Београдске библиотеке у Другом светском рату
Београдске библиотеке у Другом светском рату доживеле су поред огромних разарања библотечког фонда, наметнуту трансформацију и рад у неусловним просторима, што је имало за циљ да се њихова активност и рад усмери у корист нацистичке и колаборационистичке пропагандне машинерије, која је деловала под утицајем културне политике, која се ослањала на идеолошке постулате нацизма, национализма, ксенофобије и антимодернизма.

Национализам, односно уска интерпретација национализма ( као „сублимисана тежња за повратком, назови изворном и неукаљаном врелу српске духовности”), који је био заједничко обележје наведених тема, био је идеолошка основа на којој се темељила целокупна диригована култура, дакле и целокупна књижевна продукција, а тиме и библиотекарска активност.

Није само сиромашна и наметнутна и стално контролисана и цензурисана, књижевност обележила период Другог светског рата у Београду, већ је на та обележја утицала и девастација појединих културних институција од националног значаја, пре свих великих београдских библиотека, које су биле ризнице писане речи, не само на српском већ и на другим језицима. Гледано у том контексту тужне судбине београдских библиотека, можда је најпримеренији показатељ стања у култури Београд у периоду рата и окупације.

И док је Народнa библиотекa, током целог периода окупације била онеспособљена да се бави својом изворном делатношћу, у Београду су ову судбину избегле две значајније библиотеке, Градска библиотека и Универзитетска библиотека, које су биле у могућности да већи део рата читаоцима позајмљују књиге и периодику.

Народна библиотека 

Српску престоницу на самом почетку окупације обележило је ужасно разарањеа Народне библиотеке у Београду, која је у ваздушним нападима снага Луфтвафе у ноћи између 6. и 7. априла 1941. године, била погођена запаљивим бомбама, што је довело до уништења готово целокупног њеног фонда. У том злочиначком акту нису страдале само много деценија сакупљене вредне књиге и друге публикације, којих је према неким подацима до 1941. године било готово 600.000, већ и непроцењиво културно благо (стари српски рукописи, повеље и документи), целокупна штампа из периода између 18. и с почетка 20. века, и небројене преписке, мапе и географске карте.

Штета која је била огромна и ненадокнадива, а у њој је на згаришту у пепелу завршило око 350.000 књига и око 500.000 различитих свезака.

Иако је поступајући према плану Народне библиотека за случај рата, њен управник Драгослав Илић најдрагоценији материјал спремио за транспорт још 1. априла 1941. године, у наредним данима обавештен је од стране Министарства просвете да се евакуација неће реализовати, због техничких немогућности. Грађа је колико су услови дозвољавали – скривена у подрум, који је био плитак и од цигала, и није представљало никакву заштиту за снажне фугасте бомбе нацистичке Немачке авијације, тако да је током ноћи је највећи део зграде изгорео. Током прве вечери бомбардовања и наредних дана, тако да је пожар тињао и није се потпуно угасио ни током наредна три дана.

Ко је крив за страдање библиотеке?
Током јула 1941. у јавности је покренуто питање у институцијама и штампи о одговорности појединаца за страдање библиотеке и драгоцености из њених фондова, и започета прво расправа а онад и истрага:

Покушаји обнова Народне библиотеке 
У другој половини 1941. године приоритети нових колаборационистичких власти, посебно оних појединаца који су у новим приликама одлучивали о културној политици у Београду, било је проналажење адекватног смештаја за преостали библиотечки фонд, као и почетак обнове, уништеног библиотечког фонда.
Изналажење адекватног смештаја
Народна библиотека је у лето 1941. године привремено смештена у неусловне просторије за нормалан рад библиотеке у згради Феријалног савеза у Француској улици 36. Како је неадекватни смештај Библиотеке представљао све већи проблем, она није могла да прими све оно што је од књига спашено, нити оно што су грађани и друге културне и просветне институције касније донирале.

Као једно од трајнијих решења за смештај разматрана је могућност да се Народна библиотека смести у зграду Соколског друштва „Матица” у Делиградској улици, при чему се имало у виду да је рад соколских удружења одлуком окупаторских власти био забрањен.
Ипак, упркос најавама и обећањима Драгог Јовановића да ће проблем ускоро бити решен, библиотека је затворила своја врата за посетиоце.18
У лето 1943. године окупационе власти донеле су одлуку да се Народна библиотека трајно пресели из Француске 36 у просторије Дома „Светог Саве”, у Душановој 13. Како је пре усељења зграду прво требало адаптирати за ту намену, Од ове иницијативе се одустало. 20 иако су уз напор запослених у библиотеци и грађана који су добровољно притекли у помоћ, скоро целокупан инвентар пребачен у нову зграду, по наређењу немачке команде просторије у Душановој улици морале бити испражњене, јер је зграда реквирирана за потребе немачке војне силе.21 Књиге су враћене у привремени смештај у згради у Француској улици, а неки вреднији примерци су депоновани у трезор Народне банке, због страха од савезничког бомбардовања Београда.

Обнова библиотечког фонда
Преко градске штампе покренута је активност да се у рад библиотеке и активности везане за обнову књижевног фонда укључи целолупна српска јавност и богати појединци (којима је предлагано да одвоје материјална средства за збрињавање Народне библиотеке). И сам (тадашњи) управник Библиотеке Драгослав Илић преко средтсва информисања упутио је молбу и другим културним институцијама и појединцима да помогну Народну библиотеку, и да јој поклоне дупликате које поседују у својим фондовима или да донирају књиге из својих приватних збирки и колекција.

Акција обнове библиотеке која је започета у мају 1941. године трајала је све до краја окупације, и може се матрати успешном.24 Наиме велики број Београђана уступио је библиотеци своје књиге, новине, часописе, писма, мапе и карте, а то су учиниле и бројне институције културе и просвете, друге библиотеке, институти, факултети при Универзитету у Београду, бројна предратна удружења грађана, државне институције и гимназије и школе. тако да се током окупације број књига и свезака које су чиниле нову збирку Народне библиотеке стално се увећавао.

Акцију је међу првима подржао комесар Министарства просвете Ристо Јојић и многи други чланови колаборационистичке управе, књижевници и други грађани Београда из област уметности и културе. Тако је у септембру 1941. године нови фонд Народне библиотеке бројао је више од 40.000 књига. Схватајући да су активности везане за обнову фонда библиотеке представљале веома згодно пропагандно оруђе, у акцију су се укључили својим поклонима и донацијама бројни колаборационистички званичници и чланови немачког окупационог апарата. Тако је нпр. председник Владе Милан Недић поклонио библиотеци два ретка дела српске средњевековне књижевности, министар просвете Велибор Јонић неколико хиљада књига, а Ђура Котур, челник Националне службе за обнову Србије светосавску „Крмчију”. Међу дародавцима се нашло и издавачко предузеће „Југоисток”, издавачка кућа под контролом немачког пропагандног одељења у Србији, које је библиотеци поклонило своју целокупну продукцију од 1941. године, укупно око 1.000 наслова.

Градска библиотека 

Градска библиотека, данас Библиотека града Београда, почела је са радом 11. јануара 1931. године. У истом простору тада је почео да ради и Музеј града, данас Музеј града Београда и на тај дан свечано су освећени. Овим чином Београд добија модерну градску библиотеку која је у годинама пред рат постала изузетно значајна културно-просветна установа, са више хиљада чланова и богатим библиотечким фондом. По угледу на савремене европске библиотеке, књиге су сређене према принципима децималне класификације, организују се први стручни библиотекарски курсеви. Исте године, отворена је и прва Читаоница за децу у Југославији.

Почетак рата Библиотека је дочекала у свом простору, у згради у улици Кнегиње Љубице 1, данашњој Змај Јовиној, коју је за потребе Библиотеке и Музеја откупила Општина, а у коју су се ове институције уселиле у мају 1935. године. Осим Музеја касније је у састав библиотеке ушао и Архив града. Музеј се издвојио 1941. године, а Архив 1947.

У бомбардовању Београда у априлу 1941. године, зграда у Змај-Јовиној улици је тешко оштећена запаљивом бомбом, након чега је страдао велик део културног блага који је био складиштен у музеју и библиотеци. Организован акцијом запослених и грађана највећи део библиотечке збирке је ипак је остао неоштећен. Том приликом у бомбардовању а потом и пожару који је уследио уништено је 3.978 а оштећено 2.708 књига.

Након преоцене штете у мају 1941. године започети су радови на санацији објекта библиотеке, како би она што пре била стављена у функцију. Санација зграде окончана је у октобру 1941. године и Градска библиотека је свечано отпочела са радом 22. децембра 1941. Том приликом организоване су свечана академија, изложба старих документа и рукописа српских књижевника и уметника, као и изложба књига, која је трајала од 22. до 28. децембра 1941.

Иако Музеј није био отворен за јавност током ратних година, он је наставио са активностима, а рад библиотеке се релативно несметано одвијао. У току рата радила је Дечја библиотека, а за остале кориснике библиотека је отворена почетком 1943. године и радила је све до 1944. када је обуставила рад, због страха да би библиотечка грађа могла бити уништена у савезничком бомбардовању града. Тада је превентивно заједно са другим културним благом које је било у власништву Музеја града Београда, складиштен и библиотечки фонд у трезор Народне банке.

У послератном извештају, од 26. марта 1948. године, констатовано је да је Библиотека у току рата изгубила 4.226 књига.

Универзитетска библиотека 

Универзитетска библиотека током априлског бомбардовања Београда била је поштеђена већих разарања. Од детонација бомби у околини на згради библиотеке само су попуцали прозори а дошло је и до других мањих материјалних штета, које се могла санирати.

Међутим за рад библиотеке и њену књижевну грађу велики проблем био је тај што су током априла 1941. године зграду библиотеке за своје потребе користили припадници немачке војске. И онда када су зграду напустили, због њене атрактивне локације и репрезентативног изгледа зграде, немачке војне власти у неколико наврата покушали су да се уселе у зграду Универзитетске библиотека и користе је за сопствене потребе. Захваљујући запосленима у библиотеци, Београдском Универзитета и Министарству просвете, који су ургирали код немачких власти Немци су одустали од своје намере.

Када су Немци изашли из зграде, након утврђене штете на згради и уништења 587 књига, отпочело се са нужним поправкама, тако да је у октобру 1941. године Универзитетска библиотека обновила рад. У тренутку поновног отварања библиотеке је располагала са око 160.000 различитих књига, углавном стручне литературе.

Иако је Универзитетска библиотека првенствено била намењена студентима и професорима Универзитета у Београду, она је у периоду окупације радила и за остале грађане, првенствено због тога што у том периоду Народна библиотека није радила. На основу одобрења Ректора Универзитета у Београду Универзитетска библиотека књиге је издавала и немачким војницима.

Према текстовима објављеним у београдскин новинама током 1942. и 1943. године, може се закључити да је Универзитетска библиотека била веома посећена и да је у том периоду значајно увећала свој фонд књига и часописа.

Остале библиотеке у окупираном Београду 
Поред три наведене библиотека, током окупације радило је и неколико институција које су грађанима позајмљивале књиге:
 Библиотека Радничке коморе
 Библиотека Главног савеза земљорадничких задруга, која је у тешким условима обновила рад током окупације.
 Више позајмних библиотеке, и то у посебним одељењима у књижарама, где су се на читање могле добити књиге које се нису налазиле на списковима забрањених књига, од стране окупационих власти.

Значај Беогардских библиотека у рату 
Већина истраживача слаже се да рат и окупација нису угасили страст Београђана за читањем, већ се дешавало управо супротно. Читање је постало једна од омиљених хобија и културних активности становника српске престонице.

Вишегодишња окупација у којој су Београђани проводили дуге ноћи под полицијсим часом, када нису смели да излазе на улице или да слушају радио (који им је одузиман), приморала их је да време проводе у својим домовима, у читању књиге из сопствених или градских библиотека или књига које су позајмљивали од пријатеља и познаника.

Напомене

Извори

Спољашње везе 
 Меморијал на темељима Народне библиотеке Србије следеће године („Политика”, 15. септембар 2021)

Београд у Другом светском рату
Библиотекарство
Библиотеке
Београдске библиотеке у Другом светском рату доживеле су поред огромних разарања библотечког фонда , наметнуту трансформацију и рад у неусловним просторима , што је имало за циљ да се њихова активност и рад усмери у корист нацистичке и колаборационистичке пропагандне машинерије , која је деловала под утицајем културне политике , која се ослањала на идеолошке постулате нацизма , национализма , ксенофобије и антимодернизма . Национализам , односно уска интерпретација национализма ( као „ сублимисана тежња за повратком , назови изворном и неукаљаном врелу српске духовности ” ) , који је био заједничко обележје наведених тема , био је идеолошка основа на којој се темељила целокупна диригована култура , дакле и целокупна књижевна продукција , а тиме и библиотекарска активност . Није само сиромашна и наметнутна и стално контролисана и цензурисана , књижевност обележила период Другог светског рата у Београду , већ је на та обележја утицала и девастација појединих културних институција од националног значаја , пре свих великих београдских библиотека , које су биле ризнице писане речи , не само на српском већ и на другим језицима . Гледано у том контексту тужне судбине београдских библиотека , можда је најпримеренији показатељ стања у култури Београд у периоду рата и окупације . И док је Народнa библиотекa , током целог периода окупације била онеспособљена да се бави својом изворном делатношћу , у Београду су ову судбину избегле две значајније библиотеке , Градска библиотека и Универзитетска библиотека , које су биле у могућности да већи део рата читаоцима позајмљују књиге и периодику . Народна библиотека Српску престоницу на самом почетку окупације обележило је ужасно разарањеа Народне библиотеке у Београду , која је у ваздушним нападима снага Луфтвафе у ноћи између и априла године , била погођена запаљивим бомбама , што је довело до уништења готово целокупног њеног фонда . У том злочиначком акту нису страдале само много деценија сакупљене вредне књиге и друге публикације , којих је према неким подацима до године било готово000 , већ и непроцењиво културно благо ( стари српски рукописи , повеље и документи ) , целокупна штампа из периода између и с почетка века , и небројене преписке , мапе и географске карте . Штета која је била огромна и ненадокнадива , а у њој је на згаришту у пепелу завршило око000 књига и око000 различитих свезака . Иако је поступајући према плану Народне библиотека за случај рата , њен управник Драгослав Илић најдрагоценији материјал спремио за транспорт још априла године , у наредним данима обавештен је од стране Министарства просвете да се евакуација неће реализовати , због техничких немогућности . Грађа је колико су услови дозвољавали – скривена у подрум , који је био плитак и од цигала , и није представљало никакву заштиту за снажне фугасте бомбе нацистичке Немачке авијације , тако да је током ноћи је највећи део зграде изгорео . Током прве вечери бомбардовања и наредних дана , тако да је пожар тињао и није се потпуно угасио ни током наредна три дана . Ко је крив за страдање библиотеке ? Током јула у јавности је покренуто питање у институцијама и штампи о одговорности појединаца за страдање библиотеке и драгоцености из њених фондова , и започета прво расправа а онад и истрага : Покушаји обнова Народне библиотеке У другој половини године приоритети нових колаборационистичких власти , посебно оних појединаца који су у новим приликама одлучивали о културној политици у Београду , било је проналажење адекватног смештаја за преостали библиотечки фонд , као и почетак обнове , уништеног библиотечког фонда . Изналажење адекватног смештаја Народна библиотека је у лето године привремено смештена у неусловне просторије за нормалан рад библиотеке у згради Феријалног савеза у Француској улици Како је неадекватни смештај Библиотеке представљао све већи проблем , она није могла да прими све оно што је од књига спашено , нити оно што су грађани и друге културне и просветне институције касније донирале . Као једно од трајнијих решења за смештај разматрана је могућност да се Народна библиотека смести у зграду Соколског друштва „ Матица ” у Делиградској улици , при чему се имало у виду да је рад соколских удружења одлуком окупаторских власти био забрањен . Ипак , упркос најавама и обећањима Драгог Јовановића да ће проблем ускоро бити решен , библиотека је затворила своја врата за посетиоце.18 У лето године окупационе власти донеле су одлуку да се Народна библиотека трајно пресели из Францускеу просторије Дома „ Светог Саве ” , у Душановој Како је пре усељења зграду прво требало адаптирати за ту намену , Од ове иницијативе се одустало.иако су уз напор запослених у библиотеци и грађана који су добровољно притекли у помоћ , скоро целокупан инвентар пребачен у нову зграду , по наређењу немачке команде просторије у Душановој улици морале бити испражњене , јер је зграда реквирирана за потребе немачке војне силе.21 Књиге су враћене у привремени смештај у згради у Француској улици , а неки вреднији примерци су депоновани у трезор Народне банке , због страха од савезничког бомбардовања Београда . Обнова библиотечког фонда Преко градске штампе покренута је активност да се у рад библиотеке и активности везане за обнову књижевног фонда укључи целолупна српска јавност и богати појединци ( којима је предлагано да одвоје материјална средства за збрињавање Народне библиотеке ) . И сам ( тадашњи ) управник Библиотеке Драгослав Илић преко средтсва информисања упутио је молбу и другим културним институцијама и појединцима да помогну Народну библиотеку , и да јој поклоне дупликате које поседују у својим фондовима или да донирају књиге из својих приватних збирки и колекција . Акција обнове библиотеке која је започета у мају године трајала је све до краја окупације , и може се матрати успешном.24 Наиме велики број Београђана уступио је библиотеци своје књиге , новине , часописе , писма , мапе и карте , а то су учиниле и бројне институције културе и просвете , друге библиотеке , институти , факултети при Универзитету у Београду , бројна предратна удружења грађана , државне институције и гимназије и школе. тако да се током окупације број књига и свезака које су чиниле нову збирку Народне библиотеке стално се увећавао . Акцију је међу првима подржао комесар Министарства просвете Ристо Јојић и многи други чланови колаборационистичке управе , књижевници и други грађани Београда из област уметности и културе . Тако је у септембру године нови фонд Народне библиотеке бројао је више од000 књига . Схватајући да су активности везане за обнову фонда библиотеке представљале веома згодно пропагандно оруђе , у акцију су се укључили својим поклонима и донацијама бројни колаборационистички званичници и чланови немачког окупационог апарата . Тако је нпр. председник Владе Милан Недић поклонио библиотеци два ретка дела српске средњевековне књижевности , министар просвете Велибор Јонић неколико хиљада књига , а Ђура Котур , челник Националне службе за обнову Србије светосавску „ Крмчију ” . Међу дародавцима се нашло и издавачко предузеће „ Југоисток ” , издавачка кућа под контролом немачког пропагандног одељења у Србији , које је библиотеци поклонило своју целокупну продукцију од године , укупно око000 наслова . Градска библиотека Градска библиотека , данас Библиотека града Београда , почела је са радом јануара године . У истом простору тада је почео да ради и Музеј града , данас Музеј града Београда и на тај дан свечано су освећени . Овим чином Београд добија модерну градску библиотеку која је у годинама пред рат постала изузетно значајна културно-просветна установа , са више хиљада чланова и богатим библиотечким фондом . По угледу на савремене европске библиотеке , књиге су сређене према принципима децималне класификације , организују се први стручни библиотекарски курсеви . Исте године , отворена је и прва Читаоница за децу у Југославији . Почетак рата Библиотека је дочекала у свом простору , у згради у улици Кнегиње Љубице данашњој Змај Јовиној , коју је за потребе Библиотеке и Музеја откупила Општина , а у коју су се ове институције уселиле у мају године . Осим Музеја касније је у састав библиотеке ушао и Архив града . Музеј се издвојио године , а Архив У бомбардовању Београда у априлу године , зграда у Змај-Јовиној улици је тешко оштећена запаљивом бомбом , након чега је страдао велик део културног блага који је био складиштен у музеју и библиотеци . Организован акцијом запослених и грађана највећи део библиотечке збирке је ипак је остао неоштећен . Том приликом у бомбардовању а потом и пожару који је уследио уништено је978 а оштећено708 књига . Након преоцене штете у мају године започети су радови на санацији објекта библиотеке , како би она што пре била стављена у функцију . Санација зграде окончана је у октобру године и Градска библиотека је свечано отпочела са радом децембра Том приликом организоване су свечана академија , изложба старих документа и рукописа српских књижевника и уметника , као и изложба књига , која је трајала од до децембра Иако Музеј није био отворен за јавност током ратних година , он је наставио са активностима , а рад библиотеке се релативно несметано одвијао . У току рата радила је Дечја библиотека , а за остале кориснике библиотека је отворена почетком године и радила је све до када је обуставила рад , због страха да би библиотечка грађа могла бити уништена у савезничком бомбардовању града . Тада је превентивно заједно са другим културним благом које је било у власништву Музеја града Београда , складиштен и библиотечки фонд у трезор Народне банке . У послератном извештају , од марта године , констатовано је да је Библиотека у току рата изгубила226 књига . Универзитетска библиотека Универзитетска библиотека током априлског бомбардовања Београда била је поштеђена већих разарања . Од детонација бомби у околини на згради библиотеке само су попуцали прозори а дошло је и до других мањих материјалних штета , које се могла санирати . Међутим за рад библиотеке и њену књижевну грађу велики проблем био је тај што су током априла године зграду библиотеке за своје потребе користили припадници немачке војске . И онда када су зграду напустили , због њене атрактивне локације и репрезентативног изгледа зграде , немачке војне власти у неколико наврата покушали су да се уселе у зграду Универзитетске библиотека и користе је за сопствене потребе . Захваљујући запосленима у библиотеци , Београдском Универзитета и Министарству просвете , који су ургирали код немачких власти Немци су одустали од своје намере . Када су Немци изашли из зграде , након утврђене штете на згради и уништењакњига , отпочело се са нужним поправкама , тако да је у октобру године Универзитетска библиотека обновила рад . У тренутку поновног отварања библиотеке је располагала са око000 различитих књига , углавном стручне литературе . Иако је Универзитетска библиотека првенствено била намењена студентима и професорима Универзитета у Београду , она је у периоду окупације радила и за остале грађане , првенствено због тога што у том периоду Народна библиотека није радила . На основу одобрења Ректора Универзитета у Београду Универзитетска библиотека књиге је издавала и немачким војницима . Према текстовима објављеним у београдскин новинама током и године , може се закључити да је Универзитетска библиотека била веома посећена и да је у том периоду значајно увећала свој фонд књига и часописа . Остале библиотеке у окупираном Београду Поред три наведене библиотека , током окупације радило је и неколико институција које су грађанима позајмљивале књиге : Библиотека Радничке коморе Библиотека Главног савеза земљорадничких задруга , која је у тешким условима обновила рад током окупације . Више позајмних библиотеке , и то у посебним одељењима у књижарама , где су се на читање могле добити књиге које се нису налазиле на списковима забрањених књига , од стране окупационих власти . Значај Беогардских библиотека у рату Већина истраживача слаже се да рат и окупација нису угасили страст Београђана за читањем , већ се дешавало управо супротно . Читање је постало једна од омиљених хобија и културних активности становника српске престонице . Вишегодишња окупација у којој су Београђани проводили дуге ноћи под полицијсим часом , када нису смели да излазе на улице или да слушају радио ( који им је одузиман ) , приморала их је да време проводе у својим домовима , у читању књиге из сопствених или градских библиотека или књига које су позајмљивали од пријатеља и познаника . Напомене Извори Спољашње везе Меморијал на темељима Народне библиотеке Србије следеће године ( „ Политика ” , септембар Београд у Другом светском рату Библиотекарство Библиотеке