Павле Јелић
Павле Јелић је био истакнути борац Другог светског рата из Јабланичког округа.

Биографија 

Павле Јелић рођен је 24. априла 1912. године у Гајтану од оца Миливоја и мајке Ристе. Основну школу је завршио у Гајтану, а гимназији у Лесковцу 1932. године. Похађао је школу за резервне официре у Билећи, а 1935. г. је био на двомесечној вежби у 1. пешадијском пуку у Врању. Почео је да ради као дрвосеча у руднику Леце. Уписао је Правни факултет у Београд али се из материјалних разлога вратио се 1938. године у рудник где је примљен као дневничар. Дипломирао је права 1940. године, али је остао да ради у руднику.

Учесник је априлског рата 1941, као "ђак наредник" у 46. бази за снабдевање Куманова. Немци су га 7. априла 1941. заробили код Скопља али је успео да побегне из заробљеништва. Вратио се у рудник "Леце" и приступио НОП-у. Учествовао је у нападима партизана на рудник Леце 1941. и 1943. године и вршио саботаже и обуставу производње. Гестапо га је 1943. открио, ухапсио и спровео у лесковачки затвор, где је остао до марта 1944. године. Спроведен је у логор Еровил, одакле је побегао у Француску и прикључио се покрету отпора, а одатле је прешао у Швајцарску где се тешко разболео. Лечен је у Берну. Ту је остао до 23. јануара 1945. г. када са групом Југословена одлази у Француску где је наставио лечење и дочекао крај рата. По повратку у Југославију постављен је за принудног управника Алексиначког рудника. Примљен је 1947. године у КПЈ. Из Алексинца је постављен за председника Југословенско-албанског рударског друштва у Тирани. Носилац је Ордена рада (II реда) и више ратних одликовања. Умро је 1986. године у Београду.

Референце

Литература 
 

Рођени 1912.
Умрли 1986.
Лесковчани
Павле Јелић је био истакнути борац Другог светског рата из Јабланичког округа . Биографија Павле Јелић рођен је априла године у Гајтану од оца Миливоја и мајке Ристе . Основну школу је завршио у Гајтану , а гимназији у Лесковцу године . Похађао је школу за резервне официре у Билећи , а г. је био на двомесечној вежби у пешадијском пуку у Врању . Почео је да ради као дрвосеча у руднику Леце . Уписао је Правни факултет у Београд али се из материјалних разлога вратио се године у рудник где је примљен као дневничар . Дипломирао је права године , али је остао да ради у руднику . Учесник је априлског рата као " ђак наредник " у бази за снабдевање Куманова . Немци су га априла заробили код Скопља али је успео да побегне из заробљеништва . Вратио се у рудник " Леце " и приступио НОП-у . Учествовао је у нападима партизана на рудник Леце и године и вршио саботаже и обуставу производње . Гестапо га је открио , ухапсио и спровео у лесковачки затвор , где је остао до марта године . Спроведен је у логор Еровил , одакле је побегао у Француску и прикључио се покрету отпора , а одатле је прешао у Швајцарску где се тешко разболео . Лечен је у Берну . Ту је остао до јануара г. када са групом Југословена одлази у Француску где је наставио лечење и дочекао крај рата . По повратку у Југославију постављен је за принудног управника Алексиначког рудника . Примљен је године у КПЈ . Из Алексинца је постављен за председника Југословенско-албанског рударског друштва у Тирани . Носилац је Ордена рада ( II реда ) и више ратних одликовања . Умро је године у Београду . Референце Литература Рођени Умрли Лесковчани