Жан Ребел
Жан Франсоа Ребел (; 6. октобар 1747—24. новембар 1807) је био француски адвокат, дипломата и политичар из периода Француске револуције. Обављао је функцију директора Прве француске републике.

Биографија 
Рођен је у Колмару. Био је председник локалног удружења адвоката. Године 1789. изабран је у скупштину сталежа као посланик трећег сталежа. Истакао се беседништвом у Националној уставотворној скупштини. Гласао је у корист реформи као што су доношење Устава свештенства. Након погубљења Луја XVI напустио је јакобински клуб и придружио се фејантинцима. Од 1792. године члан је Националног конвента и његов је изасланик на Рајни. Учествовао је у Термидорској реакцији која је довела до пада Максимилијана Робеспјера након чега је постао члан реорганизованих Комитета јавне безбедности и Комитета јавног спаса. Помогао је, почетком 1795. године, Жозефу Сијесу у преговорима о предаји Батавијске републике. Био је члан Савета пет стотина. Новембра 1795. године изабран је за члана Директоријума, а његов председник постао је следеће године. Тада је ушао и у Савет старијих. Суочио се са државним ударом 18. фруктидора и Бабефовом "Завером једнаких". Пројектовао је план о анексији Рајнске области и Низоземске републике, као и инвазију на Швајцарску, након чега је створена Хелветска република. Отпуштен је гласањем 1799. године због војних пораза Француске у кампањи исте године. Након Наполеоновог државног удара 18. бримера повлачи се из јавног живота. Одлази у своје родно место где је и умро 1807. године.

Извори 
 L. Sciout, Le Directoire (Paris, 1895—97).

Рођени 1747.
Умрли 1807.
Директори Прве француске републике
Личности Француске револуције
Личности Француских револуционарних ратова
Жан Франсоа Ребел ( ; октобар24. новембарје био француски адвокат , дипломата и политичар из периода Француске револуције . Обављао је функцију директора Прве француске републике . Биографија Рођен је у Колмару . Био је председник локалног удружења адвоката . Године изабран је у скупштину сталежа као посланик трећег сталежа . Истакао се беседништвом у Националној уставотворној скупштини . Гласао је у корист реформи као што су доношење Устава свештенства . Након погубљења Луја XVI напустио је јакобински клуб и придружио се фејантинцима . Од године члан је Националног конвента и његов је изасланик на Рајни . Учествовао је у Термидорској реакцији која је довела до пада Максимилијана Робеспјера након чега је постао члан реорганизованих Комитета јавне безбедности и Комитета јавног спаса . Помогао је , почетком године , Жозефу Сијесу у преговорима о предаји Батавијске републике . Био је члан Савета пет стотина . Новембра године изабран је за члана Директоријума , а његов председник постао је следеће године . Тада је ушао и у Савет старијих . Суочио се са државним ударом фруктидора и Бабефовом " Завером једнаких " . Пројектовао је план о анексији Рајнске области и Низоземске републике , као и инвазију на Швајцарску , након чега је створена Хелветска република . Отпуштен је гласањем године због војних пораза Француске у кампањи исте године . Након Наполеоновог државног удара бримера повлачи се из јавног живота . Одлази у своје родно место где је и умро године . Извори L . Sciout , Le Directoire ( Paris,97 ) . Рођени Умрли Директори Прве француске републике Личности Француске револуције Личности Француских револуционарних ратова