Перифитон
Перифитон је група малих биљних и животињских организама, који су епифитно повезани са крупнијим организмима и предметима уроњеним у воду. Веома су поуздани индикатори квалитета вода, нарочито брзотекућих. Како се код перифитона јављају врсте са различитим хемијским захтеве, тако да је и његов састав у различитим водама различит.

Општа разматрања 
У води живе и биљке и животиње. Заједницу живих бића која живи на неком делу или подручју зовемо биоценоза. Такве заједнице према начину живота деле се на:
 Неустон (површински организми).
 Перифитон (организми, који су епифитно повезани са крупнијим организмима и предметима уроњеним у воду).
 Планктон (слабо покретни лебдећи организми).
 Нектон (организми који живе у слободној води).
 Бентос (животињске заједнице везане за дно).

Карактеристике перифитона 
Овој група малих биљних и животињских организама чини заједницу водених организама који живе причвршћени на природним и вештачким подлогама потопљеним у води, или као пратеће слободно живеће форме организама и детритуса.Они припадају зооглеалним и филаментозним бактеријама, причвршћеним (сесилним) протозоама, ротаторијама и алгама, као и слободноживући организми везани за њих.

Подела 
Према терминологији 
Према терминологији разликујемо еуперифитон и псеудоперифитон.
 Организми који живе причвршћени за подлогу помоћу различитих структура и чине непокретни део перифитона називају се еуперифитон,
 Слободно живеће - мобилне форме организама које се на различите начине крећу у или на перифитонском обрастају чине псеудоперифитон.
Према типу
У односу на тип супстрата на коме се развија овај организам, разликујемо неколико категорија перифитона,приказани на доњој табели:

Морфолошка структура перифитона 
У основи, перифитона је модификована форма планктона, 01:00 индивидуа алги може постојати као слободно пливајући организам или у форми која је причвршћена за супстрат, у зависности од животног циклуса, годишњег доба или типа станишта. Као и фитопланктон, перифитона је заступљен у готово свим типовима вода, почев од језера до океана и у готово свим трофичким нивоима од олиго до еутрофних. Морфологија перифитона је врло слична морфологији фитопланктона, али са додатним адаптацијама које перифитонским организмима обезбеђују да се причврсте за супстрат и прилагоде опстанку у зајдници перифитона.

Алге имају читав низ морфолошких адаптација уз помоћ којих се прилагођавају различитим типовима станишта и супстрата. Те морфолошке адаптације разликују се код различитих група алги и различити таксони имају специфичне механизме којима се прилагођавају седентарна начину живота. У том смислу, најчешће заступљене адаптације су: полисахаридни слузаве дршке посредством којих се алге учвршћују за супстрат, слузави омотачи, јастучасте групације филамента као и разне ризоидалне структуре.

Облик алги варира од једноставних, непокретних до покретних и врло сложених, које могу бити једноћелијске, колонијалне / ценобијалне и сложене вишећелијске структуре.
 Непокретни облици
За непокретне облике карактеристично је да се за подлогу учвршћују посебно диференцираним ћелијама или слузавим / лепљивим омотачима.
Покретни облици
Покретни облици своју прокретљивост заснивају на различитим стратегијама: присуству слузавих омотача уз помоћ којих врше клизеце покрете (Cyanobacteria), присуству бичева (Chlorophyta, Chrysophyta, Cryptophyta, Dinophyta), псеудоподија (Chrysophyta – Chrysamoeba radians), разних пектинских супстанци (Chlorophyta – Spirogyra) и (Closterium).

Одлубљивање и реколонизација 
Одлубљивање
Аутогено одлубљивање је специфичан процес који карактерише фазу губитка биомасе, а настаје због пораста перифитонског обраста на супстрату алге. У близини самог супстрата алге одумиру због недостатка светлости, кисеоника или нутријената, услед чега се површински живи слој перифитона просто одлубљује. 

Степен одлубљивање зависи и од таксономске структуре заједнице - Петерсон и Грим 1992 су истакли да перифитонски обраштај у коме доминирају циајнобактерије опстаје дуже и достиже већу биомасу, док су у смислу подложности одумирању доњих слојева много подложнији обраштаји у којима доминирају силикатне алге. На процес одлубљивање значајно утичу разни видови поремаћаја хидролошког и хидродинамичког режима као што су таласи, бујичне кише, поплаве...
Реколонизација
Реколонизација је процесс који се одвија након одлубљивање и зависи од преостале биомасе и имиграционог капацитета организама из околног слоја воде - планктона.

Значај 
U мочварама, барама и других водама уобичајено је да се пронађу неке вискозне масе перифитона које формирају тепих на дну. Оне се понекад одломе и лебде попут желатинозних грудве која се гомилају у рукавцима и на другим местима, покренутим од старне ветра. Током суше, када је ниво воде мали, а земља се осуши или вода постане мутна, многе алге умиру и распадају се, производећи карактеристичан мирис. Накупљање овог материјала постаје веома изражено у плитким областима мочвара када њихова конзистентност делује непривлачно, па чак и ружно. На основу њиховог изгледа и мириса, овај материјал често се сматра врстом природног отпада, блата и мочваре, или неком врстом отпада насталог из мртвог биљног материје, и да је без великог значаја. Међутим овај материјал је под сталним истраживањем од стране научника (еколога), јер перифитон има важну улогу у воденим екосистемима јер:
 Уз фитопланктон и макрофитску вегетацију перифитон доприноси примарној продукцији, фиксацији азота и кружењу супстанце у екосистему. За ова својства перифитона знао је још древни народ Маја и користио је њихово богатство хранљивим материјама за оплодњу вегетације на својим њивама.
 Перифитона је добар биоиндикатор јер врло брзо реагује на промене у хидрогеолошком режиму и квалитету воде. 
 Алге у перифитону имају способност апсорпције вишка нутријената, тешких метала, пестицида и различитих токсичних супстанци из воде и њиховом апсорпцијом побољшавају квалитет воде. 
 Значајно је и то да се различити типови вештачких супстрата користе за развијање перифитона у сврхе проучавања екологије заједнице, биомониторинга, биоремедијације, и у аквакултурама.
 Може послужити и као сировина у амбалажној индустрији. Наиме у комбинацији са земљиштем и рециклираним папиром перифитон може да послужи у произведе биоразградиве амбалаже, материјала који би могао да замени тешко разградиви амбалажни полиуретан.

Извори

Литература 
 BIGGS B. J. F., GERBEAUX P., 1993: Periphyton development in relation to macro-scale (geology) and micro-scale (velocity) limiters in two gravel-bed rivers, New Zealand. New Zealand J. Mar. Freshw. Res. 27, 39-53.
 BIGGS B. J. F. & HICKEY C. W., 1994: Periphyton responses to a hydraulic gradient in a regulated river in New Zealand. Freshw. Biol. 32, 49-59.
 BOSTON H. L., HILL W. R., 1991: Photosynthesis-light relations of stream periphyton communities. Limnol. Oceanogr. 36, 644-656.
 BOURRELLY P., 1970: Les algues deau douce.  Tome HI: Les algues bleues et rouges, Les Eugleniens, Peridiniens et Cryptomonadines. 512 pp. Ed. Boubee, Paris.
 BOURRELLY P., 1972: Les algues deau douce. Tome I: Les algues vertes. 572 pp. Ed. Boubee, Paris.

Спољашње везе 
 Перифитон и његов значај  

Екологија
Ботаника
Перифитон је група малих биљних и животињских организама , који су епифитно повезани са крупнијим организмима и предметима уроњеним у воду . Веома су поуздани индикатори квалитета вода , нарочито брзотекућих . Како се код перифитона јављају врсте са различитим хемијским захтеве , тако да је и његов састав у различитим водама различит . Општа разматрања У води живе и биљке и животиње . Заједницу живих бића која живи на неком делу или подручју зовемо биоценоза . Такве заједнице према начину живота деле се на : Неустон ( површински организми ) . Перифитон ( организми , који су епифитно повезани са крупнијим организмима и предметима уроњеним у воду ) . Планктон ( слабо покретни лебдећи организми ) . Нектон ( организми који живе у слободној води ) . Бентос ( животињске заједнице везане за дно ) . Карактеристике перифитона Овој група малих биљних и животињских организама чини заједницу водених организама који живе причвршћени на природним и вештачким подлогама потопљеним у води , или као пратеће слободно живеће форме организама и детритуса .Они припадају зооглеалним и филаментозним бактеријама , причвршћеним ( сесилним ) протозоама , ротаторијама и алгама , као и слободноживући организми везани за њих . Подела Према терминологији Према терминологији разликујемо еуперифитон и псеудоперифитон . Организми који живе причвршћени за подлогу помоћу различитих структура и чине непокретни део перифитона називају се еуперифитон , Слободно живеће - мобилне форме организама које се на различите начине крећу у или на перифитонском обрастају чине псеудоперифитон . Према типу У односу на тип супстрата на коме се развија овај организам , разликујемо неколико категорија перифитона,приказани на доњој табели : Морфолошка структура перифитона У основи , перифитона је модификована форма планктона,00 индивидуа алги може постојати као слободно пливајући организам или у форми која је причвршћена за супстрат , у зависности од животног циклуса , годишњег доба или типа станишта . Као и фитопланктон , перифитона је заступљен у готово свим типовима вода , почев од језера до океана и у готово свим трофичким нивоима од олиго до еутрофних . Морфологија перифитона је врло слична морфологији фитопланктона , али са додатним адаптацијама које перифитонским организмима обезбеђују да се причврсте за супстрат и прилагоде опстанку у зајдници перифитона . Алге имају читав низ морфолошких адаптација уз помоћ којих се прилагођавају различитим типовима станишта и супстрата . Те морфолошке адаптације разликују се код различитих група алги и различити таксони имају специфичне механизме којима се прилагођавају седентарна начину живота . У том смислу , најчешће заступљене адаптације су : полисахаридни слузаве дршке посредством којих се алге учвршћују за супстрат , слузави омотачи , јастучасте групације филамента као и разне ризоидалне структуре . Облик алги варира од једноставних , непокретних до покретних и врло сложених , које могу бити једноћелијске , колонијалне / ценобијалне и сложене вишећелијске структуре . Непокретни облици За непокретне облике карактеристично је да се за подлогу учвршћују посебно диференцираним ћелијама или слузавим / лепљивим омотачима . Покретни облици Покретни облици своју прокретљивост заснивају на различитим стратегијама : присуству слузавих омотача уз помоћ којих врше клизеце покрете ( Cyanobacteria ) , присуству бичева ( Chlorophyta , Chrysophyta , Cryptophyta , Dinophyta ) , псеудоподија ( Chrysophyta – Chrysamoeba radians ) , разних пектинских супстанци ( Chlorophyta – Spirogyra ) и ( Closterium ) . Одлубљивање и реколонизација Одлубљивање Аутогено одлубљивање је специфичан процес који карактерише фазу губитка биомасе , а настаје због пораста перифитонског обраста на супстрату алге . У близини самог супстрата алге одумиру због недостатка светлости , кисеоника или нутријената , услед чега се површински живи слој перифитона просто одлубљује . Степен одлубљивање зависи и од таксономске структуре заједнице - Петерсон и Гримсу истакли да перифитонски обраштај у коме доминирају циајнобактерије опстаје дуже и достиже већу биомасу , док су у смислу подложности одумирању доњих слојева много подложнији обраштаји у којима доминирају силикатне алге . На процес одлубљивање значајно утичу разни видови поремаћаја хидролошког и хидродинамичког режима као што су таласи , бујичне кише , поплаве ... Реколонизација Реколонизација је процесс који се одвија након одлубљивање и зависи од преостале биомасе и имиграционог капацитета организама из околног слоја воде - планктона . Значај U мочварама , барама и других водама уобичајено је да се пронађу неке вискозне масе перифитона које формирају тепих на дну . Оне се понекад одломе и лебде попут желатинозних грудве која се гомилају у рукавцима и на другим местима , покренутим од старне ветра . Током суше , када је ниво воде мали , а земља се осуши или вода постане мутна , многе алге умиру и распадају се , производећи карактеристичан мирис . Накупљање овог материјала постаје веома изражено у плитким областима мочвара када њихова конзистентност делује непривлачно , па чак и ружно . На основу њиховог изгледа и мириса , овај материјал често се сматра врстом природног отпада , блата и мочваре , или неком врстом отпада насталог из мртвог биљног материје , и да је без великог значаја . Међутим овај материјал је под сталним истраживањем од стране научника ( еколога ) , јер перифитон има важну улогу у воденим екосистемима јер : Уз фитопланктон и макрофитску вегетацију перифитон доприноси примарној продукцији , фиксацији азота и кружењу супстанце у екосистему . За ова својства перифитона знао је још древни народ Маја и користио је њихово богатство хранљивим материјама за оплодњу вегетације на својим њивама . Перифитона је добар биоиндикатор јер врло брзо реагује на промене у хидрогеолошком режиму и квалитету воде . Алге у перифитону имају способност апсорпције вишка нутријената , тешких метала , пестицида и различитих токсичних супстанци из воде и њиховом апсорпцијом побољшавају квалитет воде . Значајно је и то да се различити типови вештачких супстрата користе за развијање перифитона у сврхе проучавања екологије заједнице , биомониторинга , биоремедијације , и у аквакултурама . Може послужити и као сировина у амбалажној индустрији . Наиме у комбинацији са земљиштем и рециклираним папиром перифитон може да послужи у произведе биоразградиве амбалаже , материјала који би могао да замени тешко разградиви амбалажни полиуретан . Извори Литература BIGGS B. J. F . , GERBEAUX P . , Periphyton development in relation to macro-scale ( geology ) and micro-scale ( velocity ) limiters in two gravel-bed rivers , New Zealand . New Zealand J. Mar . Freshw . Res . BIGGS B. J. F . & HICKEY C. W . , Periphyton responses to a hydraulic gradient in a regulated river in New Zealand . Freshw . Biol. BOSTON H. L . , HILL W. R . , Photosynthesis-light relations of stream periphyton communities . Limnol. Oceanogr . BOURRELLY P . , Les algues deau douce . Tome HI : Les algues bleues et rouges , Les Eugleniens , Peridiniens et Cryptomonadines.pp . Ed . Boubee , Paris . BOURRELLY P . , Les algues deau douce . Tome I : Les algues vertes.pp . Ed . Boubee , Paris . Спољашње везе Перифитон и његов значај Екологија Ботаника