Миодраг Петровић (сликар)
Миодраг Петровић (Дубравица, 1888 — Београд, 1950) био је српски сликар, највише активан као „ратни сликар”. Петровић је припадник генерација српских сликара са почетка 20. века, „који су се крчећи себи пут између присталица „старинског“ и „модерног“ и борили се за равноправност са другим већ признатим уметностима као што су у то време били позориште и музика.” Један из плејаде даровитих и специфичних личности, које су се бориле за ослобођење Србије у Балканским ратовима, Првом и Другом светском рату. Он је активно учестствовао у стварању савременог националног сликарства с прве половине 20. века.

Живот и каријера 
Рођен је у Дубравици код Пожаревца, 12. септембра 1888. године. Токо школовања у Првој београдској гимназији, прве поуке из цртања и сликања добио је од Ђорђа Крстића. Сликарско школовање започео је 1906. у Уметничко-занатској школи Ристе Вукановића, у којој су му наставници били Марко Мурат, Ђорђе Јовановић и Драгутин Медењак Инкостри.

Изучавање сликарства, наставио је 1911. у Минхену на Академију ликовних уметности. Међутим започето студирање Петровић је убрзо прекинуо због Првог и Другог балканског рата. После ових ратова наставио је започето школовање у Минхену и по завршетку студија сликарства на минхенској Академији, пред сам почетак Првог светског рата, вратио се у Србију.

Први светски рат, као и балкански ратови, за Миодрага Петровића, и многе сликаре његове генерације, представљали су судбоносну прекретницу. Након мобилизације, штаб Врховне команде српске војске упутио га је као ратног сликара у Прву армију, VIII пешадијски пука. Његова дужност и звање у почетку су били везани за Штаб одбране Београда. Радећи у Београду настале су његове прве ратне скице и цртежи, чији се број временом знатно увећавао како су се одвијала ратна дејства и како се Петровић повлачио са српском војском, прво преко Србије а онда преко Албаније, Драча до Крфа. Са Крфа упућен је на Солунском фронт, где је учествовао у биткама у склопу VIII Пешадијског пука Дунавске дивизије. Због обољевања од маларије пребачен је у болницу у Солун, а потом у Сиди Абдалах у Тунису, у коме неуморно слика портрете француских лекара, болничарки, болесника, домородаца, као и иконстас за цркву при болници итд.

Крајем 1917. године, као реконвалесцент упућен је на опоравк у логор у Лазуаз крај Бизерте, где је заједно са другим српским ратним сликарима ради портрете и кулисе и декорацију завесе за војничко позориште. У Лазуазу је приредио и две самосталне изложбе у корист француског Црвеног крста и осликао иконе на српском војничком гробљу у Бизерти, чији се делови данас налазе у цркви Ружици на Калемегдану.

За време боравка у Алжиру похађао је Школу лепих уметности (Ecolé des Beaux Arts). Одатле је пред крај 1918. прешао у Париз, где је учио сликарство у атељеу Л. Симона и излагао у париском Салону. По повратку у Београд 1920. запослио се као наставник цртања у реалци, а потом на Вишој педагошкој школи. 
Чланство у удружењима
По доласку у Београд Петровић се активно укључује у друштвени и уметнички живот престонице новоосноване државе Срба, Хрвата и Словенаца и постаје оснивач, председник и члан већег броја удржења сликара и вајара и то:
 Прво члан Друштва српских уметника „Лада“ (1921), а потом њен председник од 1933 — 1941. године. 
 Председник Удружења ликовних уметника 1939 — 1940.
 Оснивач и председник Удружења сликара и вајара ратника 1912 — 1918. 
Упокојио се у Београду, 10. фебруара 1950. године у коме је и сахрањен.

Дело 
Миодраг Петровић се у свом уметничком раду бавио сликањем портрете, актове, пејзаже, мртве природе, али и декорацијом позоришних ентеријера и кулиса. Као иконописац насликао је неколико иконостаса и историјских композицијама великог формата са ратном тематиком.

Његови портрети и пејзажи према мишљењу Милана Кашанина обезбедли су му угледно место међу сликарима његове генерације, као „убеђеног и доследног импресионисте“.

Петровижева дела данас се налазе у Народном музеју у Београду, Војном музеју у Београду, Музеју града Београда, Народном музеју у Крагујевцу, Народном музеју у Пожаревцу, и бројним приватним колекцијама у земљи и иностранству.

Изложбе 
За живота релативно мало је самостално излаго на изложби у Алжиру 1917, а потом у Београду и Сомбору, док је колективно излагао са југословенским уметницима у Паризу, Алжиру, Лондону, Брислу и Лијежу, претежно у склопу тематских изложби српског импресионизма и београдске сликарске школе, или у Југославији на изложбама ратних сликара 1912 — 1918, чланова „Ладе“ и УЛУС-а.

Имао је значајну улогу у организовању бројних изложби српских и југословенских уметника у земљи и иностранству.

Прва ретроспективна изложба дела Миодрага Петровића, тринаест година по уметниковој смрти, приредио је Станислав Живковић у Галерији Културног центра Београда. У избору од тридесет радова, претежно портрета у власништву уметникове породице, Живковић на изложби су били приказани сви периоде Петровићевог сликарства: рани – школовање и студије на Академији у Минхену, потом ратне године и поратни боравак у Француској, зрели – послератни период.

Галерија

Напомене

Извори

Спољашње везе 

 Српски рањеници у Африци 1916, Костими, декор, импровизације - Одбрана бр. 132. Специјални прилог, Снежана НИКОЛИЋ, „У недрима Бизерте”.

Рођени 1888.
Умрли 1950.
Српски сликари
Миодраг Петровић ( Дубравица ,— Београд,био је српски сликар , највише активан као „ ратни сликар ” . Петровић је припадник генерација српских сликара са почетка века , „ који су се крчећи себи пут између присталица „ старинског “ и „ модерног “ и борили се за равноправност са другим већ признатим уметностима као што су у то време били позориште и музика . ” Један из плејаде даровитих и специфичних личности , које су се бориле за ослобођење Србије у Балканским ратовима , Првом и Другом светском рату . Он је активно учестствовао у стварању савременог националног сликарства с прве половине века . Живот и каријера Рођен је у Дубравици код Пожаревца , септембра године . Токо школовања у Првој београдској гимназији , прве поуке из цртања и сликања добио је од Ђорђа Крстића . Сликарско школовање започео је у Уметничко-занатској школи Ристе Вукановића , у којој су му наставници били Марко Мурат , Ђорђе Јовановић и Драгутин Медењак Инкостри . Изучавање сликарства , наставио је у Минхену на Академију ликовних уметности . Међутим започето студирање Петровић је убрзо прекинуо због Првог и Другог балканског рата . После ових ратова наставио је започето школовање у Минхену и по завршетку студија сликарства на минхенској Академији , пред сам почетак Првог светског рата , вратио се у Србију . Први светски рат , као и балкански ратови , за Миодрага Петровића , и многе сликаре његове генерације , представљали су судбоносну прекретницу . Након мобилизације , штаб Врховне команде српске војске упутио га је као ратног сликара у Прву армију , VIII пешадијски пука . Његова дужност и звање у почетку су били везани за Штаб одбране Београда . Радећи у Београду настале су његове прве ратне скице и цртежи , чији се број временом знатно увећавао како су се одвијала ратна дејства и како се Петровић повлачио са српском војском , прво преко Србије а онда преко Албаније , Драча до Крфа . Са Крфа упућен је на Солунском фронт , где је учествовао у биткама у склопу VIII Пешадијског пука Дунавске дивизије . Због обољевања од маларије пребачен је у болницу у Солун , а потом у Сиди Абдалах у Тунису , у коме неуморно слика портрете француских лекара , болничарки , болесника , домородаца , као и иконстас за цркву при болници итд . Крајем године , као реконвалесцент упућен је на опоравк у логор у Лазуаз крај Бизерте , где је заједно са другим српским ратним сликарима ради портрете и кулисе и декорацију завесе за војничко позориште . У Лазуазу је приредио и две самосталне изложбе у корист француског Црвеног крста и осликао иконе на српском војничком гробљу у Бизерти , чији се делови данас налазе у цркви Ружици на Калемегдану . За време боравка у Алжиру похађао је Школу лепих уметности ( Ecolé des Beaux Arts ) . Одатле је пред крај прешао у Париз , где је учио сликарство у атељеу Л . Симона и излагао у париском Салону . По повратку у Београд запослио се као наставник цртања у реалци , а потом на Вишој педагошкој школи . Чланство у удружењима По доласку у Београд Петровић се активно укључује у друштвени и уметнички живот престонице новоосноване државе Срба , Хрвата и Словенаца и постаје оснивач , председник и члан већег броја удржења сликара и вајара и то : Прво члан Друштва српских уметника „ Лада “ а потом њен председник од— године . Председник Удружења ликовних уметника— Оснивач и председник Удружења сликара и вајара ратника— Упокојио се у Београду , фебруара године у коме је и сахрањен . Дело Миодраг Петровић се у свом уметничком раду бавио сликањем портрете , актове , пејзаже , мртве природе , али и декорацијом позоришних ентеријера и кулиса . Као иконописац насликао је неколико иконостаса и историјских композицијама великог формата са ратном тематиком . Његови портрети и пејзажи према мишљењу Милана Кашанина обезбедли су му угледно место међу сликарима његове генерације , као „ убеђеног и доследног импресионисте “ . Петровижева дела данас се налазе у Народном музеју у Београду , Војном музеју у Београду , Музеју града Београда , Народном музеју у Крагујевцу , Народном музеју у Пожаревцу , и бројним приватним колекцијама у земљи и иностранству . Изложбе За живота релативно мало је самостално излаго на изложби у Алжиру а потом у Београду и Сомбору , док је колективно излагао са југословенским уметницима у Паризу , Алжиру , Лондону , Брислу и Лијежу , претежно у склопу тематских изложби српског импресионизма и београдске сликарске школе , или у Југославији на изложбама ратних сликара— чланова „ Ладе “ и УЛУС-а . Имао је значајну улогу у организовању бројних изложби српских и југословенских уметника у земљи и иностранству . Прва ретроспективна изложба дела Миодрага Петровића , тринаест година по уметниковој смрти , приредио је Станислав Живковић у Галерији Културног центра Београда . У избору од тридесет радова , претежно портрета у власништву уметникове породице , Живковић на изложби су били приказани сви периоде Петровићевог сликарства : рани – школовање и студије на Академији у Минхену , потом ратне године и поратни боравак у Француској , зрели – послератни период . Галерија Напомене Извори Спољашње везе Српски рањеници у Африци Костими , декор , импровизације - Одбрана бр . Специјални прилог , Снежана НИКОЛИЋ , „ У недрима Бизерте ” . Рођени Умрли Српски сликари