Намик Кемал
Намик Кемал (; Текидарг, 21. децембар 1840 - Митилена, 2. децембар 1888) био је турски књижевник, реформатор, новинар и један од најзнаменитијих припадника реформистичког и националистичког удружења Младoтурци.

Родио се у добростојећој отоманској породици као син Фатме Зехре и Мустафе Асима Беја, будућег главног астролога султанске порте. Са седамнаест година запослио се у званичном преводиличкој канцеларији османлијске управе, али га је због политичке ангажованости његове књижевности, одатле отпустио велики везир Мехмед Емин Али Паша. Након тога радио је у часопису Гласник идеја (-{Tasvir-i Efkar}-) код свог пријатеља Ибрахима Шинасија. Заједно са другим младотурцима био је изгнан у Париз 1867.

Вратио се у Истанбул 1870. и у предстојећем периоду је написао своја најважнија књижевна остварења: патриотску поезију, политичке есеје и драме. Међу драмама посебно место заузима комад Отаџбина (-{Vatan Yahut Silistre}-). Драма приказује отоманског војника, који из оданости према нацији, а не из оданости према вери или султану, одлази у одбрану града Силистре од руских снага у Кримском рату. Својом књижевном, политичком и новинарском делатношћу наставио је да се бори до смрти против апсолутизма султана Абдула Азиза, а потом и против султана Абдула Хамида II, захтевајући друштвене реформе и угледање на западне европске државе. Преминуо је у изолованој Митилени 1888, протеран из отоманске престонице.

Намик Кемал је извршио снажан утицај на његове савременике и будућу генарацију, посебно на турску омладину. Његова књижевност и политички ставови утицали су на стварање турског националног идентитета, и формирање модерне Турске Републике, након урушавања Отоманске империје. Међу поштоваоцима Намика Кемала био је и Мустафа Кемал Ататурк.

Референце 

Рођени 1840.
Умрли 1888.
Турски новинари
Турски књижевници
Намик Кемал ( ; Текидарг , децембар- Митилена , децембарбио је турски књижевник , реформатор , новинар и један од најзнаменитијих припадника реформистичког и националистичког удружења Младoтурци . Родио се у добростојећој отоманској породици као син Фатме Зехре и Мустафе Асима Беја , будућег главног астролога султанске порте . Са седамнаест година запослио се у званичном преводиличкој канцеларији османлијске управе , али га је због политичке ангажованости његове књижевности , одатле отпустио велики везир Мехмед Емин Али Паша . Након тога радио је у часопису Гласник идеја ( -{ Tasvir-i Efkar }- ) код свог пријатеља Ибрахима Шинасија . Заједно са другим младотурцима био је изгнан у Париз Вратио се у Истанбул и у предстојећем периоду је написао своја најважнија књижевна остварења : патриотску поезију , политичке есеје и драме . Међу драмама посебно место заузима комад Отаџбина ( -{ Vatan Yahut Silistre }- ) . Драма приказује отоманског војника , који из оданости према нацији , а не из оданости према вери или султану , одлази у одбрану града Силистре од руских снага у Кримском рату . Својом књижевном , политичком и новинарском делатношћу наставио је да се бори до смрти против апсолутизма султана Абдула Азиза , а потом и против султана Абдула Хамида II , захтевајући друштвене реформе и угледање на западне европске државе . Преминуо је у изолованој Митилени протеран из отоманске престонице . Намик Кемал је извршио снажан утицај на његове савременике и будућу генарацију , посебно на турску омладину . Његова књижевност и политички ставови утицали су на стварање турског националног идентитета , и формирање модерне Турске Републике , након урушавања Отоманске империје . Међу поштоваоцима Намика Кемала био је и Мустафа Кемал Ататурк . Референце Рођени Умрли Турски новинари Турски књижевници