Пут у ропство
Пут у ропство () је књига добитника Нобелове награде за економију Фридриха фон Хајека, написана између 1940 и 1943. године. Књига је преведена на више од двадесет језика и представља кључно дело теорије класичног либерализма. Прво издање је као мото носило Хјумове речи „Ретко се слобода било које врсте губи сва одједном”. У политици, утицај књиге огледа се на тенденције дерегулација и враћања класичним методама тржишне економије, што се огледало у политици САД под Реганом и у Великој Британији за време Маргарет Тачер. 
Он упозорава на тиранију која неизбежно произлази као резултат централног доношења одлука путем централног планирања. Хајек доказује да нацизам и фашизам имају заједнички именилац у централном економском планирању. „Пут  у ропство” представља не само губитак економских, већ основних људских слобода.

Структура и садржај књиге 

Књига се састоји из увода и петнаест тематских поглавља. Свако поглавље почиње пригодним цитатом који је уско везан за тематику одређеног поглавља. То су следећа поглавља: Напуштени пут, Велика утопија, Индивидуализам и колективизам, „Неизбежност” планирања, Планирање и демократија, Планирање и владавина права, Економска контрола и тоталитаризам, Ко коме, Сигурност и слобода, Зашто најгори долазе на врх, Крај истине, Социјалистички корени нацизма, Тоталитаристи међу нама, Материјални услови и идеални циљеви, Изгледи за међународни поредак. 

1. Напуштени пут

У првом поглављу Хајек даје своје тумачење разлога за долазак тоталитаризма. Према његовим речима, иако су нас највећи политички мислиоци деветнаестог века Токвил и лорд Ектон упозоровали да социјализам значи ропсто. Европска цивилизација се бар двадесет и пет година пре него што је авет тоталитаризма постала стварна претња почела одаљавати од основних вредности на којима је она настала. Смер развоја европске цивилизације био је у ослобађању појединца од стега које су га везивале за обичајне или прописане начине обављања свакодневних активности. Одбијањем економске слободе, дошло је до ускраћивања како личних слобода, тако и политичких.

2.Велика утопија 

У овом поглављу разматра се однос либерализма и социјализма. Цитирајући Токвила, даље објашњава како демократија проширује сферу слободе, док је социјализам ограничава. Социјалистичка пропаганда даје обећање више слободе, оно што би наводно требало да води у слободу, претвара се у пут у ропство. Уместо да буде бољи систем, стаљинизам постаје гори од фашизма јер је варварски, непавдан, неморалан, антидемократски. Стаљинизам јесте социјализам, неизбежан политички пратилац национализацији и колективизацији на које се ослањао као на део плана за подизање бескласног друштва.

3.Индивидуализам и колективизам

Термин социјализам претпоставља идеале као што су: социјална заштита, правда и једнакост као своје идеалне циљеве. Социјализам значи укидање приватне иницијативе, приватног власништва над средствима за производњу и стварање система планске економије, у којем централно планско тело замњеује предузетника који ради за профит. И конкуренција и централно дириговање постају слаба и неефикасна оруђа уколико су непотпуни: они су алтернативна начела која се користе да реше исти проблем, а мешавина ова два оруђа значи да ниједно неће стварно да делује и да ће резултат бити гори нефо да смо се конзистентно ослонили на било који од њих.

4. „Неизбежност планирања”

Хајек сматра да монополи нису резултат економског развоја и у већини случајева су резултат тајних споразума, већ директне подршке владиних званичника. Елиминацијом сметње, могуће је повратити услове потребне за развој конкуренције. Штавише, са повећањем сложености производње и економске активности, централно планирање постаје немогуће. Као једино решење Хајек види децентрализацију. Директно управљање треба да буде замењено координацијом - системом мера за обезбеђивање информација који је потребан за координацију акција са другим учесницима на тржишту.

5. Планирање и демократија

6. Планирање и владавина права

7. Економска контрола и тоталитаризам
 
Власт која упраља економском активношћу не би контролисала само онај део наших живота који се тиче мање значајних ствари она би контролисала расподелу ограничених средстава за све наше циљеве. А ко год контролише сву економску активност, контролише и средства за све наше циљеве и мора да одлучи који ће бити остварени, а који неће.

8. Ќо коме

Државно планирање производње на крају доводи до контроле дистрибуције, те ограничава тржишне односе. Као резултат појединац губи своју слободу и постаје завистан од одлука органа. Чим држава преузима функцију планирања, цео привредни живот прелази у руке бирократије.

9. Сигурност и слобода

10. Зашто најгори долазе на врх

Иако има мало тога што би могло да наведе људе који су добри по нашим стандардим да теже водећим положајима у тоталитарној машини, а много тоха да их одврати, биће посебних прилика за немилосрдне и бескрупулозне. Биће посла у чију неприхватљивост нико не сумња али који се морају извришити у служби неког вишег циља, и то са истом стручношћу и ефикасношћу као други.

11. Крај истине

Да би служила свим сврхама једног система који предвиђа друштвени план, принуда није довољна. Такође је битно да људи верују у њену тачност. То се постиже различитим врстама пропаганде. Неопходно је да се убеди не само у погледу исправности главног циља, већ и у средствима неопходним за његово остварење.

12. Социјалистички корени нацизма

Још од почетка постојала је тесна веза између социјализма и национализма у Немачкој. Значајно је да су најважанији творци националсоцијализма- Фихте, Родбертус и Ласал- у исто време били признати творци социјализма. Од 1914. из редова марксистичког социјализма, појављивали су се учитељи који нису водили националсоцијалистичку заједницу конзервативце и реакциионаре, него вредне раднике и омладину пуну идеала. Тек после овог је плима националсоцијализма добила велики значај и нагло прерасла у хитлеровску доктрину. Ратна хистерија 1914. која услед немачког пораза никад није потпуно излечена јесте почетак модерног развоја који је произвео националсоцијализам, који је настао током овог периода углавном уз помоћ старих социјалиста.

13. Тоталитаристи међу нама

14. Материјални услови и идеални циљеви

15. Изгледи за међународни поредак

Део лекције из недавне прошлости који се споро и поступно схвата јесте да многе врсте економског планирања на националном нивоу морају да буду штетне у њиховом укупном учинку чак и са чисто економског гледишта, а поред тога и да произведу озбињна еконоска трвења. Није ни потребно ни поЖељно да националне границе праве оштре разлике у Животном стандарду, да чланство у некој националној групи треба да даје потпуно другачије право удела у колачу од оног који имау чланови друге групе.

Закључак 
Сврха Хајековог дела, према његовим речима није била скицирање неког пожељног будућег друштва. У економији заснованој на приватном власништву ресурси су расути ка великом броју појединаца, па тако нема концентрације у рукама појединаца или групе појединаца. Потребно је утврдити грешке из постојећег система и радити на стварању бољег света од оног који је гурнуо свет у два светска рата. Најпотребније је ослободити се уверења да су догађаји били неизбежни. Потребно је имати храбрости за изградњу бољег света који неће бити оптерећен стегама „планирања”, „вођења”, „дириговања”. Свет који ће имати услове за напредак. Ако се није успело у првом покушсају треба покушати поново. Политика слободе за појединца, предстања једину прогресивну политику. Пут у ропство је прво значајније Хајеково изучавање зависности политике од економије и обратно. У време када се Пут у ропство појавио на српском 1997, то је уједно и била прва Хајекова књига на српском језику. У међувремену су преведене сва његова битнија дела.

Референце

Спољашње везе 
 Илустрације садржаја књиге „Пут у ропство” на српском језику
  
  
  
  (a video closely based on the Look Magazine cartoon version)
  
  
  

Економија
Књиге
Пут у ропство ( ) је књига добитника Нобелове награде за економију Фридриха фон Хајека , написана измеђуи године . Књига је преведена на више од двадесет језика и представља кључно дело теорије класичног либерализма . Прво издање је као мото носило Хјумове речи „ Ретко се слобода било које врсте губи сва одједном ” . У политици , утицај књиге огледа се на тенденције дерегулација и враћања класичним методама тржишне економије , што се огледало у политици САД под Реганом и у Великој Британији за време Маргарет Тачер . Он упозорава на тиранију која неизбежно произлази као резултат централног доношења одлука путем централног планирања . Хајек доказује да нацизам и фашизам имају заједнички именилац у централном економском планирању . „ Пут у ропство ” представља не само губитак економских , већ основних људских слобода . Структура и садржај књиге Књига се састоји из увода и петнаест тематских поглавља . Свако поглавље почиње пригодним цитатом који је уско везан за тематику одређеног поглавља . То су следећа поглавља : Напуштени пут , Велика утопија , Индивидуализам и колективизам , „ Неизбежност ” планирања , Планирање и демократија , Планирање и владавина права , Економска контрола и тоталитаризам , Ко коме , Сигурност и слобода , Зашто најгори долазе на врх , Крај истине , Социјалистички корени нацизма , Тоталитаристи међу нама , Материјални услови и идеални циљеви , Изгледи за међународни поредак. 1. Напуштени пут У првом поглављу Хајек даје своје тумачење разлога за долазак тоталитаризма . Према његовим речима , иако су нас највећи политички мислиоци деветнаестог века Токвил и лорд Ектон упозоровали да социјализам значи ропсто . Европска цивилизација се бар двадесет и пет година пре него што је авет тоталитаризма постала стварна претња почела одаљавати од основних вредности на којима је она настала . Смер развоја европске цивилизације био је у ослобађању појединца од стега које су га везивале за обичајне или прописане начине обављања свакодневних активности . Одбијањем економске слободе , дошло је до ускраћивања како личних слобода , тако и политичких. 2.Велика утопија У овом поглављу разматра се однос либерализма и социјализма . Цитирајући Токвила , даље објашњава како демократија проширује сферу слободе , док је социјализам ограничава . Социјалистичка пропаганда даје обећање више слободе , оно што би наводно требало да води у слободу , претвара се у пут у ропство . Уместо да буде бољи систем , стаљинизам постаје гори од фашизма јер је варварски , непавдан , неморалан , антидемократски . Стаљинизам јесте социјализам , неизбежан политички пратилац национализацији и колективизацији на које се ослањао као на део плана за подизање бескласног друштва. 3.Индивидуализам и колективизам Термин социјализам претпоставља идеале као што су : социјална заштита , правда и једнакост као своје идеалне циљеве . Социјализам значи укидање приватне иницијативе , приватног власништва над средствима за производњу и стварање система планске економије , у којем централно планско тело замњеује предузетника који ради за профит . И конкуренција и централно дириговање постају слаба и неефикасна оруђа уколико су непотпуни : они су алтернативна начела која се користе да реше исти проблем , а мешавина ова два оруђа значи да ниједно неће стварно да делује и да ће резултат бити гори нефо да смо се конзистентно ослонили на било који од њих. 4. „ Неизбежност планирања ” Хајек сматра да монополи нису резултат економског развоја и у већини случајева су резултат тајних споразума , већ директне подршке владиних званичника . Елиминацијом сметње , могуће је повратити услове потребне за развој конкуренције . Штавише , са повећањем сложености производње и економске активности , централно планирање постаје немогуће . Као једино решење Хајек види децентрализацију . Директно управљање треба да буде замењено координацијом - системом мера за обезбеђивање информација који је потребан за координацију акција са другим учесницима на тржишту. 5. Планирање и демократија 6. Планирање и владавина права 7. Економска контрола и тоталитаризам Власт која упраља економском активношћу не би контролисала само онај део наших живота који се тиче мање значајних ствари она би контролисала расподелу ограничених средстава за све наше циљеве . А ко год контролише сву економску активност , контролише и средства за све наше циљеве и мора да одлучи који ће бити остварени , а који неће. 8. Ќо коме Државно планирање производње на крају доводи до контроле дистрибуције , те ограничава тржишне односе . Као резултат појединац губи своју слободу и постаје завистан од одлука органа . Чим држава преузима функцију планирања , цео привредни живот прелази у руке бирократије. 9. Сигурност и слобода 10. Зашто најгори долазе на врх Иако има мало тога што би могло да наведе људе који су добри по нашим стандардим да теже водећим положајима у тоталитарној машини , а много тоха да их одврати , биће посебних прилика за немилосрдне и бескрупулозне . Биће посла у чију неприхватљивост нико не сумња али који се морају извришити у служби неког вишег циља , и то са истом стручношћу и ефикасношћу као други. 11. Крај истине Да би служила свим сврхама једног система који предвиђа друштвени план , принуда није довољна . Такође је битно да људи верују у њену тачност . То се постиже различитим врстама пропаганде . Неопходно је да се убеди не само у погледу исправности главног циља , већ и у средствима неопходним за његово остварење. 12. Социјалистички корени нацизма Још од почетка постојала је тесна веза између социјализма и национализма у Немачкој . Значајно је да су најважанији творци националсоцијализма- Фихте , Родбертус и Ласал- у исто време били признати творци социјализма . Од из редова марксистичког социјализма , појављивали су се учитељи који нису водили националсоцијалистичку заједницу конзервативце и реакциионаре , него вредне раднике и омладину пуну идеала . Тек после овог је плима националсоцијализма добила велики значај и нагло прерасла у хитлеровску доктрину . Ратна хистерија која услед немачког пораза никад није потпуно излечена јесте почетак модерног развоја који је произвео националсоцијализам , који је настао током овог периода углавном уз помоћ старих социјалиста. 13. Тоталитаристи међу нама 14. Материјални услови и идеални циљеви 15. Изгледи за међународни поредак Део лекције из недавне прошлости који се споро и поступно схвата јесте да многе врсте економског планирања на националном нивоу морају да буду штетне у њиховом укупном учинку чак и са чисто економског гледишта , а поред тога и да произведу озбињна еконоска трвења . Није ни потребно ни поЖељно да националне границе праве оштре разлике у Животном стандарду , да чланство у некој националној групи треба да даје потпуно другачије право удела у колачу од оног који имау чланови друге групе . Закључак Сврха Хајековог дела , према његовим речима није била скицирање неког пожељног будућег друштва . У економији заснованој на приватном власништву ресурси су расути ка великом броју појединаца , па тако нема концентрације у рукама појединаца или групе појединаца . Потребно је утврдити грешке из постојећег система и радити на стварању бољег света од оног који је гурнуо свет у два светска рата . Најпотребније је ослободити се уверења да су догађаји били неизбежни . Потребно је имати храбрости за изградњу бољег света који неће бити оптерећен стегама „ планирања ” , „ вођења ” , „ дириговања ” . Свет који ће имати услове за напредак . Ако се није успело у првом покушсају треба покушати поново . Политика слободе за појединца , предстања једину прогресивну политику . Пут у ропство је прво значајније Хајеково изучавање зависности политике од економије и обратно . У време када се Пут у ропство појавио на српском то је уједно и била прва Хајекова књига на српском језику . У међувремену су преведене сва његова битнија дела . Референце Спољашње везе Илустрације садржаја књиге „ Пут у ропство ” на српском језику ( a video closely based on the Look Magazine cartoon version ) Економија Књиге