Токијска прича
„Токијска прича” () је јапанска филмска драма у режији Јасуџироа Озуа из 1953. Главни протагонисти су остарели брачни пар Сукиши и Томи Хирајама (тумаче их Чишу Рју и Чиеко Хигашијама) који долазе из провинције у Токио у посету својој деци. Ипак деца им не посвећују довољно времена, те се родитељи осећају запостављеним. Једино њихова снаја Норико (тумачи је Сецуко Хара), удовица њиховог сина погинулог у рату, покушава да их забави и саслуша.

Филм припада зрелој фази Озуовог стваралаштва. Повезује се са филмовима „Касно пролеће” и „Рано лето” у такозвану „Норико трилогију”. Одликује се доследним коришћењем статичне камере и углавном ближих и средњих планова (осим када је удаљенији план функционалан за информацију о просторима), ненаметљивим монтажним повезивањем (осим на крају филма), смештањем тачке посматрања (камере) отприлике у висини очију човека који клечи на поду (односно на татамију), прегледном фотографијом и суптилном глумом. Сценариста филма Кого Нода је инспирацију за сценарио пронашао у холивудској мелодрами „Припреми се за будућност” из 1937. Филм је имао велику гледаност у Јапану, чему је и допринело бављење актуелном темом - распадом породице у послератном друштву. Нeколико година касније филм је дочекан и са великим ентузијазмом на западу. Данас се сматра једним од најбољих филмова свих времена и често се налази на листама најбољих остварења светске кинематографије.

Референце

Литература

Спољашње везе 
 

Филмови 1953.
Филмови на јапанском језику
Јапански филмови
Филмске драме
Црно-бели филмови
Филмови о старости
„ Токијска прича ” ( ) је јапанска филмска драма у режији Јасуџироа Озуа из Главни протагонисти су остарели брачни пар Сукиши и Томи Хирајама ( тумаче их Чишу Рју и Чиеко Хигашијама ) који долазе из провинције у Токио у посету својој деци . Ипак деца им не посвећују довољно времена , те се родитељи осећају запостављеним . Једино њихова снаја Норико ( тумачи је Сецуко Хара ) , удовица њиховог сина погинулог у рату , покушава да их забави и саслуша . Филм припада зрелој фази Озуовог стваралаштва . Повезује се са филмовима „ Касно пролеће ” и „ Рано лето ” у такозвану „ Норико трилогију ” . Одликује се доследним коришћењем статичне камере и углавном ближих и средњих планова ( осим када је удаљенији план функционалан за информацију о просторима ) , ненаметљивим монтажним повезивањем ( осим на крају филма ) , смештањем тачке посматрања ( камере ) отприлике у висини очију човека који клечи на поду ( односно на татамију ) , прегледном фотографијом и суптилном глумом . Сценариста филма Кого Нода је инспирацију за сценарио пронашао у холивудској мелодрами „ Припреми се за будућност ” из Филм је имао велику гледаност у Јапану , чему је и допринело бављење актуелном темом - распадом породице у послератном друштву . Нeколико година касније филм је дочекан и са великим ентузијазмом на западу . Данас се сматра једним од најбољих филмова свих времена и често се налази на листама најбољих остварења светске кинематографије . Референце Литература Спољашње везе Филмови Филмови на јапанском језику Јапански филмови Филмске драме Црно-бели филмови Филмови о старости