Борислав Божовић
Борислав Божовић (Стијена Пиперска, код Подгорице, 9. април 1913 — Београд, 12. децембар 1987) био је лекар, учесник Народноослободилачке борбе, професор и декан Медицинског факултета у Београду, санитетски генерал-мајор ЈНА у резерви и академик Српске академије наука и уметности.

Биографија 
Рођен је 9. априла 1913. године у селу Стијена Пиперска - Пипери код Подгорице. Године 1938. је завршио Медицински факултет у Београду. Од 1939. до 1941. године је радио као лекар на Трећој интерној клиници у Београду.  

Након окупације Југославије, 1941. године вратио се у родни крај и од јула 1941. године је учествовао у Народноослободилачком рату. Августа 1941. године примљен је у чланство Комунистичке партије Југославије (КПЈ). У току рата обављао је дужности — руководиоца Санитетске службе Главног штаба НОП одреда Црне Горе, начелника санитета Прве пролетерске ударне бригаде, начелника Санитетске службе Главног штаба НОВ и ПО Хрватске, управника партизанских болница НОВЈ у Италији, начелника Санитетске службе Главног штаба НОВ и ПО Србије и др.  

Након рата је до априла 1949. године био на разним дужностима у санитетској служби Југословенске армије, а потом је демобилисан у чину генерал-мајора. Био је и један од личних лекара Јосипа Броза Тита. Након демобилизације бавио се научним радом и објавио је већи број радова из области интерне медицине — алергологија, канцерологија, ендокринологија и др. Од 1962. године је био редовни професор Медицинског факултета у Београду, а у периоду од 1967. до 1972. године је два пута био биран за декана овог факултета. Био је директор Интерне Б клинике Клиничког центра Србије.

Дописни члан Српске академије наука и уметности (САНУ) постао је 16. децембра 1965, а редовни члан 21. марта 1974. године. Био је члан Одељења медицинских наука, а од 17. децембра 1981. године па до смрти је био секретар овог Одељења. Објавио је неколико стручних књига — Клиничка ендокринологија, Примарни рак плућа и др.

Био је у браку са лекарком Сашом Божовић (1912—1995) са којом је имао четворо деце. Новембра 1941. године Саша је у италијанском логору у Албанији родила њихову ћерку Долорес. Крајем 1941. оне су били размењене за заробљене италијанске војнике, али је њихова ћеркица услед ратних напора преминула марта 1943. године у току битке на Неретви. Након рата добили су двојицу синова — Ивана и Славка, чланове прве поставе рок групе „Црни бисери” и ћерку Иву. 

Умро је 12. децембра 1987. године у Београду. 

Носилац је Партизанске споменице 1941. и других југословенских одликовања, међу којима су — Орден заслуга за народ првог реда, Орден Републике са златним венцем и др. Добитник је Награде АВНОЈ-а 1974. године, Тринаестојулске награде СР Црне Горе и Октобарске награде града Београда.

Референце

Литература

Спољашње везе 
 Биографија на сајту САНУ
 Иван је из Београда пошао у свет

Рођени 1913.
Умрли 1987.
Подгоричани
Лекари
Комунисти Црне Горе
Југословенски партизани
Борци Прве пролетерске бригаде
Партизански лекари
Генерали ЈНА у резерви
Професори Медицинског факултета у Београду
Академици САНУ
Носиоци Партизанске споменице 1941.
Добитници Награде АВНОЈ-а
Борислав Божовић ( Стијена Пиперска , код Подгорице , април— Београд , децембарбио је лекар , учесник Народноослободилачке борбе , професор и декан Медицинског факултета у Београду , санитетски генерал-мајор ЈНА у резерви и академик Српске академије наука и уметности . Биографија Рођен је априла године у селу Стијена Пиперска - Пипери код Подгорице . Године је завршио Медицински факултет у Београду . Од до године је радио као лекар на Трећој интерној клиници у Београду . Након окупације Југославије , године вратио се у родни крај и од јула године је учествовао у Народноослободилачком рату . Августа године примљен је у чланство Комунистичке партије Југославије ( КПЈ ) . У току рата обављао је дужности — руководиоца Санитетске службе Главног штаба НОП одреда Црне Горе , начелника санитета Прве пролетерске ударне бригаде , начелника Санитетске службе Главног штаба НОВ и ПО Хрватске , управника партизанских болница НОВЈ у Италији , начелника Санитетске службе Главног штаба НОВ и ПО Србије и др . Након рата је до априла године био на разним дужностима у санитетској служби Југословенске армије , а потом је демобилисан у чину генерал-мајора . Био је и један од личних лекара Јосипа Броза Тита . Након демобилизације бавио се научним радом и објавио је већи број радова из области интерне медицине — алергологија , канцерологија , ендокринологија и др . Од године је био редовни професор Медицинског факултета у Београду , а у периоду од до године је два пута био биран за декана овог факултета . Био је директор Интерне Б клинике Клиничког центра Србије . Дописни члан Српске академије наука и уметности ( САНУ ) постао је децембра а редовни члан марта године . Био је члан Одељења медицинских наука , а од децембра године па до смрти је био секретар овог Одељења . Објавио је неколико стручних књига — Клиничка ендокринологија , Примарни рак плућа и др . Био је у браку са лекарком Сашом Божовић1995 ) са којом је имао четворо деце . Новембра године Саша је у италијанском логору у Албанији родила њихову ћерку Долорес . Крајем оне су били размењене за заробљене италијанске војнике , али је њихова ћеркица услед ратних напора преминула марта године у току битке на Неретви . Након рата добили су двојицу синова — Ивана и Славка , чланове прве поставе рок групе „ Црни бисери ” и ћерку Иву . Умро је децембра године у Београду . Носилац је Партизанске споменице и других југословенских одликовања , међу којима су — Орден заслуга за народ првог реда , Орден Републике са златним венцем и др . Добитник је Награде АВНОЈ-а године , Тринаестојулске награде СР Црне Горе и Октобарске награде града Београда . Референце Литература Спољашње везе Биографија на сајту САНУ Иван је из Београда пошао у свет Рођени Умрли Подгоричани Лекари Комунисти Црне Горе Југословенски партизани Борци Прве пролетерске бригаде Партизански лекари Генерали ЈНА у резерви Професори Медицинског факултета у Београду Академици САНУ Носиоци Партизанске споменице Добитници Награде АВНОЈ-а