Криптомагијски приступ лечењу
Криптомагијски приступ лечењу заснива се на научно заснованим уверењима a posteriori, и резултатима магијске праксе прихватања a priori. Тако, се уз учешће у конкретном процесу, уз придржавање правила ритуализованог понашања, претпоставља позитиван исход лечења. Том облику лечења подлеже данас не само алтернативна већ и савремена медицинска пракса.
{| class="toccolours" style="float:right; margin-left: 1em; margin-right: 2em; font-size: 85%; background:#c6dbf7; color:black; width:30em; max-width: 40%;" cellspacing="5"
| style="text-align: center;" |
|-
| style="text-align: left;" | 
Ако нас историја медицине може нечему научити онда је то перменентна потреба човека да схвати, имитира, примени и мења своја сазнања о методама лечења.
|}

 Лекар као вршилац обреда 
Поверење на коме се заснива однос између пацијента и лекара током прегледа у ординацији има све елементе наслеђене магијске праксе из давних времена и народне медицине и „обухвата вршиоце обреда, чинове и представе“,

Полазећи од овога и данас званична медицина на многим својим пољима деловања задржава привилегију да буде окружена магијским правилима, упутствима и ритуалима у најопштијем значењу (нпр ритуализован став према терапеутском процесу – узимати лекове „на шест сати“, „после јела“, „на празан стомак“ итд). 
Лекар током прегледа пацијента прузима, улога „вршилаца обреда„, због тога што – већим делом прегледа уверава пацијената у успех лечења, које a priori почива на поверењу, а – на другој страни – и лекар своје поверење најчешће дугује туђим искуствима по чијим методама делује. 

У дијагностички и терапеутски процес, наметнут од стране лекара, пацијент улази искључиво поверењем, без спознаје о суштини и начину деловања и резултатима крајњег исхода третмана. Појава која је интегрални елеменат тог процеса је успостављање односа лекар – пацијент, нека врста магијског feed back, у коме је третман, манипулисање симптома...било чиме или начином чињења...'' који садржајно почива на улози лекара као извршиоца/носиоца моћи које су ван могућности спознаје пацијента. 

 

У прилог магијском односу пацијената према лекарима иде и легална терапеутска метода названа плацебо ефекат: у којој употребом безопасног средства(неке вресте лажног лека) долази до промена у организму пацијента при чему су могућа честа драстична побољшања и коначни позитивни исходи као резултат такве куративне методе. То се може обијаснити чињеницом да пацијент прихватањем и деловањем по прописаним методама лечења, без истинског увида у разлоге и суштину процеса, укључује себе у магијско поимање света, засновано на вери и нади у успешан исход ритуализованог понашања као магијске трансакције.

Разлике у криптогеном приступу пацијенту научне и алтернативне медицине 
Ако упоредимо друштава у којима доминира научна медицина, са традиционалним друштвима која почивају на неписаним правилима и законима, чаробњака, шамана, врачева и заговорника алтернативне медицине они су према истраживањима структурно у заједници позиционирани у статус сличан ономе који имају савремени лекари. 

Иако „медицинска пракса„ таквих терапеута припада магијском моделу мисаоних процеса и спознаје узрочно-последичних односа у природи они рационалним учешћем у сазнањима, заснованим на моделу учења путем успешних и погрешних покушаја, што овај модел приближава научном принципу проверљивости, ипак на неком нивоу схватају магијску праксу као апсурд који даје резултат.

Пацијент у троуглу наука-магија-религија 
У значењском јединству науке и магије, насталом током историјског развитка медицинске праксе, не треба елиминисати и утицај неприкосновеног ауторитета, религиозне спознаје Бога. 

И лекари и исцелитељи дугују део свог унутрашњег ауторитета, уверење са којим обављају делатност, и веровању о постојању божанске силе. У том смислу нпр. покровитељи и управитељи многих од светски признатих болничких центара, су непосредно или посредно, велике црквене заједнице међу конфесијама хришћанства, у јудаизму, исламу, и сл, иако су многи од тих центара, истовремено, носиоци програма истраживања, и поштоваоци праксе прогресивних метода лечења, заснованих на ажурираним научним достигнућима у савременој медицини.

Преплитање у троуглу наука-магија-религија, често су бриколирајући елементи једног принципа са другим и чак трећим, у заједницама које почивају на моделу традиционалне културе, што је случај и са српским антропогеографским подручјем, у коме носиоци и извршитељи магијске праксе у ритуализованим ситуацијама употребљавају „култни инвентар„ С. Зечевић, Митска бића српских предања, Београд 1982, из хришћанских богослужбених ритуала, па различитим молитвама за здравље „призивају у помоћ“ хришћанске светитеље и самог Господа.

Антагонизам савременог и традиционалног у лечењу 

Преплитања, а чешће антагонизми у односу савременог и традиционалног у домену деловања медицине, где савремено подразумева код конзумената прогресивно, исправно, док је традиционално превазиђено и погрешно, постоје онолико дуго колико и религиозна веровања у људским заједницама. О томер говоре ови примери:
 У културама Далеког истока научна медицина је, на неки начин, импортована из Европе током колонијалних освајања. 
 На огромном простору данашње Русије, има много преплетених утицаја култура са два континента, у време социјалистичког друштвеног уређења, алтернативни начини лечења подигнути су на академски ниво могућношћу да се различите традиционалне методе институционално проучавају. 
 У западној култури, алтернативни методи лечења су легализовани, али остају на нивоу личног избора који је често условљен егзотиком самог метода и отуђеним начином живота у светским метрополама. 
 У Србији постоје назнаке за законско регулисање алтернативних метода, мада се исцелитељи често прикривају под маском других делатности. Изузетно агресивна маркетиншка кампања већине исцелитеља у Србији, уочљива је кроз њихови наступи у електронским медијима – који се користе у сврху промоције филозофских погледа на свет у функцији исцељења, потом специјализовани часописи као што су „Зона сумрака”, „Треће око”, „Нострадамус” и други. Они показују реалност српског тржишта и огроман капитал који је, највероватније, узрок и последица очигледног деловања квази медицинске делатности.
Као комуникационе референце између пацијената и терапеута могу да помогну и медијски пласирана „писма читалаца“, захвалних пацијената, препоруке о резултатима терапија такве врсте психијатријске помоћи – неинституционализован огласни простор исцелитеља итд.

Плурализам савременог и традиционалног у лечењу 
И мада нико образован не сврстава методе традиционалне (алтернативне, комплементарне) медицине у окриље данас доминатне науке, традиционална (алтернативна и комплементарна) медицина, наиме, није утемељена у картезијанској дуалистичкој парадигми. Заснована је на другачијем, холистичком тумачењу човека и света. А људе, као и институције картезијанске цивилизације привукла је својим добрим терапијским резултатима.

Данас су на глобалном нивоу створени услови да се у већој мери прихвати поред политичког и терапијски, односно медицински плурализам. Он би се заснивао на томе да се методе традиционалне (алтернативне и комплементарне) медицине не тумаче моментално, према овдашњем доминантном систему вредности и према доминантном погледу на свет научне медицине. Принцип плурализма, у медицини подразумевао би поштовање вредности и нечег другог и другачијег, поштовање његове логике и филозофије, његових начина те његових тумачења и образложења. Тиме би прихватање терапијског плурализма омогућило да се развијее систем интегративне здравствене заштите, односно систем заснован на институционализованој сарадњи терапеута званичне и терапеута традиционалне (алтернативне и комплементарне) медицине.

Према искуствима неких великих средина (Кина, Индија, Северна Америка, Јужна Америка, Африка итд) где је присутан плурализам савременог и традиционалног у лечењу то је, на разне начине, резултовало троструким бенифитом: за кориснике система здравствене заштите, за здравствени систем и за државу.

Извори

Спољашње везе 
 Постоји и другачија медицина- Политика онлајн од 26.4.2016.
Медицинска етика
Криптомагијски приступ лечењу заснива се на научно заснованим уверењима a posteriori , и резултатима магијске праксе прихватања a priori . Тако , се уз учешће у конкретном процесу , уз придржавање правила ритуализованог понашања , претпоставља позитиван исход лечења . Том облику лечења подлеже данас не само алтернативна већ и савремена медицинска пракса. { | class=" toccolours " style=" float:right ; margin-left:m ; margin-right:m ; font-size : ; background : #c6dbf7 ; color:black ; width:30em ; max-width : ; " cellspacing=" 5 " | style=" text-align : center ; " | |- | style=" text-align : left ; " | Ако нас историја медицине може нечему научити онда је то перменентна потреба човека да схвати , имитира , примени и мења своја сазнања о методама лечења. | } Лекар као вршилац обреда Поверење на коме се заснива однос између пацијента и лекара током прегледа у ординацији има све елементе наслеђене магијске праксе из давних времена и народне медицине и „ обухвата вршиоце обреда , чинове и представе “ , Полазећи од овога и данас званична медицина на многим својим пољима деловања задржава привилегију да буде окружена магијским правилима , упутствима и ритуалима у најопштијем значењу ( нпр ритуализован став према терапеутском процесу – узимати лекове „ на шест сати “ , „ после јела “ , „ на празан стомак “ итд ) . Лекар током прегледа пацијента прузима , улога „ вршилаца обреда „ , због тога што – већим делом прегледа уверава пацијената у успех лечења , које a priori почива на поверењу , а – на другој страни – и лекар своје поверење најчешће дугује туђим искуствима по чијим методама делује . У дијагностички и терапеутски процес , наметнут од стране лекара , пацијент улази искључиво поверењем , без спознаје о суштини и начину деловања и резултатима крајњег исхода третмана . Појава која је интегрални елеменат тог процеса је успостављање односа лекар – пацијент , нека врста магијског feed back , у коме је третман , манипулисање симптома ...било чиме или начином чињења .. . ' ' који садржајно почива на улози лекара као извршиоца / носиоца моћи које су ван могућности спознаје пацијента . У прилог магијском односу пацијената према лекарима иде и легална терапеутска метода названа плацебо ефекат : у којој употребом безопасног средства( неке вресте лажног лека ) долази до промена у организму пацијента при чему су могућа честа драстична побољшања и коначни позитивни исходи као резултат такве куративне методе . То се може обијаснити чињеницом да пацијент прихватањем и деловањем по прописаним методама лечења , без истинског увида у разлоге и суштину процеса , укључује себе у магијско поимање света , засновано на вери и нади у успешан исход ритуализованог понашања као магијске трансакције . Разлике у криптогеном приступу пацијенту научне и алтернативне медицине Ако упоредимо друштава у којима доминира научна медицина , са традиционалним друштвима која почивају на неписаним правилима и законима , чаробњака , шамана , врачева и заговорника алтернативне медицине они су према истраживањима структурно у заједници позиционирани у статус сличан ономе који имају савремени лекари . Иако „ медицинска пракса „ таквих терапеута припада магијском моделу мисаоних процеса и спознаје узрочно-последичних односа у природи они рационалним учешћем у сазнањима , заснованим на моделу учења путем успешних и погрешних покушаја , што овај модел приближава научном принципу проверљивости , ипак на неком нивоу схватају магијску праксу као апсурд који даје резултат . Пацијент у троуглу наука-магија-религија У значењском јединству науке и магије , насталом током историјског развитка медицинске праксе , не треба елиминисати и утицај неприкосновеног ауторитета , религиозне спознаје Бога . И лекари и исцелитељи дугују део свог унутрашњег ауторитета , уверење са којим обављају делатност , и веровању о постојању божанске силе . У том смислу нпр. покровитељи и управитељи многих од светски признатих болничких центара , су непосредно или посредно , велике црквене заједнице међу конфесијама хришћанства , у јудаизму , исламу , и сл , иако су многи од тих центара , истовремено , носиоци програма истраживања , и поштоваоци праксе прогресивних метода лечења , заснованих на ажурираним научним достигнућима у савременој медицини . Преплитање у троуглу наука-магија-религија , често су бриколирајући елементи једног принципа са другим и чак трећим , у заједницама које почивају на моделу традиционалне културе , што је случај и са српским антропогеографским подручјем , у коме носиоци и извршитељи магијске праксе у ритуализованим ситуацијама употребљавају „ култни инвентар „ С . Зечевић , Митска бића српских предања , Београд из хришћанских богослужбених ритуала , па различитим молитвама за здравље „ призивају у помоћ “ хришћанске светитеље и самог Господа . Антагонизам савременог и традиционалног у лечењу Преплитања , а чешће антагонизми у односу савременог и традиционалног у домену деловања медицине , где савремено подразумева код конзумената прогресивно , исправно , док је традиционално превазиђено и погрешно , постоје онолико дуго колико и религиозна веровања у људским заједницама . О томер говоре ови примери : У културама Далеког истока научна медицина је , на неки начин , импортована из Европе током колонијалних освајања . На огромном простору данашње Русије , има много преплетених утицаја култура са два континента , у време социјалистичког друштвеног уређења , алтернативни начини лечења подигнути су на академски ниво могућношћу да се различите традиционалне методе институционално проучавају . У западној култури , алтернативни методи лечења су легализовани , али остају на нивоу личног избора који је често условљен егзотиком самог метода и отуђеним начином живота у светским метрополама . У Србији постоје назнаке за законско регулисање алтернативних метода , мада се исцелитељи често прикривају под маском других делатности . Изузетно агресивна маркетиншка кампања већине исцелитеља у Србији , уочљива је кроз њихови наступи у електронским медијима – који се користе у сврху промоције филозофских погледа на свет у функцији исцељења , потом специјализовани часописи као што су „ Зона сумрака ” , „ Треће око ” , „ Нострадамус ” и други . Они показују реалност српског тржишта и огроман капитал који је , највероватније , узрок и последица очигледног деловања квази медицинске делатности . Као комуникационе референце између пацијената и терапеута могу да помогну и медијски пласирана „ писма читалаца “ , захвалних пацијената , препоруке о резултатима терапија такве врсте психијатријске помоћи – неинституционализован огласни простор исцелитеља итд . Плурализам савременог и традиционалног у лечењу И мада нико образован не сврстава методе традиционалне ( алтернативне , комплементарне ) медицине у окриље данас доминатне науке , традиционална ( алтернативна и комплементарна ) медицина , наиме , није утемељена у картезијанској дуалистичкој парадигми . Заснована је на другачијем , холистичком тумачењу човека и света . А људе , као и институције картезијанске цивилизације привукла је својим добрим терапијским резултатима . Данас су на глобалном нивоу створени услови да се у већој мери прихвати поред политичког и терапијски , односно медицински плурализам . Он би се заснивао на томе да се методе традиционалне ( алтернативне и комплементарне ) медицине не тумаче моментално , према овдашњем доминантном систему вредности и према доминантном погледу на свет научне медицине . Принцип плурализма , у медицини подразумевао би поштовање вредности и нечег другог и другачијег , поштовање његове логике и филозофије , његових начина те његових тумачења и образложења . Тиме би прихватање терапијског плурализма омогућило да се развијее систем интегративне здравствене заштите , односно систем заснован на институционализованој сарадњи терапеута званичне и терапеута традиционалне ( алтернативне и комплементарне ) медицине . Према искуствима неких великих средина ( Кина , Индија , Северна Америка , Јужна Америка , Африка итд ) где је присутан плурализам савременог и традиционалног у лечењу то је , на разне начине , резултовало троструким бенифитом : за кориснике система здравствене заштите , за здравствени систем и за државу . Извори Спољашње везе Постоји и другачија медицина- Политика онлајн од4.2016. Медицинска етика