Стакларева љубав
„Стакларева љубав” је бајка српске књижевнице Гроздане Олујић  која говори о самоспознаји и одрастању. Самоспознаја као саставни део одрастања праћена је потребом детета за љубављу, идеализованом и измаштаном. Композиција бајке је прстенаста, по моделу A-B-A, односно уводни и завршни композициони оквир припадају свету реалности, док средишњи, медијални део садржи фантастичне елементе, својствене бајци као књижевној врсти.

Фабула 

Протагониста бајке је дечак, син стаклара, који кришом одлази у очеву радионицу, посматра његов рад и жуди да и сам прави фигуре од стакла. Дечак сањари о девојчици сличној себи и сву своју љубав усмерава ка њој. Осим на стакларски занат, дечак је одмалена био упућен и на приче старих стаклара о чаробњаку, који ономе коме се укаже једном у сто година, дарује способност да од стакла начини све што пожели. Тиме се фантастика као основни елемент бајке надовезује на машту и игру, али и дечакову потребу за пријатељством и љубављу.

Дечак једне ноћи покушава да од стакла направи цвет, али у томе не успева. Пред зору је заспао и у сну видео како се из стаклене масе помаља девојчица, Светлоока. Светлоока је фантастични лик јер постоји само у дечаковој уобразиљи. Нико осим њега не може да је види. Она га прати свуда: у школи, у кући, у сну и на јави, а помаже му и када прави стаклене фигуре у радионици.
Дечакова мајка примећује да се у њему одвија нека чудновата промена, као и да он у очима има неки чудан сјај. Ипак, чак ни она није знала шта се то са њим збива.

Светлоока је рекла дечаку да ће бити уз њега и волети га све док је он добар и пажљив према њој, док је не удари или је не гурне: "Љубав је крхкија од стакла. За њу је потребно много стрпљења, много нежности..."
Ипак, једаред ће дечак заборавити на њену опомену и гурнути је када га наљути њено задиркивање. У том часу Светлоока се разбила у стаклени прах и чаролија је нестала. Узалуд ју је дечак дозивао и дуго трагао за њом. 
Време је пролазило и дечак је све мање мислио о њој. Оженио се и добио децу. Једног дана спазио је у оку свог најмлађег сина онај исти сјај какав је некада имао и сам. Његов син такође је кришом одлазио у његову стакларску радионицу. "Не питајући га ништа, схвати да прича не престаје да се понавља."
Бајке
Српске приповетке
„ Стакларева љубав ” је бајка српске књижевнице Гроздане Олујић која говори о самоспознаји и одрастању . Самоспознаја као саставни део одрастања праћена је потребом детета за љубављу , идеализованом и измаштаном . Композиција бајке је прстенаста , по моделу A-B-A , односно уводни и завршни композициони оквир припадају свету реалности , док средишњи , медијални део садржи фантастичне елементе , својствене бајци као књижевној врсти . Фабула Протагониста бајке је дечак , син стаклара , који кришом одлази у очеву радионицу , посматра његов рад и жуди да и сам прави фигуре од стакла . Дечак сањари о девојчици сличној себи и сву своју љубав усмерава ка њој . Осим на стакларски занат , дечак је одмалена био упућен и на приче старих стаклара о чаробњаку , који ономе коме се укаже једном у сто година , дарује способност да од стакла начини све што пожели . Тиме се фантастика као основни елемент бајке надовезује на машту и игру , али и дечакову потребу за пријатељством и љубављу . Дечак једне ноћи покушава да од стакла направи цвет , али у томе не успева . Пред зору је заспао и у сну видео како се из стаклене масе помаља девојчица , Светлоока . Светлоока је фантастични лик јер постоји само у дечаковој уобразиљи . Нико осим њега не може да је види . Она га прати свуда : у школи , у кући , у сну и на јави , а помаже му и када прави стаклене фигуре у радионици . Дечакова мајка примећује да се у њему одвија нека чудновата промена , као и да он у очима има неки чудан сјај . Ипак , чак ни она није знала шта се то са њим збива . Светлоока је рекла дечаку да ће бити уз њега и волети га све док је он добар и пажљив према њој , док је не удари или је не гурне : " Љубав је крхкија од стакла . За њу је потребно много стрпљења , много нежности . . . " Ипак , једаред ће дечак заборавити на њену опомену и гурнути је када га наљути њено задиркивање . У том часу Светлоока се разбила у стаклени прах и чаролија је нестала . Узалуд ју је дечак дозивао и дуго трагао за њом . Време је пролазило и дечак је све мање мислио о њој . Оженио се и добио децу . Једног дана спазио је у оку свог најмлађег сина онај исти сјај какав је некада имао и сам . Његов син такође је кришом одлазио у његову стакларску радионицу . " Не питајући га ништа , схвати да прича не престаје да се понавља . " Бајке Српске приповетке