Пожегача
Шљива пoжегача је воћка из фамилије ружа (Rosaceae). Под шљивом се најчешће подразумевају сорте домаће шљиве (Prunus domestica L.), које су многобројне. Већину сорти човек користи у исхрани у виду воћа, за прераду џемова, мармелада, ракије.

Порекло,распрострањеност и значај

Сматра се да потиче из Азије (Мала Азија, Сирија, Кавказ, Персија, подручје Каспијског језера, Туркменија). У Европу (Грчку) је дошла пре нове ере. Распрострањена је у Европи и Северној Америци. Једна је од водећих сората шљива у свету. У Србији је главна сорта и заузима 38% површине под шљивом. Позната је још под називом мађарка.  Пре Првог светског рата шљива је била главни производ Пожеге; воћњаци су морали бити обнављани, јер су стари страдали од штитасте ваши.

Употреба

Шљиве се код нас углавном прерађују у ракију с обзиром да постоји дуга традиција са једне стране, а са друге је велика заступљеност управо ракијских сорти које нису погодне за било који други вид прераде. Плодови пожегаче су доста ситни и неуједначени te су стога веома погодни за прераду у ракију. Ова сорта шљива даје плодове са веома повољним односом шећера и киселине и ракију шљивовицу врхунског квалитета, веома пријатног укуса и изражене специфичне ароме.

Особине биљке

Шљива може бити у форми жбуна или дрвета високог и до 12 метара. Живи 30-50 година.
Коренов систем је веома плитак и не подноси сушу.
Стабло шљиве пожегаче када се гаји на свом корену је средње бујно, а ако се као подлога користи џенарика онда буде бујно. Поред џенарике, шљива пожегача се може калемити и на белу шљиву са добрим резултатима. Имају добру носивост грана, једна од лоших особина стабла пожегаче је да нема велику отпорност на ниске температуре и мразеве.
Листови су крупни, јајстог, објајастог или елиптичног облика, по ободу тупо тестерасти. Лице лиске је тамно зелено и голо, а наличје сивозелено и длакаво. 
Цветни пупољци почињу да се образују од средине јуна до средине јула у години која претходи цветању.
Цветови су најчешће бели, обично по два у цветном пупољку.
Рађа на мешовитим родним гранчицама, мајским китицама, дугим и кратким родним гранчицама.
Круна је густа, пирамидална, одликује се великом носивошћу.
Плод је сочна коштуница-ситан (17г), неправилно јајаст, модроплаве боје и покривен обилним сивим привлачним пепељком. По дужини плода се пружа плитка бразда. Може дуго да се задржи на грани. Одлично подноси превоз. Има свестрану употребну вредност. Може се користити у свежем стању, за сушење, конзервну индустрију и ракију.
Мезокарп -је златно-жуте боје, чврсто, сочно, слатконакисело, ароматично, одличног квалитета.
Коштица је сразмерно ситна(650мг) и лако се одваја од меса (цепача)

Време цветања

Цвета мало касније у односу на друге биљке. Експлозивно. За неколико сати, у току топлих дана, средином априла могу да се отворе сви цветови пожегаче.
Самооплодна је биљка и нема потребе да се у склопу засада саде друге врсте шљива као опрашивачи.
Има дуг вегетациони период.

Резидба и размножавање
Резидба не сме да буде оштра, јер то може да доведе до значајног смањења приноса. Размножава се изданцима или калемљењем.

Зрелост

Постоје два степена зрелости плодова шљива, физиолошка и технолошка зрелост. Плодови у физиолошкој зрелости достижу максималну крупноћу,  покожица добија карактеристичну боју, почиње да се образује слој за одвајање између петељке плода и родне гранчице, престаје притицање хранљивих супстанци у плодове, а сменке после стратификовања могу да клијају.Плодови намењени за прераду (сушење, ракија, сок, пекмез, мармелада) остављају се дуже на стаблу, да што боље сазру, односно беру се у технолошкој зрелости. Тада плодови садрже највише шећера и других хранљивих и ароматичних супстанци, па су сочни, миришљави и укусни.

Ђубрење

У периоду до ступања у пуну родност, пожегача има одређене захтеве према хранивима. Највеће потребе су у калијуму и азоту, а најмање према фосфору и другим елементима. Азотна ђубрива се уносе пред почетак вегетације, а фосфорна и калијумова у јесен или зиму. Оријентације ради у години садње свакој садници треба додати 25-30г по стаблу чистог азота, 5-6 г фосфора i 30-40 г калијума. Друге године ове количине су 100-120 г (N), 20-25 г (P) и 120-160 г (K). Треће године ове количине износе 150-180; 25-30; 180-22. У погледу исхране у фази пуне родности,пожегача као сорта шљива се значајно разликује од осталих врста воћака, јер сем азота, захтева велике количине калијума у земљишту.

Референце

Спољашње везе 
http://www.zdravasrbija.com/lat/Zemlja/Vocarstvo/1108-POZEGACA,-SORTA-SLjIVE.php
http://wiki.poljoinfo.com/sljiva-pozegaca/

Воће
Шљива пoжегача је воћка из фамилије ружа ( Rosaceae ) . Под шљивом се најчешће подразумевају сорте домаће шљиве ( Prunus domestica L . ) , које су многобројне . Већину сорти човек користи у исхрани у виду воћа , за прераду џемова , мармелада , ракије . Порекло,распрострањеност и значај Сматра се да потиче из Азије ( Мала Азија , Сирија , Кавказ , Персија , подручје Каспијског језера , Туркменија ) . У Европу ( Грчку ) је дошла пре нове ере . Распрострањена је у Европи и Северној Америци . Једна је од водећих сората шљива у свету . У Србији је главна сорта и заузима површине под шљивом . Позната је још под називом мађарка . Пре Првог светског рата шљива је била главни производ Пожеге ; воћњаци су морали бити обнављани , јер су стари страдали од штитасте ваши . Употреба Шљиве се код нас углавном прерађују у ракију с обзиром да постоји дуга традиција са једне стране , а са друге је велика заступљеност управо ракијских сорти које нису погодне за било који други вид прераде . Плодови пожегаче су доста ситни и неуједначени te су стога веома погодни за прераду у ракију . Ова сорта шљива даје плодове са веома повољним односом шећера и киселине и ракију шљивовицу врхунског квалитета , веома пријатног укуса и изражене специфичне ароме . Особине биљке Шљива може бити у форми жбуна или дрвета високог и дометара . Живигодина . Коренов систем је веома плитак и не подноси сушу . Стабло шљиве пожегаче када се гаји на свом корену је средње бујно , а ако се као подлога користи џенарика онда буде бујно . Поред џенарике , шљива пожегача се може калемити и на белу шљиву са добрим резултатима . Имају добру носивост грана , једна од лоших особина стабла пожегаче је да нема велику отпорност на ниске температуре и мразеве . Листови су крупни , јајстог , објајастог или елиптичног облика , по ободу тупо тестерасти . Лице лиске је тамно зелено и голо , а наличје сивозелено и длакаво . Цветни пупољци почињу да се образују од средине јуна до средине јула у години која претходи цветању . Цветови су најчешће бели , обично по два у цветном пупољку . Рађа на мешовитим родним гранчицама , мајским китицама , дугим и кратким родним гранчицама . Круна је густа , пирамидална , одликује се великом носивошћу . Плод је сочна коштуница-ситан ) , неправилно јајаст , модроплаве боје и покривен обилним сивим привлачним пепељком . По дужини плода се пружа плитка бразда . Може дуго да се задржи на грани . Одлично подноси превоз . Има свестрану употребну вредност . Може се користити у свежем стању , за сушење , конзервну индустрију и ракију . Мезокарп -је златно-жуте боје , чврсто , сочно , слатконакисело , ароматично , одличног квалитета . Коштица је сразмерно ситна( 650мг ) и лако се одваја од меса ( цепача ) Време цветања Цвета мало касније у односу на друге биљке . Експлозивно . За неколико сати , у току топлих дана , средином априла могу да се отворе сви цветови пожегаче . Самооплодна је биљка и нема потребе да се у склопу засада саде друге врсте шљива као опрашивачи . Има дуг вегетациони период . Резидба и размножавање Резидба не сме да буде оштра , јер то може да доведе до значајног смањења приноса . Размножава се изданцима или калемљењем . Зрелост Постоје два степена зрелости плодова шљива , физиолошка и технолошка зрелост . Плодови у физиолошкој зрелости достижу максималну крупноћу , покожица добија карактеристичну боју , почиње да се образује слој за одвајање између петељке плода и родне гранчице , престаје притицање хранљивих супстанци у плодове , а сменке после стратификовања могу да клијају .Плодови намењени за прераду ( сушење , ракија , сок , пекмез , мармелада ) остављају се дуже на стаблу , да што боље сазру , односно беру се у технолошкој зрелости . Тада плодови садрже највише шећера и других хранљивих и ароматичних супстанци , па су сочни , миришљави и укусни . Ђубрење У периоду до ступања у пуну родност , пожегача има одређене захтеве према хранивима . Највеће потребе су у калијуму и азоту , а најмање према фосфору и другим елементима . Азотна ђубрива се уносе пред почетак вегетације , а фосфорна и калијумова у јесен или зиму . Оријентације ради у години садње свакој садници треба додати по стаблу чистог азота ,г фосфора iг калијума . Друге године ове количине суг ( N ) ,г ( P ) иг ( K ) . Треће године ове количине износе У погледу исхране у фази пуне родности,пожегача као сорта шљива се значајно разликује од осталих врста воћака , јер сем азота , захтева велике количине калијума у земљишту . Референце Спољашње везе http://www.zdravasrbija.com/lat/Zemlja/Vocarstvo/1108-POZEGACA,-SORTA-SLjIVE.php http://wiki.poljoinfo.com/sljiva-pozegaca/ Воће