Томислав Тодоровић (вајар)
Томислав Тодоровић (Сибница, 11. октобар 1948) српски је вајар, редовни професор на Академији уметности у Новом Саду, који је више од четири деценије, у континуитету, активан на српској уметничкој сцени. Дипломирао је вајарство 1972. године на Академији ликовних уметности у Београду. 

20 самосталних и преко 500 колективних изложби у земљи и иностранству. Учествовао је у раду 43 уметничке колоније

Живот и каријера 
Дипломирао је вајарство 1972. године на Академији ликовних уметности у Београду. Студирао је вајарство у класи професора; Александра Зарина, Војина Стојића и Јована Кратохвила, код кога је 1974. године завршио и последипломске студије.

Од 1988. до 1993. године радио је као професор вајања у једној од најстаријих београдских установа културе у „Шуматовачкој“ улици на Врачару, Центру за ликовно образовање. 

Од 1998. запослен је на Академији уметности Универзитета у Новом Саду, у звању редовни професор. Паралелно се бави излагачким и педагошким радом.
 
Живи и ради у Београду.

Уметничко стваралаштво 
У основи вајарства Томислава Тодоровића препознаје се „здрава идеја по којој хуманизам уметничког дела не зависи од реалности уметничке форме, већ од њеног унутрашњег садржаја”. 

С једне стране, Тодоровићевог стваралаштва, су дела од бронзе и камена, а с друге - рад у последњих 15 година, у који он уноси нове материјале, теракоту и стакло. Тако настављајући своја ранија истраживања на пољу савремене скулптуре, и продубљујући их изражајним могућностима, Тодоровић све више ствара у теракоти и стаклу. И тако комбинујући ове материјале са другим материјалима, он са већом слободом и опуштеношћу варира идеју о материји, облику, простору, светлу. 

Његова дела настала у првим деценије 21. века изведена су комбиновањем материјала (стакло, теракота, метал, алуминијумске фолија, дрво, пластика), које он моделује или префабрикује. Тако у широком распону кретњи од класичних скулпторских поступака до модернистички схваћене фигурације, уметник ствара конструктивне апстракције, које прате знаковне и симболичке промене. 
 
А у тим поставкама Тодоровић са већом слободом и опуштеношћу варира кроз идеју о материји, облику, простору, светлу.

Скулптуре Томислава Тодоровића налазе се у следећим најзначајним збиркама у Србији:
 Народни музеј и Музеј савремене уметности у Београду,
 Музеј Цептер у Београду,
 Музеја скулптуре у Краљеву,
 Музеја рударства и металургије у Бору.
Његове скулптуре изведене у слободном простору налазе се у:
 Љубљани (скулптура у камену),
 Цазину - Острожцу (скулптура у камену бихациту),
 Ороњском – Пољска (три скулптуре у граниту),
 Даниловграду (скулптура у камену),
 Бору (пет скулптура у бронзи),
 Бајши код Суботице (скулптура у гвожђу, троделни асанблаж, коауторки рад са вајарем Славком Живановићем) и
 Пријепољу (скулптура у граниту).

Изложбе, ликовне колоније и симпозијуми 
Излагао је на 20 самосталних и преко 500 колективних изложби у СФР Југославији, Србији и иностранству. 

Учествовао је у раду 43 уметничке колоније и симпозијума у Србији и иностранству (Ороњско-Пољска, у Даниловграду, „Бор-бакар“, „Тера“ Кикинда, „Мермер и звуци“ Аранђеловац...).

Награде и признања 
За успехе у вајарству награђиван је 24 пута, од којих су значајније награде: 
 „Златно длето“, 
 „Цртеж и мала пластика“, 
 Бијенале минијатуре Горњи Милановац, 
 „Простор 88...”
 Награда на „Јесењој изложби“ УЛУС-а, 2014. године
 Прва награда на Првом међународном бијеналу уметности „АРТиЈА“ у Крагујевцу.

Извори

Спољашње везе 
 

Рођени 1948.
Сопоћани
Српски вајари
Томислав Тодоровић ( Сибница , октобарсрпски је вајар , редовни професор на Академији уметности у Новом Саду , који је више од четири деценије , у континуитету , активан на српској уметничкој сцени . Дипломирао је вајарство године на Академији ликовних уметности у Београду. 20 самосталних и прекоколективних изложби у земљи и иностранству . Учествовао је у радууметничке колоније Живот и каријера Дипломирао је вајарство године на Академији ликовних уметности у Београду . Студирао је вајарство у класи професора ; Александра Зарина , Војина Стојића и Јована Кратохвила , код кога је године завршио и последипломске студије . Од до године радио је као професор вајања у једној од најстаријих београдских установа културе у „ Шуматовачкој “ улици на Врачару , Центру за ликовно образовање . Од запослен је на Академији уметности Универзитета у Новом Саду , у звању редовни професор . Паралелно се бави излагачким и педагошким радом . Живи и ради у Београду . Уметничко стваралаштво У основи вајарства Томислава Тодоровића препознаје се „ здрава идеја по којој хуманизам уметничког дела не зависи од реалности уметничке форме , већ од њеног унутрашњег садржаја ” . С једне стране , Тодоровићевог стваралаштва , су дела од бронзе и камена , а с друге - рад у последњихгодина , у који он уноси нове материјале , теракоту и стакло . Тако настављајући своја ранија истраживања на пољу савремене скулптуре , и продубљујући их изражајним могућностима , Тодоровић све више ствара у теракоти и стаклу . И тако комбинујући ове материјале са другим материјалима , он са већом слободом и опуштеношћу варира идеју о материји , облику , простору , светлу . Његова дела настала у првим деценије века изведена су комбиновањем материјала ( стакло , теракота , метал , алуминијумске фолија , дрво , пластика ) , које он моделује или префабрикује . Тако у широком распону кретњи од класичних скулпторских поступака до модернистички схваћене фигурације , уметник ствара конструктивне апстракције , које прате знаковне и симболичке промене . А у тим поставкама Тодоровић са већом слободом и опуштеношћу варира кроз идеју о материји , облику , простору , светлу . Скулптуре Томислава Тодоровића налазе се у следећим најзначајним збиркама у Србији : Народни музеј и Музеј савремене уметности у Београду , Музеј Цептер у Београду , Музеја скулптуре у Краљеву , Музеја рударства и металургије у Бору . Његове скулптуре изведене у слободном простору налазе се у : Љубљани ( скулптура у камену ) , Цазину - Острожцу ( скулптура у камену бихациту ) , Ороњском – Пољска ( три скулптуре у граниту ) , Даниловграду ( скулптура у камену ) , Бору ( пет скулптура у бронзи ) , Бајши код Суботице ( скулптура у гвожђу , троделни асанблаж , коауторки рад са вајарем Славком Живановићем ) и Пријепољу ( скулптура у граниту ) . Изложбе , ликовне колоније и симпозијуми Излагао је насамосталних и прекоколективних изложби у СФР Југославији , Србији и иностранству . Учествовао је у радууметничке колоније и симпозијума у Србији и иностранству ( Ороњско-Пољска , у Даниловграду , „ Бор-бакар “ , „ Тера “ Кикинда , „ Мермер и звуци “ Аранђеловац . . . ) . Награде и признања За успехе у вајарству награђиван јепута , од којих су значајније награде : „ Златно длето “ , „ Цртеж и мала пластика “ , Бијенале минијатуре Горњи Милановац , „ Простор . . ” Награда на „ Јесењој изложби “ УЛУС-а , године Прва награда на Првом међународном бијеналу уметности „ АРТиЈА “ у Крагујевцу . Извори Спољашње везе Рођени Сопоћани Српски вајари