Миомир Дашић
Миомир Дашић (Ровца, Беране, 15. новембра 1930 — Подгорицa, 28. октобар 2020) био је црногорски историчар и редовни члан ЦАНУ.

Биографија 
Основну школу завршио је у родном мјесту, а Вишу реалну гимназију у Беранама. Дипломирао је историјске науке на Филозофском факултету у Београду 1954. године. Магистар историјских наука постао је на Филозофском факултету у Београду 1961. На Филозофском факултету у Београду стекао доктораy наука са дисертацијом ""Црна Гора и ослободилачки покрети у Горњем Полимљу од почетка XIX вијека до Берлинског конгреса".

Од 1954. до 1962. године био је професор гиманзије у Беранама, а потом њен директор (1962-1972). Од октобра 1972. године радио је као руководилац Сектора за културу и науку у Републичком заводу за међународну научну, културну и техничку сарадњу Црне Горе у Подгорици и истовремено био професор на Педагошкој академији у Никшићу. На Филозофском факултету у Никшићу биран је за ванредног (1981) и редовног професора (1985) за предмете Историја југословенских народа у новом вијеку и Увод у историју са основама помоћних историјских наука. Као универзитетски професор држао је предавања, по позиву, у готово свим већим универзитетским центрима у СФРЈ, а у иностранству на историјским факултетима и катедрама универзитета у Москви, Кијеву, Утрехту, Кракову и др. Студијски је боравио на универзитетима у Паризу (1958, 1961, 1973, 1974. и 1979), Утрехту (Холандија, 1982) и Кракову (Пољска, 1978. и 1981). На Високој педагошкој школи у Кракову одржао је више предавања о историјско-културним везама Црногораца и Пољака у 19. вијеку. У Утрехту је на Институту за славистику одржао курс о Историји Црне Горе од 15. до почетка 20. вијека. 

Са научним саопштењима наступао је на међународним научним скуповима у Москви, Бечу, Анкари, Барију, Београду, Љубљани, Марибору, Загребу, Транију, Софији, Прагу, Подгорици, Бањалуци, Скопљу и др. Предмет његовог научног интересовања креће се од завичајне, националне, до балканске и опште историје, као и методологије историјске науке. Под његовим менторством израђено је више магистарских радова и докторских дисертација.

За ванредног члана Црногорске академије наука и умјетности изабран је 1991. а за редовног 1997. године. Од 1993. до 1997. године био је секретар Ођељења друштвених наука, а од 1997. до 2001. године потпредсједник ЦАНУ. За иностраног члана Руске академије природних и друштвених наука изабран је 1998. године. Од 1974. до 1979. године био предсједник Друштва историчара Црне Горе и члан Предсједништва Савеза Југославије (1974–1985). За предсједника Савеза историчара Југославије изабран је 1985. године и ту функцију обављао је до 1989. године.

За шест деценија научног рада објавио је 12 књига, око 270 студија, расправа, чланака и историјских есеја, око 420 критичких осврта, рецензија, полемика, више од 130 научних и стручних реферата и саопштења, а библиографија његових радова има 830 јединица.

Миомир Дашић има троје дјеце. Живио је у Подгорици где је и преминуо.

Дјела 
 Ослободилачки покрет у Доњим Васојевићима 1861. и 1862. и његов одјек у Санџаку (1982)
 Васојевићи од помена до 1860. године (1986)
 Увод у историју са основама помоћних историјских наука (1988)
 Васојевићи у устанцима 1860‒1878. године (1992)
 Карађорђевићи из Васојевића (1996)
 Огледи из историје Црне Горе (Студије о догађајима од XVIII вијека до 1918) (2000)
 Незаобилазно у историографији Црне Горе (прилози науци) (2003)
 Шекулар и Шекуларци од помена до 1941 (2006)
 Биобиблиографија академика Миомира Дашића (2006)
 Ровца код Берана (2008)
 О историчарима ЦАНУ (2011)
 Спорења у историографији. О врлинама и манама „Учитељице живота“(Подгорица – Бијело Поље, (2014)

Референце 

Рођени 1930.
Умрли 2020.
Беранци
Црногорски историчари
Академици ЦАНУ
Миомир Дашић ( Ровца , Беране , новембра— Подгорицa , октобарбио је црногорски историчар и редовни члан ЦАНУ . Биографија Основну школу завршио је у родном мјесту , а Вишу реалну гимназију у Беранама . Дипломирао је историјске науке на Филозофском факултету у Београду године . Магистар историјских наука постао је на Филозофском факултету у Београду На Филозофском факултету у Београду стекао доктораy наука са дисертацијом " " Црна Гора и ослободилачки покрети у Горњем Полимљу од почетка XIX вијека до Берлинског конгреса " . Од до године био је професор гиманзије у Беранама , а потом њен директор Од октобра године радио је као руководилац Сектора за културу и науку у Републичком заводу за међународну научну , културну и техничку сарадњу Црне Горе у Подгорици и истовремено био професор на Педагошкој академији у Никшићу . На Филозофском факултету у Никшићу биран је за ванредноги редовног професораза предмете Историја југословенских народа у новом вијеку и Увод у историју са основама помоћних историјских наука . Као универзитетски професор држао је предавања , по позиву , у готово свим већим универзитетским центрима у СФРЈ , а у иностранству на историјским факултетима и катедрама универзитета у Москви , Кијеву , Утрехту , Кракову и др . Студијски је боравио на универзитетима у Паризу и Утрехту ( Холандија ,и Кракову ( Пољска , и На Високој педагошкој школи у Кракову одржао је више предавања о историјско-културним везама Црногораца и Пољака у вијеку . У Утрехту је на Институту за славистику одржао курс о Историји Црне Горе од до почетка вијека . Са научним саопштењима наступао је на међународним научним скуповима у Москви , Бечу , Анкари , Барију , Београду , Љубљани , Марибору , Загребу , Транију , Софији , Прагу , Подгорици , Бањалуци , Скопљу и др . Предмет његовог научног интересовања креће се од завичајне , националне , до балканске и опште историје , као и методологије историјске науке . Под његовим менторством израђено је више магистарских радова и докторских дисертација . За ванредног члана Црногорске академије наука и умјетности изабран је а за редовног године . Од до године био је секретар Ођељења друштвених наука , а од до године потпредсједник ЦАНУ . За иностраног члана Руске академије природних и друштвених наука изабран је године . Од до године био предсједник Друштва историчара Црне Горе и члан Предсједништва Савеза Југославије1985 ) . За предсједника Савеза историчара Југославије изабран је године и ту функцију обављао је до године . За шест деценија научног рада објавио јекњига , окостудија , расправа , чланака и историјских есеја , ококритичких осврта , рецензија , полемика , више однаучних и стручних реферата и саопштења , а библиографија његових радова имајединица . Миомир Дашић има троје дјеце . Живио је у Подгорици где је и преминуо . Дјела Ослободилачки покрет у Доњим Васојевићима и и његов одјек у Санџаку Васојевићи од помена до године Увод у историју са основама помоћних историјских наука Васојевићи у устанцима1878. године Карађорђевићи из Васојевића Огледи из историје Црне Горе ( Студије о догађајима од XVIII вијека до( 2000 ) Незаобилазно у историографији Црне Горе ( прилози науци ) Шекулар и Шекуларци од помена до( 2006 ) Биобиблиографија академика Миомира Дашића Ровца код Берана О историчарима ЦАНУ Спорења у историографији . О врлинама и манама „ Учитељице живота “ ( Подгорица – Бијело Поље , Референце Рођени Умрли Беранци Црногорски историчари Академици ЦАНУ