Руди Петовар
Рудолф Руди Петовар (Загреб, 22. април 1916 — Београд, 2004) био је учесник Народноослободилачке борбе и генерал-пуковник ЈНА.

Биографија 
Рођен је 9. априла 1916. године у Загребу. Његова породица потиче из Птуја у Словенији. Отац Вјекослав погинуо је као аустроугарски војник на фронту, свега неколико месеци по његовом рођењу. Након погибије оца, са мајком Аном се преселио у Марибор, где се она удала за Лавослава Грушовника. Године 1923. породица се преселила у Требиње, где је Руди завршио основну школу. 

Од 1931. до 1936. похађао је Војну академију у Београду, након чега је добио чин поручника Југословенске војске. Службовао је у Мостару и Марибору. Фебруара 1941. примљен је на Вишу војну академију у Београду, али је његово даље школовање прекинуо почетак Другог светског рата у Југославији. У току Априлског рата налазио се на Скадарском фронту, а након капитулације Југословенске војске успео је да избегне заробљавање и врати се у Требиње, где се скривао до августа 1941. године.

Крајем августа, покушао је да илегално оде у Словенију, али је био ухапшен од стране окупационих власти и потом принудно мобилисан у Домобранство НДХ. Уз помоћ пријатеља, тузланског сликара Исмета Мујезиновића, успоставио је везу са Народноослободилачким покретом (НОП) и октобра 1941. се са својим водом прикључио партизанима у источној Босни. Својим војничким искуством, знатно је допринео усавршавању партизанског начина ратовања у источној Босни и њиховом супротстављању немачким, усташким и четничким јединицама.

Када је у августа 1942. у Шековићима формирана Шеста источнобосанска ударна бригада постављен је за начелника Штаба бригаде. Тада је примљен у чланство Комунистичке партије Југославије (КПЈ). Потом је био начелник Штаба Петнаесте мајевичке ударне бригаде. Новембра 1943. постављен је за начелника Штаба 27. источнобосанске дивизије, а новембра 1944. за начелника штаба Трећег ударног корпуса, са којим је учествовао у ослобођењу Сарајева 6. априла 1945. године. 

Након рата, у чину генерал-мајора наставио је службу у Југословенској народној армији (ЈНА). Био је најпре начелник Штаба загребачке војне области, а након прекоманде у Београд 1952. обављао је различите дужности у Савезном секретаријату за народну одбрану. Вишу војну академију ЈНА завршио је 1953. године. Од 1967. до 1971. обављао је дужност помоћника Савезног секретара за народну одбрану генерала армије Николе Љубичића. У чин генерал-пуковника унапређен је у децембру 1968. године.

У другој половини 1960-их, у својству помоћника савезног секретара за народну одбрану за позадину, покренуо је структурну реформу Југословенске народне армије, а посебно војне индустрије. Са тимом стручњака радио је на рационализацији и ефикасности пословања војних установа и залагао се за смањење војног буџета. Због реформи које је покренуо, дошао је у сукоб са генералом Љубичићем, након чега је у пролеће 1971. отишао у пензију. 

Објавио је монографију Шеста источно-босанска пролетерска бригада (1953). За друго и проширено издање, које је припремио и објавио заједно са Савом Трикићем 1982. године, добио је Четвртојулску награду. 

Носилац је Партизанске споменице 1941. и других југословенских одликовања, међу којима су Орден ратне заставе, Орден заслуга за народ са златном звездом и др. Године 1971. одликован је француским орденом Легије части у рангу официра.

Референце

Литература 

  
  

Рођени 1916.
Умрли 2004.
Загрепчани
Учесници Априлског рата
Официри и подофицири Југословенске војске у НОВЈ
Југословенски партизани
Борци Шесте пролетерске бригаде
Генерал-пуковници ЈНА
Дипломци Више војне академије ЈНА
Носиоци Партизанске споменице 1941.
Одликовани Орденом ратне заставе
Рудолф Руди Петовар ( Загреб , април— Београд,био је учесник Народноослободилачке борбе и генерал-пуковник ЈНА . Биографија Рођен је априла године у Загребу . Његова породица потиче из Птуја у Словенији . Отац Вјекослав погинуо је као аустроугарски војник на фронту , свега неколико месеци по његовом рођењу . Након погибије оца , са мајком Аном се преселио у Марибор , где се она удала за Лавослава Грушовника . Године породица се преселила у Требиње , где је Руди завршио основну школу . Од до похађао је Војну академију у Београду , након чега је добио чин поручника Југословенске војске . Службовао је у Мостару и Марибору . Фебруара примљен је на Вишу војну академију у Београду , али је његово даље школовање прекинуо почетак Другог светског рата у Југославији . У току Априлског рата налазио се на Скадарском фронту , а након капитулације Југословенске војске успео је да избегне заробљавање и врати се у Требиње , где се скривао до августа године . Крајем августа , покушао је да илегално оде у Словенију , али је био ухапшен од стране окупационих власти и потом принудно мобилисан у Домобранство НДХ . Уз помоћ пријатеља , тузланског сликара Исмета Мујезиновића , успоставио је везу са Народноослободилачким покретом ( НОП ) и октобра се са својим водом прикључио партизанима у источној Босни . Својим војничким искуством , знатно је допринео усавршавању партизанског начина ратовања у источној Босни и њиховом супротстављању немачким , усташким и четничким јединицама . Када је у августа у Шековићима формирана Шеста источнобосанска ударна бригада постављен је за начелника Штаба бригаде . Тада је примљен у чланство Комунистичке партије Југославије ( КПЈ ) . Потом је био начелник Штаба Петнаесте мајевичке ударне бригаде . Новембра постављен је за начелника Штаба источнобосанске дивизије , а новембра за начелника штаба Трећег ударног корпуса , са којим је учествовао у ослобођењу Сарајева априла године . Након рата , у чину генерал-мајора наставио је службу у Југословенској народној армији ( ЈНА ) . Био је најпре начелник Штаба загребачке војне области , а након прекоманде у Београд обављао је различите дужности у Савезном секретаријату за народну одбрану . Вишу војну академију ЈНА завршио је године . Од до обављао је дужност помоћника Савезног секретара за народну одбрану генерала армије Николе Љубичића . У чин генерал-пуковника унапређен је у децембру године . У другој половиниих , у својству помоћника савезног секретара за народну одбрану за позадину , покренуо је структурну реформу Југословенске народне армије , а посебно војне индустрије . Са тимом стручњака радио је на рационализацији и ефикасности пословања војних установа и залагао се за смањење војног буџета . Због реформи које је покренуо , дошао је у сукоб са генералом Љубичићем , након чега је у пролеће отишао у пензију . Објавио је монографију Шеста источно-босанска пролетерска бригада За друго и проширено издање , које је припремио и објавио заједно са Савом Трикићем године , добио је Четвртојулску награду . Носилац је Партизанске споменице и других југословенских одликовања , међу којима су Орден ратне заставе , Орден заслуга за народ са златном звездом и др . Године одликован је француским орденом Легије части у рангу официра . Референце Литература Рођени Умрли Загрепчани Учесници Априлског рата Официри и подофицири Југословенске војске у НОВЈ Југословенски партизани Борци Шесте пролетерске бригаде Генерал-пуковници ЈНА Дипломци Више војне академије ЈНА Носиоци Партизанске споменице Одликовани Орденом ратне заставе