Срби криптохришћани
Нако османског освајање српских земаља крајем 14. вијека, почело је преобраћање православних Срба. Константин Михаиловић, османски јаничар српског поријекла, говорио је о Србима криптохришћанима у јаничарским редовима, који су преобаћени као дјечаци преко данка у крви. Први документовани доказ о криптохришћанству код Срба дошао од признања османског делије српског поријекла француском амбасадору на османском двору 1568. године. Он је признао да припада српском народу и вјери, да живи са Турцима и да се претвара (да је муслиман), али да је рођен, и да се у свом срцу осјећа, као хришћанин. Религијски синкретизам у српским породицама је забиљежен у османским документима. На османском попису 1848. године у Новом Пазару забиљежен је примјер да „један брат вјерује у Христа, а други у Мухамеда”, као и неколико оних којима је отац хришћанина а синови муслимани. У Рашкој области, чак и послије Првог свјетског рата, неке хришћанске удовице су се преудале муслиманима и тајно су остале хришћанке, док су биле „прве муслиманке” у друштву.

Антрополошке студије су потврдиле да су муслиманске породице слави крсну славу, док је код неких муслиманских породица у 19. и 20. вијеку забиљежено обиљежавање крсне слави и Божића.

Српска националистичка историографија је користила религијски синкретизам и криптохришћанство у Босни и Херцеговини као доказ српског поријекла Босанских муслимана.

У српском, и у осталим јужнословенским језици, користи се термин двовјерство.

Види још 
 Срби муслимани
 Ларамани, Албанци криптохришћани

Референце

Литература 
 
 
 
 
 
 

Криптохришћанство у Османском царству
Српска историја под османском влашћу
Нако османског освајање српских земаља крајем вијека , почело је преобраћање православних Срба . Константин Михаиловић , османски јаничар српског поријекла , говорио је о Србима криптохришћанима у јаничарским редовима , који су преобаћени као дјечаци преко данка у крви . Први документовани доказ о криптохришћанству код Срба дошао од признања османског делије српског поријекла француском амбасадору на османском двору године . Он је признао да припада српском народу и вјери , да живи са Турцима и да се претвара ( да је муслиман ) , али да је рођен , и да се у свом срцу осјећа , као хришћанин . Религијски синкретизам у српским породицама је забиљежен у османским документима . На османском попису године у Новом Пазару забиљежен је примјер да „ један брат вјерује у Христа , а други у Мухамеда ” , као и неколико оних којима је отац хришћанина а синови муслимани . У Рашкој области , чак и послије Првог свјетског рата , неке хришћанске удовице су се преудале муслиманима и тајно су остале хришћанке , док су биле „ прве муслиманке ” у друштву . Антрополошке студије су потврдиле да су муслиманске породице слави крсну славу , док је код неких муслиманских породица у и вијеку забиљежено обиљежавање крсне слави и Божића . Српска националистичка историографија је користила религијски синкретизам и криптохришћанство у Босни и Херцеговини као доказ српског поријекла Босанских муслимана . У српском , и у осталим јужнословенским језици , користи се термин двовјерство . Види још Срби муслимани Ларамани , Албанци криптохришћани Референце Литература Криптохришћанство у Османском царству Српска историја под османском влашћу