Гркињска керамика
Гркињска керамика је широка палета грнчарских производа израђених од глине, у различитим величинама и облицима (плитки, дубоки судови), чија производња је настала и има дугу традицију на ширем простору сала Гркиња, у општини Гаџин Хан у Нишавском округу. Углавном су то практични и лепи судови складних форми са ниским и равним дном, често прстенасто украшеним наоколо. Поједини судови имају високе, наглашене стопе и складно обликоване вратове, грлиће и сискове. Украшени су урезима, зарезима, дугмастим, тачкастим и барељефним апликацијама, розетама и скулптуралним представама. Постоје и антропоморфни и зооморфни предмети израђени у облику људских фигура, животиња, риба. Ови предмети, осим материјалне, попримили су и велику уметничку, нематеријалну културну вредност, што сврстава овај занат гркињских керамичара у старе уметничке занате.

Историја 

За разлику од луксузне грчке и римске керамике, која је одувек привлачила пажњу колекционара разноврсношћу облика и лепотом декорације, Гркињска керамика, почетком 20. века постала је један од елемената етноархеолошких истраживања због своје лепоте и разноврсности боја. Дуго је требало етнолозима да запостављану и доста касно прихваћену керамику као озбиљан етнолошки налаз ставе у своја истраживања. Исту судбину имала је кухињска керамика у целини, без обзира на епоху којој је припадала, јер није поседовала визуелну атрактивност, иако се то за Гркињску керамику не може рећи. 
 
Грнчарски занат у селу Гркиња је врло стар занат, јер према расположивим подацима, датира још из
доба под Оманлијама. Пошто је грнчарско посуђе било основно посуђе за потребе домаћинства и газдинства у Заплањским селима,  масовно је изграђивано а било је врло разноврсно. 

Сво посуђе било је од земље у и изарђивало се прво у оквиру кућне радиности а касније и у оквиру грнчарских радионица. У оквиру кућне радиности могли су се изграђивати само црепуље, јер су лонце, односно грнчарске производе могли су изграђивати само грнчари. Зато је, после ослобођења од Турака грнчарски занат у Гркињи цветао, јер је Гркиња снабдевала грнчаријом не само Заплањска села већ и
много шире подручје Србије.

На развој грнчарства у Гркињи утицала је и природа сировине грнчарске земља (глина), која је у Доњем Заплању и шире била најквалитетнија, па су се њом снабдевали и нишки грнчари. Грнчарска земља из Гркиње била је одличног квалитета, јер се лепо обликовала, а посуђе приликом печења није пуцало. 

Нажалост традиционалној занатска делатност у Гркињи није могла да прерасте у ширу индустријску делатност, једним делом због традиционалности, а другим делом због јачање индустрије емајлираног посуђа, керамике и пластике – што је логично и неминовно довело до истискивања грнчарских производа из употребе и тиме до напуштања грнчарства, на многим просторима Србије па и у Гркињи.

Основне карактеристике неких облика Гркињске керамике 
Основне карактеристика гркињске керамике  је њена оригиналност која се огледају у: 
 формама које се не производе у другим крајевима,
 шарама за украшавање, у којима преовладавају биљни, антропоморфни и зооморфни орнаменти, 
 примени светлије боје и 
 великој заступљеност енгобираних предмета.
Иако гркињска керамика има доста сличности са пиротском, срећемо и неке производе који се разликују од пиротских по форми, детаљима израде, начину осликавања предмета, а постоје и посуде које су специфичне само за подручје Гркиње јер их не израђују пиротски грнчари. Међу тим производима назначајнији су:
 Неглеђосане тестије зване „коларе” — са две бочно постављене ручке и са једним већим сиском између њих на кога су причвршћене. 
 Бочно угнуте по трбуху тестије зване „шокаре“ — са малим вертикалним вратом и једним великим округлим развраћеним или левкастим отвором на кога је прилепљена лучна дршка. Ова керамика  користила се приликом рада у пољу, јер дуго одржава исту температуру воде. 
 Гркињско грне — које с разликује од пиротског јер је бокастије и има нижи врат од пиротског и шири отвор.
 Гркињска тестија „кркуша“ — која има прстенасто проширење на великом сиску - отвору за пуњење, који при испијању воде ствара звук кркљања воде, по чему је ова вста тестија и добила име. 
 Оканице – „окице“ — прелепе посуде за вино у форми бокала, са лучном ручицом, бело-жуто глеђосане, са византијскоплавим меандрима око трбуха и округлом ободу. Оне се могу сматрати оригиналним гркињским производом. 
 Велики кондири за грејану ракију —  коришћени о свадбама, у ритуалу при одласку младе по воду, до извора и назад и свекрвиног чашћавања, ако је млада невина и другим свечаностима. Богато су украшени дугмастим апликама и оригиналност су гркињских грнчара.

Извори

Литература 
 Никола Вучо, Распадање еснафа у Србији, књига друга, САНУ, посебна издања књига CCClll. Историјски институт, књига 9. Београд 1958.
 Персида Томић, О типовима грнчарског кола и керамике у Србији, ГЕМ, Београд, књ. 22-23, Београд, 1960.
  Пешчаник број 7. Историјски архив Ниш, Ниш 2009

Стари занати
Грнчарство
Заплање
Гркињска керамика је широка палета грнчарских производа израђених од глине , у различитим величинама и облицима ( плитки , дубоки судови ) , чија производња је настала и има дугу традицију на ширем простору сала Гркиња , у општини Гаџин Хан у Нишавском округу . Углавном су то практични и лепи судови складних форми са ниским и равним дном , често прстенасто украшеним наоколо . Поједини судови имају високе , наглашене стопе и складно обликоване вратове , грлиће и сискове . Украшени су урезима , зарезима , дугмастим , тачкастим и барељефним апликацијама , розетама и скулптуралним представама . Постоје и антропоморфни и зооморфни предмети израђени у облику људских фигура , животиња , риба . Ови предмети , осим материјалне , попримили су и велику уметничку , нематеријалну културну вредност , што сврстава овај занат гркињских керамичара у старе уметничке занате . Историја За разлику од луксузне грчке и римске керамике , која је одувек привлачила пажњу колекционара разноврсношћу облика и лепотом декорације , Гркињска керамика , почетком века постала је један од елемената етноархеолошких истраживања због своје лепоте и разноврсности боја . Дуго је требало етнолозима да запостављану и доста касно прихваћену керамику као озбиљан етнолошки налаз ставе у своја истраживања . Исту судбину имала је кухињска керамика у целини , без обзира на епоху којој је припадала , јер није поседовала визуелну атрактивност , иако се то за Гркињску керамику не може рећи . Грнчарски занат у селу Гркиња је врло стар занат , јер према расположивим подацима , датира још из доба под Оманлијама . Пошто је грнчарско посуђе било основно посуђе за потребе домаћинства и газдинства у Заплањским селима , масовно је изграђивано а било је врло разноврсно . Сво посуђе било је од земље у и изарђивало се прво у оквиру кућне радиности а касније и у оквиру грнчарских радионица . У оквиру кућне радиности могли су се изграђивати само црепуље , јер су лонце , односно грнчарске производе могли су изграђивати само грнчари . Зато је , после ослобођења од Турака грнчарски занат у Гркињи цветао , јер је Гркиња снабдевала грнчаријом не само Заплањска села већ и много шире подручје Србије . На развој грнчарства у Гркињи утицала је и природа сировине грнчарске земља ( глина ) , која је у Доњем Заплању и шире била најквалитетнија , па су се њом снабдевали и нишки грнчари . Грнчарска земља из Гркиње била је одличног квалитета , јер се лепо обликовала , а посуђе приликом печења није пуцало . Нажалост традиционалној занатска делатност у Гркињи није могла да прерасте у ширу индустријску делатност , једним делом због традиционалности , а другим делом због јачање индустрије емајлираног посуђа , керамике и пластике – што је логично и неминовно довело до истискивања грнчарских производа из употребе и тиме до напуштања грнчарства , на многим просторима Србије па и у Гркињи . Основне карактеристике неких облика Гркињске керамике Основне карактеристика гркињске керамике је њена оригиналност која се огледају у : формама које се не производе у другим крајевима , шарама за украшавање , у којима преовладавају биљни , антропоморфни и зооморфни орнаменти , примени светлије боје и великој заступљеност енгобираних предмета . Иако гркињска керамика има доста сличности са пиротском , срећемо и неке производе који се разликују од пиротских по форми , детаљима израде , начину осликавања предмета , а постоје и посуде које су специфичне само за подручје Гркиње јер их не израђују пиротски грнчари . Међу тим производима назначајнији су : Неглеђосане тестије зване „ коларе ” — са две бочно постављене ручке и са једним већим сиском између њих на кога су причвршћене . Бочно угнуте по трбуху тестије зване „ шокаре “ — са малим вертикалним вратом и једним великим округлим развраћеним или левкастим отвором на кога је прилепљена лучна дршка . Ова керамика користила се приликом рада у пољу , јер дуго одржава исту температуру воде . Гркињско грне — које с разликује од пиротског јер је бокастије и има нижи врат од пиротског и шири отвор . Гркињска тестија „ кркуша “ — која има прстенасто проширење на великом сиску - отвору за пуњење , који при испијању воде ствара звук кркљања воде , по чему је ова вста тестија и добила име . Оканице – „ окице “ — прелепе посуде за вино у форми бокала , са лучном ручицом , бело-жуто глеђосане , са византијскоплавим меандрима око трбуха и округлом ободу . Оне се могу сматрати оригиналним гркињским производом . Велики кондири за грејану ракију — коришћени о свадбама , у ритуалу при одласку младе по воду , до извора и назад и свекрвиног чашћавања , ако је млада невина и другим свечаностима . Богато су украшени дугмастим апликама и оригиналност су гркињских грнчара . Извори Литература Никола Вучо , Распадање еснафа у Србији , књига друга , САНУ , посебна издања књига CCClll . Историјски институт , књига Београд Персида Томић , О типовима грнчарског кола и керамике у Србији , ГЕМ , Београд , књ . Београд , Пешчаник број Историјски архив Ниш , Ниш Стари занати Грнчарство Заплање