године и сахрањен је на Новом гробљу у Београду .

Литература 
 
 

Рођени 1896.
Умрли 1981.
Крупањци
Градоначелници Београда
Српски адвокати
Солунски борци
Носиоци Албанске споменице
Југословенски партизани
Сахрањени на Новом гробљу у Београду
Посланици Народне скупштине ФНРЈ (први сазив)
Нинко Петровић ( Крупањ ,— Београд , мартбио је српски адвокат и градоначелник Београда . Биографија Рођен у Белотићу године , Нинко Петровић је основну школу је завршио у Белотићу ( општина Осечина ) , а потом је похађао гимназију у Шапцу . После завршених шест разреда гимназије , у јесен године мобилисан је у Ђачку чету са којом се крајем исте године повукао преко Албаније у Грчку . После краће војне обуке упућен је на Солунски фронт , где је године учествовао у борбама у саставу Првог пешадијског пука Моравске дивизије као поднаредник-ђак . По наређењу из команде заједно са другим „ ђацима ” упућен је у грчки град Волос , где је похађао седми и осми разред гимназије и успешно положио матурски испит . Убрзо након матурирања се вратио на Солунски фронт , и то у моменту најинтензивнијих борби и његовог пробоја , након којих се коначно после дуже времена поново вратио у Србију и родни крај . Током рата убијен му је отац , двојица старије браће и брат од стрица . Упркос томе , успео је заврши Правни факултет у Београду године . Бавио се адвокатуром и другим службеничким пословима , а године био је један од оснивача и уједно секретар Удружења „ Солунске ђачке чете ” . У току Великог рата Петровић је писао дневник и разне записе , на чијем сабирању је радио пред крај свог живота . Овако је изгледао предговор прве верзије његових сећања чија је линија подударна и са свим осталим записима . С том , по многим проценама , изванредном шареницом покуцао је седамдесетих година прошлог века на врата два највећа српска и југословенска издавача „ Просвете ” и „ Нолита ” нудећи свој дневник , односно ратне мемоаре под називом „ Из трагичних дана Србије1918 ” . Рукопис је врло радо прихваћен , али никада није штампан нити касније враћен аутору . Чак су и копије биле изгубљене . Захваљујући примерку који је сачувала његова сестра Олга , Петровићеви земљаци су године штампали хронику настрана . У предговору књиге уредник мр Бранко Матић , професор на Високој пословној школи у Ваљеву , наглашава да Петровићев опис догађаја има посебан значај и тежину зато што их приказује из угла појединца , што је веома важно за разумевање многих догађаја из Великог рата . У Априлском рату године као капетан прве класе био је командир противавионске и противтенковске митраљеске чете на Пиротском фронту на којем бива заробљен и одведен у логор . После ослобођења од до године биран је на место председника Извршног народног одбора Београда , што је данас у рангу градоначелника . Због тога у његовој биографији између осталог стоји и да је био први изабрани градоначелник Београда . За његова мандата изграђени су значајни привредни културни објекти у Београду и започета изградња Новог Београда . Носилац је више ордена и медаља , али је увек посебно истицао Албанску споменицу . Поред ордена заслуга за народ првог реда добитник је и једног пољског и два француска одликовања . Петровић је умро марта године и сахрањен је на Новом гробљу у Београду \ . Литература Рођени Умрли Крупањци Градоначелници Београда Српски адвокати Солунски борци Носиоци Албанске споменице Југословенски партизани Сахрањени на Новом гробљу у Београду Посланици Народне скупштине ФНРЈ ( први сазив )