Монобактам
Монобактам је антибиотик из групе бета-лактама који садржи само бета-лактамски прстен. Главни монобактам је азтреонам, једноставни моноцикличини бета лактам са комплексом супституената, која је резистентна на већину бета лактамаза.

Начин деловања 
Монобактам као и остали бета-лактамски антибиотици делују бактероцидно на бактерије тако што инхибирају синтезу пептидогликана а у ћелијскоом зиду бактерије. Ћелијски зид је одговоран за постојаност бактеријске ћелије у различитим условима средине, а нарочито је значајан у спречавању прекомерног бубрења бактерије у хипотоничној средини. Ремећење интрегитета ћелијског зида бактерију чини подложну прекомерном уласку воде, а коначан ефекат јесте, уз нагомилавање прекурсора пептидогликана, бактерицидан. Бактерија пуца, или подлеже лизи, а на дејство бета-лактамских антибиотика најосетљивија је у фази деобе.

Бета-лактамски антибиотици се везују за групу бактеријских протеина карактеристичних по свом афинитету према пеницилину који се због тога називају и пеницилин-везујући протеини — ПВП (). Бета-лактати-везујући протеине лоцирани су са спољашње стране плазма мембране бактерија и обављају различите ензимске улоге, најчешће понашајући се као транспептидазе, карбоксипептидазе или ендопептидазе.

Идентификован је низ ПВП, при чему постоје значајне варијације у њиховој сктруктури између појединих бактеријских врста, чиме се објашњава и различита ефикасност бета-лактамских антибиотика против различитих бактерија.

Од фундаменталног значаја за дејство ових антибиотика је иреверзибилна инхибиција транспептидаза. Транспептидазе, током нормалног процеса биосинтезе ћелијског зида, катализују уклањање једног остатка -{D}--аланина из пептида везаног за -{N}--ацетилмураминску киселину што омогућава реакцију преосталог терминалног -{D}--аланина са пентаглицинским остатком оближњег пептида. На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида.

Најзначајнији монобактами

Извори

Литература 

 
 

Антибиотици
Монобактам је антибиотик из групе бета-лактама који садржи само бета-лактамски прстен . Главни монобактам је азтреонам , једноставни моноцикличини бета лактам са комплексом супституената , која је резистентна на већину бета лактамаза . Начин деловања Монобактам као и остали бета-лактамски антибиотици делују бактероцидно на бактерије тако што инхибирају синтезу пептидогликана а у ћелијскоом зиду бактерије . Ћелијски зид је одговоран за постојаност бактеријске ћелије у различитим условима средине , а нарочито је значајан у спречавању прекомерног бубрења бактерије у хипотоничној средини . Ремећење интрегитета ћелијског зида бактерију чини подложну прекомерном уласку воде , а коначан ефекат јесте , уз нагомилавање прекурсора пептидогликана , бактерицидан . Бактерија пуца , или подлеже лизи , а на дејство бета-лактамских антибиотика најосетљивија је у фази деобе . Бета-лактамски антибиотици се везују за групу бактеријских протеина карактеристичних по свом афинитету према пеницилину који се због тога називају и пеницилин-везујући протеини — ПВП ( ) . Бета-лактати-везујући протеине лоцирани су са спољашње стране плазма мембране бактерија и обављају различите ензимске улоге , најчешће понашајући се као транспептидазе , карбоксипептидазе или ендопептидазе . Идентификован је низ ПВП , при чему постоје значајне варијације у њиховој сктруктури између појединих бактеријских врста , чиме се објашњава и различита ефикасност бета-лактамских антибиотика против различитих бактерија . Од фундаменталног значаја за дејство ових антибиотика је иреверзибилна инхибиција транспептидаза . Транспептидазе , током нормалног процеса биосинтезе ћелијског зида , катализују уклањање једног остатка -{ D } --аланина из пептида везаног за - { N } --ацетилмураминску киселину што омогућава реакцију преосталог терминалног -{ D } --аланина са пентаглицинским остатком оближњег пептида . На овај начин се формирају унакрсне пептидне везе неопходне за стабилност ћелијског зида . Најзначајнији монобактами Извори Литература Антибиотици