Источноамерички кунић
Источноамерички кунић или флоридски кунић (, , , ), је врста сисара (-{Mammalia}-) из рода -{Sylvilagus}- породице зечева (-{Leporidae}-), која припада реду двозубаца (-{Lagomorpha}-).

Опис 

Источноамерички кунић је у поређењу са другим врстама из рода Sylvilagus средње величине. Уши су му дуге, има велике очи, велика задња стопала, кратак и пуфнаста реп. Крзно источноамеричког кунића је риђосмеђе или сивосмеђе са горње стране тела, док је са доње стране тела бело, реп му је такође беле боје и једно је од његових главних обележја. По њему је у енглеском језику назван источни памучнорепи кунић (-{Eastern cottontail}-). Источноамерички кунић достиже дужину тела од 36-48 -{cm}-, репа од 4-6 -{cm}- и ушију од 5-7 -{cm}-. Достиже тежину од 800-2.000 -{g}-, при чему је просечна тежина коју достиже око 1.200 -{g}-. Женке су обично теже. Могуће је да постоји мања разлика у величини и тежини између јединки које живе на северу и оних које живе на југу, при чему се величина и тежина повећава од југа ка северу у складу са Бергмановим правилом. Примерци одраслих јединки који су прикупљени на Флориди и који се налазе у Флоридском Музеју Историје Природе имају просечну тежину од 1.018 g. Док је измерена просечна тежина 346 одраслих јединки из Мичигена била 1.445 g.

Распрострањеност 
Источноамерички кунић насељава ливаде и жбуновите области у источном и југоисточном делу САД, у јужној Канади, источном Мексику, Централној Америци и крајњем северу Јужне Америке. У великом броју живи на америчком Средњем западу, а има га и у Новом Мексику и Аризони, као и деловима западног Мексика. Проширио се на север, након што су први амерички насељеници искрчили шуме. Првобитно га није било у Новој Енглеској, али је тамо пренет и данас представља конкуренцију домаћој врсти новоенглеском кунићу (Sylvilagus transitionalis). Такође је пренет у делове Орегона, Вашингтона и Британске Колумбије. Средином 1960-их, пренет је на Кубу, Јамајку, Кајманска острва, Порто Рико, Доминиканску републику, Барбадос, Бахаме, Хаити, Гренаду, Гваделуп, Сент Крој и у северну Италију, где се брзо намножио и проширио.

Станиште 
Оптимално станиште источноамеричког кунића представљају отворене травнате површине, пропланци и пољане, који обилују травом и зељастим биљем, на којима расту и жбунови, који кунићима представљају заклон. Веома је битно да у станишту источноамеричког кунића постоје добро распоређени жбуњаци, који му представљају заклон, као и отворене травнате површине, где се храни. По правилу источноамерички кунићи су насељени у близини фарми, на пољима, пашњацима, на ивицама шума и предграђима у којима постоји довољно заклона и хране. Такође их има и у мочварама, а обично избегавају густе шуме.

Референце

Литература 
 
 
 Godin, Alfred J. (1977). Wild mammals of New England. Baltimore, MD: The Johns Hopkins University Press
 
 
 Hon, Tip. (1981). "Effects of prescribed fire on furbearers in the South". стр. 121–128 in: Wood, Gene W. (ed.) Prescribed fire and wildlife in southern forests: Proceedings of a symposium; 1981 April 6–8; Myrtle Beach, SC. Georgetown, SC: Clemson University, Belle W. Baruch Forest Science Institute
 Allen, A. W. (1984). "Habitat suitability index models: eastern cottontail." FWS/OBS 0197-6087. Washington, DC: U.S. Department of the Interior, Fish and Wildlife Service, Division of Biological Sciences, Western Energy Land Use Team.

Спољашње везе 

Зечеви
Источноамерички кунић или флоридски кунић ( , , , ) , је врста сисара ( -{ Mammalia }- ) из рода -{ Sylvilagus }- породице зечева ( -{ Leporidae }- ) , која припада реду двозубаца ( -{ Lagomorpha }- ) . Опис Источноамерички кунић је у поређењу са другим врстама из рода Sylvilagus средње величине . Уши су му дуге , има велике очи , велика задња стопала , кратак и пуфнаста реп . Крзно источноамеричког кунића је риђосмеђе или сивосмеђе са горње стране тела , док је са доње стране тела бело , реп му је такође беле боје и једно је од његових главних обележја . По њему је у енглеском језику назван источни памучнорепи кунић ( -{ Eastern cottontail }- ) . Источноамерички кунић достиже дужину тела од-{ cm }- , репа од-{ cm }- и ушију од-{ cm }- . Достиже тежину од000 -{ g }- , при чему је просечна тежина коју достиже око200 -{ g }- . Женке су обично теже . Могуће је да постоји мања разлика у величини и тежини између јединки које живе на северу и оних које живе на југу , при чему се величина и тежина повећава од југа ка северу у складу са Бергмановим правилом . Примерци одраслих јединки који су прикупљени на Флориди и који се налазе у Флоридском Музеју Историје Природе имају просечну тежину од018 g . Док је измерена просечна тежинаодраслих јединки из Мичигена била445 g . Распрострањеност Источноамерички кунић насељава ливаде и жбуновите области у источном и југоисточном делу САД , у јужној Канади , источном Мексику , Централној Америци и крајњем северу Јужне Америке . У великом броју живи на америчком Средњем западу , а има га и у Новом Мексику и Аризони , као и деловима западног Мексика . Проширио се на север , након што су први амерички насељеници искрчили шуме . Првобитно га није било у Новој Енглеској , али је тамо пренет и данас представља конкуренцију домаћој врсти новоенглеском кунићу ( Sylvilagus transitionalis ) . Такође је пренет у делове Орегона , Вашингтона и Британске Колумбије . Срединомих , пренет је на Кубу , Јамајку , Кајманска острва , Порто Рико , Доминиканску републику , Барбадос , Бахаме , Хаити , Гренаду , Гваделуп , Сент Крој и у северну Италију , где се брзо намножио и проширио . Станиште Оптимално станиште источноамеричког кунића представљају отворене травнате површине , пропланци и пољане , који обилују травом и зељастим биљем , на којима расту и жбунови , који кунићима представљају заклон . Веома је битно да у станишту источноамеричког кунића постоје добро распоређени жбуњаци , који му представљају заклон , као и отворене травнате површине , где се храни . По правилу источноамерички кунићи су насељени у близини фарми , на пољима , пашњацима , на ивицама шума и предграђима у којима постоји довољно заклона и хране . Такође их има и у мочварама , а обично избегавају густе шуме . Референце Литература Godin , Alfred J. Wild mammals of New England . Baltimore , MD : The Johns Hopkins University Press Hon , Tip . " Effects of prescribed fire on furbearers in the South " . стр.128 in : Wood , Gene W. ( ed . ) Prescribed fire and wildlife in southern forests : Proceedings of a symposium ; April8 ; Myrtle Beach , SC . Georgetown , SC : Clemson University , Belle W. Baruch Forest Science Institute Allen , A. W. " Habitat suitability index models : eastern cottontail . " FWS / OBS Washington , DC : U.S . Department of the Interior , Fish and Wildlife Service , Division of Biological Sciences , Western Energy Land Use Team . Спољашње везе Зечеви