Пантомима у Старој Грчкој и Риму
Реч пантомимос (, ) од које је настао појам „пантомима” означавала је у Старој Грчкој и Риму прво извођача плесне соло представе, а затим и саму представу. У извођењу ове представе извођач се као јединим средством извођења служио покретима свог тела или појединих његових делова, нарочито руку и шака, при чему за разлику од мимичара није говорио нити певао.

Историја 

Најстарији помен пантомиме сачуван је на натпису из Пријене из 80-их година пре н. е. Међутим, верује се да у Старој Грчкој ова врста уметности датира из 4. века пре н. е. Код Ксенофонта је сачуван траг о миметичком плесу (у извођењу двеју особа уз пратњу флауте) који је обрађивао једну митолошку тему (Дионис и Аријадна). Стога треба с опрезом прихватити она сведочанства у којима се Батил из Александрије, Меценин ослобођеник и љубимац, и Пилад из Киликије, именују првим представницима односно изумитељима пантомиме, а оснивање ове врсте уметности датира у 22. годину пре н. е. Позније датирање се може објаснити тиме да су Батил и Пилад отприлике од средине 20-их година пре н. е. усавршили пантомиму увођењем значајних новина, које су је учиниле доступном широј публици. Батил, који важи за оца пантомиме царског периода, развио је комичну пантомиму у засебну врсту уметности, док је његов такмац Пилад, који је саставио један спис о пантомими и спровео значајне реформе (јачање музичког апарата, тј. оркестра и хора) преферирао трагичку пантомиму.

Комична пантомима је већ крајем 1. века поново пала у заборав, иако је имала своје поклонике у редовима интелигенције (нпр. Плутарх ју је сматрао пригодном за гозбе). С друге стране, трагичка пантомима, која се показала популарнијом, постала је у време Царства (од Августа) поред мима водећи позоришни жанр.

Литература 

 
 

 Пантомима
Античка Грчка
Антички Рим
Реч пантомимос ( , ) од које је настао појам „ пантомима ” означавала је у Старој Грчкој и Риму прво извођача плесне соло представе , а затим и саму представу . У извођењу ове представе извођач се као јединим средством извођења служио покретима свог тела или појединих његових делова , нарочито руку и шака , при чему за разлику од мимичара није говорио нити певао . Историја Најстарији помен пантомиме сачуван је на натпису из Пријене изих година пре н. е . Међутим , верује се да у Старој Грчкој ова врста уметности датира из века пре н. е . Код Ксенофонта је сачуван траг о миметичком плесу ( у извођењу двеју особа уз пратњу флауте ) који је обрађивао једну митолошку тему ( Дионис и Аријадна ) . Стога треба с опрезом прихватити она сведочанства у којима се Батил из Александрије , Меценин ослобођеник и љубимац , и Пилад из Киликије , именују првим представницима односно изумитељима пантомиме , а оснивање ове врсте уметности датира у годину пре н. е . Позније датирање се може објаснити тиме да су Батил и Пилад отприлике од срединеих година пре н. е. усавршили пантомиму увођењем значајних новина , које су је учиниле доступном широј публици . Батил , који важи за оца пантомиме царског периода , развио је комичну пантомиму у засебну врсту уметности , док је његов такмац Пилад , који је саставио један спис о пантомими и спровео значајне реформе ( јачање музичког апарата , тј. оркестра и хора ) преферирао трагичку пантомиму . Комична пантомима је већ крајем века поново пала у заборав , иако је имала своје поклонике у редовима интелигенције ( нпр . Плутарх ју је сматрао пригодном за гозбе ) . С друге стране , трагичка пантомима , која се показала популарнијом , постала је у време Царства ( од Августа ) поред мима водећи позоришни жанр . Литература Пантомима Античка Грчка Антички Рим