Јохан Петер Франк
Јохан Петер Франк (Родалбен, 19. марта 1745 — Беч, 24. април 1821) био је немачки лекар, пионир медицинске хигијене и један од најранијих визионара система свеобухватне здравствене заштите. Живећи на прелазу из осамнаестог у деветнаести век, у ери мучних превирања, жестоких сукоба у Европском друштву, осим као лекар и борац за целовиту заштиту људског здравља и безусловно вредновање људског живота, Франк ће остати упамћен „као човек узалудних покушаја побадања барјака рационалног погледа на света”, о чему говори и ова Франкова реченица „највећи део јада који нас сналазе долази нам управо од нас самих”.

Живот и каријера 
Рођен је 19. марта 1745. у Родалбену, у данашњој југозападној Немачкој, у трговачкој породици, као најмлађе од тринаесторо деце. Прво се образовао у језуитским школама у околини родног места, а потом у Мец на студијама филозофије. Понет жељом да се укључи у велики подухват примене нарастајућих научних сазнања у служби људског здравља и благостања, Франк је донео одлуку да упише студије медицине, које је успешно завршио у Хајделбергу и Стразбуру.

Током првих неколико година по стицању дипломе лекара, Јохан Петер Франк радио је као лекар у градићима своје родне провинције. Како је брзо напредовао прво је стекао звања дворског лекара грофовије Баден-Баден, а затим и звање професора на Универзитету у Гетингену.

Због слабог здравља била му је преко потребна топлија клима, и Франк доноси одлуку да се пресели у Италију, на Универзитет у Павији. Ту је имао прилику да сарађује са најзнаменитијим научницима из тог периода, као што су били Алесандро Волта и Лазаро Спаланцани.

Након релативно кратког времена проведеног у Павији, Франк се преселио у Беч, у коме је рукооводио свеобухватном модернизацијом главне градске болнице и био једнан од оснивача знаменитог патолошко-анатомског института.

Одређено време провео је у Виљнусу и Санкт Петербургу, Русија, где ће успоставио нов, савремен план и програм студија медицине, који ће бити основа образовања будућих лекара и узор за многе универзитете у Русији и другим земљама Европе.

У историјском периоду док је Француска господарила Бечом, Франк је на позив Француза боравио у Паризу како разменио знања и искуства са угледним члановима државног медицинског савета. Тако су се међу Франковим пацијентима нашли Наполеон Бонапарта, али и Лудвиг ван Бетовен, руски цар Александар I, итд.

Осим медицином и залагањем за целовиту заштиту здравља и безусловно вредновање људског живота, Франк је остао упамћен и као велики љубитељ музике. У раној младости је и сам певао у хору.

Након што је у Бечу, је пропагирао Џенерово откриће вакцинације, пензионисао се у Фрајбургу 1808. године. Као пензионер, наставио је да се бави праксом у Бечу, и у овом граду окончао је свој живот 24. априла 1821. године.

Дело 
На студијама у Мецу Франк се сусрео са идејама и идеалима просветитељства и развио склоност ка пажљивом посматрању природе, што ће од тог тренутка постати основа његовог целокупног рада. По преласку у Италију окружен научницима којима данас дугујемо неке од кључних замисли дубоко утканих у савремено научно сагледавање света, Франк је наставио рад на свом делу „Систем обједињене медицинске праксе", који је започео неколико година раније. Књига ће временом нарасти до шест томова и осетно унапредити медицину у читавој Европи, како у практичном тако и у концептуалном смислу.

Друштвеним чиниоцима у свом приступу здрављу и болести, Франк је поклањао највећу могућу пажњу, и заговарао свеобухватну хуманистички оријентисану улогу државе и друштва у унапређењу народног здравља. У том смислу, неуморно се залагао за одговарајуће животне и радне услове за раднике свих професија и профила, примену принципа хигијене у спречавању зараза, проширивање и уређење зелених површина у градовима и увођење обавезних часова гимнастике у школама.

Франк је међу првима увидео и значај правилног вођења забелешки и пажљиве примене статистичких метода у медицини, што ће, између осталог, омогућити Игнацу Семелвајсу да, упркос скептичном и подругљивом дочеку већине колега, непобитно докаже пресудан значај хигијене у породилиштима у спречавању „бабиње грознице", односно сепсе која се често јављала након порођаја. Ово за Франка било и од великог личног значаја, јер му је супруга страдала управо од „бабиње грознице".

Током својих честих путешествија Европом, Франк је неуморно своја схватања и погледе излагао не само у стручним круговима, међу лекарима, већ и у директним комуникацијама са многобројним угледним личностима које је имао прилике да лечи, руски цар Александар I, Наполеон Бонапарта итд.

Напомене

Извори

Спољашње везе 

 100 великих доктора - Франк (1745–1821)

Рођени 1745.
Умрли 1821.
Немачки лекари
Јохан Петер Франк ( Родалбен , марта— Беч , априлбио је немачки лекар , пионир медицинске хигијене и један од најранијих визионара система свеобухватне здравствене заштите . Живећи на прелазу из осамнаестог у деветнаести век , у ери мучних превирања , жестоких сукоба у Европском друштву , осим као лекар и борац за целовиту заштиту људског здравља и безусловно вредновање људског живота , Франк ће остати упамћен „ као човек узалудних покушаја побадања барјака рационалног погледа на света ” , о чему говори и ова Франкова реченица „ највећи део јада који нас сналазе долази нам управо од нас самих ” . Живот и каријера Рођен је марта у Родалбену , у данашњој југозападној Немачкој , у трговачкој породици , као најмлађе од тринаесторо деце . Прво се образовао у језуитским школама у околини родног места , а потом у Мец на студијама филозофије . Понет жељом да се укључи у велики подухват примене нарастајућих научних сазнања у служби људског здравља и благостања , Франк је донео одлуку да упише студије медицине , које је успешно завршио у Хајделбергу и Стразбуру . Током првих неколико година по стицању дипломе лекара , Јохан Петер Франк радио је као лекар у градићима своје родне провинције . Како је брзо напредовао прво је стекао звања дворског лекара грофовије Баден-Баден , а затим и звање професора на Универзитету у Гетингену . Због слабог здравља била му је преко потребна топлија клима , и Франк доноси одлуку да се пресели у Италију , на Универзитет у Павији . Ту је имао прилику да сарађује са најзнаменитијим научницима из тог периода , као што су били Алесандро Волта и Лазаро Спаланцани . Након релативно кратког времена проведеног у Павији , Франк се преселио у Беч , у коме је рукооводио свеобухватном модернизацијом главне градске болнице и био једнан од оснивача знаменитог патолошко-анатомског института . Одређено време провео је у Виљнусу и Санкт Петербургу , Русија , где ће успоставио нов , савремен план и програм студија медицине , који ће бити основа образовања будућих лекара и узор за многе универзитете у Русији и другим земљама Европе . У историјском периоду док је Француска господарила Бечом , Франк је на позив Француза боравио у Паризу како разменио знања и искуства са угледним члановима државног медицинског савета . Тако су се међу Франковим пацијентима нашли Наполеон Бонапарта , али и Лудвиг ван Бетовен , руски цар Александар I , итд . Осим медицином и залагањем за целовиту заштиту здравља и безусловно вредновање људског живота , Франк је остао упамћен и као велики љубитељ музике . У раној младости је и сам певао у хору . Након што је у Бечу , је пропагирао Џенерово откриће вакцинације , пензионисао се у Фрајбургу године . Као пензионер , наставио је да се бави праксом у Бечу , и у овом граду окончао је свој живот априла године . Дело На студијама у Мецу Франк се сусрео са идејама и идеалима просветитељства и развио склоност ка пажљивом посматрању природе , што ће од тог тренутка постати основа његовог целокупног рада . По преласку у Италију окружен научницима којима данас дугујемо неке од кључних замисли дубоко утканих у савремено научно сагледавање света , Франк је наставио рад на свом делу „ Систем обједињене медицинске праксе " , који је започео неколико година раније . Књига ће временом нарасти до шест томова и осетно унапредити медицину у читавој Европи , како у практичном тако и у концептуалном смислу . Друштвеним чиниоцима у свом приступу здрављу и болести , Франк је поклањао највећу могућу пажњу , и заговарао свеобухватну хуманистички оријентисану улогу државе и друштва у унапређењу народног здравља . У том смислу , неуморно се залагао за одговарајуће животне и радне услове за раднике свих професија и профила , примену принципа хигијене у спречавању зараза , проширивање и уређење зелених површина у градовима и увођење обавезних часова гимнастике у школама . Франк је међу првима увидео и значај правилног вођења забелешки и пажљиве примене статистичких метода у медицини , што ће , између осталог , омогућити Игнацу Семелвајсу да , упркос скептичном и подругљивом дочеку већине колега , непобитно докаже пресудан значај хигијене у породилиштима у спречавању „ бабиње грознице " , односно сепсе која се често јављала након порођаја . Ово за Франка било и од великог личног значаја , јер му је супруга страдала управо од „ бабиње грознице " . Током својих честих путешествија Европом , Франк је неуморно своја схватања и погледе излагао не само у стручним круговима , међу лекарима , већ и у директним комуникацијама са многобројним угледним личностима које је имао прилике да лечи , руски цар Александар I , Наполеон Бонапарта итд . Напомене Извори Спољашње везе великих доктора - Франк1821 ) Рођени Умрли Немачки лекари