Хаџи Тодор Димитријевић
Хаџи-Тодор Димитријевић (Врање, 1.март 1889 – Београд, 30.новембар 1977. године) био је писац, новинар, публициста и фолклориста. Један од значајнијих Врањанаца, за кога су многи говорили да је српски Дон Кихот.

Биографија 
Хаџи-Тодор Димитријевић рођен је 1. марта 1889. године у Врању, од оца Аксентија, албатина, и мајке Софке, домаћице. Преци су му пореклом из Жбевца, из рода Лишковци. Потиче из фамилије Магаричики. У родном месту је завршио основну школу и шест разреда гимназије. У Београд је отишао 1905. године пешице да би наставио гимназијско школовање. Као ученик гимназије много је путовао, обилазећи целу Србију. Године 1910. уписује Филозофски факултет у Београду, али га убрзо силом прилика напушта. Ухапшен је приликом уличних демонстрација и полиција теразијског кварта доноси одлуку да га протера у родно место. Уместо у Врање, у Америку одлази 1911. године, где се интензивно бавио новинарством. Најпре је сарађивао у Србобрану, а затим је постао његов уредник.

У Чикагу 1914. године објављује књигу „Пропаст Аустрије“. Овом књигом је изазвао реакцију Аустро-Угарске, која га у нотама великих сила проглашава за једног од узрочника Првог светског рата. У Бечу му се суди у одсуству. Пресуда је гласила - смрт вешањем. Овај велики родољуб дао је значајан допринос у одбрани Србије на светској политичкој сцени, држећи предавања у корист Србије и српске војске. За ову заслугу Црвени крст га је 1917. године на Крфу одликовао највећим признањем – златним крстом.
Хаџи-Тодор Димитријевић је као публициста објавио многе књиге на српском, енглеском, шпанском, немачком и португалском језику. Од 1932. до 1941. године издавао је лист Наше село. По завршетку Другог светског рата бавио се филологијом и лексикографијом.

Путовања и рад 
За рад на прикупљању фолклорне заоставштине био је 1908. награђен од Српске краљевске академије наука. За време Првог светског рата и после обишао је целу Европу, па и даље. Немирне природе, нигде се није дуго задржавао и као да му је такав начин живота највише и одговарао. Најпре је рањен као добровољац на руско-немачком фронту. Током лечења у Петрограду ступа у контакт са групом бољшевика и царске власти га протерују у Финску, одакле одлази у Лондон и пише књигу на енглеском „Европски конфликт“ . На основу рецензија Богдана Поповића и Николаја Велимировића, српска влада га новчано награђује. Николај Велимировић покушава да му преузме ауторство и новчани део награде, али Димитријевић успева да пред судом у Лондону одбрани своја ауторска права.

Године 1915. борави у Јапану, 1916. протеран је из Русије за Финску, 1917. одликован је на Крфу, 1918. у Бразилу публикује прву књигу, 1919. добија награду од чилеанске владе, 1920. постаје директор Црвеног крста, од 1922-1930. налази се у Чехословачкој, где објављује на чешком и словачком. Године 1924. ступа у сукоб са словачким нациналистима и раскринкава их у књизи „Правда витези“, на основу које државно тужилаштво покреће поступак пред судом, који нациналистичког вођу и будућег Хитлеровог сарадника Војтеха Павела Туку шаље на дугогодишњу робију. Године 1928. са мајком посећује Христов гроб и од тада постаје познат као Хаџија. Крајем 1930. враћа се у Југославију и почиње борбу која ће га довести до положаја народног посланика пчињског среза .

У Врању пише кратке публикације које имају нападачки карактер. Напада гимназијске професоре и директоре ове школе, владику Николаја Велимировића, неке црквене старешине, управу Дуванског стоваришта у Врању, Академију наука, њеног члана Александра Белића, врањске адвокате и неке имућне људе; пише студију о женидби краља Александра, а на терену, у Врању и околини, ради припреме за посланичке изборе, растура пароле које пале и драже широке народне слојеве пчињског среза . Дворској камарили шаље ласкаве и лажне поздраве за њен живот и здравље који су у једном моменту личили на глуму. Пароле су могле да имају комунистички карактер. Агитацијом и својом двоструком личношћу, Димитријевић ја пробудио врањски сиромашни свет и указао на његов значај, нарочито за политику, јер је тај свет до тада био успављиван од стране радикала и демократа. Године 1931. добио је посланички мандат од четири године.
Године 1932. покреће недељни лист „Наше село” у коме сељацима давао разне поуке и савете за обраду земље. У њему наставља познате нападе, а и објављује чувене врањске пословице. Он ће са овом збирком народног блага остати да трајно живи. Лист сељацима и грађанима дели бесплатно. Тодор Димитријевић, се у овом листу и у свим другим акцијама, показао као врло динамичан и човек без икаквих скрупула. Он се ничега мије плашио, нити од чега презао.

Крећући се одмалена, широм Европе и света, Димитријевић је упознао многе земље и њихове људе, стекао огромно животно искуство и дошао до сазнања да је за успех у животу врло често потребна дрскост, лукавост, дволичност, па и непоштење. Сваком приликом он је на путу кроз животне бодље све ове особине користио, па је и успевао у многим стварима. Хаџи-Тодор Димитријевић, звани „Магариче”, био је и остао врло сложена личност , неуједначена природа човека, каквих нема много код нас. Димитријевић указује на чињеницу да човек дела и ради онако какви су друштвени услови живота.

Године 1945. оснива "Раднички фронт", с намером да учествује на изборима, али га осујећује хапшење.

У Београду 1951. покреће гласило „Правописни билтен” који је повремено издавао. И у овом гласилу он наставља са разним нападима. У језичној борби тражио је некакво чистунство какво не постоји.
А када је зашао у године старости, када је требало да оде у пензију и мало одмори, од толиких силних борби, није могао да прикупи радни стаж ни десет година, нити да регулише пензију. Онако стар и изнемогао продужио је да живи од милостиње племенитих људи и мале социјалне помоћи једне београдске установе.

Умро је у Београду, у дубокој старости, 30. новембра 1977. године. Није оставио потомство за собом.

Библиографија 
Наводимо нека дела Тодора Димитријевића, писана на више страних језика, растурена широм белог света:

Референце

Спољашње везе 
 Званична презентација града Врања

Књижевници из Врања
Српски новинари
Српски књижевници
Српски публицисти
Хаџи-Тодор Димитријевић ( Врање,март– Београд,новембар године ) био је писац , новинар , публициста и фолклориста . Један од значајнијих Врањанаца , за кога су многи говорили да је српски Дон Кихот . Биографија Хаџи-Тодор Димитријевић рођен је марта године у Врању , од оца Аксентија , албатина , и мајке Софке , домаћице . Преци су му пореклом из Жбевца , из рода Лишковци . Потиче из фамилије Магаричики . У родном месту је завршио основну школу и шест разреда гимназије . У Београд је отишао године пешице да би наставио гимназијско школовање . Као ученик гимназије много је путовао , обилазећи целу Србију . Године уписује Филозофски факултет у Београду , али га убрзо силом прилика напушта . Ухапшен је приликом уличних демонстрација и полиција теразијског кварта доноси одлуку да га протера у родно место . Уместо у Врање , у Америку одлази године , где се интензивно бавио новинарством . Најпре је сарађивао у Србобрану , а затим је постао његов уредник . У Чикагу године објављује књигу „ Пропаст Аустрије “ . Овом књигом је изазвао реакцију Аустро-Угарске , која га у нотама великих сила проглашава за једног од узрочника Првог светског рата . У Бечу му се суди у одсуству . Пресуда је гласила - смрт вешањем . Овај велики родољуб дао је значајан допринос у одбрани Србије на светској политичкој сцени , држећи предавања у корист Србије и српске војске . За ову заслугу Црвени крст га је године на Крфу одликовао највећим признањем – златним крстом . Хаџи-Тодор Димитријевић је као публициста објавио многе књиге на српском , енглеском , шпанском , немачком и португалском језику . Од до године издавао је лист Наше село . По завршетку Другог светског рата бавио се филологијом и лексикографијом . Путовања и рад За рад на прикупљању фолклорне заоставштине био је награђен од Српске краљевске академије наука . За време Првог светског рата и после обишао је целу Европу , па и даље . Немирне природе , нигде се није дуго задржавао и као да му је такав начин живота највише и одговарао . Најпре је рањен као добровољац на руско-немачком фронту . Током лечења у Петрограду ступа у контакт са групом бољшевика и царске власти га протерују у Финску , одакле одлази у Лондон и пише књигу на енглеском „ Европски конфликт “ \ . На основу рецензија Богдана Поповића и Николаја Велимировића , српска влада га новчано награђује . Николај Велимировић покушава да му преузме ауторство и новчани део награде , али Димитријевић успева да пред судом у Лондону одбрани своја ауторска права . Године борави у Јапану , протеран је из Русије за Финску , одликован је на Крфу , у Бразилу публикује прву књигу , добија награду од чилеанске владе , постаје директор Црвеног крста , од налази се у Чехословачкој , где објављује на чешком и словачком . Године ступа у сукоб са словачким нациналистима и раскринкава их у књизи „ Правда витези “ , на основу које државно тужилаштво покреће поступак пред судом , који нациналистичког вођу и будућег Хитлеровог сарадника Војтеха Павела Туку шаље на дугогодишњу робију . Године са мајком посећује Христов гроб и од тада постаје познат као Хаџија . Крајем враћа се у Југославију и почиње борбу која ће га довести до положаја народног посланика пчињског среза \ . У Врању пише кратке публикације које имају нападачки карактер . Напада гимназијске професоре и директоре ове школе , владику Николаја Велимировића , неке црквене старешине , управу Дуванског стоваришта у Врању , Академију наука , њеног члана Александра Белића , врањске адвокате и неке имућне људе ; пише студију о женидби краља Александра , а на терену , у Врању и околини , ради припреме за посланичке изборе , растура пароле које пале и драже широке народне слојеве пчињског среза \ . Дворској камарили шаље ласкаве и лажне поздраве за њен живот и здравље који су у једном моменту личили на глуму . Пароле су могле да имају комунистички карактер . Агитацијом и својом двоструком личношћу , Димитријевић ја пробудио врањски сиромашни свет и указао на његов значај , нарочито за политику , јер је тај свет до тада био успављиван од стране радикала и демократа . Године добио је посланички мандат од четири године . Године покреће недељни лист „ Наше село ” у коме сељацима давао разне поуке и савете за обраду земље . У њему наставља познате нападе , а и објављује чувене врањске пословице . Он ће са овом збирком народног блага остати да трајно живи . Лист сељацима и грађанима дели бесплатно . Тодор Димитријевић , се у овом листу и у свим другим акцијама , показао као врло динамичан и човек без икаквих скрупула . Он се ничега мије плашио , нити од чега презао . Крећући се одмалена , широм Европе и света , Димитријевић је упознао многе земље и њихове људе , стекао огромно животно искуство и дошао до сазнања да је за успех у животу врло често потребна дрскост , лукавост , дволичност , па и непоштење . Сваком приликом он је на путу кроз животне бодље све ове особине користио , па је и успевао у многим стварима . Хаџи-Тодор Димитријевић , звани „ Магариче ” , био је и остао врло сложена личност , неуједначена природа човека , каквих нема много код нас . Димитријевић указује на чињеницу да човек дела и ради онако какви су друштвени услови живота . Године оснива " Раднички фронт " , с намером да учествује на изборима , али га осујећује хапшење . У Београду покреће гласило „ Правописни билтен ” који је повремено издавао . И у овом гласилу он наставља са разним нападима . У језичној борби тражио је некакво чистунство какво не постоји . А када је зашао у године старости , када је требало да оде у пензију и мало одмори , од толиких силних борби , није могао да прикупи радни стаж ни десет година , нити да регулише пензију . Онако стар и изнемогао продужио је да живи од милостиње племенитих људи и мале социјалне помоћи једне београдске установе . Умро је у Београду , у дубокој старости , новембра године . Није оставио потомство за собом . Библиографија Наводимо нека дела Тодора Димитријевића , писана на више страних језика , растурена широм белог света : Референце Спољашње везе Званична презентација града Врања Књижевници из Врања Српски новинари Српски књижевници Српски публицисти