Драгослав Јовановић
Драгослав Јовановић (Београд, 4. децембар 1886 — Београд, 16. јул 1939), доктор права, професор Правног факултета и ректор Универзитета у Београду oд 1936. до 1939. године.

Биографија 
Рођен је 4. децембра 1886. године у Београду у чиновничкој породици. Његов отац Богољуб Јовановић (1839—1924), члан Српског Ученог Друштва, био је дуги низ година статистичар и управник Управе државне статистике у Србији. Мајка Емилија (1860—1939) потицала је из учитељске породице Димић, а и сама је до удаје радила као наставница Крагујевачке гимназије. Након основне школе завршио је Прву мушку гимназију, а потом Правни факултет у Београду. Непосредно пред почетак Првог светског рата, током 1913. и 1914. године заједно са Живком Јовановићем је као стипендиста похађао докторске студије на Правном факултету у Паризу. Након почетка рата напустио је Француску и дошао у Србију, где је једно време био тумач у француској војној мисији, али се потом разболео па је током аустроугарске окупације остао у Београду.

После ослобођења земље и стварања Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца докторирао је на Правном факултету у Београду. Године 1919. је био постављен за секретара Генералне дирекције државног рачуноводства, а 1920. је постао секретар у кабинету министра финансија. Исте године је постављен и за библиотекара Министарства финансија са рангом инспектора. Године 1921. је постао начелник Генералне дирекције државних дугова. Након неколико година напустио је чиновничку службу и 1923. године је био постављен за ванредног професора јавног права на Правном факултету. Године 1930. је постао редовни професор Универзитета у Београду.

Бавио се научним радом, а главна дела су му била Појам закона и Доношење закона. Појам закона је био и његова докторска теза, коју је одбранио 1923. године пред тадашњим деканом правног факултета Чедомиљем Митровићем, Јевгенијем Спекторским и својим ментором, Слободаном Јовановићем. Био је уредник енциклопедије „Свезнање”. Сарађивао је приликом доношења свих закона, уредби и правилника Универзитета у Београду, као и у њиховим изменама и допунама. Био је један од оснивача и први председник Кредитне задруге универзитетских наставника, а такође је сарађивао и у управи Удружења универзитетских наставника. Био је председник Југословенског професорског друштва и Југословенског учитељског удружења. Био је међу оснивачима Вукове задужбине 1937. године и заменик њеног првог председника Александра Белића, а такође и члан првог надзорног одбора Српског културног клуба.

У време великих политичких сукоба на Београдском универзитету, у којима је страдао студент Жарко Мариновић, свега пар дана након трагедије одлуком Универзитетског већа је 28. априла 1936. године био изабран за ректора Универзитета. Иако је био велики правни стручњак и угледни професор, његов избор за ректора био је првенствено јер није припадао ниједној политичкој партији и био је помирљивог духа који му је помогао да унесе потребни мир између разних студентских група и власти Универзитета. Због свог слободоумног и демократског понашања, али и попустљивости према револуционарном студентском покрету, називан је „црвени ректор”.

Био је ожењен Милицом рођ. Стајић, са којом је имао троје деце, синове Богољуба, Десимира и кћерку Милу. Син Богољуб био је сликар.

Умро је 16. јула 1939. године у Београду и сахрањен је на Новом гробљу.

За своје учешће у Првом светском рату био је одликован чехословачким Орденом белог лава трећег реда и, пред сaму смрт, француском Легијом части трећег реда.

У знак сећања на њега, једна улица у центру Београда, која спаја улицу Краља Милана и Трг Николе Пашића, носи његово име.

Дела 
 
 

уз стручне доприносе у енциклопедијама, зборницима, часописима, законским текстовима, итд.

Референце

Литература 
 „Београдски Студент”, ванредни број, 20. август 1939.

Спољашње везе 
 Ректори Унвиерзитета у Београду − званични сајт Унвиерзитета: http://bg.ac.rs/sr/univerzitet/rektori/rektori-2.php

Рођени 1886.
Умрли 1939.
Професори из Београда
Доктори правних наука
Професори Правног факултета Универзитета у Београду
Ректори Универзитета у Београду
Одликовани Легијом части (Србија)
Сахрањени на Новом гробљу у Београду
Драгослав Јовановић ( Београд , децембар— Београд , јул доктор права , професор Правног факултета и ректор Универзитета у Београду oд до године . Биографија Рођен је децембра године у Београду у чиновничкој породици . Његов отац Богољуб Јовановић1924 ) , члан Српског Ученог Друштва , био је дуги низ година статистичар и управник Управе државне статистике у Србији . Мајка Емилија1939 ) потицала је из учитељске породице Димић , а и сама је до удаје радила као наставница Крагујевачке гимназије . Након основне школе завршио је Прву мушку гимназију , а потом Правни факултет у Београду . Непосредно пред почетак Првог светског рата , током и године заједно са Живком Јовановићем је као стипендиста похађао докторске студије на Правном факултету у Паризу . Након почетка рата напустио је Француску и дошао у Србију , где је једно време био тумач у француској војној мисији , али се потом разболео па је током аустроугарске окупације остао у Београду . После ослобођења земље и стварања Краљевине Срба , Хрвата и Словенаца докторирао је на Правном факултету у Београду . Године је био постављен за секретара Генералне дирекције државног рачуноводства , а је постао секретар у кабинету министра финансија . Исте године је постављен и за библиотекара Министарства финансија са рангом инспектора . Године је постао начелник Генералне дирекције државних дугова . Након неколико година напустио је чиновничку службу и године је био постављен за ванредног професора јавног права на Правном факултету . Године је постао редовни професор Универзитета у Београду . Бавио се научним радом , а главна дела су му била Појам закона и Доношење закона . Појам закона је био и његова докторска теза , коју је одбранио године пред тадашњим деканом правног факултета Чедомиљем Митровићем , Јевгенијем Спекторским и својим ментором , Слободаном Јовановићем . Био је уредник енциклопедије „ Свезнање ” . Сарађивао је приликом доношења свих закона , уредби и правилника Универзитета у Београду , као и у њиховим изменама и допунама . Био је један од оснивача и први председник Кредитне задруге универзитетских наставника , а такође је сарађивао и у управи Удружења универзитетских наставника . Био је председник Југословенског професорског друштва и Југословенског учитељског удружења . Био је међу оснивачима Вукове задужбине године и заменик њеног првог председника Александра Белића , а такође и члан првог надзорног одбора Српског културног клуба . У време великих политичких сукоба на Београдском универзитету , у којима је страдао студент Жарко Мариновић , свега пар дана након трагедије одлуком Универзитетског већа је априла године био изабран за ректора Универзитета . Иако је био велики правни стручњак и угледни професор , његов избор за ректора био је првенствено јер није припадао ниједној политичкој партији и био је помирљивог духа који му је помогао да унесе потребни мир између разних студентских група и власти Универзитета . Због свог слободоумног и демократског понашања , али и попустљивости према револуционарном студентском покрету , називан је „ црвени ректор ” . Био је ожењен Милицом рођ . Стајић , са којом је имао троје деце , синове Богољуба , Десимира и кћерку Милу . Син Богољуб био је сликар . Умро је јула године у Београду и сахрањен је на Новом гробљу . За своје учешће у Првом светском рату био је одликован чехословачким Орденом белог лава трећег реда и , пред сaму смрт , француском Легијом части трећег реда . У знак сећања на њега , једна улица у центру Београда , која спаја улицу Краља Милана и Трг Николе Пашића , носи његово име . Дела уз стручне доприносе у енциклопедијама , зборницима , часописима , законским текстовима , итд . Референце Литература „ Београдски Студент ” , ванредни број , август Спољашње везе Ректори Унвиерзитета у Београду − званични сајт Унвиерзитета : http://bg.ac.rs/sr/univerzitet/rektori/rektori-2.php Рођени Умрли Професори из Београда Доктори правних наука Професори Правног факултета Универзитета у Београду Ректори Универзитета у Београду Одликовани Легијом части ( Србија ) Сахрањени на Новом гробљу у Београду