Гавро Манојловић
Гавро Манојловић (Оток код Огулина, 27. октобар 1856 — 1. новембар 1939,  Загреб) био је модерни историчар, књижевник, политичар, професор, академик, Србин по националности, који је највећи траг оставио у хрватској средини и то, пре свега, дајући велики допринос успешном функционисању Југословенске академије знаности и уметности. Осим што је заслужан за Југословенску академију, у свом дугом и плодном животу Манојловић је био неуморан и на другим пољима. Учествовао је у политици, настојећи да се и на тај начин одужи народу из кога је потекао, и наравно струци у којој је радио. Био је и остао пре свега српски научник, који је иза себе оставио дело које га је надживело и којим је уједно своје име сачувао од заборава.

Живот и каријера 
Рођен је 27. октобра 1856. године у Отоку код Огулина, као син Константина Манојловића из Отока код Огулина, и мајке Марије пореклом из породице Милидраговић. 
Школовање
Прве кораке у описмењавању начинио је у српској школи при Цркви Св. Илије у Задру, а затим је кратко похађао италијанску школу. 

Пошто се породица 1864. преселила у Огулин, школовање је наставио у тамошњој Главној школи. Године 1868. уписао је гимназију у Сењу, од 1870. године био је ђак гимназије у Карловцу, а од 1871. до 1876. године ишао је у гимназију у Загребу. 

У Загребу је студирао  историју, географију, славистику и филозофију. Студије је окончао у Бечу. 
Учешће у рату
У међувремену, године 1878. учествовао је у аустроугарској окупацији Босне и Херцеговине као резервни поручник 53. пешадијског пука. 
Кретање у служби
Почевши од 1880. године, Гавро Манојловић је радио је као средњошколски наставник  у гимназији и реалци у Загребу и гимназији у Пожеги, а две и по године је био директор гимназије у Осијеку (1892–1894). 

Године 1894–1895. године био је на усавршавању у Бечу. Због болести и изненадне смрти мајке 1895. године, није успео да оствари планирани наставак усавршавања у Паризу и Риму. 

Академску титулу доктора наука опште историје с класичном филологијом стекао је на Филозофском факултету у Бечу 1896. године, одбранивши дисертацијуиз историје Византије. 

Избором за приватног доцента 1897. године, Манојловић је започео наставно-научни рад на Загребачком универзитету. Године 1901. постао је ванредни, а 1902. редовни професор опште историје старог века. 
Политичка каријера
У пролеће 1908. у Илочком срезу изабран је за посланика Хрватског сабора. Због политичког ангажмана у Српско-хрватској коалицији већ је септембра исте године удаљен с Универзитета, да би поново почео да предаје априла 1910. У међувремену је изабран за правог члана Југословенске академије знаности и уметности (5/18. марта 1908) и дописног члана Српске краљевске академије (3. фебруара 1910). 

И поред притисака аустроугарских власти, која су ометале његову академску каријеру, није престајао да се бави политиком, тако да је:
 члан Хрватског сабора био од 1908. до 1911. и од 1913. до 1919, 
 члан Угарског сабора 1910–1911. и од 1913. до 1918, 
 члан Привременог народног представништва Краљевства Срба, Хрвата и Словенаца, од 1919. до 1920. године 
После распуштања Привременог народног представништва Гавра Манојловић се више не наилази у редовима посланика. Његовом активном учешћу у политичком животу дошао је крај и он се у потпуности посветио раду у Југословенској академији знаности и уметности. 

Пензионисан  је 17. априла 1924. године. 
Породични живот и смрт
Породицу је засновао у Осијеку, након женидбе са Меланијом Јовановић. Преминуо је у Загребу 1. новембра 1939. године.

Дело 
Као песник и уредник књижевних часописа, опробао се још у младости, да би се касније бавио научним радом у више различитих области. Бавио се историјом филозофије, историјом старог истока (Повијест Старога Оријента I, 1—3, 1923), историјом раног средњег века, филологијом. 

По свом зналчају издвајају се и византолошке студије Гавре Манојловића, настале између 1899. и 1911. године. Он су и до данас задржале актуелност. 

Нека, до тада необрађивана питања из византијске историје која су представљала новину не само у оквирима српске и југословенске већ и светске византологије,  нашла су се на у бројним иницијативама за њихово истраживање од стране Гавре Манојловића.

Библиографија 
 Јadransko pomorje IX stoljeća u svijetlu istočno-rimske (bizantinske) povijesti I, Rad JAZU 150 (1902) 1—102; 
 Carigraski narod (demos) od godine 400—800 po Isusu, s osobitim obzirom na njegove vojne sile, elemente njegove i njegova ustavna prava u ovoj periodi, Nastavni vjesnik 12 (1904).  
 Studije o spisu De administrando imperio cara Konstantina VII Porfirogenita, I—IV, Rad JAZU 182 (1910) 1—65; 186 (1911) 35—103; 187 (1911) 1—32.
 „Le millenaire de l'ancien royaume croate“ (Зборник Краља Томислава, 1925).

Напомене

Извори

Литература 
 Народна енциклопедија српско–хрватско–словеначка, Београд, 1924. 2 (Н. Радојчић). Период до 1924. у чланку.
 Енциклопедија српске историографије, С. Ћирковић и Р. Михалчић, Београд, 1997. 480 (Љ. Максимовић).
 Лексикон писаца Југославије, Нови Сад 4, 91–92.

Спољашње везе 
 Краћа биографија на сајту САНУ

Рођени 1856.
Умрли 1939.
Огулинци
Горани
Срби у Хрватској
Академици ЈАЗУ
Дописни чланови САНУ
Српски историчари
Гавро Манојловић ( Оток код Огулина , октобар— новембар Загреб ) био је модерни историчар , књижевник , политичар , професор , академик , Србин по националности , који је највећи траг оставио у хрватској средини и то , пре свега , дајући велики допринос успешном функционисању Југословенске академије знаности и уметности . Осим што је заслужан за Југословенску академију , у свом дугом и плодном животу Манојловић је био неуморан и на другим пољима . Учествовао је у политици , настојећи да се и на тај начин одужи народу из кога је потекао , и наравно струци у којој је радио . Био је и остао пре свега српски научник , који је иза себе оставио дело које га је надживело и којим је уједно своје име сачувао од заборава . Живот и каријера Рођен је октобра године у Отоку код Огулина , као син Константина Манојловића из Отока код Огулина , и мајке Марије пореклом из породице Милидраговић . Школовање Прве кораке у описмењавању начинио је у српској школи при Цркви Св . Илије у Задру , а затим је кратко похађао италијанску школу . Пошто се породица преселила у Огулин , школовање је наставио у тамошњој Главној школи . Године уписао је гимназију у Сењу , од године био је ђак гимназије у Карловцу , а од до године ишао је у гимназију у Загребу . У Загребу је студирао историју , географију , славистику и филозофију . Студије је окончао у Бечу . Учешће у рату У међувремену , године учествовао је у аустроугарској окупацији Босне и Херцеговине као резервни поручник пешадијског пука . Кретање у служби Почевши од године , Гавро Манојловић је радио је као средњошколски наставник у гимназији и реалци у Загребу и гимназији у Пожеги , а две и по године је био директор гимназије у Осијеку1894 ) . Године1895. године био је на усавршавању у Бечу . Због болести и изненадне смрти мајке године , није успео да оствари планирани наставак усавршавања у Паризу и Риму . Академску титулу доктора наука опште историје с класичном филологијом стекао је на Филозофском факултету у Бечу године , одбранивши дисертацијуиз историје Византије . Избором за приватног доцента године , Манојловић је започео наставно-научни рад на Загребачком универзитету . Године постао је ванредни , а редовни професор опште историје старог века . Политичка каријера У пролеће у Илочком срезу изабран је за посланика Хрватског сабора . Због политичког ангажмана у Српско-хрватској коалицији већ је септембра исте године удаљен с Универзитета , да би поново почео да предаје априла У међувремену је изабран за правог члана Југословенске академије знаности и уметности18. мартаи дописног члана Српске краљевске академије фебруара И поред притисака аустроугарских власти , која су ометале његову академску каријеру , није престајао да се бави политиком , тако да је : члан Хрватског сабора био од до и од до члан Угарског сабора1911. и од до члан Привременог народног представништва Краљевства Срба , Хрвата и Словенаца , од до године После распуштања Привременог народног представништва Гавра Манојловић се више не наилази у редовима посланика . Његовом активном учешћу у политичком животу дошао је крај и он се у потпуности посветио раду у Југословенској академији знаности и уметности . Пензионисан је априла године . Породични живот и смрт Породицу је засновао у Осијеку , након женидбе са Меланијом Јовановић . Преминуо је у Загребу новембра године . Дело Као песник и уредник књижевних часописа , опробао се још у младости , да би се касније бавио научним радом у више различитих области . Бавио се историјом филозофије , историјом старог истока ( Повијест Старога Оријента I ,3 , историјом раног средњег века , филологијом . По свом зналчају издвајају се и византолошке студије Гавре Манојловића , настале између и године . Он су и до данас задржале актуелност . Нека , до тада необрађивана питања из византијске историје која су представљала новину не само у оквирима српске и југословенске већ и светске византологије , нашла су се на у бројним иницијативама за њихово истраживање од стране Гавре Манојловића . Библиографија Јadransko pomorje IX stoljeća u svijetlu istočno-rimske ( bizantinske ) povijesti I , Rad JAZU( 1902) 102 ; Carigraski narod ( demos ) od godine800 po Isusu , s osobitim obzirom na njegove vojne sile , elemente njegove i njegova ustavna prava u ovoj periodi , Nastavni vjesnik( 1904 ) . Studije o spisu De administrando imperio cara Konstantina VII Porfirogenita , I—IV , Rad JAZU( 1910 ) 65;( 1911 ) 103;( 1911 )32. „ Le millenaire de l' ancien royaume croate “ ( Зборник Краља Томислава , Напомене Извори Литература Народна енциклопедија српско–хрватско–словеначка , Београд ,( Н. Радојчић ) . Период до у чланку . Енциклопедија српске историографије , С. Ћирковић и Р . Михалчић , Београд ,( Љ. Максимовић ) . Лексикон писаца Југославије , Нови Сад92. Спољашње везе Краћа биографија на сајту САНУ Рођени Умрли Огулинци Горани Срби у Хрватској Академици ЈАЗУ Дописни чланови САНУ Српски историчари