Драгољуб Аћимовић
Драгољуб Р. Аћимовић, (Јагодина, 21. октобар 1914 — Јоханезбург, 26. јул 1986) био је српски и југословенски новинар, издавач, филмски критичар и теоретичар, песник, преводилац, сценариста и путописац.

Рођење и школовање 

Основну школу и шест разреда гимназије завршио је у родном граду, да би седми и осми разред окончао и велику матуру одбранио у ћупријској гимназији.
Аћимовић је матурирао 1933. године у ћупријској гимназији и наредне три године студирао је права и филозофију у Београду.

Предратни период 

Рано је ушао у новинарске воде, тако да је већ са 20 година (1934) постао сарадник београдског месечника за културу „Наше доба“. Године 1936. постаје професионални новинар у београдском дневном листу „Време“, у коме је радио до почетка Априлског рата, 1941. У „Времену“ се бавио, углавном, културним дешавањима, нарочито филмским критикама, уз повремене излете у спортску журналистику. Такође је био сарадник и тада водећих часописа везаних за филм – „Филмски журнал“ (уредник истог 1939), „Филмски забавник“, „Филм и мода“, а 1940. године покренуо је у Београду и свој часопис, чији је био власник и уредник, под називом „Филм“ (изашао само један број).

Своје најбоље филмске есеје и критике преточио, 1938. године, у књигу „За седму уметност“. Написао је више сценарија за, углавном, документарне филмове. За сада се зна да су два његова сценарија преточена у филмове – „Београд постаје велики град“ (1938) и „Од догађаја до новина“ (1939), и „Балетско доба“ (1941)  који, на жалост, нису сачувани.

На самом почетку немачке окупације 1941. године са већом групом новинара „Времена“, „Политике“ и „Правде“ ушао је у редакцију днсвног листа „Ново време“, под уредништвом Станислава Кракова. Аћимовић је тада, углавном, живео у Београду, а по доласку у своју Јагодину, знао је да напише и чланак о неком догађају у граду.

У току 1944. године на Јухору је покренут лист „Поморавље“, орган Моравског корпуса Југословенске војске у отаџбини, извлачен на шапирографу, а за уредника (непотписаног) касније ће бити означен управо Драган. Са групом београдских интелектуалаца, октобра 1944. године, бежи у Париз, где је постао сарадник неколико емигрантских листова и новина, али је основао и своју издавачку кућу. У истој ће 1953. године објавити две своје књиге, збирку поезије „Балканска песма, лирски изливи и други стихови“ и публицистичку студију „Политичке странке и политичари“.

Живот и рад у емиграцији 
Године 1952. почиње преписку са Милошем Црњанским, који је тада боравио у Лондону, а наредне 1953. године, уз посредништво Станислава Кракова, Аћимовић се сусреће са њим у Паризу. Резултат тог састанка био је објављивање књиге поезије Милоша Црњанског „Одабрани стихови“, управо у Паризу 1954. године, у издању Аћимовићеве издавачке куће.

Убрзо се Аћимовић, са супругом Роксандом, пресељава у Јоханезбург, где је такође основао издавачку кућу, у којој ће објавити, између осталих издања, и десетак тзв. плакета поезије и неколико свезака есејистичко-приповедне прозе. Истакли би Аћимовићеве збирке поезије „Сагласја“ (1960), „Певанија и допев“ (1963), „Време прошло-садашње“ (1971) и „The weary dreams. Poems“ (1973), збирку приповедака „Тужно-весело“ (1969), публицистичка дела „Европска писма“ (1968) и „Пола века балканске политике“ (1980), као и превод са латинског језика књиге „Прогонство Овидија“ Публија Назона Овидија (1977).
На Божић 1961. године, са супругом Роксандом, дошао је у Лондон, где је три дана боравио као гост Виде и Милоша Црњанског. Том приликом договорили су се око издавања чувене поеме Црњанског „Ламент над Београдом“, која је убрзо и изашла из штампе (Јоханезбург, 1962).

Истовремено је Аћимовић решио да о овом сусрету и сарадњи са славним и прогнаним писцем, остави и писано сведочанство, исписавши преко стотину страница својеврсне мемоарске прозе. Милош Црњански је умро 1977. године, а Драгољуб је први пут штампао поменуту публикацију, под именом „Са Црњанским у Лондону“, две године касније, као сепарат српског емигрантског листа „Искра“ у Минхену. Иста је доживела више објављивања, а последње издање ових сећања под оригиналним насловом, изашло је 2016. године у Београду.

Ова Аћимовићева књига открива детаље из песниковог живота и представља потресно сведочанство о писцу „Сеоба“, са много забележених анегдота. Она је незаобилазна литература за све проучаваоце живота и рада овог великог српског књижевника.

Драгољуб Драган Р. Аћимовић је умро 26. јула 1986. године у Јоханезбургу, где је и сахрањен.
Аћимовићева прича „Колонело се жени“, у међувремену, нашла видно место у „Причама из туђине“, антологији српске приче у дијаспори (Београд, 2000).

Референце

Спољашње везе 

 Списак литературе коју је објавио Драгољуб Аћимовић
 Црњански у Лондону
 Успело књижевно вече у јагодинској библиотеци: Омаж Црњанском
 Драган Р. Аћимовић: СА ЦРЊАНСКИМ У ЛОНДОНУ
 Биографија на сајту ИМДБ

Рођени 1914.
Умрли 1986.
Јагодинци
Српски књижевници
Новинари из Београда
Књижевници из Београда
Драгољуб Р . Аћимовић , ( Јагодина , октобар— Јоханезбург , јулбио је српски и југословенски новинар , издавач , филмски критичар и теоретичар , песник , преводилац , сценариста и путописац . Рођење и школовање Основну школу и шест разреда гимназије завршио је у родном граду , да би седми и осми разред окончао и велику матуру одбранио у ћупријској гимназији . Аћимовић је матурирао године у ћупријској гимназији и наредне три године студирао је права и филозофију у Београду . Предратни период Рано је ушао у новинарске воде , тако да је већ сагодинапостао сарадник београдског месечника за културу „ Наше доба “ . Године постаје професионални новинар у београдском дневном листу „ Време “ , у коме је радио до почетка Априлског рата , У „ Времену “ се бавио , углавном , културним дешавањима , нарочито филмским критикама , уз повремене излете у спортску журналистику . Такође је био сарадник и тада водећих часописа везаних за филм – „ Филмски журнал “ ( уредник истог „ Филмски забавник “ , „ Филм и мода “ , а године покренуо је у Београду и свој часопис , чији је био власник и уредник , под називом „ Филм “ ( изашао само један број ) . Своје најбоље филмске есеје и критике преточио , године , у књигу „ За седму уметност “ . Написао је више сценарија за , углавном , документарне филмове . За сада се зна да су два његова сценарија преточена у филмове – „ Београд постаје велики град “ и „ Од догађаја до новина “ и „ Балетско доба “ који , на жалост , нису сачувани . На самом почетку немачке окупације године са већом групом новинара „ Времена “ , „ Политике “ и „ Правде “ ушао је у редакцију днсвног листа „ Ново време “ , под уредништвом Станислава Кракова . Аћимовић је тада , углавном , живео у Београду , а по доласку у своју Јагодину , знао је да напише и чланак о неком догађају у граду . У току године на Јухору је покренут лист „ Поморавље “ , орган Моравског корпуса Југословенске војске у отаџбини , извлачен на шапирографу , а за уредника ( непотписаног ) касније ће бити означен управо Драган . Са групом београдских интелектуалаца , октобра године , бежи у Париз , где је постао сарадник неколико емигрантских листова и новина , али је основао и своју издавачку кућу . У истој ће године објавити две своје књиге , збирку поезије „ Балканска песма , лирски изливи и други стихови “ и публицистичку студију „ Политичке странке и политичари “ . Живот и рад у емиграцији Године почиње преписку са Милошем Црњанским , који је тада боравио у Лондону , а наредне године , уз посредништво Станислава Кракова , Аћимовић се сусреће са њим у Паризу . Резултат тог састанка био је објављивање књиге поезије Милоша Црњанског „ Одабрани стихови “ , управо у Паризу године , у издању Аћимовићеве издавачке куће . Убрзо се Аћимовић , са супругом Роксандом , пресељава у Јоханезбург , где је такође основао издавачку кућу , у којој ће објавити , између осталих издања , и десетак тзв. плакета поезије и неколико свезака есејистичко-приповедне прозе . Истакли би Аћимовићеве збирке поезије „ Сагласја “ „ Певанија и допев “ „ Време прошло-садашње“ и „ The weary dreams . Poems “ збирку приповедака „ Тужно-весело “ публицистичка дела „ Европска писма “ и „ Пола века балканске политике “ као и превод са латинског језика књиге „ Прогонство Овидија “ Публија Назона Овидија На Божић године , са супругом Роксандом , дошао је у Лондон , где је три дана боравио као гост Виде и Милоша Црњанског . Том приликом договорили су се око издавања чувене поеме Црњанског „ Ламент над Београдом “ , која је убрзо и изашла из штампе ( Јоханезбург , Истовремено је Аћимовић решио да о овом сусрету и сарадњи са славним и прогнаним писцем , остави и писано сведочанство , исписавши преко стотину страница својеврсне мемоарске прозе . Милош Црњански је умро године , а Драгољуб је први пут штампао поменуту публикацију , под именом „ Са Црњанским у Лондону “ , две године касније , као сепарат српског емигрантског листа „ Искра “ у Минхену . Иста је доживела више објављивања , а последње издање ових сећања под оригиналним насловом , изашло је године у Београду . Ова Аћимовићева књига открива детаље из песниковог живота и представља потресно сведочанство о писцу „ Сеоба “ , са много забележених анегдота . Она је незаобилазна литература за све проучаваоце живота и рада овог великог српског књижевника . Драгољуб Драган Р . Аћимовић је умро јула године у Јоханезбургу , где је и сахрањен . Аћимовићева прича „ Колонело се жени “ , у међувремену , нашла видно место у „ Причама из туђине “ , антологији српске приче у дијаспори ( Београд , Референце Спољашње везе Списак литературе коју је објавио Драгољуб Аћимовић Црњански у Лондону Успело књижевно вече у јагодинској библиотеци : Омаж Црњанском Драган Р . Аћимовић : СА ЦРЊАНСКИМ У ЛОНДОНУ Биографија на сајту ИМДБ Рођени Умрли Јагодинци Српски књижевници Новинари из Београда Књижевници из Београда