Прнар
Прнар или оштрикар (), врста је ниског зимзеленог дрвета из рода храстова. Пореклом са Медитерана.

Распрострањеност 
Прнар самоникло расте у јужној Европи, Малој Азији, северозападној Африци, Сирији и Палестини. Његов ареал се у Европи простире дуж целог Средоземља, највише на Пиринејском полуострву, а затим на југу Балканског полуострва. На Апенинском полуострву има га у Апулији, а мали ареал простире се и у атлантском приморју. Извесна континенталност огледа се у продирању у Шпанију и Македонију. У Хрватској и Црној Гори јавља се дуж обале Јадранског мора.

У Македонији се простире до 670 метара надморске висине, у Бугарској на јужним Родопима до 800 метара, а у Грчкој до 1.100 метара.

Изглед 
Прнар или оштрикар је ниско, зимзелено дрво. Ретко достиже висину од 10 м, са прсним пречником дебла 10−50 цм. Кора дебла је густо и плитко испуцала. Крошња је густа. Младе гранчице су покривене звездастим длачицама, а пипољци ситни, скоро голи. Коренов систем одликује се јако развијеним централним кореном са бројним бочним жилама.

Листови су ситни, дуги 2−5, а некада и само 1 цм, дугуљасто јајасти. Кожасти су, крути, са јаком кутикулом и голи, осим по нервима где су видљиве ситне длачице. С лица су сјајни, зелени, са наличја бледо зелени. По ободу валовити, трновито назубљени и повијени надоле. Петељка је дуга 3−4 мм. Листови остају на гранама 3−4 године.

Цветови су једнодоми и једнополни, скупљени у цвасти. Мушки цветови су у висећим ресама, а женски седећи, на кратким дршкама. Цвета од марта до маја.

Плод је здепасти жир, дуг до 3 цм и широк до 1,5 цм, са купулом која је готово седећа (без петељке). Купула је прекривена љуспама (стипулама) које су тврде, ушиљене, одстојеће од основе. Жир је трећином или већим делом у купули. Сазрева августа−септембра друге године.

Станиште 
Прнар је топлољубива врста, која најбоље расте на осунчаним положајима. Подноси и полусенку. Одговарају му сиромашна, најчешће кречњачка земљишта, али се јавља и на силикатним. Са другим медитеранским вртстама изграђује макије и гариге Гради састојине са црним јасеном (Orno−Cocciferetu H−ić на јадранској обали) и са грабићем (Coccifero−Carpinetum orientalis (Obrad.) Horv. у јужној Македонији).

Има јаку и трајну изданачку снагу из пања и корена, па се чешће налази у узгојном облику шума пањача и деградацијским стадијумима (макија, гарига), док су појединачна стабла, добијена из семена, врло ретка и могу се наћи углавном на декоративним зеленим површинама.

Употреба 
У време немаштине и глади и жир плутњака се, као и жиреви многих других врста храстова, користио као храна. Употребљавал се куван у варивима или се сушио и млео у прах. Овако самлевен додавао се житарицама и од добијеног брашна правио се хлеб. Како жиреви плутњака садрже танин, који је изузетно опорог укуса, потапали су се у текућу воду, како би се танин испрао. На жалост, овим испирањем губила се и значајна количина других корисних састојака. Традиционални начин припреме жира био је и да се закопа у мочварну земљу током зиме. Проклијали жиреви, који се ископавају у пролеће, изгубе највећи део опорости. Пржени жир може се користити и као замена за кафу.

Малч од лишћа одбија пужеве, ларве и сл. Свежи листови не би требало да се користе јер танин у њима делује на друге биљке као инхибитор раста.

У оквиру природног ареала прнар се може користити за формирање високих живих ограда.

Занимљивости 
 На храстовима се често јављају гале, израслине које су изазване активношћу ларви разних инсеката. Инсекти живе унутар ових гала и из њих црпе хранљиве материје. У галама прнара живе штитасте ваши из рода Kermes (Kermes vermilio). Из тела мртвих женки ових инсеката добија се гримизна боја. Име врсте coccifera потиче од латинских речи coccum (скерлетно црвено). Из коре и семена, богатих танинима, такође се добија црна боја.
 Храст прнар заштићена је врста на свим природним стаништима у Републици Хрватској од 9. 5. 1969. године.

Види још 
 Медитеранска вегетација

Референце

Литература 

 
 
 Vojin Gligić, (1953), Etimološki botanički rečnik, Sarajevo: "Veselin Masleša"

Спољашње везе 

 
 
 

Храстови
Флора Европе
Дендрологија
Шумарство
Хортикултура
Зимзелени лишћари
Флора Медитерана
Прнар или оштрикар ( ) , врста је ниског зимзеленог дрвета из рода храстова . Пореклом са Медитерана . Распрострањеност Прнар самоникло расте у јужној Европи , Малој Азији , северозападној Африци , Сирији и Палестини . Његов ареал се у Европи простире дуж целог Средоземља , највише на Пиринејском полуострву , а затим на југу Балканског полуострва . На Апенинском полуострву има га у Апулији , а мали ареал простире се и у атлантском приморју . Извесна континенталност огледа се у продирању у Шпанију и Македонију . У Хрватској и Црној Гори јавља се дуж обале Јадранског мора . У Македонији се простире дометара надморске висине , у Бугарској на јужним Родопима дометара , а у Грчкој до100 метара . Изглед Прнар или оштрикар је ниско , зимзелено дрво . Ретко достиже висину одм , са прсним пречником дебла50 цм . Кора дебла је густо и плитко испуцала . Крошња је густа . Младе гранчице су покривене звездастим длачицама , а пипољци ситни , скоро голи . Коренов систем одликује се јако развијеним централним кореном са бројним бочним жилама . Листови су ситни , дуги5 , а некада и самоцм , дугуљасто јајасти . Кожасти су , крути , са јаком кутикулом и голи , осим по нервима где су видљиве ситне длачице . С лица су сјајни , зелени , са наличја бледо зелени . По ободу валовити , трновито назубљени и повијени надоле . Петељка је дуга4 мм . Листови остају на гранама4 године . Цветови су једнодоми и једнополни , скупљени у цвасти . Мушки цветови су у висећим ресама , а женски седећи , на кратким дршкама . Цвета од марта до маја . Плод је здепасти жир , дуг доцм и широк до5 цм , са купулом која је готово седећа ( без петељке ) . Купула је прекривена љуспама ( стипулама ) које су тврде , ушиљене , одстојеће од основе . Жир је трећином или већим делом у купули . Сазрева августа−септембра друге године . Станиште Прнар је топлољубива врста , која најбоље расте на осунчаним положајима . Подноси и полусенку . Одговарају му сиромашна , најчешће кречњачка земљишта , али се јавља и на силикатним . Са другим медитеранским вртстама изграђује макије и гариге Гради састојине са црним јасеном ( Orno−Cocciferetu H−ić на јадранској обали ) и са грабићем ( Coccifero−Carpinetum orientalis ( Obrad . ) Horv. у јужној Македонији ) . Има јаку и трајну изданачку снагу из пања и корена , па се чешће налази у узгојном облику шума пањача и деградацијским стадијумима ( макија , гарига ) , док су појединачна стабла , добијена из семена , врло ретка и могу се наћи углавном на декоративним зеленим површинама . Употреба У време немаштине и глади и жир плутњака се , као и жиреви многих других врста храстова , користио као храна . Употребљавал се куван у варивима или се сушио и млео у прах . Овако самлевен додавао се житарицама и од добијеног брашна правио се хлеб . Како жиреви плутњака садрже танин , који је изузетно опорог укуса , потапали су се у текућу воду , како би се танин испрао . На жалост , овим испирањем губила се и значајна количина других корисних састојака . Традиционални начин припреме жира био је и да се закопа у мочварну земљу током зиме . Проклијали жиреви , који се ископавају у пролеће , изгубе највећи део опорости . Пржени жир може се користити и као замена за кафу . Малч од лишћа одбија пужеве , ларве и сл . Свежи листови не би требало да се користе јер танин у њима делује на друге биљке као инхибитор раста . У оквиру природног ареала прнар се може користити за формирање високих живих ограда . Занимљивости На храстовима се често јављају гале , израслине које су изазване активношћу ларви разних инсеката . Инсекти живе унутар ових гала и из њих црпе хранљиве материје . У галама прнара живе штитасте ваши из рода Kermes ( Kermes vermilio ) . Из тела мртвих женки ових инсеката добија се гримизна боја . Име врсте coccifera потиче од латинских речи coccum ( скерлетно црвено ) . Из коре и семена , богатих танинима , такође се добија црна боја . Храст прнар заштићена је врста на свим природним стаништима у Републици Хрватској од године . Види још Медитеранска вегетација Референце Литература Vojin Gligić , Etimološki botanički rečnik , Sarajevo : " Veselin Masleša " Спољашње везе Храстови Флора Европе Дендрологија Шумарство Хортикултура Зимзелени лишћари Флора Медитерана