Црвена цапица
-{Црвена цапица}- -{()}- је врста јестиве гљиве. Веома квалитетна. Расет у листопадним шумама.

Облик 
Гљива је целини висока од 6-20 cm и широка. Одозго нагоре разликујемо труп, гране, гранчице и врхове. По спољном изгледу подсећају на карфиол у свим својим развојним фазама.

Труп
Масиван, 3-6/2-5 cm, коренаст као клин, дубоко укопан у земљи. Бели, с временом пожути. Пун и тврд. Из њега се развију издвајајући тек у горњој половици или чак на самом врху.

Гране
Прве с временом прилично јаке и дебеле, друге врло кратке, многе закржљале у ситне бубуљице. Ваљкасте, али често с уздужним браздама. Беличасте до бледожућкасте. У младости врло збијено густе и попречно стиснуте, касније раздељеније разгранате и углавном усправне.

Вршци 
Већином тророгли, ређе двороги, ретко када једнороги. Боје малиналила или винскицрвени, а сам врх вршка још тамније у тој боји. Старењем постају све блеђи, рози, па меснати, на крају смеђежућкасти.

Хименијум
Хименијум је као спољни слој локализован на горњи дио грана и доњи део гранчица, док су врхови стерилни.

Боја
Тамноокер

Месо
Тврдо, бело, мраморасто, тј. на пресеку као мрамор тамнијим жилицама прошарано. Укус благ, мирис освежавајући.

Микроскопија
Споре издубљено-елиптичне, због супрахиларне депресије налик на опанак, светложуте, уздужно испругане (12)-14-18/4,5-6 ми. Хифе широке 3-12 ми, са копчама.

Станиште
У листопадним шумама на киселом тлу. У скупинама, често и у луковима и у круговима, од 800 метара над. висине. Више успева у северозападним него у југоисточним деловима земље.

Доба
VII-X (XI).

Јестивост  
Сматра се најквалитетнијом од свих цапица. Може се пржити, кувати, али свакако је треба јести у салати. Кувати је као карфиол двадесетак минута само у засољеној води, затим охладити, нарезати и зачинити. Одлична је и укисељена.

Сличне врсте 
На континенту би је било јако тешко побркати захваљујући њеним винскоцрвеним вршицама. Али код нас, посебно у субмедитеранској зони, уз дебело храстова и буквања, није ретка једна цапица која се наоко уопште не може разликовати од њих, толико су слични, а јестивост им није утврђена. Аустралиска цапица, -{Ramaria holorubell Corner}-, досад нађена једино у Аустралији и у обе Америке. Истичемо разлике од Аустралиске: Отрусина смеђа; месо дуго благо, али кад са испљуне горко; поре знатно мање; 9,5-13/3,5-5 ми (пруге се истичу зеланкастожуто уз порпурно затемљење између њих); мирис изразито на згњечени лист рена.

Референце 

Јестиве печурке
Gomphaceae
-{ Црвена цапица }- - { ( ) }- је врста јестиве гљиве . Веома квалитетна . Расет у листопадним шумама . Облик Гљива је целини висока одcm и широка . Одозго нагоре разликујемо труп , гране , гранчице и врхове . По спољном изгледу подсећају на карфиол у свим својим развојним фазама . Труп Масиван , 2-5 cm , коренаст као клин , дубоко укопан у земљи . Бели , с временом пожути . Пун и тврд . Из њега се развију издвајајући тек у горњој половици или чак на самом врху . Гране Прве с временом прилично јаке и дебеле , друге врло кратке , многе закржљале у ситне бубуљице . Ваљкасте , али често с уздужним браздама . Беличасте до бледожућкасте . У младости врло збијено густе и попречно стиснуте , касније раздељеније разгранате и углавном усправне . Вршци Већином тророгли , ређе двороги , ретко када једнороги . Боје малиналила или винскицрвени , а сам врх вршка још тамније у тој боји . Старењем постају све блеђи , рози , па меснати , на крају смеђежућкасти . Хименијум Хименијум је као спољни слој локализован на горњи дио грана и доњи део гранчица , док су врхови стерилни . Боја Тамноокер Месо Тврдо , бело , мраморасто , тј. на пресеку као мрамор тамнијим жилицама прошарано . Укус благ , мирис освежавајући . Микроскопија Споре издубљено-елиптичне , због супрахиларне депресије налик на опанак , светложуте , уздужно испругане14-18 / 4,5-6 ми . Хифе широкеми , са копчама . Станиште У листопадним шумама на киселом тлу . У скупинама , често и у луковима и у круговима , одметара над. висине . Више успева у северозападним него у југоисточним деловима земље . Доба VII-X ( XI ) . Јестивост Сматра се најквалитетнијом од свих цапица . Може се пржити , кувати , али свакако је треба јести у салати . Кувати је као карфиол двадесетак минута само у засољеној води , затим охладити , нарезати и зачинити . Одлична је и укисељена . Сличне врсте На континенту би је било јако тешко побркати захваљујући њеним винскоцрвеним вршицама . Али код нас , посебно у субмедитеранској зони , уз дебело храстова и буквања , није ретка једна цапица која се наоко уопште не може разликовати од њих , толико су слични , а јестивост им није утврђена . Аустралиска цапица , -{ Ramaria holorubell Corner }- , досад нађена једино у Аустралији и у обе Америке . Истичемо разлике од Аустралиске : Отрусина смеђа ; месо дуго благо , али кад са испљуне горко ; поре знатно мање ; 5-13 / 3,5-5 ми ( пруге се истичу зеланкастожуто уз порпурно затемљење између њих ) ; мирис изразито на згњечени лист рена . Референце Јестиве печурке Gomphaceae