Лечење бенигних болести штитасте жлезде радиојодидом
Лечење бенигних болести штитасте жлезде радиојодидом заснива се на примени изотопа 131J. Бенигне болести штитасте жлезде које се данас лече радиојодидом су: Грејвс-Базедовљева (ГБ) болест (дифузна токсична аутоимуна струма); Пламерова болест (један или више хиперсекретујућих аутономних фокуса); нетоксична струма; субклиничка хипертиреоза (биохемијски дефинисана као перзистентно низак ниво ТСХ уз нормалне нивое Т4 и Т3 у крви).

Општа разматрања 
Тиреоидни клиренс јода је 50 мл / мин. Клиренс радиојодида је обрнуто сразмеран уносу стабилног
јода, а 90% орално унетог радиоактивног јода се у првом сату ресорбује у почетним деловима танког
црева, а из екстрацелуларних простора се елиминише акумулацијом у тиреоидеје и излучивањем путем бубрега (у дисталним тубулима Хенлеове петље се реапсорбује 75%, а мокраћом се излучи 40-70%), 
фецесом (10%). Ј131 се накупља у пљувачним жлездама, слузокожи желуца, хориоидном плексусу, постељици и тлезданом ткиву дојке. 

Већи део циклотронски добијеног јода је изотоп 130Ј, а свега 10% је 131Ј. разлике у физичким особинама ова два терапијска изотопа јода су следеће: 
 131Ј, емитују ß честицу са временом полураспада 8,04 дана, њен домет у води је 131Ј 2,2 mm, а средња енергија 0,191 keV,
 130Ј, емитују ß честицу са временом полураспада 0,525 дана, њен домет у води је 131Ј 4,2 mm, а средња енергија 0,27 MeV. 
Мања енергија зрачења, дужи полутивот и мања продорност у ткиву (мање радијационо разарање ткива) чине 131Ј погоднијим за терапијску употребу.

Индикације 
Индикације за терапијску примену радиојодида су:
 Грејвс-Базедовљева (ГБ) болест, код које није постигнута трајна ремисија годину дана после лечења антитиреоидним лековима;
 Пламерова болест - ово је терапија избора јер примена антитиреоидних лекова нема ефекта;
 Нетоксична струма, ако пацијент има тегобе као што су диспнеја или дисфагија, а хируршка интервенција носи превелик ризик;
 Субклиничка хипертиреоза може бити једна од индикација с обзиром да ови пацијенти имају повећан ризик од атријалне фибрилације и смрти узроковане кардиоваскуларним догађајем. Зато постоји општа сагласност (потекла из УСА) да би лечење радиојодидом требало размотрити код оваквих пацијената.

Контраиндикације 
Апсолутне контраиндикације
У ову групу контраиндикација за примену радиојодида спадају: трудноћа болеснице, дојење и спора акумулација 131Ј. 

Релативне контраиндикације 
У ову групу контраиндикација за примену радиојодида спадају: велики чворови или велика струма. Иако постоји страх да ће едем тиреоидеје, који се дешава првог дана од апликације радиојодида, довести до угушења, то се у пракси није догодило чак ни код великих мултинодозних ретростерналних струма. Зато је величина жлезде релативна контраиндикација.

Извори

Спољашње везе 

Нуклеарна медицина
Ендокрине болести
Лечење бенигних болести штитасте жлезде радиојодидом заснива се на примени изотопа . Бенигне болести штитасте жлезде које се данас лече радиојодидом су : Грејвс-Базедовљева ( ГБ ) болест ( дифузна токсична аутоимуна струма ) ; Пламерова болест ( један или више хиперсекретујућих аутономних фокуса ) ; нетоксична струма ; субклиничка хипертиреоза ( биохемијски дефинисана као перзистентно низак ниво ТСХ уз нормалне нивое Т4 и Т3 у крви ) . Општа разматрања Тиреоидни клиренс јода јемл / мин . Клиренс радиојодида је обрнуто сразмеран уносу стабилног јода , а орално унетог радиоактивног јода се у првом сату ресорбује у почетним деловима танког црева , а из екстрацелуларних простора се елиминише акумулацијом у тиреоидеје и излучивањем путем бубрега ( у дисталним тубулима Хенлеове петље се реапсорбује , а мокраћом се излучи ) , фецесом ) . Ј131 се накупља у пљувачним жлездама , слузокожи желуца , хориоидном плексусу , постељици и тлезданом ткиву дојке . Већи део циклотронски добијеног јода је изотоп , а свега је. разлике у физичким особинама ова два терапијска изотопа јода су следеће : , емитују ß честицу са временом полураспада04 дана , њен домет у води је2 mm , а средња енергија191 keV , , емитују ß честицу са временом полураспада525 дана , њен домет у води је2 mm , а средња енергија27 MeV . Мања енергија зрачења , дужи полутивот и мања продорност у ткиву ( мање радијационо разарање ткива ) чине погоднијим за терапијску употребу . Индикације Индикације за терапијску примену радиојодида су : Грејвс-Базедовљева ( ГБ ) болест , код које није постигнута трајна ремисија годину дана после лечења антитиреоидним лековима ; Пламерова болест - ово је терапија избора јер примена антитиреоидних лекова нема ефекта ; Нетоксична струма , ако пацијент има тегобе као што су диспнеја или дисфагија , а хируршка интервенција носи превелик ризик ; Субклиничка хипертиреоза може бити једна од индикација с обзиром да ови пацијенти имају повећан ризик од атријалне фибрилације и смрти узроковане кардиоваскуларним догађајем . Зато постоји општа сагласност ( потекла из УСА ) да би лечење радиојодидом требало размотрити код оваквих пацијената . Контраиндикације Апсолутне контраиндикације У ову групу контраиндикација за примену радиојодида спадају : трудноћа болеснице , дојење и спора акумулација . Релативне контраиндикације У ову групу контраиндикација за примену радиојодида спадају : велики чворови или велика струма . Иако постоји страх да ће едем тиреоидеје , који се дешава првог дана од апликације радиојодида , довести до угушења , то се у пракси није догодило чак ни код великих мултинодозних ретростерналних струма . Зато је величина жлезде релативна контраиндикација . Извори Спољашње везе Нуклеарна медицина Ендокрине болести