Синдром постуралне ортостатске тахикардије
Синдром постуларне ортостатске тахикардије (POTS) је облик ортостатске интолерације дефинисан као континуиран пораст срчане фреквенције за ≥ 30 откуцаја у минути или као пораст фреквенције на вредност од ≥ 120 откуцаја у минути у оквиру 10 минута од почетка стајања или head-up тилт теста уз појаву симптома ортостатске интолеранције и одсутности ортостатске хипотензије. Ортостатска интолеранција се може описати као немогућност толерирања усправног става тела уз осежај олакшања симптома након заузимања лежећег положаја. 

Синдром постуларне ортостатске тахикардије је поремећај функције аутономног нервног система. Патологија се одликује надражајем адренергичких и кардиовагалних нервних влакана и одређеним поремећајима централног нервног система. Поремећај прате симптоми вртоглавице, лупање срца, синкопа, анксиозност. Пацијенти имају лошији квалитет живота због многи ограничење у више подручја живота. 

Третман постуралне ортостатска тахикардија је нејасан, али се код великог броја пацијената јавља знатно побољшање након тачно постављене дијагнозе и правилно спроведеног лечења.

Историја 
Термин Синдром постуралне ортостатске тахикардије (ПОТС) сковао је 1993. године тим истраживача са клинике Мејо, на челу са неурологом др Филипом Лоуом. Међутим, ПОТС није нова болест, већ је кроз сторију позната под другим називима, као што су:
 ДаКостин синдром, 
 Војниково срце, 
 Синдром пролапса митралног залиска, 
 Неуроциркулаторна астенија, 
 Хронична ортостатска нетолеранција, 
 Ортостатска тахикардија и 
 Синдром постуралне тахикардије. 
У прошлости се погрешно веровало да је узрокована анксиозношћу. Међутим, савремени истраживачи су утврдили да ПОТС није узрокован анксиозношћу, већ оштећењем аутономног нервног система пацијента, након што су у последњих 20 година, истраживачи су стекли много више увида у неравнотежу аутономног нервног система.

Епидемиологија 
Синдром постуралне ортостатске тахикардије (ПОТС) је облик дисаутономије за који се процењује да погађа између 1.000.000 и 3.000.000 Американаца, и милионе других широм света. ПОТС је облик ортостатске нетолеранције који је повезан са присуством прекомерне тахикардије и многим другим симптомима при устајању. ПОТС се може појавити у било ком узрасту, полу или раси, али се најчешће јавља код жена у репродуктивном добу (између 15 и 50 година старости).   

Пацијенти којима је дијагностикован синдром постуларне ортостатске тахикардије су углавном жене, са женско — мушким односом учесталости::4 — 5 : 1 Од овог поремећаја само у Америци болује преко 500.000 пацијената, међу којима је 80% жена.

Просечне старост пацијената је између 12 и 50 година.

Патофизиологија 
Неколико патофизиолошких механизама је укључено у развој синдрома постуларне ортостатске тахикардије:
 Дистална периферна неуропатија,
 Поремећаји централне контроле симпатичког нервног система,
 Оштећење синаптичких механизама поновног уноса норепинефрина,
 Поремећаји ренин-ангиотензин-алдостерон осовине,
 Промене у синтетичком путу норепинефрина..

Клиничка слика 
Најчешћи симптоми повезани са синдром постуларне ортостатске тахикардије су:
 Омамљеност,
 Пресинкопа,
 Слабост и
 Палпитације.

Дијагноза 
Како се стајањем симптоми погоршавају а олакшање наступа након заузимања лежећег положаја то је једно од карактеристичних дијагностичких обележје синдром постуларне ортостатске тахикардије. При постављању дијагнозе користе се; 
 Активни тест стајања 
 Пасивни head-up тилт тест, 
 Анамнеза и историје болести 
 Клинички преглед.

Диференцијална дијагноза 
Различити аутономни тестови се користе да би се искључили аутономни поремећаји који би могли бити у основи симптома, док се ендокрини тестови користе за искључивање хипертиреозе и ређих ендокриних стања. 

Електрокардиографија се нормално ради свим пацијентима како би се искључили други могући узроци тахикардије.  

У случајевима када се сумња на одређено удружено стање или комплицирајући фактор, могу се користити и други неаутономни тестови: 

 ехокардиографија да се искључи пролапс митралне валвуле,
 тестови термичког прага за неуропатију малих влакана. 

Тестирање кардиоваскуларног одговора на продужено нагињање главе, вежбање, исхрану и топлотни стрес може помоћи да се одреди најбоља стратегија за управљање симптомима.

ПОТС је такође подељен на неколико типова који могу имати користи од различитих третмана. Људи са неуропатским ПОТС показују губитак знојења у стопалима током тестова знојења, као и смањено ослобађање норепинефрина у нози, али не и у руци. Верује се да ово одражава периферну симпатичку денервацију у доњим удовима. Људи са хиперадренергичним ПОТС показују значајно повећање крвног притиска и нивоа норепинефрина када стоје, а већа је вероватноћа да ће имати изражене палпитације, анксиозност и тахикардију.. 

Људи са ПОТС-ом могу бити погрешно дијагностиковани са неодговарајућом синусном тахикардијом јер се појављују слично. Једна од карактеристика је да они са ПОТС ретко показују >100 откуцаја у минути док су у лежећем положају, док пацијенти са ИСТ често имају откуцаје срца у мировању >100 бпм. Поред тога, пацијенти са ПОТС-ом показују израженију промену у срчаном ритму као одговор на промену држања тела.

Терапија 
  Нефармакотерапијски приступ лечењу синдрома постуларне ортостатске тахикардије подразумева ; повећан унос соли и воде и телесно вежбање.
  Фармакотерапија је усмерена према;  повећању запремине течности у организму, повећању периферне васкуларне резистенције и смањењу централне активности симпатичког нервног система.

Квалитет живота и инвалидност 
Неки пацијенти имају прилично благе симптоме и могу да наставе са нормалним радом, школом, друштвеним и рекреативним активностима. Код  другких , симптоми могу бити толико озбиљни да нормалне животне активности, као што су купање, кућни послови, јело, усправно седење, ходање или стајање, могу бити значајно ограничене. 

Лекари са искуством у лечењу ПОТС-а упоредили су функционално оштећење уочено код пацијената са ПОТС-ом са оштећењем уоченим код хроничне опструктивне плућне болести (ХОБП) или конгестивне срчане инсуфицијенције. Отприлике 25% пацијената са ПОТС-ом је инвалидно и неспособно за рад.  Истраживачи су открили да је квалитет живота пацијената са ПОТС-ом упоредив са пацијентима на дијализи због затајења бубрега.

Прогноза 
Тренутно не постоји лек за ПОТС, међутим истраживачи верују да ће неки пацијенти приметити побољшање симптома током времена. Детаљне дугорочне студије праћења тока ПОТС-а су ретке, али тренутно Дисаутономиа Интернатионал ради са својим  истраживачима на прикупљању дугорочних  податка током вишегодишњег праћења синдрома. 

Уз правилно прилагођавање начина живота, вежбање, исхрану и медицинске третмане, многи пацијенти доживели су побољшање квалитета живота.  Ако се може идентификовати основни узрок и ако се тај узрок може лечити, симптоми ПОТС-а могу и нестати. Иако је прогноза добра за већину пацијената, истраживачи су приметили да се синдром код неки пацијенти неће побољшати и да се временом симптоми могу погоршати.  

Најдужа студија праћења која је до сада рађена долази са клинике Мејо,  20  на којој је обављена анкета педијатријских пацијената са ПОТС-ом који су виђени између 2003. и 2010. Од оних који су одговорили на анкету, 18,2% је пријавило потпуно нестајање симптома ПОТС-а, док је 52,8% пријавило упорне, али побољшане симптоме. Мушки пацијенти су два пута чешће пријавили опоравак. Просечном испитанику је дијагностикован синдром око 5 година. Код пацијенти који су се потпуно опоравили као и код они који нису имали резултате,  менталног здравља је било оичувано на нивоу националне норме.

Извори

Литература 
 Europe Heart Rhythm Association (EHRA); Heart Failure Association (HFA); Heart Rhythm Society (HRS); European Society of Emergency Medicine (EUSEM); Europen Federation of Internal Medicine (EFIM); Europen Union Geriatric Medicine Society (EUGMS), et al. . .

Спољашње везе 

 Ортостатска хипотензија 
 Vpliv anksiolitika na kvaliteto življenja in na kardiovaskularno avtonomno funkcijo pri bolniku s posturalno ortostatsko tahikardijo 

Патофизиологија
Кардиологија
Синдром постуларне ортостатске тахикардије ( POTS ) је облик ортостатске интолерације дефинисан као континуиран пораст срчане фреквенције за ≥откуцаја у минути или као пораст фреквенције на вредност од ≥откуцаја у минути у оквируминута од почетка стајања или head-up тилт теста уз појаву симптома ортостатске интолеранције и одсутности ортостатске хипотензије . Ортостатска интолеранција се може описати као немогућност толерирања усправног става тела уз осежај олакшања симптома након заузимања лежећег положаја . Синдром постуларне ортостатске тахикардије је поремећај функције аутономног нервног система . Патологија се одликује надражајем адренергичких и кардиовагалних нервних влакана и одређеним поремећајима централног нервног система . Поремећај прате симптоми вртоглавице , лупање срца , синкопа , анксиозност . Пацијенти имају лошији квалитет живота због многи ограничење у више подручја живота . Третман постуралне ортостатска тахикардија је нејасан , али се код великог броја пацијената јавља знатно побољшање након тачно постављене дијагнозе и правилно спроведеног лечења . Историја Термин Синдром постуралне ортостатске тахикардије ( ПОТС ) сковао је године тим истраживача са клинике Мејо , на челу са неурологом др Филипом Лоуом . Међутим , ПОТС није нова болест , већ је кроз сторију позната под другим називима , као што су : ДаКостин синдром , Војниково срце , Синдром пролапса митралног залиска , Неуроциркулаторна астенија , Хронична ортостатска нетолеранција , Ортостатска тахикардија и Синдром постуралне тахикардије . У прошлости се погрешно веровало да је узрокована анксиозношћу . Међутим , савремени истраживачи су утврдили да ПОТС није узрокован анксиозношћу , већ оштећењем аутономног нервног система пацијента , након што су у последњихгодина , истраживачи су стекли много више увида у неравнотежу аутономног нервног система . Епидемиологија Синдром постуралне ортостатске тахикардије ( ПОТС ) је облик дисаутономије за који се процењује да погађа између000.000 и000.000 Американаца , и милионе других широм света . ПОТС је облик ортостатске нетолеранције који је повезан са присуством прекомерне тахикардије и многим другим симптомима при устајању . ПОТС се може појавити у било ком узрасту , полу или раси , али се најчешће јавља код жена у репродуктивном добу ( измеђуигодина старости ) . Пацијенти којима је дијагностикован синдром постуларне ортостатске тахикардије су углавном жене , са женско — мушким односом учесталости: :4 —:Од овог поремећаја само у Америци болује преко000 пацијената , међу којима је жена . Просечне старост пацијената је измеђуигодина . Патофизиологија Неколико патофизиолошких механизама је укључено у развој синдрома постуларне ортостатске тахикардије : Дистална периферна неуропатија , Поремећаји централне контроле симпатичког нервног система , Оштећење синаптичких механизама поновног уноса норепинефрина , Поремећаји ренин-ангиотензин-алдостерон осовине , Промене у синтетичком путу норепинефрина .. Клиничка слика Најчешћи симптоми повезани са синдром постуларне ортостатске тахикардије су : Омамљеност , Пресинкопа , Слабост и Палпитације . Дијагноза Како се стајањем симптоми погоршавају а олакшање наступа након заузимања лежећег положаја то је једно од карактеристичних дијагностичких обележје синдром постуларне ортостатске тахикардије . При постављању дијагнозе користе се ; Активни тест стајања Пасивни head-up тилт тест , Анамнеза и историје болести Клинички преглед . Диференцијална дијагноза Различити аутономни тестови се користе да би се искључили аутономни поремећаји који би могли бити у основи симптома , док се ендокрини тестови користе за искључивање хипертиреозе и ређих ендокриних стања . Електрокардиографија се нормално ради свим пацијентима како би се искључили други могући узроци тахикардије . У случајевима када се сумња на одређено удружено стање или комплицирајући фактор , могу се користити и други неаутономни тестови : ехокардиографија да се искључи пролапс митралне валвуле , тестови термичког прага за неуропатију малих влакана . Тестирање кардиоваскуларног одговора на продужено нагињање главе , вежбање , исхрану и топлотни стрес може помоћи да се одреди најбоља стратегија за управљање симптомима . ПОТС је такође подељен на неколико типова који могу имати користи од различитих третмана . Људи са неуропатским ПОТС показују губитак знојења у стопалима током тестова знојења , као и смањено ослобађање норепинефрина у нози , али не и у руци . Верује се да ово одражава периферну симпатичку денервацију у доњим удовима . Људи са хиперадренергичним ПОТС показују значајно повећање крвног притиска и нивоа норепинефрина када стоје , а већа је вероватноћа да ће имати изражене палпитације , анксиозност и тахикардију .. Људи са ПОТС-ом могу бити погрешно дијагностиковани са неодговарајућом синусном тахикардијом јер се појављују слично . Једна од карактеристика је да они са ПОТС ретко показују >100 откуцаја у минути док су у лежећем положају , док пацијенти са ИСТ често имају откуцаје срца у мировању >100 бпм . Поред тога , пацијенти са ПОТС-ом показују израженију промену у срчаном ритму као одговор на промену држања тела . Терапија Нефармакотерапијски приступ лечењу синдрома постуларне ортостатске тахикардије подразумева ; повећан унос соли и воде и телесно вежбање . Фармакотерапија је усмерена према ; повећању запремине течности у организму , повећању периферне васкуларне резистенције и смањењу централне активности симпатичког нервног система . Квалитет живота и инвалидност Неки пацијенти имају прилично благе симптоме и могу да наставе са нормалним радом , школом , друштвеним и рекреативним активностима . Код другких , симптоми могу бити толико озбиљни да нормалне животне активности , као што су купање , кућни послови , јело , усправно седење , ходање или стајање , могу бити значајно ограничене . Лекари са искуством у лечењу ПОТС-а упоредили су функционално оштећење уочено код пацијената са ПОТС-ом са оштећењем уоченим код хроничне опструктивне плућне болести ( ХОБП ) или конгестивне срчане инсуфицијенције . Отприлике пацијената са ПОТС-ом је инвалидно и неспособно за рад . Истраживачи су открили да је квалитет живота пацијената са ПОТС-ом упоредив са пацијентима на дијализи због затајења бубрега . Прогноза Тренутно не постоји лек за ПОТС , међутим истраживачи верују да ће неки пацијенти приметити побољшање симптома током времена . Детаљне дугорочне студије праћења тока ПОТС-а су ретке , али тренутно Дисаутономиа Интернатионал ради са својим истраживачима на прикупљању дугорочних податка током вишегодишњег праћења синдрома . Уз правилно прилагођавање начина живота , вежбање , исхрану и медицинске третмане , многи пацијенти доживели су побољшање квалитета живота . Ако се може идентификовати основни узрок и ако се тај узрок може лечити , симптоми ПОТС-а могу и нестати . Иако је прогноза добра за већину пацијената , истраживачи су приметили да се синдром код неки пацијенти неће побољшати и да се временом симптоми могу погоршати . Најдужа студија праћења која је до сада рађена долази са клинике Мејо , на којој је обављена анкета педијатријских пацијената са ПОТС-ом који су виђени између и Од оних који су одговорили на анкету,2% је пријавило потпуно нестајање симптома ПОТС-а , док је8% пријавило упорне , али побољшане симптоме . Мушки пацијенти су два пута чешће пријавили опоравак . Просечном испитанику је дијагностикован синдром окогодина . Код пацијенти који су се потпуно опоравили као и код они који нису имали резултате , менталног здравља је било оичувано на нивоу националне норме . Извори Литература Europe Heart Rhythm Association ( EHRA ) ; Heart Failure Association ( HFA ) ; Heart Rhythm Society ( HRS ) ; European Society of Emergency Medicine ( EUSEM ) ; Europen Federation of Internal Medicine ( EFIM ) ; Europen Union Geriatric Medicine Society ( EUGMS ) , et al . \ . \ . Спољашње везе Ортостатска хипотензија Vpliv anksiolitika na kvaliteto življenja in na kardiovaskularno avtonomno funkcijo pri bolniku s posturalno ortostatsko tahikardijo Патофизиологија Кардиологија